РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 575/2013 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 26 юни 2013 година
относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 114 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателен акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейската централна банка (1),
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура,
като имат предвид, че:
(1)
В декларацията на Г-20 от 2 април 2009 г. относно укрепването на финансовата система се настоява за съгласувани в международен план усилия за повишаване на прозрачността и засилване на отчетността и регулирането чрез подобряване на количеството и качеството на капитала в банковата система, след като бъде осигурено икономическото възстановяване. В декларацията се призовава и за въвеждането на допълнителна мярка, която не зависи от риска, за ограничаване на ливъриджа в банковата система, както и за разработването на рамка за по-устойчиви ликвидни буфери. В отговор на предоставения от Г-20 мандат, през септември 2009 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи постигна съгласие по редица мерки за засилване на регулирането на банковия сектор. Тези мерки бяха утвърдени от ръководителите на държавите от Г-20 на срещата на високо равнище в Питсбърг от 24 и 25 септември 2009 г. и подробно представени през декември 2009 г. През юли и септември 2010 г. Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи излезе с две допълнителни съобщения относно разработването и калибрирането на тези нови мерки, а през декември 2010 г. Базелският комитет по банков надзор публикува окончателните мерки, известни като рамката Базел III.
(2)
Групата на високо равнище по въпросите на финансовия надзор в ЕС, председателствана от Жак дьо Ларозиер (наричана по-долу "групата дьо Ларозиер"), прикани Съюза да разработи по-хармонизирани инструменти за финансово регулиране. Във връзка с бъдещата архитектура на европейските надзорни органи Европейският съвет от 18 и 19 юни 2009 г. също подчерта необходимостта от създаване на „единен европейски наръчник“, приложим за всички кредитни институции и инвестиционни посредници на вътрешния пазар.
(3)
Както се посочва в доклада на групата "дьо Ларозиер“ от 25 февруари 2009 г. (наричан по-долу "докладът" дьо Ларозиер"), "дадена държава членка следва да бъде в състояние да приеме по-строги национални регулаторни мерки, които се считат за подходящи на национално ниво за поддържане на финансовата стабилност, при условие че се спазват принципите на вътрешния пазар и договорените минимални основни стандарти".
(4)
Директива 2006/48/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно предприемането и осъществяването на дейност от кредитните институции (3) и в Директива 2006/49/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2006 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (4) бяха неколкократно съществено изменяни. Много от разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО са приложими както за кредитните институции, така и за инвестиционните посредници. От съображения за яснота и с цел да се осигури последователното прилагане на тези разпоредби, те следва да се обединят в нови правни актове, приложими както към кредитните институции, така и към инвестиционните посредници, а именно настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от (5). За по-голяма достъпност разпоредбите на приложенията към директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО следва да бъдат включени в постановителната част на Директива 2013/36/ЕС и на настоящия регламент.
(5)
Настоящият регламент и Директива 2013/36/ЕС заедно следва да съставляват правната рамка, уреждаща правилата за достъпа до осъществяване на дейност за кредитни институции и инвестиционни посредници (наричани по-долу заедно "институциите"), както и приложимите за тях надзорна рамка и пруденциални правила. Поради това настоящият регламент следва да се разглежда съвместно с посочената директива.
(6)
Директива 2013/36/ЕС, основаваща се на член 53, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), следва, наред с другото, да съдържа разпоредбите, уреждащи правилата за достъпа до осъществяване на дейност от институциите, условията и реда за тяхното управление и надзорната рамка, като например разпоредби, уреждащи лицензирането на дейността, придобиването на квалифицирано дялово участие, упражняването на свободата на установяване и на предоставяне на услуги, правомощията на компетентните органи на държавата членка по произход и приемащата държава членка в това отношение, както и относно началния капитал и надзорния преглед на институциите.
(7)
Настоящия регламент следва, наред с другото, да съдържа пруденциалните изисквания за институциите, които се ограничават до функционирането на пазарите на банкови и финансови услуги и имат за цел да се гарантира финансовата стабилност на участниците на тези пазари, както и високо ниво на защита на инвеститорите и вложителите. Настоящият регламент има за цел да допринесе осезаемо за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар и поради това следва да се основава на разпоредбите на член 114 ДФЕС, тълкувани в съответствие с трайната практика на Съда на Европейския съюз.
(8)
Въпреки че директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО хармонизираха до известна степен правилата на държавите членки в областта на пруденциалния надзор, те съдържат значителен брой варианти и възможности държавите членки да налагат по-строги правила от установените в тях. Това води до различия между националните правила, които биха могли да възпрепятстват трансграничното предоставяне на услуги и свободата на установяване и по този начин да създадат пречки за безпрепятственото функциониране на вътрешния пазар.
(9)
От съображения за правна сигурност и поради необходимостта от равнопоставеност в рамките на Съюза прилагането на единен набор от правила за всички участници на пазара е ключов елемент за функционирането на вътрешния пазар. За да се избегнат нарушения на функционирането на пазара и случаите на регулаторен арбитраж, минимални пруденциални изисквания следва да гарантират максимална хармонизация. Поради това преходните периоди, предвидени в настоящия регламент, са изключително важни за гладкото въвеждане на настоящия регламент и за избягване на несигурност на пазарите.
