РЕШЕНИЕ (ЕС) 2015/120 НА КОМИСИЯТА
от 29 октомври 2014 година
относно схема за държавни помощи SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране
(нотифицирано под номер C(2014) 7888)
(само текстът на италиански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с посочените по-горе разпоредби и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 30 декември 2008 г. Италия уведоми Комисията за намерението си да въведе данъчни стимули за инвестициите и разпространението в киноиндустрията и цифровото кино. На 2 април 2009 г. и 23 юни 2009 г. италианските органи изпратиха допълнителна информация.
(2)
С писмо от 22 юли 2009 г. Комисията информира Италия за решението си да одобри данъчните стимули, които Италия възнамерява да въведе за инвестициите и разпространението в киноиндустрията. В същото време Комисията информира Италия за решението си да открие процедурата съгласно член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с данъчния кредит, предложен за инвестициите в оборудване за цифрово прожектиране.
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си.
(4)
На 21 октомври 2009 г. в Рим се проведе семинар по темата, организиран съвместно от италианското Министерство на културните паметници и дейности и Европейската комисия.
(5)
Комисията получи мнения по въпроса от заинтересовани страни, които препрати на Италия за коментар. Италианските органи представиха коментарите си с писмо, заведено от Комисията на 19 януари 2010 г. Впоследствие беше осъществена допълнителна размяна на информация с писма от италианските органи, заведени от Комисията на 7 септември 2010, 12 април 2011 г., 1 юни 2011 г., 1 декември 2011 г., 10 май 2012 г., 14 септември 2012 г., 23 април 2013 г., 6 декември 2013 г., 18 април 2014 г., 11 юни 2014 г. и 1 август 2014 г.
II. ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
1. Мярката - предмет на уведомлението
(6)
Данъчният кредит в полза на експлоатиращите киносалони дружества, които се снабдят с оборудване за цифрово прожектиране, е част от поредица данъчни мерки за киноиндустрията, въведени от италианските органи. Съвкупността от тези мерки има за цел да стимулира пазарната динамика в полза на филмите от културно естество „с италиански произход“ в благоприятен за конкуренцията контекст, както и да популяризира такива филми в Италия и Европа.
(7)
Със схемата за данъчен кредит за цифрово кино се предлага данъчен кредит, равен на 30 % от разходите, направени за внедряването на оборудване за цифрово прожектиране. Максималният годишен размер на данъчния кредит достига 50 000 EUR на екран.
(8)
Допустими са разходите за:
а)
закупуване на оборудване за цифрово прожектиране и възпроизвеждане;
б)
закупуване на оборудване и апаратура за приемане на сателитен и/или наземен цифров сигнал;
в)
закупуване на изплащане, т.е. вземане под наем, на посоченото по-горе оборудване, системи и апаратура. В съответните договори трябва да се съдържа задължението активът да бъде закупен след изтичане на срока на договора за наем или клауза, предвиждаща възможността за закупуване от наемащото предприятие преди този срок;
г)
разходи за обучение на персонала;
д)
разходи, свързани със и необходими за преструктурирането и приспособяването на прожекционните кабини, оборудването, сервизните и спомагателните помещения, които преди това са служели за прожектирането на 35-милиметрова филмова лента.
Посочените в последните две подточки разходи не могат да представляват повече от 20 % от общите разходи, направени по подточки а), б) и в).
(9)
Съгласно първоначалното уведомление от страна на италианските органи помощта няма да бъде обвързана с условия за киносалоните с един до четири екрана, нито за мултиплексите с 5 до 10 екрана в общините с по-малко от 50 000 жители. За другите мултиплекси, които имат до 24 екрана, помощта се обуславя от задължението да се показват филми от културен интерес през 50 % от дните за прожекции и да се преустроят поне 50 % от екраните в такива за цифрови прожекции.
(10)
Данъчният кредит ще се прилага за експлоатиращите киносалони дружества - предмет на данъчно облагане в Италия.
(11)
Правното основание за схемата са следните актове:
а)
Закон № 244 от 24 декември 2007 г. относно разпоредбите за съставяне на годишния и многогодишния държавен бюджет;
б)
Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван с изменения в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г.;
в)
нови разпоредби, приложими за данъчните кредити, отпуснати на експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура, предназначени за цифрово прожектиране.
2. Повдигнати от Комисията въпроси
(12)
В решението за откриване на процедурата Комисията заключава, че мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Предлагайки данъчни стимули, италианската държава се отказва от определени постъпления в хазната и следователно схемата води до използването на държавни средства. Схемата предвижда икономическа изгода за някои предприятия, по-конкретно експлоатиращите киносалони дружества. Като се има предвид международната търговия с филми, това избирателно предимство би могло да повлияе на вътрешната търговия в Съюза. Комисията имаше съмнения относно съвместимостта на помощта.
(13)
На първо място, Комисията имаше съмнения относно необходимостта от предложения данъчен кредит в полза на цифровото кино, като оспори предложения максимален размер на данъчния кредит (50 000 EUR на екран), тъй като той се равнява (при ставка от 30 %) на максимално допустим разход за монтажа от [50 000 EUR × 100/30 =] 166 667 EUR на екран. Този максимален размер е по-голям от прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, представени от италианските органи (100 000 EUR). Комисията постави под въпрос максималния размер на данъчния кредит и изрази съмнение относно точността на прогнозираните разходи за преоборудване. Освен това Комисията изрази съмнение относно необходимостта от монтирането на оборудване за прожектиране тип 2К (3), отговарящо на спецификациите на DCI (4), за прожектирането на италиански или европейски филми от културно естество.
(14)
На второ място, Комисията имаше съмнения относно пропорционалността на предложената мярка за помощ, като отбеляза, че вероятно по-големите киносалони могат по-лесно да си позволят оборудване за цифрово прожектиране и без държавни субсидии. Освен това Комисията установи, че за експлоатиращите киносалони дружества съществуват търговски схеми за преход към цифрово прожектиране, като т.нар. „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия - VPF) (5), поради което изниква въпросът дали държавна субсидия от предложения порядък за всеки екран няма да доведе до изчезването на търговските алтернативи.
(15)
На трето място, Комисията имаше съмнения относно адекватността на предложения като мярка за помощ данъчен кредит, като отбеляза, че предвидения за мярката финансов пакет (16,8 милиона евро) отговаря на разходи за монтаж от 56 милиона евро, значително по-ниски от прогнозираните разходи за преоборудване (равняващи се на 395,7 милиона евро на база 100 000 EUR на екран). Освен адекватността на наличните финансови средства, Комисията подложи на съмнение и факта, че предложената мярка е достатъчна за постигане на заложената цел да се увеличи разпространението на италиански и европейски филм от културно естество. Съмнения имаше и относно това дали италианските органи могат да заставят експлоатиращите киносалони дружества с цифрово оборудване да въведат алтернативни търговски схеми, така че да се предложи на италианските зрители по-широка гама от филми от културен интерес. Тъй като използването на данъчен кредит означава, че бенефициерът трябва е достатъчно платежоспособен и понеже мярката предвижда експлоатиращите киносалони дружества да финансират 70 % от инвестицията, Комисията се съмняваше, че киносалоните, които се нуждаят в по-голяма степен от помощите, ще извлекат полза от данъчния кредит. Освен това Комисията изрази съмненията си относно факта, че предвидената еднократна помощ (в уведомлението ставаше дума за пилотна мярка с продължителност 2 години) би представлявала дълготрайно решение на проблема с по-краткия жизнен цикъл и по-големите експлоатационни разходи на оборудването за цифрово прожектиране.
(16)
На четвърто място Комисията постави под въпрос икономическите, социалните и културните последици от помощта. Макар и да признава, че в името на общия интерес дадена държава би могла да прибегне до държавни помощи за инвестиране в цифровизaцията на киносалоните, Комисията поиска да ѝ бъдат предоставени гаранции по отношение на технологичната неутралност на мярката, и по-специално поиска потвърждение, че експлоатиращите киносалони дружества няма да бъдат принудени да инвестират предимно в един цифров стандарт вместо в друг. Освен това Комисията поиска от италианските органи да гарантират, че ще могат да се прожектират филми, разпространявани в цифров формат, който е базиран на по-нисък клас публичен стандарт от цифровия стандарт на оборудването, за което се предоставя субсидията. В допълнение Комисията отбеляза, че от помощите за монтирането на оборудване за цифрово прожектиране биха могли косвено да се възползват големите филмопроизводители от САЩ (в случая на оборудване, отговарящо на спецификациите на DCI). Увеличаването на търсенето в резултат на предложената помощ би могло да увеличи цените на прожекционното оборудване, чието предлагане е ограничено. В резултат от помощта Италия би могла да достигне по-бързо критичната маса от цифровизирани кинозали, което от своя страна би могло да ускори преминаването към цифрово филморазпространение, а следователно и затварянето на кината, които не са в състояние да монтират навреме оборудване за цифрово прожектиране. Като цяло Комисията имаше съмнения дали евентуалното нарушаване на конкуренцията ще бъде компенсирано от ползите от помощта в социален и културен план.
3. Изменения, внесени в предложената мярка след откриване на процедурата
(17)
След като Комисията откри официалната процедура по разследване, италианската мярка за данъчен кредит в полза на цифровото кино беше приложена съгласно схема, приета въз основа на временната общностна рамка и в границите на праговете de minimis (6). След като получат одобрението на Комисията, италианските органи възнамеряват да приложат изцяло мярката над праговете de minimis.
(18)
Според оценките на италианските органи бюджетът за мярката ще възлиза на близо 7,5 милиона евро за периода 2014-2015 г.
(19)
Периодът - предмет на настоящото решение, е с продължителност до 31 декември 2022 г. Италианските органи предвиждат, че данъчният кредит ще бъде използван най-интензивно през 2014 г. и 2015 г.
(20)
Проектотекстовете на разпоредбите за изпълнение, с които италианските органи възнамеряват да въведат помощта в нейната цялост (над праговете de minimis) се различават от първоначалното уведомление по няколко важни точки.
(21)
На първо място, в изменените разпоредби за изпълнение условието средно големите и големите киносалони да включат в програмата си определен брой италиански и европейски филми от културно естество, за да получат помощта, е премахнато. През последните години италианските органи срещнаха затруднения при контрола на спазването на това условие от средно големите и големите киносалони. Освен това те твърдят, че премахването на това задължение е необходимо, за да се възстановят еднаквите условия на конкуренция между киносалоните с по-големи размери, които се нуждаят от помощта, и големите вериги, които доминират италианския филмов пазар (вж. точка 37).
(22)
На второ място и във връзка с изложеното по-горе, в изменените разпоредби за изпълнение се предвижда праг от 60 екрана. Експлоатиращите киносалони дружества, които притежават или управляват по-голям брой екрани не могат да се ползват от данъчния кредит. Италианските органи считат, че това е добра алтернатива на задължението за програмата на киносалоните, което беше предложено първоначално, за да се гарантира, че мярката ще постигне заложените цели и за да се изключат онези участници на пазара, които поради пазарната си мощ биха могли да преминат към новата технология без помощи.
(23)
На трето място, новите разпоредби за изпълнение изискват бенефициерът да направи декларация, чрез която да се избегне свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия).
(24)
На четвърто място, изменените разпоредби разрешават натрупване на помощи до достигане на максимален интензитет на помощта от 75 % от общите разходи. За киносалоните с един или два екрана общият максимален интензитет на помощта е 90 %.
(25)
Освен тези изменения от 2012 г. насам бенефициерите могат да отстъпват данъчния кредит за цифрово оборудване на доставчиците на оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 56).
III. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(26)
В резултат от обществената консултация относно мярката за помощ, която се проведе през 2009 г., Комисията получи мненията на близо 20 заинтересовани страни. Мнения представиха:
-
италианските и европейските организации в сектора, които представляват филморазпространителите и киносалоните, както и френската Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (Висша техническа комисия по образа и звука) и Европейският форум за цифрово кино;
-
френските органи, както и фондовете за насърчаване на киноизкуството в Германия и Обединеното кралство и мрежата от европейски регионални фондове за аудио-визия (Cineregio); някои от получените мнения се позоваваха на публикациите по въпроса на директорите на европейските агенции за киното (EFAD) (7);
-
известен брой дружества, специалисти от киноиндустрията и граждани на Франция, Италия, Обединеното кралство и Швейцария.
Освен това през октомври 2009 г. беше организиран семинар по темата в Рим.
(27)
Що се отнася до необходимостта от помощта, във всички получени мнения се подчертава, че държавните помощи са необходими за прехода към цифрово кино, което е считано за неизбежно. Както френските органи, така и националният орган на Обединеното кралство за киноиндустрията (UK Film Council) обясниха, че общите ползи от цифровото кино са придружени от несиметрично разпределение на разходите (направени от експлоатиращото киносалони дружество) и на преките финансови ползи (за филморазпространителя), свързани с прехода към цифрово кино. Тази несиметричност затруднява навременното приключване на прехода към цифрово кино без външна помощ. В този контекст представилите мнения трети страни подчертаха, че съществува очевиден риск много малки, независими и/или намиращи се в отдалечени райони кина в Европа да напуснат пазара, ако цените на системите за цифрово прожектиране не станат по-достъпни и по-евтини. В изявлението си от септември 2009 г. EFAD твърди, че 30 % от европейските кинозали рискуват да затворят врати. Както френските органи, така и немският съвет за киното подчертаха, че не само прожектирането, но и разпространението на филмите би пострадало от липсата на помощи. При дълъг преходен период с успоредно разпространяване на аналогови и цифрови копия на филмите разходите биха могли да се окажат прекалено високи, най-вече за филморазпространителите на филми от по-малък калибър. И накрая, липсата на помощ би имала значително отрицателно въздействие върху разпространението на европейски филми, културното различие и достъпа на европейските граждани до култура.
(28)
Във всички получени мнения се подчертава освен това, че т.нар. стандарти на DCI са широко признати като общи стандарти за цифровото кино. Популяризирането на даден стандарт в световен мащаб се приема по-скоро като положителна стъпка, отколкото като недостатък за кинозалите, тъй като позволява да се установи равенство помежду им.
(29)
Що се отнася до разходите за монтаж на оборудването за цифрово прожектиране, сумата от 100 000 EUR на екран като цяло не беше сметната за прекомерна. Напротив, в множество мнения беше подчертано, че разходите могат да са много по-високи, например когато прожекционната кабина се нуждае от значителен ремонт, какъвто може да бъде случаят в малките кинозали. Все пак в някои от отговорите се признава, че има тенденция на спад в цените на оборудването за цифрово кино.
(30)
В много от получените мнения се твърди, че дори и разходите за преоборудване да са по-големи от наличната държавна помощ (какъвто вероятно е случаят с италианския данъчен кредит), то фактът, че държавната помощ допълва други източници на доход, като например таксите за виртуални копия и собствения капитал на експлоатиращите кинозали дружества, би останал непроменен.
(31)
Що се отнася до пропорционалността на помощта, някои заинтересовани страни се отнасят критично към данъчния кредит, тъй като смятат, че по всяка вероятност от него ще се възползват най-вече по-големите киносалони. Други подкрепиха възможността да се отпусне помощ за големите киносалони, евентуално обусловена от критерии за програмата им. При все това в някои от мненията се повтаря изявлението на EFAD, като се подчертава, че е важно да няма различия в третирането, дължащи се например (в конкретния случай на италианския данъчен кредит) на различното равнище на платежоспособност на кината, и по-общо дължащи се на ограничаването на достъпа въз основа на програмите, размера и географското местоположение на кинозалите. Международната федерация на сдруженията на филморазпространителите (FIAD) подчерта, че на сегашния кино пазар и в общия икономически контекст дори и най-големите експлоатиращи кинозали дружества биха не биха могли да се считат за рентабилни.
(32)
Мненията леко се разминават по темата за наличността на оперативни търговски схеми за прехода и тяхната приложимост за най-малките кинозали. Някои заявяват, че няма стандартни оперативни схеми за прехода към цифрово кино. Други твърдят, че множество кина нямат достъп до споразумения за VPF, предлагани от посредници („внедрители“) (вж. също бележка 5) поради естеството и обема на тяхната програма (размерът на таксите за виртуални копия зависи от броя на филмите, които са в програмата за излъчване през първата седмица след излизането им и/или от броя на екраните, с които разполага даден киносалон). „Europa Distribution“ твърди, че оперативните търговски схеми се отнасят само за най-рентабилните кинозали и големите търговски разпространители. Според изложеното в документа за обсъждане на EFAD чрез схемата за такси за виртуалните копия може да се обнови оборудването само на 10 000 европейски екрана от общо 30 000. В едно от мненията се твърди, че търговската схема за такси за виртуалните копия е подходяща и за по-малките кина. Френските органи подчертават, че във всички случаи наличните търговските схеми за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (като модернизирането на прожекционните кабини) и освен това винаги предвиждат известно финансово участие от страна на експлоатиращите киносалони дружества. Дори и в тези случаи публичната помощ би могла да има съществена допълваща роля.
(33)
Що се отнася до адекватността на помощта, заинтересованите страни изтъкнаха, че като цяло държавните помощи биха помогнали на малките киносалони да устоят на силната конкуренция на големите мултиплекси и биха създали условия на равнопоставеност. Според прогнозите монтажът на цифрово кинооборудване би предоставил по-широк избор на публиката. В мненията се подчертават предимствата на цифровото кино, като например качеството на прожекциите, гъвкавостта при съставянето на програмата и по-ниските разходи за филморазпространение. Френските органи твърдят, че адекватността на помощта в полза на цифровото кино не би трябвало да се оценява спрямо повишеното разнообразие на кинопрограмите, а по-скоро спрямо възможността да се избегне затварянето на кинозали. Според тях точно посредством цифровизaцията на различните видове кина ще се гарантира разнообразието в предлагането на филми. Европейският форум за цифрово кино твърди, че ако данъчният кредит може да се компенсира с ДДС, дори и по-малко рентабилните кина биха могли да се възползват от италианската мярка.
(34)
В някои от мненията се посочва, че данъчният кредит е от краткосрочно естество в сравнение с дългосрочните предизвикателства, свързани с прехода към цифрово кино. При все това в други мнения се подчертава, че стандартите са достатъчно консолидирани, за да се гарантира тяхната валидност за поне десет години, или че жизненият цикъл на цифровото кинооборудване все още не може да бъде определен. Немският федерален съвет за киното подчертава, че помощта за преминаването към цифровото кино би била по-необременяваща в сравнение с разходите, свързани с преустройването на кината и възстановяването на културното разнообразие след изчезването на операторите, които не са в състояние да финансират сами прехода. Германия подчерта освен това, че конкретният национален и регионален контекст на всяка държава членка налага създаването на специална и адекватна по форма мярка за помощ. В изявлението си EFAD подкрепя това мнения и подчертава, че няма универсално решение. Италианската асоциация на кинособствениците (ANEC) предвижда, че до края на жизнения цикъл на цифровото киноборудване контекстът ще се е променил достатъчно, за да бъде подмяната му по-малко проблематична. Европейският форум за цифрово кино твърди освен това, че евентуалните допълнителни разходи за ползване могат да се компенсират с нови източници на доход за въпросните кинозали.
(35)
Що се отнася до икономическите, социалните и културните последици от помощта, като цяло в мненията се подчертава необходимостта от един единствен стандарт за цифрово кино и широкото възприемане на стандартите на DCI. В изявлението си EFAD твърди, че помощта за цифровото кино не би трябвало да налага едно технологично решение, а да е изготвена след внимателна оценка на технологичната ситуация в сектора. В своите коментари „Europa Distribution“ подчертава, че неспазването на стандартите в сектора би могло да доведе до затварянето на множество кинозали. ANEC уточнява, че във всички случаи мярката предоставя на кината свободата да инвестират в стандарта, който предпочитат. В множество мнения се подчертава още, че оборудването по стандарта на DCI може да се използва и за прожектирането на програми в други цифрови стандарти (по-ниски), докато обратното (прожектирането на цифрови копия по стандарта на DCI с прожектори от вида 1,3K например) не е възможно. В представените мнения не се посочва, че има риск от увеличаване на цените, напротив, с времето цените би трябвало да спаднат. В същата връзка в мнението на френските органи и в документа за обсъждане на EFAD се подчертава, че мерките за помощ би трябвало да са така проектирани, че да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията на пазара на цифрово оборудване. Поради това мерките за помощ би трябвало да се основават на оценка на разходите за цифрово оборудване и помощта да бъде ограничена съобразно тези изчисления. Съмненията на Комисията относно възможността държавните помощи да ускорят преминаването към цифрово кино и следователно да доведат до затварянето на кина (вж. точка 16) не се потвърдиха от изказаните мнения, в които, напротив, държавните помощи се посочват като трайно решение на предизвикателствата на цифровото кино. Италианската федерация на киносалоните за авторски филми подчертава, че кинозалите имат ограничен географски обхват, поради което мярката не би довела да сериозни нарушения на конкуренцията.
IV. МНЕНИЯ НА ИТАЛИЯ
1. Необходимост от помощта
(36)
Италианските органи предоставиха на Комисията информация за характеристиките на италианския кинопазар (последната актуализация е от октомври 2013 г.). Изчислено е, че в Италия има общо 3 936 екрана, разположени в 1 872 кина, които могат да се разделят на четири категории:
а)
големи киновериги (8) с повече от 60 екрана: съществуват само две подобни вериги- „UCI“ и „The Space“, с 787 екрана в 76 обекта;
б)
малки киновериги: съществуват 15 подобни вериги, всяка от които е съставена от най-много 60 екрана. Общо кината от тази категория разполагат с 513 екрана в 104 обекта;
в)
малки търговски кина: 1 287 екрана, разпределени в 351 кина.
г)
малки кина: категория, съставена почти изцяло от кина с една кинозала (90 %), заедно със сезонните кина и/или църковните кина. Става въпрос за 1 340 обекта, за които е изчислено че имат 1 500 екрана.
(37)
Делът на големите киновериги (посочени в подточка а) е 40 % от националния пазар, докато пазарният дял на посочените в подточка г) кина е едва 5-10 %.
(38)
Схемата за данъчен кредит е предназначена за кината от подточки б), в) и г). По-специално, като се има предвид господстващото положение на пазара на двете големи киновериги, италианските органи смятат, че държавната помощ е необходима за извършването на прехода към цифрово кино за посочените малки и средни експлоатиращи киносалони дружества.
(39)
Според предоставените от Министерството на културните паметници и дейности и туризма данни в периода 2010-2013 г. са подадени молби за данъчен кредит в полза на цифровото кино за 1 603 екрана (данни от април 2014 г.). Успехът на приведената в действие съгласно Регламента за помощ de minimis мярка е незабавен - още при въвеждането ѝ през 2010 г. от нея са се възползвали 671 екрана.
