ДИРЕКТИВА 2014/87/ЕВРАТОМ НА СЪВЕТА
от 8 юли 2014 година
за изменение на Директива 2009/71/Евратом за установяване на общностна рамка за ядрената безопасност на ядрените инсталации
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за създаване на Европейската общност за атомна енергия, и по-специално членове 31 и 32 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия, изготвено след получаване на становището на група лица, определени от Научния и технически комитет измежду научни експерти от държавите членки,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
С Директива 2013/59/Евратом на Съвета (3) се определят единни основни стандарти за безопасност за защита на здравето на лицата, подложени на професионално и медицинско облъчване и облъчване на населението, срещу опасностите, произтичащи от йонизиращото лъчение.
(2)
С Директива 2009/71/Евратом на Съвета (4) се въвеждат задължения на държавите членки да създадат и поддържат национална рамка за ядрена безопасност. Посочената директива отразява разпоредбите на основния международен акт в областта на ядрената безопасност - Конвенцията за ядрена безопасност (5), както и Основните принципи на безопасността (6), приети от Международната агенция за атомна енергия (МААЕ).
(3)
С Директива 2011/70/Евратом на Съвета (7) се налагат задължения на държавите членки за създаване и поддържане на национална рамка за управление на отработеното гориво и радиоактивните отпадъци.
(4)
В заключенията на Съвета от 8 май 2007 г. относно ядрената безопасност и безопасното управление на отработеното ядрено гориво и радиоактивните отпадъци се подчертава, че „ядрената безопасност е национална отговорност, която при целесъобразност се упражнява в съответна рамка на ЕС. Решенията относно действията за осигуряване на безопасност и надзора на ядрените инсталации са от компетентността единствено на операторите и националните органи“.
(5)
Ядрената авария във Фукушима, Япония, през 2011 г. отново насочи вниманието на целия свят към мерките, необходими за свеждане на риска до минимум и осигуряване на най-високи равнища на ядрена безопасност. Въз основа на заключенията на Европейския съвет от 24-25 март 2011 г. националните компетентни регулаторни органи и Комисията, обединени в рамките на Европейската група за ядрена безопасност и управление на отпадъците (ENSREG), създадена с Решение 2007/530/Евратом на Комисията (8), извършиха цялостни оценки на риска и безопасността (наричани по-долу „стрес тестове“) на атомните електроцентрали на общностно равнище. Резултатите показаха редица възможни подобрения, които биха могли да се постигнат в рамките на подходите към ядрената безопасност и практиките в сектора в участващите държави.
Освен това Европейският съвет призова Комисията да направи преглед, доколкото е целесъобразно, съществуващата правна и регулаторна рамка за безопасността на ядрените инсталации и да предложи евентуални подобрения, ако са необходими. Европейският съвет изтъкна също така, че в Съюза следва да се прилагат и подобряват постоянно най-високите стандарти за ядрена безопасност.
(6)
Наличието на силен компетентен регулаторен орган, реално независим при вземането на регулаторни решения, представлява фундаментално изискване на общностната регулаторна рамка за ядрена безопасност. От първостепенно значение е този компетентен регулаторен орган да може да упражнява правомощията си по безпристрастен и прозрачен начин, без върху него да бъде оказвано каквото и да е неправомерно влияние при вземането на регулаторни решения, за да се осигури висока степен на ядрена безопасност. Регулаторните решения в областта на ядрената безопасност и действията за осигуряване на изпълнението им следва да се основават на обективни технически съображения във връзка с безопасността и да се вземат без каквото и да е неправомерно външно влияние, което би могло да я постави под заплаха - като например неправомерно влияние, свързано с промяната на политически, икономически или обществени условия.
Разпоредбите на Директива 2009/71/Евратом относно функционалното отделяне на компетентните регулаторни органи следва да бъдат подсилени, така че да се създадат условия за реална независимост на тези органи от неправомерно влияние при вземането на регулаторни решения и да се гарантира, че те разполагат с подходящите средства и правомощия за правилно изпълнение на възложените им отговорности. По-специално, регулаторните органи следва да разполагат с достатъчно юридически правомощия, достатъчен персонал и достатъчни финансови ресурси, за да изпълняват правилно възложените им отговорности.
По-строгите изисквания не следва обаче да се отразяват на тясното сътрудничество, когато е приложимо, с други национални органи, нито на общите политически насоки, давани от държавите членки.
(7)
При процеса на вземане на регулаторни решения следва да се отчитат компетентността и експертните познания, които могат да бъдат предоставени от организация за техническа поддръжка. Тези експертни познания следва да се основава на съвременни научно-технически познания, включително от експлоатационен опит и свързани с безопасността научни изследвания, на управление на знанията и на подходящи технически ресурси.
(8)
В съответствие с част 1 от Общите изисквания за безопасност на МААЕ следва да бъдат зачитани както ролята на държавите членки при определяне на рамка за ядрена безопасност, така и ролята на регулаторите за прилагането на тази рамка.
(9)
Като се имат предвид специализираният характер на ядрения сектор и ограниченият брой на персонал с необходимите експертни познания и компетентност, което води до възможна ротация на персонала с управленски отговорности между ядрения сектор и регулаторните органи, необходимо е да се обръща специално внимание на предотвратяването на конфликти на интереси. Следва също да се вземат мерки за осигуряване на отсъствие на конфликт на интереси и по отношение на организациите, които предоставят консултации или услуги на компетентните регулаторни органи.
(10)
Последиците от ядрените аварии могат да прехвърлят националните граници, поради което е необходимо да се насърчава тясното сътрудничество, координация и обмен на информация между компетентните регулаторни органи на държавите членки в близост до дадена ядрена инсталация, независимо дали тези държави членки експлоатират ядрени инсталации или не. В този смисъл държавите членки следва да осигурят наличието на подходящи механизми за насърчаване на такова сътрудничество по въпроси на ядрената безопасност, имащи трансгранично значение.
(11)
За да се осигури усвояването на подходящи умения, както и придобиването и поддържането на подходящо равнище на компетентност, всички страни следва да осигуряват постоянен процес на обучение на целия персонал, който носи отговорност във връзка с ядрената безопасност на ядрените инсталации и с вътрешната аварийна готовност и мерки за реагиране. Това може да бъде постигнато чрез въвеждане на програми и планове за обучение, процедури за периодичен преглед и актуализиране на програмите за обучение, както и предоставяне на подходящ бюджет за обучението.
(12)
Друга основна поука от ядрената авария във Фукушима е, че е важно да се подобри прозрачността по въпросите на ядрената безопасност. Прозрачността е важен способ и за осигуряването на независимост при вземането на регулаторни решения. Ето защо действащите разпоредби на Директива 2009/71/Евратом относно информацията, която трябва да се осигурява на населението, следва да бъдат конкретизирани по отношение на вида информация, който да се предоставя. Освен това следва да се осигуряват възможности за населението да участва в съответните етапи от процеса на вземане на решения във връзка с ядрените инсталации в съответствие с националната рамка за ядрена безопасност, като се отчитат различните национални системи. Националните компетентни органи продължават да отговарят за решенията относно лицензирането.
(13)
Изискванията на настоящата директива по отношение на прозрачността допълват тези в действащото законодателство на Евратом. С Решение 87/600/Евратом на Съвета (9) се налагат задължения на държавите членки при радиационна опасност на тяхната територия да нотифицират и предоставят информация на Комисията и на останалите държави членки, а Директива 2013/59/Евратом съдържа изисквания към държавите членки да информират населението за мерките за опазване на здравето, които следва да се прилагат, и за действията, които следва да се предприемат в случай на радиационна авария, както и да осигуряват на равни интервали от време актуализирана информация на населението, за което има вероятност да бъде засегнато в случай на такава авария.
(14)
По време на Шестата среща за преглед договарящите страни по Конвенцията за ядрена безопасност изразиха отново ангажимента си по отношение на заключенията от Втората извънредна среща, състояла се след аварията във Фукушима. Те изтъкнаха по-специално, че „атомните електроцентрали следва да бъдат проектирани, изграждани и експлоатирани с цел предотвратяване на аварии, а при възникване на авария - ограничаване на последиците от нея и избягване на външното замърсяване“, като „регулаторните органи следва да създадат условия за изпълнението на тези цели, така че да бъдат набелязани и прилагани подходящи подобрения на безопасността в съществуващите централи“.
(15)
С оглед на техническия прогрес, постигнат въз основа на разпоредбите на МААЕ и Асоциацията на западноевропейските ядрени регулатори (WENRA), и в отговор на поуките от стрес тестовете и разследванията на ядрената авария във Фукушима, в Директива 2009/71/Евратом следва да бъдат внесени изменения, за да се включи целта на Общността за високо равнище на ядрена безопасност на всички стадии от жизнения цикъл на ядрените инсталации (избор на площадка, проектиране, изграждане, въвеждане в експлоатация, експлоатация и извеждане от експлоатация). Тази цел налага по-специално да се внесат значителни подобрения в безопасността при проектирането на новите реактори, за което следва да се използват най-съвременните познания и технологии при отчитане на актуалните международни изисквания за безопасност.
(16)
Посочената цел следва да се постигне по-специално чрез оценките на ядрената безопасност, които попадат в обхвата на настоящата директива. Те следва да се извършват от притежателите на лицензии под надзора на националния компетентен регулаторен орган и могат да се използват за оценка на риска от сериозна авария, попадаща в обхвата на Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (10), при условие че са спазени изискванията на настоящата директива.