(10)
Във връзка с работата на Групата по прилагане на стандарти към Базелския комитет по банков надзор (БКБН) по отношение на мониторинга и прегледа на прилагането на рамката Базел III от държавите членки, Комисията следва периодично да предоставя актуализирани доклади, най-малкото след публикуването от БКБН на всеки доклад за напредъка, свързани с прилагането и въвеждането на национално равнище на рамката Базел III в други основни юрисдикции, включително оценка на съгласуваността на законодателството или разпоредбите на другите държави с международните минимални стандарти, за да се установят различия, които биха могли да породят опасения относно условията на равнопоставеност.
(11)
Следователно, за да се отстранят пречките пред търговията и нарушенията на конкуренцията в резултат на различията между националните правни уредби, както и за да не се позволи появата на нови възможни пречки пред търговията и съществени нарушения на конкуренцията, е необходимо да се приеме регламент, с който се установяват единни правила, приложими във всички държави членки.
(12)
Оформянето на пруденциалните изисквания под формата на регламент би гарантирало, че тези изисквания ще бъдат пряко приложими. Така ще се осигурят еднакви условия и ще се предотврати възникването на разминаващи се национални изисквания вследствие на транспонирането на директива. В резултат на настоящия регламент всички институции ще спазват едни и същи правила в целия Съюз, което ще засили и доверието в стабилността на институциите, особено по време на криза. Приемането на регламент ще намали също така регулаторната сложност и разходите на дружествата за спазване на нормативната уредба, особено за институциите с трансгранична дейност, както и ще допринесе за премахване на нарушенията на конкуренцията. По отношение на спецификите на пазарите на недвижимо имущество, които се характеризират със свойствено за всяка държава членка, регион или местен район икономическо развитие и правна уредба, компетентните органи следва да имат право да определят по-високи рискови тегла или да прилагат, в зависимост от случаите на неизпълнение и очакваното развитие на пазара, по-стриктни критерии за експозициите, обезпечени с ипотеки върху недвижимо имущество в дадени области.
(13)
Компетентните органи или държавите членки следва да могат да налагат национални правила, при условие че те не са несъвместими с настоящия регламент, в областите, които не са обхванати от него, например динамичното провизиране, разпоредбите относно националните схеми за покрити облигации които не се отнасят до третирането на тези облигации съгласно установените в настоящия регламент правила, придобиването и притежаването на дялови участия, както във финансовия, така и в нефинансовия сектор за цели, които нямат отношение към пруденциалните изисквания, определени в настоящия регламент.
(14)
Най-важните препоръки в доклада „дьо Ларозиер“, намерили приложение в Съюза на по-късен етап, бяха създаването на „единен европейски наръчник“ и на европейска рамка за макропруденциален надзор, като целта беше двата елемента заедно да осигурят финансова стабилност. Единният наръчник осигурява стабилна и единна регулаторна рамка, която способства за функционирането на вътрешния пазар и предотвратява възможностите за регулаторен арбитраж. В рамките на вътрешния пазар на финансови услуги обаче макропруденциалните рискове могат да се различават по редица начини и са свързани с характерни национални особености, които водят до различия, наблюдавани например в структурата и обема на банковия сектор в сравнение с икономиката като цяло и кредитния цикъл.
(15)
В настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС се съдържат няколко инструмента за предотвратяване и редуциране на макропруденциалните и системните рискове, чрез които се осигурява гъвкавост, като едновременно с това се гарантира, че използването им подлежи на подходящ контрол, за да не се наруши функционирането на вътрешния пазар, като се извършва по прозрачен и последователен начин.
(16)
Когато макропруденциалните или системните рискове засягат една държава членка, компетентните или определените органи от съответната държава членка следва да имат възможност да предприемат действия по отношение на тези рискове, освен чрез предвидения в Директива 2013/36/ЕС инструмент буфер за системен риск, и чрез някои конкретни национални макропруденциални мерки, ако се прецени, че те са по-ефективни за преодоляването на тези рискове. Европейският съвет за системен риск (ЕССР), създаден с Регламент (ЕС) № 1092/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (6) и Европейският надзорен орган (Европейски банков орган) (ЕБО), създаден с Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. за създаване на Европейски надзорен орган (Европейски банков орган) (7), следва да имат възможност да предоставят становищата си относно това дали са изпълнени предпоставките за такива национални макропруденциални мерки и следва да има механизъм на Съюза, който да предотвратява въвеждането на национални мерки, когато има много сериозни доказателства, че не са налице съответните предпоставки. С настоящия регламент се установяват единни микропруденциални правила за институциите, като същевременно държавите членки запазват водеща роля при макропруденциалния надзор поради експертния си опит и съществуващите им задължения по отношение на финансовата стабилност. В този конкретен случай, тъй като решението за приемане на национални макропруденциални мерки включва определени оценки по отношение на рисковете, които могат в крайна сметка да засегнат макроикономическото, фискалното и бюджетното положение на съответната държава членка, е необходимо правомощието за отхвърляне на предложените на национално ниво макропруденциални мерки да бъде предоставено на Съвета в съответствие с член 291 ДФЕС, който действа по предложение на Комисията.
(17)
В случаите когато Комисията е представила на Съвета предложение за отхвърляне на национални макропруденциални мерки, Съветът следва да разгледа незабавно това предложение и да вземе решение дали да отхвърли или не националните мерки, като въпросът може да бъде подложен на гласуване по искане на държава членка или на Комисията в съответствие с Процедурния правилник на Съвета (8). В съответствие с член 296 ДФЕС Съветът следва да мотивира решението от гледна точка на условията за намеса, определени в настоящия регламент. Като се има предвид значението на макропруденциалния и на системния риск за финансовия пазар на засегнатата държава членка, а оттам и на нуждата от бързо реагиране, е важно срокът за това решение на Съвета да се определи на един месец. Ако след задълбочено разглеждане на предложението на Комисията за отхвърляне на предложената национална мярка Съветът стигне до заключението, че не са изпълнени определените в настоящия регламент условия за отхвърляне на национални мерки, той следва във всички случаи да посочи мотивите си по ясен и недвусмислен начин.