(40)
При все това привеждането в действие на мярката съгласно Регламента за помощ de minimis се оказа недостатъчно, за да се обърне тенденцията. По-конкретно, средно големите киносалони с няколко зали са успели да цифровизират само част от екраните си.
(41)
Италианските органи посочват, че цифровизaцията на кината в Италия все още се бави. През октомври 2013 г. процентът на цифровизaция е бил около 62 % (9), а според изчисленията на италианските органи през юни 2014 г. най-малко 700 екрана все още не са били цифровизирани.
(42)
Следователно значителен брой кинозали, най-вече тези с малък и среден размер, са изложени на риск. Тяхното затваряне не само ще доведе до загубата на работни места за собствениците им, но ще повлияе на филморазпространението и ще ограничи избора за публиката.
(43)
По-конкретно, италианските органи подчертават ролята на кината с една зала и на средно големите кина в Италия. Повсеместното наличие на кина с една зала е от жизненоважно значение за равнопоставеността на достъпа на всички граждани до киното, включително тези, които живеят в малки селища, на село и в планината. Втората категория кина - тези със средни размери - представляват гръбнака на качественото филморазпространение и филмопрожектиране в Италия. Тяхната повсеместна наличност е важна, тъй като предоставят алтернатива на двете големи киновериги, които доминират пазара.
(44)
Италианските органи предвиждат, че традиционните филми на кинолента ще изчезнат окончателно от пазара до няколко седмици или месеца. Тъй като крайният срок наближава, италианските органи подчертават необходимостта мярката да се приведе в действие над праговете de minimis.
(45)
Що се отнася до предложения максимален данъчен кредит (50 000 EUR на екран) и прогнозираните разходи за оборудване за цифрово прожектиране, италианските органи намалиха своите изчисления за средните разходи за цифрово преоборудване на екран на 50 000-60 000 EUR (цифрите са предоставени през април и юни 2014 г.). С други думи, максималният данъчен кредит отговаря на разходи за преоборудване, които са значително по-високи от прогнозираните средни разходи. При все това италианските органи подчертават, че финансовите стимули са изчислени въз основа на процент от действително направените разходи. При средна инвестиция от 50 000 EUR предложеният финансов стимул (от 30 %) ще се равнява на 15 000 EUR. Обикновено на практика никога не се прилага максималният данъчен кредит. При все това максималният размер на данъчния кредит гарантира, че в случай на нетипично високи разходи за преоборудване размерът на помощта остава ограничен и в абсолютна стойност.
(46)
Що се отнася до необходимостта от помощта, важно е също да се отбележи, че според последните данни, подадени от италианските органи, цените за цифрово преоборудване все още са от порядъка на десетки хиляди евро на екран. За много кина, и по-специално за тези с по-малки размери, не е възможно да наберат тези средства от частни източници, особено в настоящия икономически контекст в Италия и в Европа.
2. Пропорционалност на помощта
(47)
Като цяло италианските органи подчертават, че данъчният кредит е в допълнение към търговските схеми за преход и не изключва използването на т.нар. модели „virtual print fee“ (такса за виртуалните копия).
(48)
В изменените разпоредби за изпълнение се съдържат редица разпоредби, които гарантират пропорционалността на мярката за помощ, като вземат предвид например наличните пазарни механизми за преободурване за цифрово кино (т.е. моделите „virtual print fee“).
(49)
На първо място, единствено експлоатиращите киносалони дружества с най-много 60 екрана могат да се ползват от данъчното облекчение. По този начин се изключват двете големи италиански киновериги („UCI“ и „The Space“), за чието преоборудване е бил успешно приложен класическият модел „virtual print fee“, както посочват италианските органи. Освен това, като се има предвид тяхното господстващо положение на пазара (вж. точка 37), тези експлоатиращи киносалони дружества не би трябвало да зависят от държавните помощи за преоборудването за цифрово кино.
(50)
Според предоставената от италианските органи информация двете големи киновериги са единствените, които са се възполозвали от класическия модел „virtual print fee“. При все това и по-малките оператори в сектора са имали достъп до търговски механизми за улесняване на преминаването към цифровото кино. В Италия има развит алтернативен модел „virtual print fee“, подходящ за кината с малки размери, въз основа на договор между асоциациите на филморазпространителите и на кинособствениците. В таблицата са отразени основните разлики и прилики между класическия модел „virtual print fee“ и алтернативния модел, използван в Италия.
Съпоставка между класическия и алтернативния модел VPF в Италия
Класически модел VPF в Италия
Алтернативен модел VPF в Италия
Посредник („внедрител“), който има договори тип „virtual print fee“ с филморазпространителите, подписва договор с експлоатиращо киносалони дружество.
Основава се на договор между асоциацията на филморазпространителите и асоциацията на кинособствениците. Не участват трети страни.
Кинособственикът не е собственик на цифровото оборудване и не го заплаща предварително.
Кинособственикът е собственик на цифровото оборудване още от самото начало и поема всички разходи по първоначалното закупуване.
Както филморазпространителите, така и кинособственикът допринасят за постепенното погасяване на разходите, съответно чрез такси за виртуалните копия и месечни вноски. Разпределението на разходите е обикновено следното: 75 % за сметка на филморазпространителите и 25 % за сметка на кинособственика.
Филморазпространителите заплащат такса за виртуалните копия за цифровото прожектиране на филмите. Тези такси могат да покрият до 75 % от разходите за цифрово преоборудване. Във всички случаи от кинособственика се изисква да поеме разход в размер на 5 500 EUR.
(51)
На второ място, като се има предвид гореизложеното, италианските органи измениха разпоредбите за изпълнение, за да се предотврати свръхкомпенсирането или преориентирането на помощта в случаите, когато данъчният кредит е комбиниран с търговски схеми (такси за виртуалните копия). Бенефициерът е длъжен да представи декларация, за да удостовери, че поисканото данъчно облекчение е единствено за покриване на действителните разходи (вж. точка 23). Италианските органи заявяват, че проверките, които Министерството на културните паметници и дейности и туризма извършва за всеки отделен случай, ще гарантират, че помощта покрива само частта от инвестицията, която експлоатиращото киносалони дружество трябва действително да направи.
(52)
На трето място, за да се гарантира пропорционалността на мярката за помощ, са предвидени различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, така че да се разграничат най-малките кина (с един или два екрана) от останалите кина (вж. точка 24).
3. Адекватност на помощта
(53)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнение относно адекватността на предвидения за мярката финансов пакет спрямо предвидените разходи за преоборудване. Актуализираните изчисления относно финансовия пакет за мярката и разходите, предоставени от италианските органи (вж. точки 18 и 45) позволяват да се направи осъвременена оценка на ситуацията, за която се отнася мярката за помощ. Въз основа на данъчен кредит със средна стойност 15 000 EUR и като се има предвид определения за мярката финансов пакет (вж. точка 18), в периода 2014 и 2015 г., в който се предвижда най-широко ползване на мярката, от нея могат да се възползват 500 екрана. Този брой съответства на значителна част от броя на екраните, които все още не са цифровизирани (вж. точка 40).
(54)
Въпреки че от схемата за помощи е премахнато задължението за съблюдаване на културния аспект при съставянето на програмата на кината, италианските органи твърдят, че културните цели на схемата не са променени. Пълната цифровизaция на италианския кинопазар ще доведе до по-добро разпространение на различни видове филми и ще създаде по-голям потенциал за разпространението на нишови творби. Културата ще бъде ощетена, ако не се цифровизират всички различни видове кина, които съществуват в Италия.
(55)
Италианските органи подчертаха, че мярката за данъчен кредит предполага компенсиране не само по отношение на преките данъци, дължими на Агенцията за приходите (корпоративни данъци), но и по отношение на непреките данъци (напр. ДДС), както и във връзка с данъка при източника и със социалноосигурителните вноски (внасяни от работодателите за сметка на техните служители). Компенсацията посредством всички тези данъци се взема предвид при изчислението на размера на данъчния кредит и увеличава достъпността на схемата, тъй като възможността за ползването му не зависи от размера на печалбата на засегнатото дружество.
(56)
Освен това с член 51 от Декрет № 83 от 2012 г. е въведена възможността данъчният кредит да се преотстъпва на доставчиците на цифрово оборудване, на банките, на финансовите посредници и на застрахователните компании (вж. точка 25). Това увеличава достъпността на мярката за помощ за по-малките кина, по-специално тези със семейно управление и без служители.
(57)
Още при въвеждането на мярката за помощ в действие съгласно Регламента за помощ de minimis от данъчния кредит са се възползвали всички видове кинозали, включително най-малките на пазара, както се вижда на диаграмата по-долу, която илюстрира бенефициерите от схемата (за периода 2010-2013 г.)
Бенефициери по вид кина (2010-2013 г., въз основа на броя екрани) (последно актуализирани данни през април 2014, предоставени от Министерството на културните паметници и дейности и туризма)
(58)
От предоставените данни ясно личи увеличаването на броя и на дела на малките кина, които са се възползвали от данъчния кредит през 2012 г. и най-вече през 2013 г. Като цяло, според предоставените от Италия данни, между 2010 г. и края на 2013 г. от данъчния кредит за цифровизaция са се възползвали 325 кина, т.е. 24,3 %, от общо 1 340-те по-малки италиански кина.
4. Икономически, социални и културни последици
(59)
Италианските органи подчертаха колко е важно от гледна точка на закрилата на културата да се обезпечи цялостното преминаване към цифрово кино. Монтажът на цифрово оборудване има редица големи предимства (напр. по-голяма гъвкавост) за целия сектор на киноиндустрията (и, в крайна сметка, за публиката). При все това разходите за преоборудване са високи, не са равномерно разпределени и в голямата си част са за сметка на кината. По-специално, малките пазарни оператори не са в състояние да осъществят прехода към цифровото кино без държавна помощ. Търговските схеми, предназначени за този преход (такси за виртуалните копия), не са достатъчни за компенсиране на неравномерността на разходите и не всички кина имат достъп до тях в еднаква степен.
(60)
Италианските органи потвърдиха, че според тях условията на схемата не подкопават принципа за технологична неутралност.
V. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
1. Наличие на помощ
(61)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(62)
Съгласно решението за откриване на процедурата и обобщението в точка 12 мярката, за която е подадено уведомление, представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Източникът на финансиране представлява в действителност данъчни стимули, следователно италианската държава се отказва от някои данъчни приходи. По силата на схемата някои дружества в киноиндустрията ще се възползват от това финансово предимство, следователно мярката представлява избирателно предимство за тези дружества. Бенефициерите се конкурират с други дружества, които не е задължително да се ползват от схемата. Следователно схемата нарушава или заплашва да наруши конкуренцията. Като се има предвид международната филмова търговия, схемата може да се отрази на вътресъюзната търговия.
2. Съвместимост на помощта
(63)
Италианските органи оправдават мярката като помощ за поощряване на културата и постоянно подчертават значението, което завършването на прехода към цифрово кино в страната, колкото е възможно по-скоро, има за културата. Мярката за помощ има за цел да се гарантира, че всички видове кина могат да се цифровизират, въпреки високите цени за преоборудване.
(64)
Когато беше прието решението за откриване на процедурата по отношение на мярката, Комисията не беше дефинирала конкретно своята политика в областта на помощите за цифровото прожектиране. Оттогава насам Комисията прие ново Съобщение относно държавната помощ за филми и други аудиовизуални произведения (10), с което актуализира критериите, използвани за оценяване на съвместимостта на държавните помощи в полза на кинопроизведенията и другите аудиовизуални произведения по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС.