(17)
Концепцията за дълбоко ешелонирана защита е от фундаментално значение за безопасността на ядрените инсталации и представлява основата за изпълнение на целите за високо равнище на ядрената безопасност. Прилагането на принципите за дълбоко ешелонирана защита, признати в международните стандарти и насоки, както и от WENRA, гарантира, че свързаните с безопасността дейности се уреждат - доколкото е разумно осъществимо - от независими нива от разпоредби, така че ако настъпи отказ, той да може да бъде открит, компенсиран или отстранен чрез подходящи мерки. Ефективността на всяко от различните нива от разпоредби представлява съществен елемент на дълбоко ешелонираната защита, насочен към предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците от евентуалното им възникване. Дълбоко ешелонираната защита обикновено е структурирана на пет нива. При отказ на едно от тях се задейства следващото. Целта на първото ниво на защита е да се предотврати очаквано експлоатационно събитие и отказ на системите. При отказ на първото ниво на защита второто ниво поема контрола на експлоатационното събитие или открива нередности. При отказ на второто ниво на защита третото ниво гарантира, че функциите за безопасност продължават да се изпълняват, като задейства специални системи за безопасност и други елементи, свързани с безопасността. Ако има отказ и на третото ниво, то четвъртото задържа разпространението на аварията чрез механизъм за управление на аварии, така че да се предотврати или ограничи състоянието на тежка авария с изхвърляне на радиоактивни вещества в околната среда. Последната цел (пето ниво на защита) е ограничаването на радиационните последици от изхвърлянето на радиоактивни вещества в значителни количества чрез организиране на външни действия в аварийна ситуация.
(18)
Наред с дълбоко ешелонираната защита, изграждането на реална култура на ядрената безопасност се определя като фактор от фундаментално значение за постигане на високо равнище на ядрената безопасност и за постоянното ѝ подобряване. Показателите за наличие на реална култура на ядрена безопасност включват по-специално следното: ангажимент на всички нива на персонала и ръководството на дадена организация към ядрената безопасност и постоянното ѝ подобряване; развиване на способността на персонала на всички нива да подлага на преценка прилагането на съответните принципи и практики за безопасност с цел постоянно подобряване на ядрената безопасност; способност на персонала да докладва своевременно по въпроси, свързани с безопасността; извличане на поуки от експлоатационния опит; както и системно докладване на всяко отклонение от нормалните експлоатационни условия или мерки, свързани с управлението на аварии, които могат да имат въздействие върху ядрената безопасност. Сред важните фактори, подпомагащи изграждането на сериозна култура на ядрена безопасност, са по-специално: ефективните системи за управление, подходящото образование и обучение, както и мерките, предприемани от притежателя на лицензия за регистриране, оценка и документиране на значимия за безопасността вътрешен и външен експлоатационен опит и ефективното разрешаване на възникналите въпроси.
(19)
Когато в текста на настоящата директива се използва изразът „разумно осъществимо“, той следва да се прилага в съответствие с установените определения, по-специално определенията на WENRA и МААЕ.
(20)
След ядрените аварии в Три Майл Айлънд и Чернобил ядрената авария във Фукушима показа за пореден път колко важни са функциите на херметичната конструкция, която е последното препятствие, защитаващо хората и околната среда от изхвърляния на радиоактивни вещества в резултат на авария. По тази причина кандидатът за лицензия за изграждането на нов енергиен или научноизследователски реактор следва да докаже, че проектът ограничава последиците от увреждането на активната зона до вътрешността на херметичния обем, т.е. този кандидат следва да докаже, че значително или неконтролирано изхвърляне на радиоактивни вещества извън херметичния обем е изключително малко вероятно, като същевременно следва да може да докаже с голяма степен на надеждност, че няма да се стигне до такова изхвърляне.
(21)
С оглед на предотвратяването на авариите и ограничаването на последиците от тях следва да се въведат изисквания и за по-специфични мерки за управление на аварии и вътрешно реагиране при извънредни ситуации. Те следва да бъдат съобразени със съответните разпоредби от Директива 2013/59/Евратом и да не ги засягат. Притежателят на лицензия следва да предвиди процедури, насоки и механизми в случай на авария, включително тежка авария, която би могла да възникне във всякакъв експлоатационен режим: с пълна мощност, при спиране на съоръжението и в преходни състояния, като се установи единство и последователност между всички процедури и механизми и се гарантира, че те се изпълняват, преразглеждат и актуализират. Тези мерки следва да включват и осигуряването на достатъчен персонал, оборудване и други необходими ресурси. Следва да се предвиди организационна структура с ясно разпределение на отговорностите и координация между звената за реагиране.
(22)
Стрес тестовете показаха ключовата роля на засилените механизми на сътрудничество и координация между всички страни, носещи отговорност за ядрената безопасност. Партньорските проверки се оказаха добро средство за изграждане на доверие с цел натрупване и обмяна на опит и осигуряване на общо прилагане на високи стандарти за ядрена безопасност.
(23)
Сътрудничеството в областта на ядрената безопасност между държавите членки е добре установено и може да допринесе за ядрената безопасност, прозрачността и откритостта по отношение на заинтересованите участници на европейско и международно равнище.
Държавите членки, чрез компетентните си регулаторни органи, като използват ENSREG, когато е целесъобразно, и въз основа на експертните познания в рамките на WENRA, следва на всеки шест години да определят методология, задания и график за извършване на партньорски проверки по конкретна обща техническа тема, свързана с ядрената безопасност на ядрените им инсталации. Тази конкретна обща техническа тема, която ще бъде предмет на разглеждане, следва да се определи в рамките на референтните нива за безопасност на WENRA или въз основа на обратна информация от експлоатационния опит, инцидентите и авариите и технологичното и научното развитие. Държавите членки следва да извършат самооценка в национален мащаб и да вземат мерки тази самооценка да бъде подложена на общи партньорски проверки от страна на компетентните регулаторни органи на другите държави членки.
Следва да се изготвят доклади за заключенията от партньорските проверки. Като отчитат резултатите от тези доклади относно партньорските проверки, държавите членки следва да изготвят национални планове за действие, в които се предвиждат мерки по отношение на заключенията от докладите и техните собствени национални оценки. Докладите относно партньорските проверки следва да са в основата и на обобщения доклад за резултатите от тематичната партньорска проверка в рамките на Съюза, който се изготвя съвместно от компетентните регулаторни органи на държавите членки. Обобщеният доклад следва да няма за цел да даде оценка на безопасността на ядрените инсталации, а следва да открои процеса и техническите заключения на тематичната партньорска проверка с цел споделяне на натрупаните в резултат от нея познания.
При партньорските проверки следва да има взаимно доверие, поради което би било целесъобразно Комисията, когато е осъществимо, да информира държавите членки за намерението си да използва резултатите от докладите относно тези проверки в документите си по въпроси на политиката.
(24)
Задълженията на държавите членки да докладват за прилагането на настоящата директива, както и задължението на Комисията да състави доклад въз основа на националните доклади, следва да дадат възможност за преглед и оценка на различните аспекти на прилагането на директивата, както и на нейната ефективност. В международен мащаб съществуват редица подобни задължения за докладване, например докладите по Конвенцията за ядрена безопасност, резултатите от които могат да се използват при оценката на прилагането на настоящата директива. Освен това в настоящата директива следва да се предвидят допълнителни задължения за докладване във връзка със заключенията от тематичните партньорски проверки на ядрените инсталации. Поради това, с цел опростяване на законодателството и намаляване на административната тежест, задължението на държавите членки за докладване следва да бъде облекчено както по отношение на честотата на докладването, така и по отношение на съдържанието на докладите.
(25)
В съответствие с подхода на степенуване прилагането на разпоредбите на настоящата директива зависи от вида ядрени инсталации на територията на всяка държава членка. Ето защо при въвеждането на тези разпоредби в националното право държавите членки следва да вземат предвид потенциалния мащаб и естеството на рисковете, произтичащи от ядрените инсталации, които планират или експлоатират. По-специално, подходът на степенуване следва да се отнася за тези държави членки, които разполагат само с малко количество ядрени и радиоактивни материали, например свързани с използването на малки научноизследователски реакторни инсталации, които в случай на тежка авария не биха породили последици, съпоставими с тези при авария на атомна електроцентрала.
(26)
Разпоредбите на настоящата директива, които по своя характер са свързани с наличието на ядрени инсталации, по-специално разпоредбите за задълженията на притежателя на лицензия, новите специфични изисквания за ядрените инсталации и разпоредбите относно вътрешната аварийна готовност и реагиране при аварии, не следва да се прилагат за държавите членки, които нямат ядрени инсталации. Разпоредбите на настоящата директива следва да бъдат транспонирани и приложени по пропорционален начин, в съответствие с националните условия и като се има предвид фактът, че тези държави членки нямат ядрени инсталации, като в същото време се гарантира, че правителството или компетентните органи отделят необходимото внимание на въпросите на ядрената безопасност.
(27)
Съгласно Директива 2009/71/Евратом държавите членки са длъжни да въведат и да поддържат национална законодателна, регулаторна и организационна рамка за ядрена безопасност на ядрените инсталации. Държавите членки запазват компетентността си да решават относно начина на приемане на разпоредбите от националната рамка, както и инструмента за тяхното прилагане.
(28)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано.
(29)
Поради това Директива 2009/71/Евратом следва да бъде съответно изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2009/71/Евратом се изменя, както следва:
1)
Заглавието на глава 1 се заменя със следното:
„ЦЕЛИ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ“.
2)
Член 2 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Настоящата директива се прилага за всички ядрени инсталации за граждански цели,за които се изисква лицензия.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. Настоящата директива допълва основните стандарти, посочени в член 30 от Договора, по отношение на ядрената безопасност на ядрените инсталации, и не засяга съществуващото общностно законодателство за опазване на здравето на работниците и населението от опасностите, свързани с йонизиращи лъчения, и по-специално Директива 2013/59/Евратом на Съвета (11).