(18)
Държавите членки следва да могат да прилагат мерките, които считат за уместни, включително мерки за редуциране на макропруденциалния или системния риск в конкретна държава членка, до хармонизирането на ликвидните изисквания през 2015 г. и на отношението на ливъридж през 2018 г.
(19)
Буферите за системен риск или индивидуалните мерки, предприети от държавите членки за справяне със системните рискове, които ги заплашват, следва да могат да се прилагат за банковия сектор като цяло или за една или повече негови подгрупи, а именно подгрупи от институции, които показват сходни рискови профили при извършваната от тях стопанска дейност, или за експозициите към един или повече вътрешни икономически или географски сектори в рамките на банковия сектор.
(20)
Ако определените органи на две или повече държави членки установят едни и същи промени в проявлението на системен или макропруденциален риск, представляващ заплаха за финансовата стабилност на национално ниво във всяка от тези държави членки, и ако определените органи счетат, че срещу този риск би било по-добре да се предприемат национални мерки, държавите членки могат да подадат съвместно уведомление до Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО. При уведомяване на Комисията, Съвета, ЕССР и ЕБО държавите членки следва да представят подходящи доказателства, включително обосновката за съвместно уведомление.
(21)
Освен това на Комисията следва да бъде предоставено правомощието да приеме делегиран акт за временно увеличение на нивата на капиталовите изисквания, както и на изискванията за големи експозиции и за оповестяването. Тези разпоредби следва да се прилагат за период от една година, освен ако Европейският парламент или Съветът не възрази срещу делегирания акт в срок от три месеца. Комисията следва да посочи мотивите за използването на тази процедура. На Комисията следва да бъде предоставено единствено правомощието да налага по-строги пруденциални изисквания за експозиции, произтичащи от развитието на пазара в рамките на Съюза или извън него, което засяга всички държави членки.
(22)
Прегледът на макропруденциалните правила е обоснован, за да може Комисията да оцени, наред с другото, дали макропруденциалните инструменти в настоящия регламент и в Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни, дали следва да се предложат нови инструменти, дали предвиденият в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС обхват и евентуалното припокриване на макропруденциалните инструменти за справяне със сходни рискове са подходящи и как международно приетите стандарти за системно значимите институции взаимодействат с настоящия регламент или на Директива 2013/36/ЕС.
(23)
Когато държавите членки приемат насоки от общ характер, по-специално в областите, в които приемането от Комисията на проекти за технически стандарти все още предстои, тези насоки не трябва да са в противоречие с правото на Съюза, нито да засягат прилагането му.
(24)
Настоящият регламент не препятства на държавите членки, когато е уместно, да налагат еквивалентни изисквания спрямо предприятията, които не попадат в обхвата му.
(25)
Общите пруденциални изисквания, предвидени в настоящия регламент, се допълват с индивидуални правила, които се определят от компетентните органи в резултат на постоянния надзорен преглед на отделни институции. Обхватът на подобни надзорни правила, следва, наред с другото, да бъде изложен в Директива 2013/36/ЕС, тъй като компетентните органи следва да могат самостоятелно да преценяват кои правила следва да бъдат наложени.
(26)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да налагат специфични, съобразени с рисковия профил на институциите изисквания в рамките на посочените в Директива 2013/36/ЕС надзорен преглед и оценка.
(27)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 има за цел да се повиши качеството и да се постигне по-голяма последователност на националния надзор, както и да се подобри наблюдението и контролът върху трансграничните групи.
(28)
Предвид увеличения брой задачи, възложени на ЕБО с настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, Европейският парламент, Съветът и Комисията следва да направят необходимото за осигуряването на достатъчно човешки и финансови ресурси.
(29)
Регламент (ЕС) № 1093/2010 задължава ЕБО да предприема действия в съответствие с директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО. ЕБО трябва да предприема действия и в сферата на дейност на институциите във връзка с въпроси, които не са обхванати изрично от тези директиви, при условие че подобни действия са необходими, за да се гарантира ефективното и последователното прилагане на посочените директиви. Настоящият регламент следва да вземе предвид ролята и функцията на ЕБО и да улесни упражняването на правомощията му, изложени в Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(30)
След периода на наблюдение и пълното въвеждане на изискването за ликвидно покритие в съответствие с настоящия регламент Комисията следва да се направи оценка дали предоставянето на ЕБО на право на инициатива за провеждането на обвързваща медиация по отношение на вземането на съвместни решения от компетентните органи съгласно членове 20 и 21 от настоящия регламентби улеснило практическото създаване и функциониране на обособени ликвидни подгрупи, както и да определи дали са изпълнени условията за специално вътрешногрупово третиране на трансгранични институции. Следователно, към този момент и като част от редовните доклади относно дейността на ЕБО съгласно член 81 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, Комисията следва да проучи конкретно необходимостта от предоставянето на такива правомощия на ЕБО и да включи резултатите от това проучване в своя доклад, който следва да бъде придружен от подходящи законодателни предложения, ако е необходимо.