(65)
В новото Съобщение относно киното се признава, че помощите за кинопроизводството могат да бъдат оценени като помощи за насърчаване на културата по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от ДФЕС. Следователно съвместимостта на помощта може да бъде оценена въз основа на посочената разпоредба. В Съобщението относно киното се постановява, че помощите за модернизация на кината, включително тяхното цифровизиране, могат да бъдат оправдани на тази основа, когато са необходими, пропорционални и адекватни.
а) Необходимост от мярката
(66)
Съгласно твърденията на италианските органи, потвърдени от мненията на заинтересованите страни, преминаването към цифрово кино е предизвикателство за киноиндустрията, което засяга европейските кина като цяло, и по-специално най-малките кина. Затварянето на кина, и по-специално на независими кина с малки и средно големи размери в селища с малък брой жители би довело до намаляване на разнообразието и разпространението на филми на регионално ниво. С други думи, един дълъг и нееднороден преход би имал отрицателни последици за прожектирането и разпространението на филмите и, в крайна сметка, за европейската публика.
(67)
Въпреки привеждането в действие на данъчната мярка съгласно Регламента за помощ de minimis, преходът към цифровото кино в Италия все още се бави.
(68)
Същевременно, като се има предвид, че пазарът е достигнал повратна точка по отношение на преоборудването - през 2013 г. над 60 % от италианските екрани вече са били цифровизирани, положението се е влошило за кинозалите, които зависят от държавните помощи за осъществяване на прехода, тъй като наличността на филми на 35-милиметрова лента не е гарантирана в краткосрочен план.
(69)
Мярката не е предназначена единствено за най-малките кина, но и за относително по-големите кина и търговски киновериги. При все това най-големите киновериги (с повече от 60 екрана) са изключени от обхвата на мярката. Италианските органи твърдят, че предоставянето на данъчни облекчения на всички кина с по-малки размери възстановява равнопоставеността на условията в сектора, доминиран от две много големи киновериги.
(70)
Данъчният кредит има за цел да подпомогне кината, които особено в настоящия икономически контекст не могат да наберат достатъчно частни средства за скъпото цифрово преоборудване.
(71)
Като се има предвид казаното по-горе, Комисията счита, че мярката за помощ може да се приеме за необходима за запазването и възстановяването в Италия на разнообразна киносреда в контекста на цифровизaцията. Повсеместното наличие на различни видове кина - от кината за авторски филми с една зала до мултиплексите с търговска програма - е от жизненоважно значение за насърчаването и запазването на разнообразното предлагане на филми за италианското население. Според мненията, получени от заинтересованите страни, преходът към цифрово кино представлява критичен момент за киноиндустрията като цяло, като се има предвид че само най-големите вериги киносалони са в състояние да си осигурят лесен достъп до търговски схеми за този преход. Предоставените от италианските органи данни за пазара показват, че прилагането на мярката de minimis не е достатъчно, за да се завърши преходът, особено за кината с повече от един екран. Вярно е, че някои кина са могли да се ползват от схеми за VPF, но е вярно също и че търговските модели за преход не покриват всички разходи за цифровото преоборудване на кината (вж. точка 32). В тези случаи държавната помощ също може да се счита за необходима, дотолкова доколкото е предвидена като допълнение и се гарантира, че мярката остава пропорционална независимо от вида кино.
б) Пропорционалност на мярката
(72)
Италианските органи изключиха експлоатиращите киносалони дружества с над 60 екрана от обхвата на данъчния кредит. Структурата на италианския кинопазар показва ясно, че са налице разлики между дружествата, имащи до 60 екрана, и тези с по-вече екрани (вж. точки 36 и 37). Въведеният праг изглежда пропорционален на целите на схемата.
(73)
Освен това данъчният кредит се отнася само до част (30 %) от разходите за преоборудване и е ограничен до 50 000 EUR годишно. Като изчисляват размера на помощта въз основа на процент от действителните разходи за цифровизaция, италианските органи гарантират, че помощта остава пропорционална, въпреки че разходите могат да се различават в отделните случаи. В действителност, както много от представилите мнения подчертаха (точка 29), разходите за цифровизaция могат да са значително по-високи от средните в някои случаи, например когато се налага значително преструктуриране на прожекционната кабина. В такива нетипични случаи таванът от 50 000 EUR гарантира, че абсолютният размер на помощта ще остане пропорционален.
(74)
Докато с решението за откриване на процедура се повдигнаха въпроси относно възможността някои търговски схеми за прехода към цифрово кино да изчезнат, в точка 50 е показано, че в Италия са се развили две различни търговски схеми, които могат да се комбинират с данъчния кредит в полза на цифровото кино. В изменените разпоредби за изпълнение италианските органи са въвели специални разпоредби, така че да се гарантира. че комбинацията от публично и частно финансиране за цифрово преоборудване на кината не води до свръхкомпенсиране или преориентиране на помощта (например към филморазпространителите или към посредниците („внедрители“) при модела „virtual print fee“). По този начин италианските органи насърчават максимално синергията между наличните търговски схеми и държавните помощи в полза на пълното цифровизиране.
(75)
Данъчният кредит може да се комбинира и с други мерки за помощ. С цел да се гарантира пропорционалността на помощта италианските органи въведоха различни размери на максималния интензитет при натрупването на помощ, равняващи се на 90 % за малките кина (с един или два екрана) и 75 % за другите видове кина.
(76)
По-общо, искането за помощ трябва да бъде придружено от заверен документ, в който се посочват действителните разходи, направени за всеки екран, като са предвидени проверки на Министерството на културните паметници и дейности и туризма за всеки отделен случай. В разпоредбите за изпълнение се предвижда още, че данъчният кредит може да бъде събран (заедно с лихвите и глобите) в случай на неспазване на задълженията.
в) Адекватност на мярката
(77)
С предоставените от италианските органи обяснения, както и с въвеждането на възможността данъчният кредит да се прехвърля, се гарантира, че мярката ще се отрази на ползвателите на схемата. До схемата би трябвало да могат да имат достъп и по-малко рентабилните кина.
(78)
Мярката не се предлага повече като пилотна, а ще бъде в сила до края на 2022 г.
(79)
Предоставените от италианските органи данни (точки 57 и 58) доказват, че мярката е достъпна за всички видове кина, и по-специално за тези с по-малки размери. Макар че не може да се изключи влиянието и на други фактори, трябва да се отбележи, че увеличаването на броя на кината с 1, 2, 4 или 4 екрана, които са се възползвали от данъчния кредит (по силата на Регламента за помощ de minimis) през 2012 г. и 2013 г., съвпада с въвеждането през 2012 г. на възможността данъчният кредит да бъде прехвърлян (точка 25).
(80)
По-общо, мярката изглежда целесъобразна за запазването на съществуващото многообразие от кина на италианския пазар, който е съставен от киносалони с един екран, малки търговски кина и различни видове мултиплекси. Подобно многообразие е предпоставка за разнообразно предлагане на филми.
г) Нарушаване на конкуренцията и засягане на търговията
(81)
Няма сериозно нарушаване на конкуренцията, нито се засяга по особен начин търговията. Трансграничното измерение на киното е ограничено до международните оператори в киноиндустрията и до международния характер на търговията с филми. Отделните кина имат ограничен териториален обхват, тъй като зрителите не се придвижват на дълги разстояния, за да отидат на кино.
(82)
Мярката се отнася за помощи за инвестиции и предоставя еднократна подкрепа за кината, които трябва еднократно да се преоборудват. Данъчният кредит гарантира, че всички кина могат да завършат прехода към цифровото кино, но не нарушава излишно конкуренцията по отношение на ежедневното функциониране.
(83)
Предвижда се освен това, че завършването на прехода към цифрово кино в Европа ще бъде от полза за европейската киноиндустрия като цяло. В тази връзка се оттеглят изложените в решението за откриване на процедура съмнения относно стандартите за цифрово кино. Мненията на третите заинтересовани страни показаха, че има консенсус в сектора по отношение на господстващите стандарти за цифрово кино.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(84)
С оглед на гореизложеното Комисията е на мнение, че с мярката за помощ се преследва ясно определена културна цел. Бяха разсеяни изразените в решението за откриване на процедура съмнения относно необходимостта, пропорционалността, адекватността и въздействието. Степента на нарушаване на конкуренцията и отражението на мярката върху търговията са ограничени и не са в ущърб на общия интерес. Следователно данъчният кредит за оборудване за цифрово прожектиране се счита за съвместим с вътрешния пазар въз основа на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, която Италия възнамерява да приведе в действие в полза на оборудването за цифрово прожектиране на основание Закон № 244 от 24 декември 2007 г., Декрет № 91 от 8 август 2013 г., преобразуван в Закон № 112 от 7 октомври 2013 г. и въз основа на новите разпоредби за изпълнение относно данъчните кредити, отпускани за експлоатиращите киносалони дружества за внедряването и закупуването на оборудване и апаратура за цифрово прожектиране, е съвместима с вътрешния пазар по смисъла на член 107, параграф 3, буква г) от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Следователно привеждането в действие на мярката се разрешава.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Италианската република.
Съставено в Брюксел на 29 октомври 2014 година.
SKLEP KOMISIJE (EU) 2015/120
z dne 29. oktobra 2014
o shemi pomoči SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), ki jo Italija namerava izvesti za opremo za digitalno projekcijo
(notificirano pod dokumentarno številko C(2014) 7888)
(Besedilo v italijanskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Italija je 30. decembra 2008 Komisijo uradno obvestila, da namerava uvesti davčne olajšave za naložbe in distribucijo na področju kinematografije ter tudi digitalne kinematografije. Italijanski organi so predložili dodatne informacije 2. aprila 2009 in 23. junija 2009.
(2)
Komisija je z dopisom z dne 22. julija 2009 Italiji sporočila, da bo odobrila njene davčne olajšave za naložbe in distribucijo na področju kinematografije. Poleg tega ji je sporočila tudi, da bo glede predlagane davčne olajšave za naložbe v opremo za digitalno projekcijo začela postopek v skladu s členom 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
(3)
Sklep Komisije o začetku postopka je bil objavljen v Uradnem listu Evropske unije (2). Komisija je pozvala vse zainteresirane strani, naj predložijo svoje pripombe.
(4)
Italijansko ministrstvo za kulturo in turizem ter Evropska komisija sta 21. oktobra 2009 v Rimu organizirala delavnico na to temo.
(5)
Komisija je prejela pripombe zainteresiranih strani in jih je posredovala Italiji, da bi ta lahko nanje odgovorila; opažanja italijanskih organov je prejela 19. januarja 2010. Sledile so nadaljnje izmenjave informacij, vključno z dodatnimi dopisi italijanskih organov, ki jih je Komisija prejela 7. septembra 2010, 12. aprila 2011, 1. junija 2011, 1. decembra 2011, 10. maja 2012, 14. septembra 2012, 23. aprila 2013, 6. decembra 2013, 18. aprila 2014, 11. junija 2014 in 1. avgusta 2014.
II. OPIS UKREPA
1. Priglašeni ukrep
(6)
Davčna olajšava za kinematografe, ki nameščajo opremo za digitalno projekcijo, je bila del davčnih ukrepov za filmski sektor, ki so jih uvedli italijanski organi. Skupni cilj teh ukrepov je bil spodbuditi tržno dinamiko v podporo italijanskim kulturnim filmom v okolju, ki je ugodno za konkurenčnost, ter promovirati take filme v Italiji in Evropi.
(7)
Shema davčnih olajšav za digitalno kinematografijo omogoča 30-odstotno davčno olajšavo za stroške uvedbe opreme za digitalno projekcijo. Največja letna davčna olajšava je omejena na 50 000 EUR na platno.