(11) Директива 2013/59/Евратом на Съвета от 5 декември 2013 г. за определяне на основни норми на безопасност за защита срещу опасностите, произтичащи от излагане на йонизиращо лъчение и за отмяна на директиви 89/618/Евратом, 90/641/Евратом, 96/29/Евратом, 97/43/Евратом и 2003/122/Евратом (ОВ L 13, 17.1.2014 г., стр. 1).“" 						
3)
Член 3 се изменя, както следва:
а)
параграф 1, буква а) се заменя със следното:
„а)
атомна електроцентрала, инсталация за обогатяване, завод за производство на ядрено гориво, съоръжение за преработка, изследователски реактор, съоръжение за съхранение на отработено гориво; и“;
б)
добавят се следните параграфи:
„6.
„авария“ означава всяко нежелано събитие, последиците или потенциалните последици от което са значими от гледна точка на радиационната защита или ядрената безопасност;
7.
„инцидент“ означава всяко нежелано събитие, последиците или потенциалните последици от което не са пренебрежимо малки от гледна точка на радиационната защита или ядрената безопасност;
8.
„очаквано експлоатационно събитие“ означава отклонение на процеса на експлоатация от нормалната експлоатация, което се очаква да възникне най-малко веднъж в рамките на експлоатационния период на дадено съоръжение, но поради предвидените в проекта мерки не причинява значителни вреди по важни за безопасността елементи или не води до аварийни условия;
9.
„проектни основи“ означава наборът от условия и събития, които изрично са взети предвид при проектирането, включително при подобрения, на ядрена инсталация, в съответствие с установени критерии, така че инсталацията да може да им устои, без да надхвърли допустимите граници, посредством планираното действие на системите за безопасност;
10.
„проектна авария“ означава авария, чиито условия са отчетени при проектирането на ядрената инсталация в съответствие с установени критерии за проектиране и при която увреждането на горивото, когато е приложимо, и изхвърлянето на радиоактивни вещества са в рамките на допустими граници;
11.
„надпроектна авария“ означава състояние, по-тежко от състоянието на проектна авария; то може да бъде предизвикано от отказ на множество компоненти, например пълна загуба на всички поредици от елементи на системата за безопасност, или от изключително малко вероятно събитие.“
4)
В глава 2 след заглавието „ЗАДЪЛЖЕНИЯ“ се вмъква следното заглавие:
„РАЗДЕЛ 1
Общи задължения“.
5)
Член 4, параграф 1 се заменя със следното:
„1. Държавите членки създават и поддържат национална законодателна, регулаторна и организационна рамка (наричана по-долу „националната рамка“) за ядрена безопасност на ядрените инсталации. В националната рамка се предвижда по-специално следното:
а)
разпределение на отговорностите и координация между съответните държавни органи;
б)
национални изисквания за ядрена безопасност, които обхващат всички стадии на жизнения цикъл на ядрените инсталации;
в)
система за лицензиране и за забрана на експлоатацията на ядрени инсталации без лицензия;
г)
система за регулаторен контрол на ядрената безопасност, осъществяван от компетентния регулаторен орган;
д)
ефективни и пропорционални действия за осигуряване на изпълнението, включително при целесъобразност корективни действия или спиране на експлоатацията и изменение или отнемане на лицензията.
Държавите членки запазват компетентността си да определят начина на приемането на националните изисквания за ядрена безопасност, посочени в буква б), както и инструмента за тяхното прилагане“.
6)
В член 5 параграфи 2 и 3 се заменят със следното:
„2. Държавите членки гарантират действителната независимост на компетентния регулаторен орган от неправомерно влияние при вземането на регулаторни решения. За тази цел държавите членки предвиждат в националната рамка изисквания, съгласно които компетентният регулаторен орган:
а)
е функционално отделен от всеки друг орган или организация, имащи отношение към развитието или използването на ядрената енергия, и не иска, нито приема указания от такъв орган или организация при изпълнението на регулаторните си задачи;
б)
взема регулаторни решения въз основа на солидни и прозрачни изисквания, свързани с ядрената безопасност;
в)
разполага със специални бюджетни средства с подходящ размер, които му позволяват да изпълнява регулаторните си задачи, определени в националната рамка, и отговаря за изпълнението на разпределения бюджет;
г)
разполага с подходящ на брой персонал, който притежава квалификациите, опита и експертните познания, необходими за изпълнение на възложените му задължения. Компетентният регулаторен орган може да използва външни научно-технически ресурси и експертни познания в подкрепа на регулаторните си функции;
д)
установява процедури за предотвратяване и уреждане на конфликти на интереси;
е)
предоставя информация за ядрената безопасност, без да му е необходимо разрешение от друг орган или организация, при условие че това не застрашава други по-важни интереси, например сигурността, които са признати в съответното законодателство или съгласно международните актове.
3. Държавите членки осигуряват на компетентния регулаторен орган юридическите правомощия, необходими за изпълнение на неговите задължения във връзка с националната рамка по член 4, параграф 1. За тази цел държавите членки гарантират, че съгласно националната рамка на компетентния регулаторен орган са възложени следните основни регулаторни задачи:
а)
да предлага, определя или участва в определянето на национални изисквания за ядрена безопасност;
б)
да изисква от притежателите на лицензии да спазват и да доказват спазването на националните изисквания за ядрена безопасност и на условията на съответната лицензия;
в)
да проверява спазването на посочените условия, като извършва регулаторни оценки и инспекции;
г)
да предлага или извършва ефективни и пропорционални действия по осигуряване на изпълнението.“
7)
Членове 6, 7 и 8 се заменят със следното:
„Член 6
Притежатели на лицензии
Държавите членки гарантират, че националната рамка съдържа следните изисквания:
а)
основната отговорност за ядрената безопасност на ядрена инсталация се носи от притежателя на лицензията. Тази отговорност не може да се делегира и включва отговорност за действията на изпълнителите и подизпълнителите, чиито дейности могат да повлияят на ядрената безопасност на дадена ядрена инсталация;
б)
при подаване на заявление за лицензия от заявителя се изисква да представи доказателство, че ядрената безопасност е осигурена. Обхватът и степента на конкретност трябва да съответстват на потенциалния размер и естество на опасността, съответстваща на ядрената инсталация и нейната площадка;
в)
притежателите на лицензии следва редовно да оценяват, проверяват и подобряват постоянно, доколкото е разумно осъществимо, ядрената безопасност на ядрените си инсталации по системен и подлежащ на проверка начин.Това включва верификация, че са въведени мерки за предотвратяване на аварии и ограничаване на последиците от тях, включително верификация на прилагането на мерките за дълбоко ешелонирана защита;
г)
притежателите на лицензии въвеждат и прилагат системи за управление, в които на ядрената безопасност се отдава полагащият ѝ се приоритет;
д)
притежателите на лицензии предвиждат подходящи вътрешни процедури и мерки за реагиране при извънредни ситуации, включително насоки за управление на тежки аварии или сходни мерки, за ефективно реагиране при авария с цел да се предотвратят или ограничат последиците от нея. По-специално, тези процедури:
i)
са съобразени с другите експлоатационни процедури и се изпитват периодично при учения, за да се провери осъществимостта им;
ii)
са насочени към аварии и тежки аварии, които биха могли да възникнат във всякакъв експлоатационен режим, както и онези, които обхващат или увреждат едновременно няколко единици;
iii)
предвиждат условия за получаване на външна помощ;
iv)
подлежат на периодичен преглед и се актуализират редовно въз основа на опита от противоаварийни учения и поуките, извлечени от аварии;
е)
притежателите на лицензии осигуряват и поддържат финансови и човешки ресурси с подходящи квалификации и компетентност, необходими за изпълнение на задълженията им във връзка с ядрената безопасност на ядрената инсталация. Притежателите на лицензии гарантират също така, че изпълнителите и подизпълнители, за които носят отговорност и чиито дейности могат да повлияят на ядрената безопасност на ядрената инсталация, разполагат с необходимите човешки ресурси с подходящи квалификации и компетентност за изпълнение на задълженията им.
Член 7
Експертни познания и умения по ядрена безопасност
Държавите членки осигуряват изискване в националната рамка към всички участващи страни да въведат мерки за образование и обучение на своя персонал, който носи отговорност във връзка с ядрената безопасност на ядрените инсталации, с цел да се изграждат, поддържат и доразвиват експертни познания и умения в областта на ядрената безопасност и вътрешната аварийна готовност.
Член 8
Прозрачност
1. Държавите членки осигуряват предоставянето на необходимата информация относно ядрената безопасност на ядрените инсталации и начина, по който тя е уредена, на работниците и населението, като се обръща особено внимание на местните власти, населението и заинтересованите страни в близост до дадена ядрена инсталация. Това задължение включва и изискване по отношение на компетентния регулаторен орган и притежателите на лицензии, всеки в своята област на компетентност, да предоставят в рамките на комуникационната си политика:
а)
на работниците и населението - информация за нормалните експлоатационни условия на ядрените инсталации, и
б)
на работниците, населението и компетентните регулаторни органи на други държави членки в близост до ядрена инсталация - своевременна информация в случай на инцидент и авария.
2. Информацията се оповестява публично в съответствие със съответното законодателство и международни актове, при условие че това не застрашава други по-важни интереси, например сигурността, които са признати в съответното законодателство или международни актове.
3. Без да се засяга член 5, параграф 2, държавите членки гарантират, че компетентният регулаторен орган, когато е целесъобразно, установява сътрудничество в областта на ядрената безопасност на ядрените инсталации с компетентните регулаторни органи на други държави членки в близост до ядрена инсталация, наред с другото, чрез обмен и/или споделяне на информация.