(31)
В доклада "дьо Ларозиер" се посочва, че микропруденциалният надзор не може да действа ефективно за запазване на финансовата стабилност без подходящо отчитане на процесите на макрониво, като макропруденциалното наблюдение и контрол се обезсмислят, ако не може да въздейства по някакъв начин върху надзора на микрониво. Тясното сътрудничество между ЕБО и ЕССР е от съществено значение, за да се осигури пълна ефективност на функционирането на ЕССР и на последващите действия, предприети в отговор на неговите предупреждения и препоръки. По-специално, ЕБО следва да може да предава на ЕССР цялата необходима информация, събрана от компетентните органи в съответствие със задълженията за отчитане, определени в настоящия регламент.
(32)
Предвид разрушителните последици от последната финансова криза, основните цели на настоящия регламент са насърчаване на икономически полезни банкови дейности, които служат на общото благо, и възпиране на неустойчиви финансови спекулации без реална добавена стойност. Това предполага всеобхватна реформа на начините, по които спестяванията се насочват към продуктивни инвестиции. За да се осигури устойчива и многообразна банкова среда в Съюза, компетентните органи следва да бъдат оправомощени да налагат по-високи капиталови изисквания за институциите със системно значение, които могат поради своите стопански дейности да представляват заплаха за световната икономика.
(33)
Необходими са еквивалентни финансови изисквания за институциите, които съхраняват парични средства или ценни книжа на свои клиенти, за да се осигурят сходни защитни механизми за вложителите и справедливи условия на конкуренция между съпоставими групи от институции.
(34)
Тъй като институциите на вътрешния пазар са в пряка конкуренция, изискванията за наблюдение следва да бъдат еквивалентни в целия Съюз, като се вземат предвид различните рискови профили на институциите.
(35)
Когато при упражняването на надзора е необходимо да се определи размерът на консолидирания собствен капитал на група от институции, изчисленията следва да се извършват в съответствие с настоящия регламент.
(36)
Съгласно настоящия регламент капиталовите изисквания се прилагат на индивидуална и консолидирана основа, освен ако компетентните органи не прилагат индивидуален надзор, когато счетат това за целесъобразно. Индивидуалният, консолидираният и трансграничният консолидиран надзор са полезни инструменти при наблюдението и контрола на институциите.
(37)
За да се осигури адекватна платежоспособност на институции в рамките на дадена група, от съществено значение е капиталовите изисквания да се прилагат въз основа на консолидираното финансово състояние на тези институции в групата. За да се осигури правилно разпределение на собствения капитал в рамките на групата и неговата наличност за защита на спестяванията при необходимост, капиталовите изисквания следва да се прилагат спрямо отделните институции в рамките на дадена група, освен когато тази цел може да бъде постигната ефективно по друг начин.
(38)
Малцинствените участия, произтичащи от междинните финансови холдинги, за които се прилагат изискванията на настоящия регламент на подконсолидирана основа, също могат да бъдат допустими (в рамките на съответните лимити) за включване в състава на базовия собствен капитал от първи ред на групата на консолидирана основа, тъй като и базовият собствен капитал от първи ред на междинния финансов холдинг, съставен от малцинствените участия, и частта от същия този капитал, собственост на дружеството майка, в еднаква степен поемат загубите, понесени от техните дъщерни предприятия, когато възникват такива.
(39)
Използването на точно определен счетоводен метод за изчисляване на собствения капитал, неговата адекватност спрямо рисковата експозиция на дадена институция, както и за оценка на концентрацията на експозициите, следва да се прави в съответствие с разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО на Съвета от 8 декември 1986 г. относно годишните отчети и консолидираните счетоводни отчети на банки и други финансови институции (9), в която са включени някои промени на разпоредбите на Седма директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. относно консолидираните счетоводни отчети (10), или с тези на Регламент (ЕО) № 1606/2002 на Европейския парламент и на Съвета от 19 юли 2002 г. за прилагането на международните счетоводни стандарти (11) - в зависимост от това с кой от тези актове се регулира счетоводната отчетност на институциите съгласно националното право.
(40)
За да се осигури подходящо ниво на платежоспособност, е важно да се предвидят капиталови изисквания, при които активите и задбалансовите позиции да се претеглят според степента на риска.
(41)
На 26 юни 2004 г. БКБН прие рамково споразумение относно международното сближаване на начините на оценка на капитала и на капиталовите изисквания (наричано по-долу „рамката Базел II“). Разпоредбите на директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО, възпроизведени в настоящия регламент, са равностойни на разпоредбите в рамката Базел II. Следователно, чрез включването на допълнителните елементи от рамката Базел III настоящият става равностоен на разпоредбите в рамките Базел II и Базел III.
(42)
От съществено значение е да отчете разнообразието от институции в Съюза чрез осигуряването на алтернативни подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за кредитен риск, включващи различни нива на чувствителност към риска и изискващи различни степени на усъвършенстване. Използването на външни рейтинги и на собствени оценки на институциите за отделните параметри на кредитния риск представлява значително подобряване на чувствителността към риска и пруденциалната надеждност на правилата във връзка с кредитния риск. Институциите следва да се насърчават да преминават към подходи с по-висока чувствителност към риска. При изчисленията, необходими за прилагането на посочените в настоящия регламент подходи за оценка на кредитния риск, институциите следва да подобрят процесите си на оценка и управление на кредитния риск, за да могат да се възползват от методи за определяне на регулаторни капиталови изисквания, които да отразяват естеството, мащаба и сложността на процесите при отделните институции. В това отношение следва да се счита, че обработката на данни във връзка с формирането и управлението на експозиции към клиенти включва разработването и утвърждаването на системи за управление и оценка на кредитния риск. Това служи не само за постигане на законните интереси на институциите, а и на целите на настоящия регламент за използването на по-добри методи за оценка и управление на риска и за тяхното използване при определянето на регулаторни капиталови изисквания. Независимо от това подходите с по-висока чувствителност към риска изискват съществен експертен опит и ресурси, както и достатъчни по обем данни с високо качество. Следователно институциите следва да отговарят на високи стандарти, преди да приложат тези подходи към регулаторните капиталови изисквания. Предвид текущата работа за осигуряване на подходящи ограничителни механизми за вътрешните модели, Комисията следва да изготви доклад относно възможността за удължаване на прилагането на минималния под по Базел I, заедно със законодателно предложение, ако е уместно,.