(8)
Upravičeni so lahko naslednji stroški:
(a)
nakup opreme za digitalno projekcijo in reprodukcijo;
(b)
nakup opreme za sprejemanje digitalnih signalov prek prizemnega in/ali satelitskega prenosa;
(c)
finančni zakup ali najem opreme in sistemov iz prejšnjih točk; zadevne pogodbe morajo vključevati obveznost nakupa sredstev po izteku zakupa ali določbo o vnaprejšnji uveljavitvi te možnosti s strani družbe, ki ta sredstva uporablja;
(d)
izdatki za dejavnosti usposabljanja osebja;
(e)
povezani in dodatni izdatki za obnovo in prilagoditev projekcijskih kabin, opreme in pripomočkov ter dodatnih prostorov, ki so se prej uporabljali za projekcijo filmov na 35 milimetrskem traku.
Stroški iz zadnjih dveh točk ne smejo presegati 20 % skupnih stroškov za točke (a), (b) in (c).
(9)
Glede na izvirno priglasitev italijanskih organov bi bila podpora brezpogojna za kinematografe z največ štirimi platni in za multiplekse s petimi do desetimi platni v mestih z največ 50 000 prebivalci. Za druge multiplekse z največ 24 platni bi kot pogoj za pomoč veljala obveznost prikazovanja kulturnih filmov v 50 % predstav in zamenjave najmanj 50 % platen za digitalne projekcije.
(10)
Davčna olajšava se uporablja za filmske družbe, ki so davčne zavezanke v Italiji.
(11)
Pravne podlage za shemo so naslednje:
(a)
zakon št. 244 z dne 24. decembra 2007 o določbah za pripravo letnega in večletnega državnega proračuna (legge 24.12.2007 n.244);
(b)
uredba z zakonsko močjo št. 91 z dne 8. avgusta 2013, ki je bila spremenjena v zakon št. 112 z dne 7. oktobra 2013 (decreto legge 8.8.2013, n.91, convertito, con modificazioni, dalla legge 7 ottobre 2013, n.112);
(c)
novi predpisi o izvajanju davčnih olajšav, ki se odobrijo kinematografom za uvedbo in pridobitev opreme za digitalno projekcijo.
2. Pomisleki Komisije
(12)
Komisija je v sklepu o začetku postopka menila, da ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Italija se je s tem, ko je ponujala davčne olajšave, odrekla nekaterim davčnim prihodkom, zato je shema vključevala državna sredstva. Shema je zagotavljala gospodarsko prednost posameznim podjetjem, v tem primeru kinematografom. Glede na mednarodno trgovino s filmi bi lahko ta selektivna prednost vplivala na trgovino znotraj Unije. Komisija je dvomila, da je bila pomoč združljiva.
(13)
Kot prvo je Komisija imela pomisleke o nujnosti predlagane davčne olajšave za digitalno kinematografijo. Podvomila je v predlagano največjo davčno olajšavo (v višini 50 000 EUR na platno): pri 30-odstotni davčni stopnji je to pomenilo najvišje upravičene stroške namestitve v višini 166 667 EUR na platno (50 000 EUR × 100/30). To je bilo višje od ocenjenih stroškov opreme za digitalno projekcijo, ki so jih predložili italijanski organi, tj. 100 000 EUR. Komisija je imela pomisleke, ali bi največja davčna olajšava morala biti tako visoka in ali so bili predloženi stroški prehoda ustrezno ocenjeni. Poleg tega je imela pomisleke, ali je bila namestitev opreme za projekcijo ločljivosti 2K (3), skladne z DCI (4), potrebna za prikazovanje italijanskih ali evropskih kulturnih filmov.
(14)
Kot drugo je Komisija imela pomisleke o sorazmernosti predlaganega ukrepa pomoči. Ugotovila je, da je za večje kinematografe verjetneje, da si lahko privoščijo opremo za digitalno projekcijo brez državne pomoči. Poleg tega je ugotovila, da so prikazovalcem na voljo komercialni modeli prehoda, kot so modeli pristojbine za virtualni film (Virtual Print Fee - VPF) (5). Zato jo je zanimalo, ali bi javna podpora v predlagani višini na platno izrinila komercialne nadomestne možnosti.
(15)
Kot tretje je Komisija dvomila, da je bila predlagana davčna olajšava primeren ukrep pomoči. Ugotovila je, da je ocenjeni proračun ukrepa (16,8 milijona EUR) ustrezal stroškom namestitve v višini 56 milijonov EUR, kar je bilo znatno manj od ocenjenih stroškov prehoda (395,7 milijona EUR na podlagi stroškov v višini 100 000 EUR na platno). Poleg primernosti razpoložljivih sredstev je Komisija imela pomisleke tudi o tem, ali je bil predlagani ukrep zadostno usmerjen, da bi dosegel cilj v zvezi z izboljšanjem kroženja italijanskih in evropskih kulturnih filmov. Dvomila je, da italijanski organi lahko zagotovijo, da bi prikazovalci z digitalno opremo uvedli nadomestne komercialne modele, ki bi obiskovalcem italijanskih kinematografov ponujali večjo izbiro kulturnih filmov. Glede na to, da je bila uporaba davčne olajšave pogojena s tem, da ima upravičenec zadostne davčne obveznosti, in da je ukrep pomenil 70-odstotno naložbo s strani prikazovalca, je Komisija imela pomisleke o tem, ali bi kinematografi, ki najbolj potrebujejo pomoč, lahko to izkoristili. Poleg tega je dvomila, da bi predvidena enkratna podpora (v priglasitvi je bil napovedan dveletni pilotni ukrep) lahko zagotovila trajnostno rešitev za pričakovano krajšo življenjsko dobo in višje tekoče stroške, ki so povezani z namestitvijo digitalne opreme.
(16)
Nazadnje je Komisija imela pomisleke o gospodarskem, socialnem in kulturnem učinku pomoči. Sicer je priznala, da bi uporaba državne pomoči za naložbo v prehod na digitalno tehnologijo v kinematografih lahko bila v skupnem interesu države članice, vendar je zahtevala zagotovila, da bo ukrep tehnološko nevtralen. Zahtevala je zlasti potrditev, da prikazovalci ne bodo prisiljeni vlagati v en sam digitalni standard namesto v druge. Poleg tega je od italijanskih organov zahtevala, da zagotovijo, da se lahko prikazujejo tudi tisti filmi, ki so posneti v odprti digitalni obliki, ki je po kakovosti slabša od digitalnega standarda opreme, za katero se je prejela podpora. Komisija je tudi ugotovila, da bi lahko pomoč za namestitev opreme za digitalno projekcijo posredno koristila pomembnejšim ameriškim produkcijskim hišam (v primeru opreme, skladne z DCI). Ob povečanem povpraševanju zaradi predlagane pomoči bi se lahko povišala cena opreme za projekcijo, katere zaloge so že tako ali tako omejene. Zaradi pomoči bi se lahko v Italiji hitreje dosegla kritična masa digitalnih kinematografov, kar bi posledično lahko pospešilo prehod na digitalno distribucijo in s tem tudi zaprtje tistih kinematografov, ki do takrat ne bi mogli namestiti digitalne opreme. Glede na navedeno je Komisija dvomila, da bi se morebitna izkrivljanja konkurence lahko izravnala s socialnimi in kulturnimi prednostmi pomoči.
3. Spremembe predlaganega ukrepa od začetka postopka
(17)
Ko je Komisija začela postopek preiskave, se je italijanski ukrep v zvezi z davčno olajšavo za digitalno kinematografijo izvajal v okviru mejnih vrednosti de minimis (6). Italijanski organi nameravajo ob odobritvi Komisije v celoti izvesti ukrep v obsegu, ki presega mejne vrednosti de minimis.
(18)
Italijanski organi ocenjujejo, da bo proračun ukrepa za obdobje 2014-2015 znašal približno 7,5 milijona EUR.
(19)
Obdobje, obravnavano v tem sklepu, traja do 31. decembra 2022. Italijanski organi pričakujejo, da se bo davčna olajšava najbolj uporabljala v obdobju 2014-2015.
(20)
Osnutki izvedbenih predpisov, ki jih italijanski organi nameravajo izvesti v celoti (v obsegu, ki presega mejne vrednosti de minimis), se v številnih pomembnih točkah razlikujejo od izvirne priglasitve.
(21)
Kot prvo je bila v spremenjenih izvedbenih predpisih črtana zahteva, da morajo srednje veliki in veliki kinematografi kot pogoj za pridobitev pomoči prikazovati določeno število italijanskih in evropskih kulturnih filmov. V zadnjih letih so italijanski organi v primeru srednje velikih in velikih kinematografov težko spremljali izpolnjevanje te zahteve. Poleg tega trdijo, da je odprava te zahteve potrebna za ponovno vzpostavitev enakih konkurenčnih pogojev med večjimi kinematografi, ki potrebujejo pomoč, in mrežama kinematografov, ki prevladujeta na italijanskem kinematografskem trgu (glej odstavek 37).
(22)
Kot drugo in v zvezi s tem je bila v spremenjenih izvedbenih predpisih uvedena mejna vrednost 60 platen. Kinematografski prikazovalci, ki imajo ali upravljajo večje število platen, niso upravičeni do davčne olajšave. Italijanski organi menijo, da je to dobra nadomestna možnost za programske zahteve, ki so bile prvotno uvedene za zagotovitev, da bi ukrep izpolnil svoje cilje in da bi se izključili tisti akterji na trgu, ki zaradi svoje tržne moči za prehod ne bi smeli potrebovati pomoči.
(23)
Kot tretje je v skladu s spremenjenimi izvedbenimi predpisi potrebna izjava upravičenca za zagotovitev, da se prepreči prekomerno nadomestilo ali preusmeritev pomoči, če se davčna olajšava kombinira s komercialnimi modeli (VPF).
(24)
Nazadnje spremenjeni predpisi omogočajo kombiniranje pomoči do intenzivnosti v višini največ 75 % skupnih stroškov. Za kinematografe z enim platnom ali dvema največja kumulativna intenzivnost pomoči znaša 90 %.
(25)
Poleg teh sprememb lahko upravičenci od leta 2012 prenesejo davčne olajšave za digitalno kinematografijo na dobavitelje digitalne opreme, banke, finančne posrednike in zavarovalnice (glej odstavek 56).
III. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(26)
Komisija je prejela približno 20 pripomb zainteresiranih tretjih strani, ki so se odzvale na javno posvetovanje o ukrepu pomoči, ki je potekalo leta 2009. Pripombe so poslale naslednje strani:
-
evropske in italijanske trgovinske organizacije, ki zastopajo distributerje in kinematografe, francosko združenje Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) ter evropski forum za digitalno kinematografijo (EDCF);
-
francoski organi, filmska sklada iz Nemčije in Združenega kraljestva ter mreža evropskih regionalnih filmskih skladov (Cineregio); več pripomb se je nanašalo tudi na publikacije EFAD o tej temi (7);
-
številna podjetja, strokovnjaki iz filmskega sektorja ter posamezniki iz Italije, Francije, Švice in Združenega kraljestva.
Poleg tega je oktobra 2009 v Rimu potekala delavnica na to temo.