4. Държавите членки гарантират, че на населението се предоставят подходящи възможности за реално участие в процеса на вземане на решения относно лицензирането на ядрени инсталации, в съответствие със съответното законодателство и международните актове.“
8)
След член 8 се вмъква следният раздел:
„РАЗДЕЛ 2
Специални задължения
Член 8а
Цел за ядрена безопасност на ядрените инсталации
1. Държавите членки осигуряват по отношение на ядрените инсталации в националната рамка за ядрена безопасност изискване тяхното проектиране, избор на площадка, изграждане, въвеждане в експлоатация, експлоатация и извеждане от експлоатация да се ръководят от целта за предотвратяване на аварии, а при възникване на авария - ограничаване на последиците от нея и избягване на:
а)
рано настъпили изхвърляния на радиоактивни вещества, при които е необходимо да бъдат взети външни аварийни мерки, но времето за тяхното предприемане е недостатъчно;
б)
изхвърляне на радиоактивни вещества в значителни количества, при което е необходимо да бъдат взети защитни мерки, които не могат да се ограничат до даден регион или до определено време.
2. Държавите членки осигуряват в националната рамка за ядрена безопасност изискване целта по параграф 1:
а)
да се прилага за ядрени инсталации, за които за първи път се издава лицензия за строителство след 14 август 2014 г.;
б)
да се използва като отправна точка за своевременното внасяне на разумно осъществими подобрения в безопасността на съществуващите ядрени инсталации, включително в рамките на периодичните прегледи на безопасността съгласно член 8в, буква б).
Член 8б
Прилагане на целта за ядрена безопасност на ядрените инсталации
1. За постигането на целта за ядрена безопасност по член 8а държавите членки осигуряват в националната рамка изискване, че когато се прилага дълбоко ешелонираната защита, това има за цел:
а)
да се сведе до минимум въздействието на екстремните външни природни явления и нежеланите, причинени от човека опасности;
б)
да се предотвратят очаквани експлоатационни събития и отказ на компонентите и системите;
в)
очакваните експлоатационни събития да се контролират и да бъде открит всякакъв отказ;
г)
да се контролират авариите в рамките на проектните основи;
д)
да се контролират надпроектните аварии, включително да се предотврати разпространението на аварията и да се ограничат последиците от тежки аварии;
е)
наличието на организационни структури съгласно член 8г, параграф 1.
2. За да се постигне целта за ядрена безопасност по член 8а, държавите членки осигуряват в националната рамка изискване компетентният регулаторен орган и притежателят на лицензията да вземат мерки за насърчаване и развитие на реална култура на ядрена безопасност. Тези мерки включват по-специално:
а)
системи за управление, при които на ядрената безопасност се отдава полагащият ѝ се приоритет и при които на всички нива на персонала и ръководството се насърчава способността да се подлага на преценка ефективното прилагане на съответните принципи и практики за безопасност, както и да се докладва своевременно по въпроси, свързани с безопасността, в съответствие с член 6, буква г);
б)
предприемането на мерки от притежателя на лицензия за регистриране, оценка и документиране на значимия за безопасността вътрешен и външен експлоатационен опит;
в)
задължение на притежателя на лицензия да докладва на компетентния регулаторен орган за събития с потенциално въздействие върху ядрената безопасност; и
г)
мерки за образование и обучение в съответствие с член 7.
Член 8в
Първоначална оценка и периодични прегледи на безопасността
Държавите членки гарантират, че националната рамка съдържа следните изисквания:
а)
всяко издаване на лицензия за изграждане на ядрена инсталация или експлоатация на ядрена инсталация се основава на подходяща оценка на безопасността на площадката и инсталацията, включително на доказателства относно ядрената безопасност съгласно националните изисквания за ядрена безопасност въз основа на целта по член 8а;
б)
притежателят на лицензия, под регулаторния контрол на компетентния регулаторен орган, системно и редовно, най-малко на всеки десет години, прави преоценка на безопасността на ядрената инсталация, както е предвидено в член 6, буква в). Целта на тази преоценка на безопасността е да се осигури съответствието с проектните основи на съоръжението към момента и да се набележат по-нататъшни подобрения на безопасността, като се отчетат проблемите със стареенето, експлоатационният опит, последните научноизследователски резултати и постижения в областта на международните стандарти, като за отправна точка се използва целта по член 8а.
Член 8г
Вътрешна аварийна готовност и реагиране при аварии
1. Без да се засягат разпоредбите на Директива 2013/59/Евратом, държавите членки гарантират, че националната рамка съдържа изискване организационната структура за вътрешна аварийна готовност и реагиране при аварии да предвижда ясно разпределение на отговорностите и координация между притежателите на лицензии, компетентните органи и организации, като се отчитат всички фази на дадена авария.
2. Държавите членки гарантират, че има последователност и приемственост между мерките за вътрешна аварийна готовност и реагиране при аварии, предвидени в националната рамка, и другите мерки за аварийна готовност и реагиране при аварии, посочени в Директива 2013/59/Евратом.“
9)
След член 8г се вмъква следната глава:
„ГЛАВА 2a
ПАРТНЬОРСКИ ПРОВЕРКИ И ДОКЛАДВАНЕ
Член 8д
Партньорски проверки
1. Най-малко веднъж на всеки десет години държавите членки организират периодични самооценки на своята национална рамка и компетентни регулаторни органи и отправят покана за международна партньорска проверка на съответните части от своята национална рамка и компетентни регулаторни органи с цел постоянно подобряване на ядрената безопасност. Когато са готови, резултатите от партньорските проверки се докладват на държавите членки и на Комисията.
2. Държавите членки гарантират, че на координирана основа се осъществява следното:
а)
извършва се национална оценка по конкретна тема, свързана с ядрената безопасност на съответните ядрени инсталации на тяхна територия;
б)
всички други държави членки, както и Комисията в качеството ѝ на наблюдател, се приканват да направят партньорска проверка на националната оценка по буква а);
в)
вземат се необходимите последващи мерки в резултат на заключенията от процеса на партньорска проверка;
г)
публикуват се съответните доклади за посочения процес и основните резултати от него, когато последните бъдат готови.
3. Държавите членки гарантират, че са създадени условия за започването през 2017 г. на първата тематична партньорска проверка, както и за провеждането на следващите тематични партньорски проверки най-малко на всеки шест години след това.
4. В случай на авария, водеща до ситуации, които налагат предприемането на външни аварийни мерки или защитни мерки за населението, съответната държава членка взема необходимите мерки за отправянето на покана за провеждането на международна партньорска проверка без неоправдано забавяне.“
10)
Член 9 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. Държавите членки представят на Комисията доклад за прилагането на настоящата директива за първи път до 22 юли 2014 г., а след това - до 22 юли 2020 г.“;
б)
параграф 3 се заличава.
11)
В член 10 след параграф 1 се вмъква следният параграф:
„1а. Задълженията за транспониране и прилагане на членове 6, 8а, 8б, 8в и 8г не се прилагат за държавите членки, в които няма ядрени инсталации, освен ако тези държави решат да развиват дейност, свързана с ядрени инсталации, за които се изисква лицензия, в рамките на тяхната юрисдикция.“
Член 2
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 15 август 2017 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, обхваната от настоящата директива, както и всички последващи изменения на тези разпоредби.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 8 юли 2014 година.
DIREKTIVA SVETA 2014/87/EURATOM
z dne 8. julija 2014
o spremembi Direktive 2009/71/Euratom o vzpostavitvi okvira Skupnosti za jedrsko varnost jedrskih objektov
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za atomsko energijo ter zlasti členov 31 in 32 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije, pripravljenega po prejetju mnenja skupine oseb, ki jih je izmed znanstvenih strokovnjakov držav članic imenoval Znanstveno-tehnični odbor,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 2013/59/Euratom (3) določa enotne temeljne varnostne standarde za varstvo zdravja posameznikov, deležnih poklicne izpostavljenosti, izpostavljenosti prebivalstva in izpostavljenosti v zdravstvu, pred nevarnostmi ionizirajočega sevanja.
(2)
Direktiva Sveta 2009/71/Euratom (4) državam članicam nalaga obveznost, da vzpostavijo in vzdržujejo nacionalni okvir za jedrsko varnost. Navedena direktiva upošteva določbe glavnih mednarodnih instrumentov na področju jedrske varnosti, in sicer Konvencije o jedrski varnosti (5), poleg tega pa tudi Varnostnih temeljev (6) Mednarodne agencije za atomsko energijo (v nadaljnjem besedilu: IAEA).
(3)
Direktiva Sveta 2011/70/Euratom (7) državam članicam nalaga obveznost, da vzpostavijo in vzdržujejo nacionalni okvir za ravnanje z izrabljenim gorivom in radioaktivnimi odpadki.
(4)
Svet je v sklepih z dne 8. maja 2007 o jedrski varnosti ter varnem ravnanju z izrabljenim jedrskim gorivom in radioaktivnimi odpadki poudaril, da je „jedrska varnost nacionalna odgovornost, ki se, kjer je ustrezno, izvaja v okviru EU. O varnostnih ukrepih in nadzoru jedrskih objektov še naprej odločajo izključno upravljavci in nacionalni organi“.
(5)
Jedrska nesreča v Fukušimi na Japonskem leta 2011 je po vsem svetu pozornost ponovno usmerila v ukrepe, ki so potrebni za čim večje zmanjšanje tveganj in zagotovitev najtrdnejše ravni jedrske varnosti. Na podlagi sklepov Evropskega sveta z dne 24. in 25. marca 2011 so pristojni nacionalni regulativni organi skupaj s Komisijo v okviru skupine evropskih regulatorjev za jedrsko varnost (ENSREG), ki jo je ustanovila Komisija s Sklepom 2007/530/Euratom (8), celovito ocenili tveganja in varnost jedrskih elektrarn (v nadaljnjem besedilu: izredni varnostni pregledi). Pri tem ocenjevanju je bilo ugotovljenih več možnosti za izboljšave, ki bi jih lahko sodelujoče države uporabile v pristopih k jedrski varnosti in v sektorski praksi.
Evropski svet je Komisijo tudi pozval, da po potrebi pregleda obstoječi pravni in regulativni okvir za varnost jedrskih objektov in predlaga morebitne potrebne izboljšave. Evropski svet je prav tako poudaril, da bi morali v Uniji izvajati in nenehno izboljševati najvišje standarde jedrske varnosti.