(43)
Капиталовите изисквания следва да съответстват на рисковете, за които се отнасят. По-специално, в изискванията следва да се отрази редуцирането на степента на риска, дължащо се на наличието на голям брой сравнително малки експозиции.
(44)
Малките и средните предприятия (МСП) са един от стълбовете на икономиката на Съюза предвид основополагащата им роля за създаване на икономически растеж и осигуряване на заетост. Възстановяването и бъдещият растеж на икономиката на Съюза зависят главно от наличието на капитал и финансиране за установени в Съюза МСП, за да могат да осъществяват необходимите инвестиции за внедряване на нови технологии и оборудване с цел повишаване на конкурентоспособността си. Поради ограничения брой алтернативни източници на финансиране МСП, установени в Съюза, са още по-чувствителни към въздействието на банковата криза. Ето защо е важно да се попълни съществуващият недостиг във финансирането на МСП и да се осигури достатъчен поток от банкови кредити за МСП в настоящия контекст. Капиталовите изисквания за експозиции към МСП следва да бъдат намалени чрез прилагането на коефициент за подпомагане, равен на 0,7619, за да се позволи на кредитните институции да увеличат предоставянето на кредити на МСП. За да се постигне тази цел, кредитните институции следва да използват ефективно освобождаването на капитал чрез прилагането на коефициента за подпомагане изключително с цел осигуряване на подходящ поток от кредити за МСП, установени в Съюза. Компетентните органи следва да наблюдават периодично общия размер на експозициите към МСП на кредитните институции и общия размер на приспадането от капитала.
(45)
В съответствие с решението на БКНБ, прието от Групата на управители на централни банки и ръководители на надзорни органи на 10 януари 2011 г., при нежизнеспособност на дадена институция всички нейни инструменти от допълнителния капитал от първи ред и от капитала от втори ред следва да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или изцяло конвертирани в базов собствен капитал от първи ред. Законодателство, необходимо, за да се гарантира, че инструментите на собствения капитал подлежат на допълнителен механизъм за покриване на загуби, следва да стане част от законодателството на Съюза като част от изискванията за възстановяване и преструктуриране на институциите. Ако до 31 декември 2015 г. не бъде прието правна уредба на Съюза, която да урежда изискването при нежизнеспособност на дадена институция капиталовите инструменти да могат да бъдат напълно и перманентно отписани или преобразувани в инструменти от базовия собствен капитал от първи ред, Комисията следва да направи преглед и да докладва дали в настоящия регламент следва да бъде включена такава разпоредба и в контекста на този доклад да представи подходящи законодателни предложения.
(46)
Разпоредбите на настоящия регламент са в съответствие с принципа на пропорционалност, по-специално предвид разнообразието в размера и мащаба на операциите и обхвата на дейността на институциите. Спазването на принципа на пропорционалност означава също, че по отношение на експозициите на дребно се признават възможно най-простите процедури за определянето на рейтинг, дори в рамките на вътрешнорейтинговия подход. Държавите членки следва да гарантират, че определените в настоящия регламент изисквания се прилагат по начин, пропорционален на естеството, мащаба и сложността на рисковете, произтичащи от бизнес модела на дадена институция и от дейностите ѝ. Комисията следва да направи необходимото делегираните актове и актовете за изпълнение, регулаторните технически стандарти и техническите стандарти за изпълнение да са съобразени с принципа на пропорционалност, за да се гарантира пропорционалното прилагане на настоящия регламент. Поради това ЕБО следва да гарантира, че всички регулаторни технически стандарти и технически стандарти за изпълнение са съставени по начин, който е съобразен с принципа на пропорционалност и го утвърждава.
(47)
Компетентните органи следва да обърнат подходящо внимание на случаи, при които подозират, че информацията се смята за търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ. Независимо от факта, че дадена институция може да избере да не оповестява информация, която счита за търговска тайна или за поверителна, фактът, че информацията се счита за търговска тайна или за поверителна не освобождава от отговорност за неоповестяването на такава информация, когато бъде констатирано, че неоповестяването има значителни последици.
(48)
Динамичният характер на настоящия регламент дава възможност на институциите да избират към кредитния риск между три подхода с различна сложност. С цел да се позволи, особено на малките институции, да изберат по-чувствителния към риска вътрешнорейтингов подход, съответните разпоредби следва да се тълкуват така, че класовете експозиции да включват всички експозиции, които в настоящия регламент са третирани пряко или косвено като принадлежащи към посочените класове. Като общо правило, компетентните органи не следва да правят разлика между трите подхода при процеса на надзорен преглед, т.е. институциите, избрали стандартизирания подход, не следва само поради тази причина да подлежат на по-строг надзор.