(27)
Kar zadeva nujnost pomoči, so vse strani, ki so poslale pripombe, poudarile potrebo po državni pomoči pri prehodu na digitalno kinematografijo, pri čemer se je ta prehod štel za neizogibnega. Francoski organi in filmski sklad Združenega kraljestva so pojasnili, da so splošne koristi digitalne kinematografije hkrati vključevale tudi asimetrično porazdelitev stroškov, povezanih s prehodom (ki jih krije prikazovalec), in neposrednih finančnih koristi (za distributerja). Zaradi te asimetričnosti je bilo težko pravočasno izvesti prehod brez zunanje pomoči. V zvezi s tem so strani, ki so poslale pripombe, navedle jasno nevarnost, da bodo številni manjši neodvisni in/ali oddaljeni evropski kinematografi zapustili trg, če sistemi za digitalno projekcijo ne bodo dostopnejši in cenovno ugodnejši. EFAD je v svoji izjavi iz septembra 2009 navedel, da za 30 % evropskih platen obstaja nevarnost, da se ne bodo več uporabljala. Francoski organi in nemški filmski sklad so poudarili, da bi odsotnost pomoči negativno vplivala tako na prikazovanje filmov kot tudi na njihovo distribucijo. Dolgotrajen prehod, ki bi vključeval vzporedno kroženje analognih in digitalnih filmskih kopij, bi bil predrag, zlasti za manjše distributerje filmov. Poleg tega bi odsotnost pomoči znatno negativno vplivala na kroženje evropskih filmov, kulturno raznolikost in dostop evropskih državljanov do kulture.
(28)
Vse strani, ki so poslale pripombe, so tudi poudarile, da se t. i. standardi DCI na splošno sprejemajo kot skupni standard za digitalno kinematografijo. Spodbujanje enega samega svetovnega standarda se je za kinematografe štelo za pozitiven element in ne za slabost, saj zagotavlja enake konkurenčne pogoje.
(29)
Kar zadeva stroške namestitve opreme za digitalno projekcijo, se 100 000 EUR na platno na splošno ni štelo za pretirano oceno. Več strani, ki so poslale pripombe, je dejansko trdilo, da bi lahko bili stroški precej višji, na primer kadar so potrebna znatna dela v projekcijskih kabinah, kar lahko velja zlasti za majhne kinematografe. Kljub temu so nekatere strani, ki so poslale pripombe, navedle, da se cene opreme za digitalno kinematografijo znižujejo.
(30)
Več strani, ki so poslale pripombe, je trdilo, da bi bilo treba državno pomoč tudi v primeru, da bi bili stroški prehoda precej višji od razpoložljive državne podpore (kot se zdi, da je veljalo za italijansko davčno olajšavo), obravnavati kot dopolnilo k drugim virom prihodkov, kot so na primer VPF in lastna sredstva prikazovalcev.
(31)
Kar zadeva sorazmernost pomoči, so bile nekatere zainteresirane strani kritične do davčne olajšave, saj so pričakovale, da bodo od pomoči najverjetneje imeli koristi večji kinematografi. Druge strani so trdile, da bi pomoč morebiti lahko bila primerna za večje kinematografe na podlagi programskih obveznosti. Vendar so nekatere strani, ki so poslale pripombe, ponovile, kar je navedeno v izjavi EFAD, in poudarile, da je pomembno, da se ne uvedejo razlike v obravnavanju, na primer (kar zadeva italijansko davčno olajšavo) zaradi različne stopnje davčnih obveznosti zadevnih kinematografov ali (splošneje) zaradi omejitve dostopa na podlagi programa, velikosti in lokacije kinematografov. Mednarodna zveza združenj distributerjev filmov (FIAD) je trdila, da se na trenutnem kinematografskem trgu in v splošnih gospodarskih razmerah niti pomembnejši prikazovalci morda ne štejejo za dobičkonosne.
(32)
Kar zadeva razpoložljivost komercialnih poslovnih modelov prehoda in njihove uporabe med manjšimi kinematografi, so si bila mnenja precej različna. Nekateri so trdili, da ni standardnega poslovnega modela prehoda na digitalno kinematografijo. Drugi so trdili, da veliko kinematografov nima dostopa do sporazumov o VPF, ki jih ponujajo tretji integratorji (glej tudi opombo 5), zaradi narave in obsega programov (obseg ustvarjenih VPF je odvisen od števila filmov, vključenih v program v prvem tednu njihovega predvajanja, in/ali števila platen kinematografa). Mreža Europa Distribution je trdila, da komercialni poslovni modeli delujejo le za bolj dobičkonosne kinematografe in velike komercialne distributerje. Po podatkih iz spremnega dokumenta EFAD bi se lahko model VPF uporabil le pri približno 10 000 evropskih platnih od skupno 30 000. Ena od strani, ki so poslale pripombe, je trdila, da so komercialni modeli VPF prav tako primerni za manjše kinematografe. Francoski organi so trdili, da razpoložljivi komercialni modeli prehoda v nobenem primeru ne krijejo vseh stroškov prehoda na digitalno kinematografijo (na primer stroškov posodobitve projekcijskih kabin) in da je vedno potreben tudi prispevek kinematografskega prikazovalca. V teh primerih bi lahko ključno dopolnilno vlogo imela tudi javna podpora.
(33)
Kar zadeva primernost pomoči, so zainteresirane strani izjavile, da bi državna pomoč na splošno pomagala manjšim kinematografom, da konkurirajo z močnejšimi velikimi multipleksi, in da bi ustvarila enake konkurenčne pogoje. Pričakuje se, da bodo obiskovalci z namestitvijo opreme za digitalno kinematografijo imeli večjo izbiro. Strani, ki so poslale pripombe, so poudarile tudi druge prednosti, povezane z digitalno kinematografijo, kot so kakovost projekcije, prilagodljivost programov in nižji stroški distribucije. Francoski organi so trdili, da se primernost podpore za digitalno kinematografijo ne bi smela obravnavati v smislu večje raznolikosti programov, temveč v smislu preprečevanja zaprtja kinematografov. Po njihovem mnenju bi se velika izbira filmov lahko zagotovila z digitalizacijo različnih vrst kinematografov. EDCF je trdil, da bi od italijanskega ukrepa lahko imeli koristi tudi manj dobičkonosni kinematografi, če bi se lahko davčne olajšave krile z DDV.
(34)
Nekatere strani, ki so poslale pripombe, so omenile kratkoročnost davčne olajšave in to primerjale z dolgoročnimi izzivi prehoda na digitalno kinematografijo. Vendar se je hkrati trdilo, da so standardi dovolj uveljavljeni, da bi se obdržali vsaj desetletje, ali da življenjske dobe opreme za digitalno opremo še ni mogoče določiti. Nemški filmski sklad je izjavil, da bi bili stroški podpore za prehod na digitalno kinematografijo nižji od stroškov, povezanih z obnovo kinematografov in kulturno raznolikostjo, potrebno po zaprtju tistih akterjev, ki ne bi mogli sami financirati prehoda. Nemčija je tudi poudarila, da sta zaradi posebnih nacionalnih in regionalnih razmer v vsaki državi članici potrebna posebej oblikovan ukrep pomoči in prilagojena oblika pomoči. V izjavi EFAD je izraženo enako mnenje, pri čemer je bilo poudarjeno, da ni enotne rešitve, ki bi ustrezala vsem. Italijansko združenje kinematografskih prikazovalcev (ANEC) pričakuje, da se bodo razmere do konca življenjske dobe digitalne opreme znatno spremenile, tako da zamenjava ne bo tako velik izziv. Poleg tega je EDCF izjavil, da bi bilo morebitne dodatne tekoče stroške mogoče kriti z novimi viri prihodkov za zadevne kinematografe.
(35)
Kar zadeva gospodarski, socialni in kulturni učinek pomoči, so strani, ki so poslale pripombe, na splošno poudarile potrebo po enem samem standardu za digitalno kinematografijo in splošno priznavanje standardov DCI. V izjavi EFAD je bilo navedeno, da se v okviru podpore za digitalno kinematografijo ne bi smela vsiljevati tehnološka rešitev in da bi bilo treba proučiti tehnološke razmere v sektorju. Mreža Europa Distribution je opozorila, da bi se zaradi neupoštevanja industrijskega standarda številni kinematografi lahko zaprli. ANEC je potrdil, da se lahko kinematografi v okviru ukrepa vsekakor prosto odločajo, v kateri standard bodo vlagali. Več strani, ki so poslale pripombe, je trdilo, da bi se lahko oprema, skladna z DCI, uporabljala tudi za prikazovanje nadomestnih programov drugačnih (nižjih) digitalnih standardov, medtem ko obratno (tj. prikazovanje filmskih kopij, skladnih z DCI, z opremo za projekcijo v ločljivosti na primer 1.3K) ni mogoče. Strani, ki so poslale pripombe, so menile, da ni nevarnosti povišanja cen. Pričakuje se namreč, da se bodo cene sčasoma dejansko znižale. V zvezi s tem so francoski organi in EFAD v svojem spremnem dokumentu poudarili, da bi moral biti vsak ukrep pomoči oblikovan tako, da preprečuje izkrivljanje konkurence na trgu z digitalno opremo. Zato bi moral vsak ukrep pomoči temeljiti na oceni stroškov digitalne opreme, pri čemer bi morala biti pomoč omejena v skladu z ocenjenimi stroški. Strani, ki so poslale pripombe, niso izrazile pomislekov, ki jih ima Komisija, tj. da bi se z državno pomočjo pospešil prehod in s tem tudi zaprtje kinematografov (glej odstavek 16). Državna pomoč se namreč dejansko šteje za trajnostno rešitev za izziv digitalne kinematografije. Italijanska zveza umetniških kinematografov je opozorila na omejen geografski doseg kinematografov, kar po njenem mnenju pomeni, da bi bili izkrivljajoči učinki na konkurenco majhni.
IV. PRIPOMBE ITALIJE
1. Nujnost pomoči
(36)
Italijanski organi so Komisiji zagotovili informacije o značilnostih italijanskega kinematografskega trga (nazadnje posodobljeno oktobra 2013). Ocenjuje se, da je v Italiji skupno 3 936 platen v 1 872 kinematografih. Razlikovati je mogoče med štirimi kategorijami kinematografov:
(a)
velike mreže kinematografov (8) z več kot 60 platni. V Italiji sta le dve taki mreži, in sicer UCI in The Space. Skupaj imata 787 platen v 76 kinematografih;
(b)
majhne mreže kinematografov. Takih mrež je 15, pri čemer ima vsaka največ 60 platen. V to kategorijo spadajo 104 kinematografi, ki imajo skupaj 513 platen;
(c)
majhni komercialni kinematografi. V to kategorijo spada 351 kinematografov, ki imajo skupaj 1 287 platen;
(d)
manjši kinematografi, ki imajo večinoma samo eno platno (90 % kinematografov), vključno s sezonskimi in/ali cerkvenimi kinematografi. V to kategorijo spada 1 340 kinematografov, ki imajo skupaj približno 1 500 platen.
(37)
Medtem ko največji mreži kinematografov (kategorija (a)) predstavljata 40 % nacionalnega tržnega deleža, kinematografi iz kategorije (d) predstavljajo le 5-10 % tržnega deleža.
(38)
Shema davčnih olajšav je usmerjena v kinematografe iz kategorij od (b) do (d). Italijanski organi zlasti zaradi močnega tržnega položaja obeh velikih mrež kinematografov menijo, da je državna pomoč potrebna za izvedbo digitalnega prehoda teh kinematografskih prikazovalcev, ki so vsi majhni ali srednje veliki.
(39)
Po podatkih ministrstva za kulturo in turizem so bile v obdobju 2010-2013 (podatki iz aprila 2014) prošnje za davčne olajšave za digitalno kinematografijo vložene za skupaj 1 603 platna. Ukrep, ki se je izvajal v skladu s pravili de minimis, se je izkazal za posebej priljubljenega takoj po uvedbi leta 2010, ko je od njega imelo koristi 671 platen.