(6)
Temeljna zahteva regulativnega okvira jedrske varnosti Skupnosti je močen pristojni regulativni organ z dejansko neodvisnostjo odločanja. Za zagotovitev visoke ravni jedrske varnosti je izredno pomembno, da je pristojni regulativni organ zmožen pooblastila izvajati nepristransko, pregledno in da na njegove odločitve o regulativnih zadevah ni mogoče neupravičeno vplivati. Regulativne odločitve in njihovo uveljavljanje na področju jedrske varnosti bi morale temeljiti na objektivnih tehničnih preudarkih v zvezi z varnostjo, na katere ne bi smelo biti nikakršnih neupravičenih zunanjih vplivov, ki bi lahko ogrozili varnost, na primer vplivov zaradi spremembe političnih, gospodarskih ali družbenih razmer.
Določbe Direktive 2009/71/Euratom o funkcijski ločitvi pristojnih regulativnih organov bi morale biti poostrene, da bi zagotovile dejansko neodvisnost regulativnih organov pred neupravičenimi vplivi na odločanje o regulativnih zadevah ter da bi ti organi imeli na voljo ustrezna sredstva in pristojnosti za ustrezno opravljanje dodeljenih nalog. Regulativni organi bi morali imeti predvsem zadostna pravna pooblastila, zadostno osebje in zadostna finančna sredstva za pravilno izpolnjevanje dodeljenih pristojnosti.
Vendar te poostrene zahteve ne bi smele posegati v tesno sodelovanje z drugimi ustreznimi nacionalnimi organi ali v splošne smernice politike, ki jih določijo države članice.
(7)
Pri regulativnem postopku odločanja bi se bilo treba opirati tudi na usposobljenost in strokovno znanje, ki ga lahko ponudijo organizacije za tehnično podporo. Podlaga tega strokovnega znanja bi morala biti najsodobnejša znanstvena in tehnična spoznanja, kar vključuje operativne izkušnje in varnostne raziskave, upravljanje znanja in ustrezni tehnični viri.
(8)
V skladu z delom 1 Splošnih varnostnih zahtev IAEA bi bilo treba spoštovati tako vlogo držav članic pri določanju okvira za jedrsko varnost kot vlogo regulatorja pri izvajanju tega okvira.
(9)
Glede na posebnosti jedrske panoge in omejeno razpoložljivost osebja z zahtevanim strokovnim znanjem in sposobnostmi, zaradi česar lahko osebje z izvršilno odgovornostjo krožijo med jedrsko panogo in regulativnimi organi, bi bilo treba posebno pozornost nameniti preprečevanju nasprotja interesov. Poleg tega bi bilo treba vzpostaviti ureditve, da ni nasprotja interesov v organizacijah, ki pristojnim regulativnim organom svetujejo ali jim zagotavljajo storitve.
(10)
Posledice jedrske nesreče lahko prizadenejo tudi območja zunaj nacionalnih meja, zato bi bilo treba spodbujati tesno sodelovanje, usklajevanje in izmenjavo informacij med pristojnimi regulativnimi organi držav članic v bližini jedrskih objektov, ne glede na to, ali v teh državah članicah obratujejo jedrski objekti ali ne. Pri tem bi morale države članice zagotoviti ustrezne ureditve, da olajšajo takšno sodelovanje pri zadevah v zvezi z jedrsko varnostjo s čezmejnimi vplivi.
(11)
Zaradi pridobivanja ustreznih sposobnosti ter doseganje in ohranjanje ustrezne ravni usposobljenosti bi morale vse udeležene strani zagotoviti nenehno usposabljanje celotnega osebja, odgovornega za jedrsko varnost jedrskih objektov ter ureditve za pripravljenost in odzivanje na izredne dogodke na lokaciji objekta. To se lahko doseže z vzpostavitvijo programov usposabljanja in načrtov usposabljanja, postopkov za redno pregledovanje in posodabljanje programov usposabljanja, kakor tudi z ustreznimi proračunskimi določbami za usposabljanje.
(12)
Drugo ključno spoznanje, pridobljeno z jedrsko nesrečo v Fukušimi, je, da bi bilo treba izboljšati preglednost na področju jedrske varnosti. Preglednost je tudi pomembno sredstvo za spodbujanje neodvisnosti pri odločanju o regulativnih zadevah. Zato bi morale veljavne določbe Direktive 2009/71/Euratom glede informacij za prebivalstvo natančneje določati, katere vrste informacij bi bilo treba navesti. Poleg tega bi moralo imeti prebivalstvo možnost, da v skladu z nacionalnim okvirom za jedrsko varnost in ob upoštevanju različnih nacionalnih sistemov sodeluje pri ustreznih fazah postopka odločanja v zvezi z jedrskimi objekti. O izdaji dovoljenj še naprej odločajo nacionalni pristojni organi.
(13)
Zahteve te direktive glede preglednosti dopolnjujejo zahteve iz obstoječe Euratomove zakonodaje. Odločba Sveta 87/600/Euratom (9) državam članicam nalaga, da v primeru radiološkega izrednega dogodka na njihovem ozemlju obvestijo Komisijo in druge države članice ter jim zagotovijo informacije, medtem ko Direktiva 2013/59 Euratom vsebuje zahteve, da morajo države članice v primeru radiološkega izrednega dogodka obveščati prebivalstvo o ukrepih zdravstvenega varstva, ki jih bodo uporabile, in o pravilih ravnanja ter v rednih presledkih zagotavljati posodobljene informacije prebivalstvu, za katerega je verjetno, da bo v primeru takšnega izrednega dogodka prizadeto.
(14)
Pogodbenice Konvencije o jedrski varnosti so na njihovem šestem pregledovalnem zasedanju potrdile zavezanost ugotovitvam drugega izrednega zasedanja, ki je bila sklicana po nesreči v Fukušimi. Zlasti so poudarile, da bi morale biti jedrske elektrarne zasnovane, zgrajene in upravljane tako, da bi bil cilj izogibanje nesrečam in bi se ob morebitni nesreči ublažile njene posledice ter preprečila kontaminacija zunaj objekta, regulativni organi pa bi morali zagotoviti, da se na podlagi izvedbe teh ciljev načrtujejo in izvedejo ustrezne varnostne izboljšave obstoječih obratov.
(15)
Zaradi upoštevanja tehničnega napredka, ki je bil dosežen preko predpisov IAEA in Združenja zahodnoevropskih upravnih organov za jedrsko varnost (v nadaljnjem besedilu: WENRA), in izkušenj, pridobljenih ob izrednih varnostnih pregledih in preiskavi jedrske nesreče v Fukušimi, bi bilo treba Direktivo 2009/71/Euratom spremeniti tako, da bi vključevala najpomembnejši cilj Skupnosti na področju jedrske varnosti, ki obsega vse stopnje življenjske dobe jedrskih objektov (izbiro lokacije, projektiranje, gradnjo, prevzem v obratovanje, obratovanje in razgradnjo). Zlasti ta cilj nalaga bistveno izboljšanje varnosti pri načrtovanju novih reaktorjev, pri katerem bi bilo treba uporabljati najsodobnejše znanje in tehnologijo ter upoštevati najnovejše mednarodne varnostne zahteve.
(16)
Navedeni cilj bi bilo treba doseči zlasti z ocenjevanjem jedrske varnosti, kar spada v področje uporabe te direktive. Ocenjevanje bi morali izvesti imetniki dovoljenj, ki bi jih nadzoroval pristojni nacionalni regulativni organ, ugotovitve pa bi se lahko uporabile za oceno tveganja večje nesreče, kot je zajeta z Direktivo 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta (10), pod pogojem, da so izpolnjene zahteve te direktive.
(17)
Za varnost jedrskih objektov je ključen koncept obrambe v globino, ki je podlaga za uresničevanje najpomembnejših ciljev jedrske varnosti. Uporaba načel obrambe v globino, kot jih priznavajo mednarodni standardi in smernice ter WENRA, zagotavlja, da dejavnosti, povezane z varnostjo, urejajo med seboj neodvisne ravni določb, kolikor je to razumno dosegljivo, tako da bi bila morebitna okvara odkrita, odpravljena ali izravnana z ustreznimi ukrepi. Učinkovitost vsake ravni neodvisnih določb je bistveni pogoj obrambe v globino, ki preprečujejo nesreče in blažijo njihove morebitne posledice. Obrambo v globino na splošno sestavlja pet stopenj. Če ena stopnja spodleti, se uporabi naslednja. Cilj prve stopnje varstva je preprečevanje neobičajnega obratovanja in odpovedi sistemov. Če prva stopnja odpove, se za nadzor neobičajnega obratovanja ali odkrivanje odpovedi uporabi druga raven varstva. Če odpove druga raven, se na tretji ravni z aktiviranjem posebnih varnostnih sistemov in drugih varnostnih elementov zagotovi nadaljnje izvajanje varnostnih funkcij. Če odpove tretja raven, se na četrti ravni v okviru obvladovanja nesreč omeji njen potek, pri čimer se z izpusti radioaktivnih snovi v okolje preprečijo ali ublažijo posledice hude nesreče. Zadnji cilj (peta stopnja varstva) je z odzivanjem na izredne dogodke zunaj objekta ublažiti radiološke posledice večjih izpustov radioaktivnih snovi v okolje.