(49)
Следва да се отделя все по-голямо внимание на методите за редуциране на кредитния риск в рамките на правила, чиято цел е да се гарантира, че платежоспособността не се засяга поради неоправдано признаване. Винаги когато е възможно, при стандартизирания, а и при другите подходи, следва да се признава действащото в съответните държави членки обичайно банково обезпечение за редуциране на кредитния риск.
(50)
За да се гарантира, че рисковете и тяхното редуциране вследствие на предприети от институциите дейности по секюритизация и инвестиции са правилно отразени в капиталовите изисквания по отношение на институциите, е необходимо да се включат правила, предвиждащи третиране на тези дейности и инвестиции, характеризиращо се с чувствителност към риска и пруденциална надеждност. За тази цел е необходимо да се предвиди ясно и всеобхватно определение на понятието „секюритизация“, което да обхваща всяка трансакция или схема, при която кредитният риск, свързан с дадена експозиция или група експозиции, се разделя на траншове. Експозиция, която създава задължение за пряко плащане по трансакция или схема, които се използват за финансиране или стопанисване на материални активи, не следва да се счита за експозиция към секюритизация дори ако трансакцията или схемата включва задължения за плащане с различен приоритет.
(51)
Паралелно с наблюдението, имащ за цел гарантиране на финансова стабилност, съществува и необходимост от механизми, предназначени за постигането на засилено и ефективно наблюдение и предотвратяване на потенциални балони, за да се гарантира оптимално разпределение на капитал в контекста на макроикономическите предизвикателства и цели, по-специално по отношение на дългосрочните инвестиции в реалната икономика.
(52)
Операционният риск е значим риск, пред който са изправени институциите, който трябва да е покрит със собствен капитал. От съществено значение е да се отчете разнообразието от институции в Съюза, като се предоставят алтернативни подходи за изчисляване на изискванията за операционния риск чрез включването в тези подходи на различни нива на чувствителност към риска и като се изиска различна степен на усъвършенстваност. За институциите следва да има подходящи стимули за преминаване към подходи с по-висока чувствителност към риска. Предвид появата на изключително усъвършенствани методи за оценка и управление на операционния риск правилата следва да бъдат обект на прегледи и да се актуализират по подходящ начин, включително във връзка с коефициентите за различните групи дейности и признаването на техниките за редуциране на риска. Във връзка с това при опростените подходи за изчисляване на капиталовите изисквания за операционен риск следва да се обърне специално внимание върху отчитането на застраховането.
(53)
Наблюдението и контролът върху експозициите на институцията следва да са неразделна част от надзора над нея. Следователно прекомерната концентрация на експозиции към един клиент или група от свързани клиенти може да доведе до неприемлив риск от загуба. Такава ситуация може да се счита за неблагоприятна за платежоспособността на институцията.
(54)
При определяне дали съществуват групи от свързани клиенти и съответно - експозиции, съставляващи едно цяло от гледна точка на поемания риск, е важно да се отчитат и рисковете, породени от общ източник на значително финансиране, предоставено от самата институция, нейната финансова група или свързани лица.
(55)
Въпреки че е желателно изчисляването на размера на експозицията да се основава на размера, използван за целите на капиталовите изисквания, е уместно да се приемат правила за наблюдение на големите експозиции, без да се прилага претегляне или степенуване на риска. Освен това, прилаганите методи за редуциране на кредитния риск в рамките на режима за платежоспособност бяха създадени въз основа на предположението, че кредитният риск е добре диверсифициран. При големите експозиции, свързани с риск от концентрация, основани на задължения на едно лице, кредитният риск не е подходящо диверсифициран. Отчитането на ефекта от тези техники следва в такъв случай да се обвърже с пруденциални предпазни мерки. Във връзка с това е необходимо при големите експозиции да се предвиди ефективна реализация на кредитната защита.
(56)
Предвид факта, че загубата от експозиция към институция може да бъде толкова голяма, колкото и загуба от всяка друга експозиция, такива експозиции следва да бъдат третирани и отчитани по същия начин като всички останали. Въведено бе алтернативно количествено ограничение с цел намаляване на непропорционалното въздействие на такъв подход върху по-малките институции. Освен това, съвсем краткосрочните експозиции, свързани с парични преводи, включително извършването на разплащателни услуги, услуги по клиринг, сетълмент и попечителски услуги за клиенти, се изключват, за да се улесни безпрепятственото функциониране на финансовите пазари и на свързаната с тях инфраструктура. Тези услуги обхващат например изпълнението на паричен клиринг и сетълмент и подобни дейности с цел улесняване на сетълмента. Съответните експозиции включват експозиции, които могат да не са предвидими и следователно не са напълно контролирани от кредитната институция - например баланси по сметки по междубанкови операции в резултат от плащания на клиенти, включително удържани или начислени такси и лихви, и други плащания по услуги за клиенти, както и предоставени или получени обезпечения.
(57)
Важно е интересите на дружествата, които преобразуват заеми в търгуеми ценни книжа и други финансови инструменти (инициатори или спонсори), да се са съобразени с интересите на тези, които инвестират в тези ценни книжа или инструменти (инвеститори). За тази цел инициаторът или спонсорът следва да запазва значителен интерес в базисните активи. Следователно е важно инициаторите или спонсорите да запазват експозиция към риска, свързан с въпросните заеми. По-общо, секюритизационните сделки не следва да се структурират по начин, който да избягва прилагането на изискването за запазване, по-специално чрез такси или премии, или чрез двете. Такова запазване следва да бъде приложимо във всички случаи, при които се проявява икономическата същност на секюритизацията, независимо от правните структури или инструменти, които се използват за постигане на тази икономическа същност. По-специално, когато кредитният риск се прехвърля чрез секюритизация, инвеститорите следва да вземат решенията си едва след като извършат цялостна надлежна проверка, за което се нуждаят от подходяща информация относно секюритизациите.