(40)
Vendar se je izkazalo, da izvajanje ukrepa pomoči v skladu s pravili de minimis ni bilo dovolj, da bi se razmere spremenile. Zlasti srednje veliki kinematografi z več platni so zaradi tega lahko digitalizirali le nekatera platna.
(41)
Italijanski organi menijo, da je digitalizacija italijanskih kinematografov še vedno v zaostanku. Oktobra 2013 je stopnja digitalizacije znašala približno 62 % (9). Po ocenah, ki so jih italijanski organi zagotovili junija 2014, je treba digitalizirati vsaj še 700 kinematografskih platen.
(42)
Zaradi tega je ogroženo znatno število kinematografov, ki so večinoma majhni ali srednje veliki. Njihovo zaprtje ne bi pomenilo le izgube delovnih mest na ravni prikazovalcev, temveč bi tudi vplivalo na distribucijo filmov in obiskovalcem omejilo izbiro.
(43)
Italijanski organi so izpostavili zlasti vlogo kinematografov s samo enim platnom in srednje velikih kinematografov v Italiji. Stalna navzočnost prve skupine je ključna za zagotovitev, da imajo vsi državljani enak dostop do kinematografov, vključno s kinematografi v majhnih podeželskih in gorskih mestih. Druga skupina, v kateri so srednje veliki kinematografi, pa je temelj distribucije in prikazovanja kakovostnih filmov v Italiji. Njihova stalna navzočnost je pomembna zato, ker ponujajo nadomestno možnost za veliki mreži kinematografov, ki prevladujeta na trgu.
(44)
Italijanski organi pričakujejo, da bodo tradicionalni filmi v le nekaj tednih ali mesecih popolnoma izginili s trga. Ker je tak razvoj dogodkov vedno bolj verjeten, italijanski organi poudarjajo potrebo po izvajanju ukrepa v obsegu, ki presega mejne vrednosti de minimis.
(45)
Kar zadeva največjo predlagano davčno olajšavo (50 000 EUR na platno) in ocenjene stroške opreme za digitalno projekcijo, so italijanski organi spremenili svoje ocene povprečnih stroškov digitalnega prehoda na platno na 50 000-60 000 EUR (podatki iz aprila in junija 2014). To pomeni, da največja davčna olajšava ustreza stroškom prehoda, ki so znatno višji od ocenjenih povprečnih stroškov prehoda. Vendar italijanski organi trdijo, da so davčne olajšave izračunane na podlagi odstotka dejansko nastalih stroškov. Na podlagi povprečne naložbe v višini 50 000 EUR bi zagotovljena davčna olajšava (pri 30 %) znašala 15 000 EUR. Največje davčne olajšave se torej v praksi praviloma niso uporabljale. Ne glede na to največja mejna vrednost zagotavlja, da so zneski pomoči tudi v primeru neobičajno visokih stroškov prehoda še vedno omejeni v absolutnem smislu.
(46)
Kar zadeva nujnost pomoči, je pomembno poudariti tudi, da glede na najnovejše navedbe italijanskih organov stroški digitalnega prehoda še vedno znašajo več deset tisoč EUR na platno. Številni kinematografi, predvsem manjši, ne morejo zbrati dovolj sredstev iz zasebnih virov, še zlasti ne v trenutnih gospodarskih razmerah v Italiji in Evropi.
2. Sorazmernost pomoči
(47)
Italijanski organi na splošno poudarjajo, da davčna olajšava dopolnjuje komercialne modele prehoda in ne konkurira z modeli VPF.
(48)
Spremenjeni izvedbeni predpisi vsebujejo številne določbe, ki zagotavljajo sorazmernost ukrepa pomoči. Te določbe upoštevajo tržne mehanizme, ki so na voljo za prehod na digitalno kinematografijo (tj. modele VPF).
(49)
Za davčne olajšave lahko zaprosijo le kinematografski prikazovalci z največ 60 platni. To pomeni, da sta italijanski mreži kinematografov (UCI in The Space) izključeni iz pomoči. Italijanski organi trdijo, da se je pri prehodu teh prevladujočih akterjev na trgu uspešno uporabljal klasični model VPF. Poleg tega akterja glede na svojo tržno moč (glej odstavek 37) ne bi smela biti odvisna od državne pomoči za digitalni prehod.
(50)
Po podatkih italijanskih organov sta veliki mreži kinematografov edini, ki sta izkoristili klasični model VPF. Vendar so tudi manjši upravljavci kinematografov uporabili komercialne mehanizme, da bi si olajšali digitalni prehod. V Italiji je bil na podlagi sporazuma med združenjem distributerjev in združenjem prikazovalcev razvit nadomestni model VPF, prilagojen srednje velikim in majhnim kinematografom. V spodnji preglednici so opisane glavne razlike in podobnosti med klasičnim in nadomestnim modelom VPF, kot sta se izvajala v Italiji.
Primerjava med klasičnim in nadomestnim modelom VPF v Italiji
Klasični model VPF v Italiji
Nadomestni model VPF v Italiji
Tretji „integrator“ (ki ima sklenjene pogodbe o VPF z distributerji) sklene sporazum s kinematografskim prikazovalcem.
Na podlagi sporazuma med združenjem distributerjev in združenjem prikazovalcev. Brez tretjih strani.
Prikazovalec ni lastnik digitalne opreme in je ne plača vnaprej.
Prikazovalec je že od samega začetka lastnik digitalne opreme in vnaprej krije vse stroške nakupa.
Distributerji oziroma prikazovalci prispevajo k postopni amortizaciji stroškov prek VPF oziroma mesečnih plačil. Distributerji običajno krijejo 75 % stroškov, prikazovalci pa 25 %.
Distributerji plačujejo VPF za digitalno prikazovanje filmov. Te pristojbine lahko krijejo do 75 % stroškov digitalnega prehoda. Od prikazovalca se v vsakem primeru pričakuje, da bo kril 5 500 EUR stroškov.
(51)
Italijanski organi so ob upoštevanju navedenega spremenili izvedbene predpise za zagotovitev, da se prepreči prekomerno nadomestilo ali preusmeritev pomoči, če se davčna olajšava kombinira s komercialnimi modeli (VPF). Upravičenec mora dati izjavo, da prosi za davčno olajšavo le zaradi kritja lastnih dejanskih stroškov (glej odstavek 23). Italijanski organi so izjavili, da bodo z rednim preverjanjem pri ministrstvu za kulturo in turizem za vsak primer posebej zagotovili, da pomoč krije le tisti del naložbe, ki ga dejansko mora kriti kinematografski prikazovalec.
(52)
Poleg tega so bile uvedene največje kumulativne intenzivnosti pomoči, da bi se zagotovila sorazmernost ukrepa pomoči. Pri tem se razlikuje med najmanjšimi kinematografi (z enim platnom ali dvema) in drugimi kinematografi (glej odstavek 24).
3. Primernost pomoči
(53)
Komisija je v sklepu o začetku postopka dvomila, da ocenjeni proračun ukrepa zadostuje za kritje ocenjenih stroškov prehoda. Italijanski organi so zagotovili posodobljene ocene proračuna in stroškov (glej odstavka 18 in 45), iz katerih so razvidne najnovejše razmere, ki se obravnavajo z ukrepom pomoči. Na podlagi povprečne davčne olajšave v višini 15 000 EUR in ob upoštevanju ocenjenega proračuna sheme (glej odstavek 18) bi ukrep pomoči v obdobju 2014-2015, tj. obdobju, ko naj bi se najbolj uporabljal, lahko koristil 500 platnom. To ustreza znatnemu številu platen, ki jih je še treba digitalizirati (glej odstavek 40).
(54)
Čeprav je bila zahteva v zvezi s kulturnimi programi v okviru sheme pomoči odpravljena, so italijanski organi trdili, da ima shema še vedno zelo kulturno usmerjen cilj. Z izvedbo celovite digitalizacije italijanskega kinematografskega trga naj bi se namreč izboljšalo kroženje različnih vrst filmov in povečale možnosti za kroženje kulturnih filmov. Če vse različne vrste kinematografov v Italiji ne bodo mogle izvesti digitalnega prehoda, bi to lahko negativno vplivalo na kulturo.
(55)
Italijanski organi vztrajajo pri tem, da bi se lahko ukrep davčne olajšave kril z neposrednimi davki, dolgovanimi italijanskemu davčnemu organu (davek od dobička pravnih oseb), posrednimi davki (kot je DDV) ter davčnimi odtegljaji in prispevki za socialno varnost (ki jih delodajalci plačujejo za zaposlene). Pri izračunu davčnih olajšav se upoštevajo vsi ti davki. Na ta način je shema bolj dostopna, saj njena uporaba ni odvisna od stopnje dobička zadevnega podjetja.
(56)
Poleg tega je bila s členom 51 uredbe z zakonsko močjo št. 83 iz leta 2012 uvedena možnost, da se lahko davčne olajšave prenesejo na dobavitelje digitalne opreme, banke, finančne posrednike in zavarovalnice (glej odstavek 25). Tako je ukrep pomoči bolj dostopen manjšim kinematografom, zlasti tistim, ki so družinsko vodeni in nimajo zaposlenih.
(57)
Davčne olajšave so že med izvajanjem ukrepa v skladu s pravili de minimis koristile vsem vrstam kinematografov, vključno z najmanjšimi kinematografi na trgu. Spodnji tortni grafikon vsebuje pregled upravičencev shem (2010-2013), ki to tudi dokazuje.
Upravičenci glede na vrsto kinematografov (2010-2013; na podlagi števila platen) (podatki so bili nazadnje posodobljeni aprila 2014, zagotovilo pa jih je ministrstvo za kulturo in turizem)
(58)
Iz zagotovljenih podatkov je razvidno, da sta se leta 2012, še bolj pa leta 2013, znatno povečala število in delež majhnih kinematografov, ki so imeli koristi od davčne olajšave. Po podatkih italijanskih organov je med letom 2010 in koncem leta 2013 skupno 325 kinematografov ali 24,3 % od 1 340 najmanjših kinematografov v Italiji lahko uporabilo davčno olajšavo za digitalni prehod.
4. Gospodarski, socialni in kulturni učinek
(59)
Italijanski organi poudarjajo, da je zagotovitev obsežnega prehoda na digitalno kinematografijo pomembna za kulturo. Namestitev digitalne opreme ima številne pomembne prednosti (kot je večja prilagodljivost) za celoten kinematografski sektor (in nenazadnje tudi za obiskovalce kinematografov). Vendar so stroški prehoda visoki in neenakomerno porazdeljeni, pri čemer so kinematografi najbolj obremenjeni. Zlasti manjši akterji na trgu ne morejo izvesti prehoda brez državne pomoči. Tržni modeli prehoda (VPF), ki so bili razviti, niso dovolj, da bi se izravnalo to neravnovesje, poleg tega pa vsi kinematografi nimajo enakega dostopa do njih.
(60)
Italijanski organi potrjujejo, da mehanizmi sheme po njihovem mnenju ne izpodbijajo načela tehnološke nevtralnosti.