(18)
Poleg obrambe v globino je bistveni dejavnik za doseganje visoke ravni jedrske varnosti tudi učinkovita kultura jedrske varnosti in njeno stalno izboljševanje. Učinkovita kultura jedrske varnosti se kaže zlasti v tem, da so osebje in uprava v organizaciji na vseh ravneh zavezani jedrski varnosti in njenemu nenehnemu izboljševanju, da se osebje na vseh ravneh spodbuja k preverjanju izvajanja ustreznih varnostnih načel in praks za nenehno izboljševanje jedrske varnosti, da lahko osebje pravočasno opozori na varnostne vidike, da se opredelijo spoznanja, pridobljena na podlagi operativnih izkušenj, ter da se sistematično poroča o morebitnih odstopanjih od običajnega obratovanja ali ureditev, pomembnih za obvladovanje nesreč, ki lahko potencialno vplivajo na jedrsko varnost. Med pomembnimi dejavniki, ki prispevajo k vzpostavitvi trdne kulture jedrske varnosti, so zlasti učinkoviti sistemi upravljanja, ustrezno izobraževanje in usposabljanje ter ureditve, ki imetniku dovoljenja omogočajo ugotavljanje, ocenjevanje in dokumentiranje operativnih izkušenj, pomembnih za notranjo in zunanjo varnost, ter učinkovito reševanje vprašanj, ki se pojavijo.
(19)
Izraz „razumno dosegljivo“ v tej direktivi bi bilo treba uporabljati v skladu z uveljavljenimi opredelitvami, zlasti opredelitvami WENRA in IAEA.
(20)
Po jedrskih nesrečah na Otoku treh milj in v Černobilu je jedrska nesreča v Fukušimi ponovno pokazala, kako bistveno pomemben je zadrževalni hram, ki je zadnja ovira za zaščito ljudi in okolja pred izpusti radioaktivnih snovi, ki so posledica nesreče. Zato bi moral vložnik zahtevka za dovoljenje za gradnjo novega energetskega ali raziskovalnega reaktorja dokazati, da so s projektom učinki poškodb reaktorske sredice omejeni na območje znotraj zadrževalnega hrama, torej vložnik zahtevka bi moral dokazati, da so večji ali nedovoljeni izpusti radioaktivnih snovi izven zadrževalnega hrama izredno malo verjetni in da bi moral vložnik biti zmožen dokazati, da takšnih izpustov z visoko stopnjo zanesljivosti ne bo.
(21)
Za preprečevanje in ublažitev posledic nesreč bi bilo treba zahtevati posebne ureditve glede obvladovanja nesreč in odzivanja na izredne dogodke na lokaciji objekta. Te ureditve bi morale biti v skladu z zadevnimi določbami Direktive 2013/59/Euratom in vanje ne bi smele posegati. Imetnik dovoljenja bi moral opredeliti postopke, smernice in ureditve za primere nesreč, vključno s hudimi nesrečami, ki bi se lahko zgodile med katerim koli načinom obratovanja, torej med obratovanjem s polno močjo, med zaustavitvijo ali med prehodnimi stanji, pri čimer bi moral zagotoviti skladnost in kontinuiteto vseh navedenih postopkov in ureditev, poleg tega pa zagotovil njihovo izvajanje, pregledovanje in posodabljanje. Te ureditve bi morale predvidevati tudi dovolj osebja, opreme in drugih potrebnih virov. Vzpostaviti bi bilo treba tudi organizacijsko strukturo z jasno opredeljeno odgovornostjo, in zagotoviti usklajevanje med organi za odzivanje.
(22)
Izredni varnostni pregledi so dokazali ključno vlogo mehanizmov za okrepljeno sodelovanje in usklajevanje med vsemi udeleženci, ki so odgovorni za jedrsko varnost. Medsebojni strokovni pregledi so se izkazali kot dober način za vzpostavljanje zaupanja, pri katerem se pridobijo in izmenjajo izkušnje ter zagotovi enotna uporaba visokih standardov jedrske varnosti.
(23)
Sodelovanje na področju jedrske varnosti med državami članicami je dobro in ima lahko dodano vrednost pri vprašanjih jedrske varnosti, preglednosti in odprtosti do deležnikov na evropski in mednarodni ravni.
Države članice, ki se s svojimi pristojnimi regulativnimi organi po potrebi uporabljajo ENSREG in strokovno znanje WENRA, bi morale vsakih šest let opredeliti metodologijo, pristojnosti in časovni okvir za medsebojne preglede na podlagi skupnih posebnih tehničnih vprašanj, povezanih z jedrsko varnostjo njihovih jedrskih objektov. Skupno posebno tehnično vprašanje, na podlagi katerega bi bil opravljen pregled, bi bilo treba izbrati med varnostnimi referenčnimi ravnmi združenja WENRA ali na podlagi povratnih informacij iz operativnih izkušenj, incidentov in nesreč ter tehnološkega in znanstvenega razvoja. Države članice bi morale izvesti nacionalno samoocenjevanje in vzpostaviti ureditve za skupne strokovne preglede nacionalnih samoocenjevanj, ki bi jih izvedli pristojni regulativni organi drugih držav članic.
Pripraviti bi bilo treba poročila o ugotovitvah teh medsebojnih strokovnih pregledov. Na podlagi rezultatov teh medsebojnih strokovnih pregledov bi morale države članice oblikovati nacionalne akcijske načrte, s katerimi bi se odzvale na vse ustrezne ugotovitve in na svojo nacionalno oceno. Poročila o medsebojnih strokovnih pregledih bi morala biti tudi osnova za zbirno poročilo o izidu tematskih medsebojnih strokovnih pregledov po vsej Uniji, ki bi jih skupaj pripravili pristojni regulativni organi držav članic. Zbirno poročilo ne bi smelo imeti namena razvrščati jedrske objekte glede na varnost; osredotočiti bi se moralo na pripravo medsebojnih strokovnih pregledov in njihove tehnične ugotovitve, da bi se lahko izmenjalo znanje, pridobljeno ob njihovi pripravi.
Da bi še dodatno utrdili medsebojno zaupanje, ki bi moralo prevladati pri medsebojnih strokovnih pregledih, bi bilo primerno, da bi Komisija, ko bi bilo to mogoče, obvestila države članice, kdaj namerava uporabiti rezultate poročil o medsebojnih strokovnih pregledih v svojih dokumentih o politiki.
(24)
Obveznosti držav članic, da poročajo o izvajanju te direktive, in obveznost Komisije, da pripravi poročilo na podlagi nacionalnih poročil, bi morale biti priložnost, da se preučijo in ocenijo različni vidiki izvajanja te direktive ter njena učinkovitost. Na mednarodni ravni je opredeljenih več pomembnih obveznosti poročanja, kot v Konvenciji o jedrski varnosti, katere rezultati bi se lahko uporabili za oceno izvajanja te direktive. Poleg tega bi morala ta direktiva določati dodatne zahteve glede poročanja v zvezi z ugotovitvami tematskih medsebojnih strokovnih pregledov jedrskih objektov. Zato bi se morala zaradi poenostavitve zakonodaje in zmanjšanja upravnega bremena zmanjšati zahtevnost obveznosti poročanja držav članic, tako glede pogostosti poročanja kot vsebine poročil.
(25)
V skladu s stopenjskim pristopom je izvajanje določb te direktive odvisno od vrste jedrskih objektov na ozemlju države članice. Zato bi morale države članice pri prenosu teh določb v nacionalno pravo upoštevati potencialni obseg in naravo tveganj zaradi jedrskih objektov, ki jih načrtujejo ali upravljajo. Stopenjski pristop bi moral veljati zlasti za tiste države članice, ki imajo le majhen inventar jedrskih in radioaktivnih materialov, na primer pri obratovanju manjših raziskovalnih reaktorjev, ki v primeru hude nesreče ne bi povzročili posledic, primerljivih s tistimi, ki jih povzročijo jedrske elektrarne.
(26)
Določbe te direktive, ki so neločljivo povezane z obstojem jedrskih objektov, in sicer tiste, ki se nanašajo na obveznosti imetnika dovoljenja, nove posebne zahteve za jedrske objekte ter določbe o pripravljenosti in odzivanju na izredne dogodke na lokaciji objekta, se ne bi smele uporabljati za države članice brez jedrskih objektov. Določbe te direktive bi bilo treba prenesti in izvajati sorazmerno glede na nacionalne okoliščine in pri tem upoštevati dejstvo, da te države članice nimajo jedrskih objektov, ter hkrati zagotoviti, da bodo vlada in pristojni organi jedrski varnosti namenili ustrezno pozornost.
(27)
V skladu z Direktivo 2009/71/Euratom morajo države članice vzpostaviti in vzdrževati nacionalni zakonodajni, regulativni in organizacijski okvir za jedrsko varnost jedrskih objektov. Odločitev glede tega, kako se sprejmejo določbe iz nacionalnega okvira in s katerimi instrumenti se izvajajo, je v pristojnosti držav članic.
(28)
V skladu s skupno politično izjavo držav članic in Komisije z dne 28. septembra 2011 o obrazložitvenih dokumentih so se države članice zavezale, da bodo v upravičenih primerih uradnemu obvestilu o ukrepih za prenos priložile enega ali več dokumentov, v katerih bodo pojasnile razmerje med določbami direktive in ustreznimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. V zvezi s to direktivo zakonodajalec meni, da je pošiljanje takšnih dokumentov upravičeno.
(29)
Direktivo 2009/71/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Direktiva 2009/71/Euratom se spremeni:
(1)
naslov poglavja 1 se nadomesti z naslednjim:
„CILJI, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV“;
(2)
člen 2 se spremeni:
(a)
odstavek 1 se nadomesti z naslednjim:
„1. Ta direktiva se uporablja za vse civilne jedrske objekte, za katere je potrebno dovoljenje.“;
(b)
odstavek 3 se nadomesti z naslednjim:
„3. Ta direktiva dopolnjuje temeljne standarde iz člena 30 Pogodbe v zvezi z jedrsko varnostjo jedrskih objektov in ne posega v obstoječo zakonodajo Skupnosti na področju varstva zdravja delavcev in prebivalstva pred nevarnostmi, ki izvirajo iz ionizirajočega sevanja, zlasti Direktivo Sveta 2013/59/Euratom (11).