(58)
В настоящият регламент се предвижда също така изискването за запазване да не се прилага многократно. За всяка секюритизация е достатъчно изискването да се прилага към инициатора, спонсора или първоначалния кредитор. По същия начин, когато секюритизационни сделки имат други секюритизиращи позиции като базисен актив, изискването за запазване се прилага само спрямо секюритизацията, в която е инвестирано. Закупени вземания не следва да подлежат на изискването за запазване, ако възникват от корпоративна дейност, когато са прехвърлени или продадени с отстъпка с цел финансиране на тази дейност. Компетентните органи следва да прилагат рисковото тегло при неспазване на задълженията за извършване на надлежна проверка и за управление на риска във връзка със секюритизация в случай на съществени нарушения на политиките и процедурите, които са от значение за анализа на базисните рискове. Комисията следва също да прецени дали избягването на многократното прилагане на изискването за запазване би могло да доведе до практики на заобикаляне на изискването за запазване и дали правилата за секюритизациите се прилагат ефективно от компетентните органи.
(59)
Надлежната проверка следва да се използва за правилна оценка на рисковете, породени от секюритизиращи експозиции в търговския и в банковия портфейл. Освен това задълженията за надлежна проверка трябва да бъдат пропорционални. Процедурите за надлежна проверка следва да допринесат за изграждане на по-голямо доверие между инициаторите, спонсорите и инвеститорите. Следователно е желателно съответната информация относно процедурите за надлежна проверка да се оповестява по подходящ начин.
(60)
Необходима е особена предпазливост в случаите, когато институция поема експозиция към своето собствено предприятие майка или към други негови дъщерни предприятия. Управлението на такива експозиции, поети от институциите, следва да е напълно независимо и да е съобразено с принципите за надеждно управление, без да се влияе от други съображения. Това е особено важно по отношение на големите експозиции и в случаите, които не са просто свързани с вътрешногруповото управление или обичайните вътрешногрупови сделки. Компетентните органи следва да обръщат особено внимание на такива вътрешногрупови експозиции. Такива стандарти не е необходимо да се прилагат обаче, когато предприятието майка е финансов холдинг или кредитна институция или когато останалите дъщерни предприятия са кредитни или финансови институции или предприятия, които предлагат спомагателни услуги, при условие че всички тези предприятия са обхванати от консолидирания надзор върху кредитната институция.
(61)
Предвид чувствителността им към риск, е желателно да се следи дали правилата, свързани с капиталовите изисквания, оказват съществено въздействие върху икономическия цикъл. Комисията, като отчита приноса на Европейската централна банка (ЕЦБ), следва да докладва по тези аспекти на Европейския парламент и на Съвета.
(62)
Следва да бъдат преразгледани капиталовите изисквания за дилърите на стоки, включително тези дилъри, които понастоящем са освободени от прилагането на изискванията на Директива 2004/39/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно пазарите на финансови инструменти (12).
(63)
Либерализирането на пазарите на газ и електроенергия е важно за Съюза като цел както от икономическа, така и от политическа гледна точка. С оглед на това капиталовите изисквания и другите пруденциални правила, насочени към предприятията, извършващи дейност на тези пазари, следва да бъдат пропорционални и да не възпрепятстват необосновано постигането на целта за либерализация. Постигането на тази цел следва по-специално да се отчита при прегледа на настоящия регламент.
(64)
Институциите, които инвестират в схеми за пресекюритизация следва също да извършват надлежна проверка по отношение както на базисните схеми за секюритизация, така и на заложените в тях несекюритизирани експозиции. Институциите следва да преценят дали експозициите в рамките на програми с търговски книжа, обезпечени с активи, представляват пресекюритизиращи експозиции, включително в рамките на програми, при които се придобиват първостепенни траншове от отделни групи цели заеми, като нито един от тези заеми не е секюритизираща или пресекюритизираща експозиция, а защитата срещу „първа загуба“ за всяка инвестиция се осигурява от продавача на заема. Във втория случай присъщият за дадена група механизъм за ликвидност по правило не следва да бъде считан за пресекюритизираща експозиция, тъй като представлява транш от еднородна група активи (т.е. приложимата група от цели заеми), която не съдържа секюритизиращи експозиции. За разлика от това, кредитното подобрение за цяла програма, което покрива само някои от загубите над осигурената от продавача защита в различните групи, по принцип представлява разделяне на траншове на риска от дадена група разнородни активи, съдържаща поне една секюритизираща експозиция, и поради това се разглежда като пресекюритизираща експозиция. Въпреки това, ако подобна програма се финансира изцяло посредством единичен клас търговски книжа и ако кредитното подобрение за цялата програма не е пресекюритизация или ако търговските книжа се обезпечават изцяло от спонсориращата институция, като по този начин инвеститорът в търговските книжа на практика е изложен на риск от неизпълнение от страна на спонсора, а не от страна на базисните групи или активи, то въпросните търговски книжа по правило не следва да се считат за пресекюритизираща експозиция.
(65)
Разпоредбите за пруденциална оценка на търговския портфейл следва да се прилагат за всички инструменти, оценявани по справедлива стойност, независимо дали са в търговския или банковия портфейл на институциите. Следва да се уточни, че когато пруденциалната оценка би довела до по-ниска отчетна стойност от действително признатата при счетоводното отчитане, абсолютната стойност на разликата следва да се приспадне от собствения капитал.