V. OCENA UKREPA POMOČI
1. Obstoj pomoči
(61)
V členu 107(1) PDEU je določeno naslednje: „Razen če Pogodbi ne določata drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“
(62)
Kot je pojasnjeno v sklepu o začetku postopka in na kratko omenjeno v odstavku 12, ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Vir financiranja so davčne olajšave, kar pomeni, da se Italija odreka nekaterim davčnim prihodkom. V okviru sheme bodo nekatere filmske družbe imele finančne koristi, zaradi česar ukrep posameznim podjetjem zagotavlja selektivno prednost. Upravičenci konkurirajo z drugimi podjetji, ki morda nimajo koristi od sheme. Zato shema izkrivlja konkurenco ali bi jo lahko izkrivljala. Glede na mednarodno trgovino s filmi bi lahko ukrep vplival na trgovino znotraj Unije.
2. Združljivost pomoči
(63)
Italijanski organi ukrep upravičujejo kot pomoč za pospeševanje kulture. Nenehno poudarjajo, da je čimprejšnja izvedba digitalizacije kinematografije v Italiji pomembna za kulturo. Cilj ukrepa pomoči je zagotoviti, da lahko vse vrste kinematografov izvedejo digitalni prehod kljub njegovim visokim stroškom.
(64)
Ko je Komisija sprejela sklep o začetku postopka glede ukrepa, ni opredelila svoje politike glede podpore za digitalno projekcijo. Zato je pozneje sprejela novo sporočilo o državni pomoči za filmsko produkcijo in produkcijo drugih avdiovizualnih del (10), s katerim je posodobila pravila, ki se uporabljajo za oceno združljivosti državne pomoči za filmsko produkcijo in produkcijo drugih avdiovizualnih del v skladu s členom 107(3)(d) PDEU.
(65)
V novem sporočilu o kinematografiji se jasno priznava, da se pomoč za kinematografe lahko oceni kot pomoč za pospeševanje kulture v smislu člena 107(3)(d) PDEU. Zato se združljivost zadevne pomoči lahko oceni v skladu s to določbo. V sporočilu o kinematografiji je določeno, da je pomoč za posodobitev kinematografov, vključno z njihovo digitalizacijo, lahko upravičena, če je nujna, sorazmerna in primerna.
(a) Nujnost ukrepa
(66)
Kot so dokazali italijanski organi in kot potrjujejo zainteresirane strani v svojih pripombah, je prehod na digitalno kinematografijo izziv za filmski sektor in vpliva na celotno evropsko kinematografijo, zlasti na manjše kinematografe. Z zaprtjem kinematografov, zlasti neodvisnih majhnih in srednje velikih kinematografov v manjših mestih, bi se zmanjšala raznolikost in regionalni doseg ponujenih filmov. To pomeni, da dolgotrajen in neenakomeren prehod negativno vpliva na prikazovanje in distribucijo filmov, nenazadnje pa tudi na evropske obiskovalce.
(67)
Italija kljub izvajanju davčnega ukrepa v skladu s pravili de minimis še naprej zaostaja pri prehodu na digitalno kinematografijo.
(68)
Hkrati se je na trgu presegla „kritična točka“ prehoda, saj je bilo ob koncu leta 2013 v Italiji digitaliziranih več kot 60 % platen, s čimer so se razmere poslabšale za tiste kinematografe, ki za prehod potrebujejo državno pomoč. Razpoložljivost 35-milimetrskih filmov namreč kratkoročno dejansko ni zagotovljena.
(69)
Ukrep ni usmerjen le v najmanjše kinematografe, temveč tudi v večje komercialne kinematografe in mreže. Vendar so največje mreže kinematografov (z več kot 60 platni) izključene iz pomoči. Italijanski organi so trdili, da davčne olajšave, odobrene vsem manjšim kinematografom, zagotavljajo enake konkurenčne pogoje v sektorju, v katerem prevladujeta zelo veliki mreži kinematografov.
(70)
Cilj davčne olajšave je pomagati kinematografom, ki zlasti v trenutnih gospodarskih razmerah ne morejo zbrati dovolj zasebnih sredstev za drag prehod na digitalno kinematografijo.
(71)
Komisija ob upoštevanju navedenega meni, da se lahko ukrep pomoči šteje za nujnega za ohranitev in ponovno oživitev raznolikosti kinematografov v Italiji v digitalnem okviru. Nadaljnja prisotnost različnih vrst kinematografov, od umetniških kinematografov s samo enim platnom do kinematografov z več platni in komercialnimi programi, je ključna za zagotovitev, da se italijanskim obiskovalcem še naprej ponuja raznolika izbira filmov. Kot so zainteresirane strani priznale v svojih pripombah, je prehod na digitalno kinematografijo izziv za celoten filmski sektor, pri čemer le največje mreže kinematografov zlahka dostopajo do komercialnih modelov prehoda. Iz podatkov o trgu, ki so jih zagotovili italijanski organi, je razvidno, da izvajanje ukrepa v skladu s pravili de minimis ni zadostovalo za izvedbo tega prehoda, kar zlasti velja za kinematografe z več kot enim platnom. Nekateri kinematografi so sicer res imeli dostop do sporazumov o VPF, vendar komercialni modeli prehoda ne krijejo vseh stroškov prehoda na digitalno kinematografijo (glej odstavek 32). V teh primerih se lahko za nujno šteje tudi javna podpora, vendar mora biti dopolnilna, da se zagotovi sorazmernost ukrepa ne glede na vrsto zadevnega kinematografa.
(b) Sorazmernost ukrepa
(72)
Italijanski organi so iz davčne olajšave izključili kinematografske prikazovalce z več kot 60 platni. Struktura italijanskega kinematografskega trga kaže na jasno razliko med upravljavci z največ 60 platni in večjimi upravljavci (glej odstavka 36 in 37). Zato se zdi, da je uvedena mejna vrednost sorazmerna glede na cilj sheme.
(73)
Poleg tega davčna olajšava krije le del (30 %) stroškov prehoda in je omejena na 50 000 EUR na leto. Italijanski organi so s tem, ko so znesek pomoči določili z odstotkom dejanskih stroškov digitalizacije, zagotovili sorazmernost pomoči, čeprav se lahko stroški v posameznih primerih razlikujejo. Kot je izpostavilo več strani, ki so poslale pripombe (odstavek 29), so lahko stroški digitalizacije v nekaterih primerih nadpovprečno visoki, na primer kadar so potrebna znatna dela v projekcijskih kabinah. V takih neobičajnih primerih omejitev v višini 50 000 EUR vseeno zagotavlja sorazmernost zneskov pomoči v absolutnem smislu.
(74)
Medtem ko je bilo v sklepu o začetku postopka izpostavljeno vprašanje izrinjanja komercialnih modelov prehoda na digitalno kinematografijo, je iz odstavka 50 razvidno, da sta bila v Italiji razvita dva različna komercialna modela prehoda. Slednja se lahko kombinirata s predlagano davčno olajšavo za digitalno kinematografijo. Italijanski organi so v spremenjene izvedbene predpise vključili posebne določbe za zagotovitev, da se prepreči prekomerno nadomestilo ali preusmeritev pomoči (npr. distributerjem ali integratorjem VPF) v primeru kombiniranja zasebnih in javnih sredstev za prehod na digitalno kinematografijo. Italijanski organi na ta način spodbujajo optimalno sinergijo med razpoložljivimi tržnimi modeli in državno pomočjo, da bi se olajšala izvedba digitalizacije.
(75)
Davčna olajšava se lahko kombinira tudi z drugimi ukrepi pomoči. Italijanski organi so za zagotovitev sorazmernosti pomoči uvedli največje kumulativne intenzivnosti pomoči v višini 90 % za majhne kinematografe (z enim platnom ali dvema) in 75 % za druge vrste kinematografov.
(76)
Na splošno mora biti prošnji priložen certificiran dokument, v katerem so navedeni dejanski nastali stroški za vsako platno, pri čemer mora ministrstvo za kulturo in turizem to preveriti za vsak primer posebej. Poleg tega izvedbeni predpisi določajo izterjavo davčne olajšave (vključno z obrestmi in kaznimi), če se zahteve ne izpolnijo.
(c) Primernost ukrepa
(77)
Pojasnila italijanskih organov in uvedba prenosljivosti davčnih olajšav zagotavljajo, da bo ukrep vplival na ustrezne upravičence sheme. Dostop do sheme bi morali imeti tudi najmanj dobičkonosni kinematografi.
(78)
Ukrep se več ne predlaga kot pilotni ukrep, temveč bi se izvajal do konca leta 2022.
(79)
Iz podatkov italijanskih organov (odstavka 57 in 58) je razvidno, da je ukrep dostopen vsem vrstam zadevnih kinematografov, zlasti manjšim. Poudariti je treba, da znatno povečanje števila kinematografov z največ štirimi platni, ki so imeli koristi od davčnih olajšav (v skladu s pravili de minimis), v letih 2012 in 2013 sovpada z uvedbo prenosljivosti davčnih olajšav leta 2012 (odstavek 25), čeprav so na to morda vplivali tudi drugi dejavniki.
(80)
Na splošno se ukrep zdi primeren za zaščito raznolikosti kinematografov na italijanskem trgu, od kinematografov s samo enim platnom do majhnih komercialnih kinematografov in različnih vrst multipleksov. Ta raznolikost platen je predpogoj za raznoliko izbiro filmov, ki se na navedenih platnih prikazujejo.
(d) Izkrivljanje konkurence in vpliv na trgovino
(81)
Izkrivljanja konkurence in vpliv na trgovino so omejeni. Čezmejni vpliv kinematografov je omejen na prisotnost mednarodnih upravljavcev kinematografov in mednarodno razsežnost trgovine s filmi na splošno. Vendar imajo posamezni kinematografi zaradi svoje lokacije neizogibno omejen geografski doseg, saj obiskovalci za obisk kinematografa ne želijo potovati daleč.
(82)
Ukrep se nanaša na pomoč za naložbe in zagotavlja enkratno korist za kinematografe, ki se soočajo z enkratnim prehodom. Davčna olajšava zagotavlja, da lahko vsi kinematografi izvedejo digitalni prehod, vendar ne izkrivlja neupravičeno konkurence v smislu njihovega vsakdanjega delovanja.
(83)
Poleg tega se pričakuje, da bo izvedba prehoda na digitalno kinematografijo v Evropi koristila celotni evropski filmski industriji. Glede na to pomisleki o standardih za digitalno kinematografijo iz sklepa o začetku postopka več niso relevantni. Iz pripomb tretjih strani je razvidno, da se v sektorju na splošno podpirajo prevladujoči standardi za digitalno kinematografijo.
VI. ZAKLJUČEK
(84)
Komisija glede na navedeno meni, da ima pomoč dobro opredeljen kulturno usmerjen cilj. Pomisleki o nujnosti, sorazmernosti, primernosti in učinku iz sklepa o začetku postopka so bili obravnavani. Izkrivljanja konkurence in vplivi ukrepa na trgovino so omejeni in niso v nasprotju s skupnim interesom. V skladu s tem se davčna olajšava za opremo za digitalno projekcijo lahko šteje za združljivo z notranjim trgom na podlagi člena 107(3)(d) Pogodbe o delovanju Evropske unije -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Ukrep državne pomoči, ki ga Italija namerava izvesti za opremo za digitalno projekcijo na podlagi zakona št. 244 z dne 24. decembra 2007, uredbe z zakonsko močjo št. 91 z dne 8. avgusta 2013 in osnutkov predpisov o izvajanju davčnih olajšav, ki se odobrijo kinematografom za uvedbo in pridobitev opreme in strojev za digitalno projekcijo, je združljiv z notranjim trgom v smislu člena 107(3)(d) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Izvajanje ukrepa pomoči se zato odobri.
Člen 2
Ta sklep je naslovljen na Italijansko republiko.
V Bruslju, 29. oktobra 2014