(11) Direktiva Sveta 2013/59/Euratom z dne 5. decembra 2013 o določitvi temeljnih varnostnih standardov za varstvo pred nevarnostmi zaradi ionizirajočega sevanja in o razveljavitvi direktiv 89/618/Euratom, 90/641/Euratom, 96/29/Euratom, 97/43/Euratom in 2003/122/Euratom (UL L 13, 17.1.2014, str. 1).“;" 						
(3)
člen 3 se spremeni:
(a)
odstavek 1(a) se nadomesti z naslednjim:
„(a)
jedrska elektrarna, objekt za bogatenje, objekt za proizvodnjo jedrskega goriva, obrat za predelavo, raziskovalni reaktor, skladišče izrabljenega goriva in“;
(b)
dodajo se naslednji odstavki:
„6.
‚nesreča‘ pomeni vsak neželen dogodek z znatnimi posledicami ali morebitnimi posledicami s stališča varstva pred sevanji ali jedrske varnosti;
7.
‚incident‘ pomeni vsak neželen dogodek z nezanemarljivimi posledicami ali morebitnimi posledicami s stališča varstva pred sevanji ali jedrske varnosti;
8.
‚neobičajno obratovanje‘ pomeni obratovanje, ki odstopa od običajnega obratovanja in se predvidoma zgodi vsaj enkrat med obratovalno življenjsko dobo objekta, vendar zaradi ustreznih določb o načrtovanju ne poškoduje znatno predmetov, pomembnih za varnost, in ne povzroči nesreče;
9.
‚projektna osnova‘ pomeni niz stanj in dogodkov, ki so bili v skladu z uveljavljenimi merili izrecno upoštevani pri projektiranju jedrskega objekta, vključno z nadgradnjami, ter jih objekt pri načrtovanem delovanju varnostnih sistemov lahko prenese, ne da bi bile presežene dovoljene omejitve;
10.
‚nesreča na projektni osnovi‘ pomeni nesrečo, za katero je jedrski objekt projektiran v skladu z uveljavljenimi merili o projektiranju ter pri kateri so poškodbe goriva, če je to primerno, in izpusti radioaktivnih snovi v okviru dovoljenih mejnih vrednosti;
11.
‚težke razmere‘ pomeni razmere, ki so težje od razmer, povezanih z nesrečami na projektni osnovi; takšne razmere lahko nastanejo zaradi več odpovedi, npr. zaradi popolne odpovedi vseh ravni varnostnega sistema ali ob izredno malo verjetnem dogodku.“;
(4)
v poglavju 2 se za naslovom „OBVEZNOSTI“ vstavi naslednji naslov:
„ODDELEK 1
Splošne obveznosti“;
(5)
člen 4(1) se nadomesti z naslednjim:
„1. Države članice vzpostavijo in vzdržujejo nacionalni zakonodajni, regulativni in organizacijski okvir (v nadaljnjem besedilu: nacionalni okvir) za jedrsko varnost jedrskih objektov. Nacionalni okvir določa zlasti naslednje:
(a)
opredelitev odgovornosti in usklajevanje dela med ustreznimi državnimi organi;
(b)
nacionalne zahteve za jedrsko varnost, ki zajemajo vse stopnje življenjske dobe jedrskih objektov;
(c)
sistem za izdajo dovoljenj za jedrske objekte in prepoved obratovanja jedrskih objektov brez dovoljenja;
(d)
sistem regulativnega nadzora jedrske varnosti, ki ga izvaja pristojni regulativni organ;
(e)
učinkovite in sorazmerne izvršilne ukrepe, po potrebi tudi popravni ukrep ali prekinitev delovanja in spremembo ali preklic dovoljenja.
Odločitev o tem, kako se zahteve v zvezi z nacionalnimi zahtevami za jedrsko varnost iz točke (b) sprejmejo in s katerimi instrumenti se izvajajo, je v pristojnosti držav članic.“;
(6)
v členu 5 se odstavka 2 in 3 nadomestita z naslednjim:
„2. Države članice zagotovijo dejansko neodvisnost pristojnega regulativnega organa pred neupravičenimi vplivi na odločanje o regulativnih zadevah. V ta namen države članice zagotovijo, da nacionalni okvir predpisuje naslednje zahteve za pristojni regulativni organ:
(a)
je funkcionalno ločen od vsakega drugega organa ali organizacije, ki se ukvarja s pospeševanjem ali uporabo jedrske energije, in pri opravljanju regulativnih nalog ne zahteva ali sprejema navodil od nobenega takšnega telesa ali organizacije;
(b)
sprejema regulativne odločitve, ki temeljijo na trdnih in preglednih zahtevah v zvezi z jedrsko varnostjo;
(c)
so mu dodeljena namenska in ustrezna proračunska sredstva in omogočena izvršitev regulativnih nalog, kot so opredeljena v nacionalnem okviru, poleg tega pa je sam odgovoren za porabo dodeljenih proračunskih sredstev;
(d)
zaposluje ustrezno število osebja z usposobljenostjo, izkušnjami in strokovnim znanjem, potrebnimi za izpolnjevanje svojih obveznosti. V podporo pri izvajanju regulativnih nalog lahko uporabi tudi zunanje znanstvene in tehnične vire ter strokovno znanje;
(e)
določa postopke za preprečevanje in reševanje morebitnih nasprotij interesov;
(f)
zagotavlja informacije v zvezi z varnostjo, ne da bi jih odobrili drugi organi ali organizacije, če s tem niso ogroženi drugi prevladujoči interesi, na primer varnostni interesi, ki jih priznava ustrezna zakonodaja ali mednarodni instrumenti.
3. Države članice zagotovijo, da ima pristojni regulativni organ pravna pooblastila, ki jih potrebuje za izpolnitev svojih obveznosti v zvezi z nacionalnim okvirom iz člena 4(1). V ta namen države članice zagotovijo, da nacionalni okvir pristojnim regulativnim organom določa naslednje glavne regulativne naloge:
(a)
predlagati nacionalne zahteve za jedrsko varnost, jih opredeliti ali sodelovati pri njihovem opredeljevanju;
(b)
zahtevati od imetnika dovoljenja, da izpolnjuje nacionalne zahteve za jedrsko varnost in dokaže njihovo izpolnjevanje ter da izpolnjuje pogoje iz ustreznega dovoljenja;
(c)
preveriti tako izpolnjevanje z regulativnimi ocenami in inšpekcijami;
(d)
predlagati ali izvesti učinkovite in sorazmerne izvršilne ukrepe.“;
(7)
Členi 6, 7 in 8 se nadomestijo z naslednjim:
„Člen 6
Imetniki dovoljenj
Države članice zagotovijo, da nacionalni okvir določa naslednje:
(a)
za jedrsko varnost jedrskega objekta je odgovoren predvsem imetnik dovoljenja. Te odgovornosti ni mogoče prenesti, vključuje pa odgovornost za dejavnosti izvajalcev in podizvajalcev, katerih dejavnosti bi lahko vplivale na jedrsko varnost jedrskih objektov;
(b)
pri oddaji vloge za izdajo dovoljenja mora vložnik predložiti dokaz o jedrski varnosti. Njegov obseg in raven podrobnosti sta sorazmerna s potencialnim obsegom in vrsto nevarnosti, ki se nanaša na jedrski objekt in njegovo lokacijo;
(c)
imetniki dovoljenj na sistematičen in preverljiv način redno ocenjujejo in preverjajo jedrsko varnost svojih jedrskih objektov ter jo nenehno izboljšujejo, kolikor je to razumno dosegljivo. To vključuje preverjanje, ali so uvedeni ukrepi za preprečevanje nesreč in blažitev njihovih posledic, preveri pa se tudi uporaba določb o obrambi v globino;
(d)
imetniki dovoljenj vzpostavijo in izvajajo sisteme upravljanja, katerih glavni poudarek je na jedrski varnosti;
(e)
imetniki dovoljenj določijo ustrezne postopke in ureditve za odzivanje na izredne dogodke na lokaciji objekta ter smernice za obvladovanje hudih nesreč ali enakovredne ureditve, ki omogočajo učinkovito odzivanje na nesreče, da se preprečijo ali ublažijo njihove posledice. Ti postopki so zlasti:
(i)
skladni z drugimi operativnimi postopki in se redno izvajajo, da se preveri njihova izvedljivost;
(ii)
usmerjeni v obvladovanje nesreč in resnih nesreč, ki bi se lahko zgodile med katerim koli načinom obratovanja, in nesreče, ki lahko hkrati prizadenejo več enot;
(iii)
določajo ureditve za prejemanje zunanje pomoči;
(iv)
se redno pregledujejo in posodabljajo, pri čemer se upoštevajo izkušnje, pridobljene med vajami in ob nesrečah;
(f)
imetniki dovoljenj zagotovijo in vzdržujejo finančne in človeške vire z ustreznimi usposobljenostjo in pristojnostmi, potrebnimi za izpolnitev njihovih obveznosti v zvezi z jedrsko varnostjo jedrskega objekta. Imetniki dovoljenja poleg tega zagotovijo, da imajo izvajalci in podizvajalci, za katere so odgovorni in katerih dejavnosti bi lahko vplivale na jedrsko varnost jedrskega objekta, na voljo potrebne človeške vire z ustreznimi usposobljenostjo in pristojnostmi, potrebnimi za izpolnitev njihovih obveznosti.
Člen 7
Strokovno znanje in usposobljenost na področju jedrske varnosti
Države članice zagotovijo, da nacionalni okvir od vseh strani zahteva, da vzpostavijo ureditev za izobraževanje in usposabljanje svojega osebja, ki je odgovorno za jedrsko varnost jedrskih objektov, da bi pridobili, ohranjali in nadalje razvijali strokovno zanje in usposobljenost na področju jedrske varnosti ter pripravljenost na izredne dogodke na lokaciji objekta.
Člen 8
Preglednost
1. Države članice zagotovijo, da so delavcem in prebivalstvu dostopne potrebne informacije o jedrski varnosti jedrskih objektov in o njenem urejanju, pri čemer zlasti upoštevajo lokalne organe, prebivalstvo in deležnike v bližini jedrskega objekta. Pod to obveznost spada tudi zagotavljanje, da pristojni regulativni organ in imetniki dovoljenj znotraj svojih pristojnosti v okviru svoje komunikacijske politike:
(a)
delavce in prebivalstvo obveščajo o običajnih razmerah obratovanja jedrskih objektov ter
(b)
ob incidentih in nesrečah takoj obvestijo delavce in prebivalstvo ter pristojne regulativne organe drugih držav članic v bližini jedrskega objekta.
2. Obveščanje javnosti poteka v skladu z ustrezno zakonodajo in mednarodnimi instrumenti, če s tem niso ogroženi drugi prevladujoči interesi, kot so varnostni interesi, ki jih priznava ustrezna zakonodaja ali mednarodni instrumenti.
3. Države članice brez poseganja v člen 5(2) zagotovijo, da pristojni regulativni organ med drugim z izmenjavo in/ali delitvijo informacij, kot je primerno, sodeluje na področju jedrske varnosti jedrskih objektov s pristojnimi regulativnimi organi drugih držav članic v bližini jedrskega objekta.
4. Države članice v skladu z nacionalno zakonodajo in mednarodnimi instrumenti prebivalstvu ustrezno omogočijo, da učinkovito sodeluje pri postopku odločanja v zvezi z izdajo dovoljenj za jedrske objekte.“;
(8)
za členom 8 se vstavi naslednji oddelek:
„ODDELEK 2
Posebne obveznosti
Člen 8a
Jedrski varnostni cilj za jedrske objekte
1. Države članice zagotovijo, da nacionalni okvir za jedrsko varnost določa, da se jedrski objekti projektirajo, umeščajo v prostor, gradijo, prevzemajo v obratovanje, obratujejo in razgrajujejo tako, da se preprečujejo nesreče, če se nesreča zgodi, pa da se ublažijo njene posledice in preprečijo:
(a)
zgodnji izpusti radioaktivnih snovi, zaradi katerih bi bili potrebni nujni ukrepi izven lokacije objekta, vendar ne bi bilo dovolj časa za njihovo izvajanje;
(b)
veliki izpusti radioaktivnih snovi, zaradi katerih bi bili potrebni zaščitni ukrepi, ki ne morejo biti krajevno ali časovno omejeni.
2. Države članice zagotovijo, da nacionalni okvir določa, da se cilj iz odstavka 1:
(a)
uporablja za jedrske objekte, za katere je gradbeno dovoljenje prvič izdano po 14. avgustu 2014;
(b)
uporablja kot referenca za pravočasno izvedbo razumno izvedljivih varnostnih izboljšav obstoječih jedrskih objektov, tudi v okviru rednih varnostnih pregledov v skladu s členom 8c(b).
Člen 8b
Uresničevanje jedrskega varnostnega cilja za jedrske objekte
1. Da bi bil dosežen jedrski varnostni cilj iz člena 8a, države članice zagotovijo, da nacionalni okvir določa, da se pri uporabi obrambe v globino ta uporablja tako, da:
(a)
se čim bolj zmanjšajo posledice skrajnih zunanjih naravnih tveganj in neželenih tveganj, ki jih povzroči človek;
(b)
se preprečijo neobičajno obratovanje in odpovedi;
(c)
se nadzira neobičajno obratovanje in odkrivajo odpovedi;
(d)
so nesreče na projektni osnovi pod nadzorom;
(e)
so težke razmere pod nadzorom, vključno s preprečevanjem nadaljnjega poteka nesreč ter ublažitvijo posledice hudih nesreč;
(f)
so vzpostavljene organizacijske strukture v skladu s členom 8d(1).
2. Da bi bil dosežen jedrski varnostni cilj iz člena 8a, države članice zagotovijo, da nacionalni okvir določa, da pristojni regulativni organ in imetnik dovoljenja sprejmeta ukrepe za spodbujanje in krepitev učinkovite kulture jedrske varnosti. Ti ukrepi zlasti vključujejo:
(a)
sisteme upravljanja, ki dajejo ustrezno prednost jedrski varnosti ter osebje in upravo na vseh ravneh spodbujajo k preverjanju učinkovitosti izvajanja ustreznih varnostnih načel in praks ter pravočasnemu poročanju o varnostnih vidikih v skladu s členom 6(d);
(b)
ureditev, ki imetniku dovoljenja omogoča ugotavljanje, ocenjevanje in dokumentiranje operativnih izkušenj, pomembnih za notranjo in zunanjo varnost;
(c)
obveznost, da imetnik dovoljenja pristojnemu regulativnemu organu poroča o dogodkih, ki bi lahko vplivali na jedrsko varnost, in
(d)
ureditev za izobraževanje in usposabljanje v skladu s členom 7.
Člen 8c
Začetna ocena in redni varnostni pregledi
Države članice zagotovijo, da nacionalni okvir določa, da:
(a)
vsaka odobritev dovoljenja za gradnjo jedrskega objekta ali upravljanje jedrskega objekta temelji na ustrezni oceni, ki velja za določeno lokacijo in objekt, ter zajema dokaz o jedrski varnosti v skladu z nacionalnimi zahtevami za jedrsko varnost na podlagi cilja iz člena 8a;
(b)
imetnik dovoljenja pod regulativnim nadzorom pristojnega regulativnega organa sistematično in redno, najmanj vsakih deset let, ponovno oceni varnost jedrskega objekta, kot je določeno v členu 6(c). Cilj teh ponovnih varnostnih ocen je zagotoviti skladnost z obstoječo projektno zasnovo in načrtovati nadaljnje varnostne izboljšanje ob upoštevanju staranja, operativnih izkušenj, najnovejših rezultatov raziskav in razvoja mednarodnih standardov, pri čemer se kot referenca uporablja cilj iz člena 8a.
Člen 8d
Pripravljenost in odzivanje na izredne dogodke na lokaciji objekta
1. Države članice brez poseganja v določbe Direktive 2013/59/Euratom zagotovijo, da nacionalni okvir zahteva vzpostavitev organizacijske strukture v zvezi s pripravljenostjo in odzivanjem na izredne dogodke na lokaciji objekta, pri čemer se jasno opredelijo odgovornosti in zagotovi usklajevanje med imetnikom dovoljenja in pristojnimi organi ter organizacijami, ob upoštevanju vseh faz izrednih dogodkov.
2. Države članice zagotovijo skladnost in kontinuiteto med ureditvami za pripravljenost in odzivanje na izredne dogodke na lokaciji objekta, ki jih zahteva nacionalni okvir, ter drugimi ureditvami za pripravljenost in odzivanje na izredne dogodke v skladu z Direktivo 2013/59/Euratom“.
(9)
za členom 8d se vstavi naslednje poglavje:
„POGLAVJE 2a
MEDSEBOJNI STROKOVNI PREGLEDI IN POROČANJE
Člen 8e
Medsebojni strokovni pregledi
1. Države članice najmanj vsakih deset let poskrbijo za redna samoocenjevanja svojih nacionalnih okvirov in pristojnih regulativnih organov ter omogočijo mednarodni strokovni pregled ustreznih segmentov svojega nacionalnega okvira in pristojnih regulativnih organov, da bi se jedrska varnost nenehno izboljševala. O rezultatih takšnega strokovnega pregleda se poroča državam članicam in Komisiji, ko so na voljo.
2. Države članice zagotovijo, da se na usklajen način:
(a)
pripravijo nacionalne ocene na podlagi posebnih vprašanj, povezanih z jedrsko varnostjo ustreznih jedrskih objektov na njihovem ozemlju;
(b)
pozovejo vse druge države članice in Komisijo kot opazovalko k medsebojnemu strokovnemu pregledu nacionalnih ocen iz točke (a);
(c)
sprejmejo ustrezni nadaljnji ukrepi na podlagi ustreznih ugotovitev iz medsebojnega strokovnega pregleda;
(d)
objavijo ustrezna poročila o zgoraj navedenem postopku in najpomembnejši rezultati, ko so na voljo.
3. Države članice zagotovijo, da se vzpostavi ureditev, ki omogoča, da se prvi tematski medsebojni strokovni pregled začne leta 2017 in da se nato naslednji tematski medsebojni strokovni pregledi opravijo vsaj vsakih šest let.
4. V primeru nesreče, zaradi katere so nastale razmere, ko bi bilo treba sprejeti nujne ukrepe izven lokacije objekta ali zaščitne ukrepe za prebivalstvo, zadevne države članice zagotovijo, da se nemudoma predlaga mednarodni strokovni pregled.“;
(10)
člen 9 se spremeni:
(a)
odstavek 1 se nadomesti z naslednjim:
„1. Države članice prvič predložijo Komisiji poročilo o izvajanju te direktive do 22. julija 2014, nato pa do 22. julija 2020.“;
(b)
odstavek 3 se črta;
(11)
v členu 10 se za odstavkom 1 vstavi naslednji odstavek:
„1a. Obveznosti prenosa in izvajanja členov 6, 8a, 8b, 8c in 8d se ne uporabljajo za države članice brez jedrskih objektov, razen če se odločijo, da bodo začele opravljati kakršno koli dejavnost, povezano z jedrskimi objekti, za katero je potrebno dovoljenje, ki je v njihovi pristojnosti.“
Člen 2
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 15. avgusta 2017. O tem takoj obvestijo Komisijo.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji sporočijo besedila temeljnih določb predpisov nacionalnega prava, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva, in vse poznejše spremembe teh predpisov.
Člen 3
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 4
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Bruslju, 8. julija 2014