(66)
Институциите следва да имат избор дали да прилагат капиталово изискване към секюритизиращите позиции, които получават 1 250 % рисково тегло съгласно настоящия регламент, или да ги приспаднат от своя базов собствен капитал от първи ред, независимо дали позициите са в търговския или в банковия портфейл.
(67)
Институциите инициатори или спонсори следва да не могат да избягват забраната за косвена подкрепа, като използват за осигуряването ѝ търговските си портфейли.
(68)
Без да се засягат оповестяванията, изисквани изрично съгласно настоящия регламент, целта на изискванията за оповестяване следва да бъде на участниците на пазара да се предоставя вярна и пълна информация относно рисковия профил на отделните институции. Поради това от институциите следва да се изисква да оповестяват допълнителна информация, която не е изрично описана в настоящия регламент, ако такова оповестяване е необходимо за постигане на тази цел. Същевременно компетентните органи следва да обърнат необходимото внимание на случаи, в които подозират, че информацията представлява търговска тайна или за поверителна с цел да се избегне оповестяването ѝ.
(69)
Когато във външна кредитна оценка за секюритизираща позиция се включва ефектът от кредитната защита, осигурявана от самата институция, извършваща инвестицията, институцията следва да не може да извлича ползи от по-ниското рисково тегло в резултат на тази защита. Секюритизиращата позиция не следва да се приспада от капитала, ако съществуват други начини за определяне на рисковото тегло в съответствие с действителния риск на позицията, където не се отчита тази кредитна защита.
(70)
Предвид последните им незадоволителни резултати следва да бъдат предвидени по-строги стандартите за вътрешните модели за изчисляване на капиталовите изисквания за пазарен риск. По-специално, отчитането на риска чрез тях следва да се допълни по отношение на кредитния риск в търговския портфейл. Освен това, капиталовите изисквания следва да включват елемент за кризисни условия, така че при влошаване на пазарната конюнктура да бъдат засилени с оглед намаляване на потенциала за проциклично движение. Институциите следва също да провеждат обратни стрес тестове, за да проучат какъв сценарий би могъл да представлява предизвикателство пред устойчивостта им, освен ако могат да докажат, че подобен тест е излишен. С оглед на неотдавнашните особени трудности при третиране на секюритизиращите позиции чрез подходи, основани на вътрешни модели, признаването на извършваното от страна на институциите моделиране на рисковете, свързани със секюритизацията за изчисляване на капиталовите изисквания, в търговския портфейл следва да се ограничи и като правило да се въведе стандартизирано капиталово изискване за секюритизиращите позиции в търговския портфейл.
(71)
В настоящия регламент се определят ограничен брой изключения за някои дейности по корелационно търгуване, при които надзорникът може да разреши на дадена институция да изчислява цялостно капиталово изискване за риск съобразно строги правила. В такива случаи институцията следва да прилага към тези дейности капиталово изискване, равно на по-високата от следните две стойности: капиталовото изискване по вътрешно разработения подход или 8 % от капиталовото изискване за специфичен риск съгласно стандартизирания метод на изчисляване. За тези експозиции не следва да е необходимо да се прилага изискването за допълнителен риск, но те следва да бъдат включени както в параметъра „стойност под риск“, така и в този за стресирана стойност под риск.
(72)
С оглед на естеството и мащаба на неочакваните загуби, понесени от институциите по време на финансовата и икономическа криза, е необходимо допълнително да се подобри качеството и хармонизацията на собствения капитал, който институциите са длъжни да поддържат. Това следва да включва въвеждането на ново определение за основните елементи на разполагаемия капитал за поемане на неочаквани загуби при възникването им, по-ясно определяне на хибридните капиталови инструменти и налагането на единни пруденциални корекции на собствения капитал. Необходимо е също да се повиши значително размерът на собствения капитал, включително новите капиталови съотношения, насочени към основните елементи на разполагаемия собствен капитал с цел поемане на неочаквани загуби при възникването им. От институциите, чиито акции са допуснати до търговия на регулиран пазар, се очаква да изпълняват капиталовите изисквания по отношение на основните елементи на капитала с такива акции, които отговарят на строги критерии за основните капиталови инструменти и оповестените резерви на институцията. За да могат да бъдат взети предвид по подходящ начин разнообразните правни форми, под които функционират институциите в Съюза, строгите критерии за основните капиталови инструменти следва да гарантират, че основните капиталови инструменти за институции, които не са допуснати до търговия на регулиран пазар, са с изключително високо качество. Това не следва да пречи на институциите да изплащат, за акции с диференцирано право на глас или без право на глас, разпределени печалби, изчислени на базата на коефициент от разпределените печалби за акции със сравнително високо равнище на право на глас, при условие че независимо от равнището на право на глас са изпълнени строгите критерии за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително критериите по отношение на гъвкавостта на плащанията, и при условие че когато се изплаща разпределена печалба, то тя трябва да се изплаща за всички емитирани от съответната институция акции.
(73)
Произтичащите от търговско финансиране експозиции се различават по своята същност, но имат общи характеристики като малка стойност, краткотрайност и установим източник за погасяване. Те се основават на движения на стоки и услуги, които подкрепят реалната икономика и в повечето случаи помагат на малки дружества да посрещат всекидневните си нужди, като по този начин създават икономически растеж и възможности за заетост. Входящите потоци обикновено съответстват на изходящите, което ограничава риска по отношение на ликвидността.
(74)
Уместно е ЕБО да поддържа актуализиран списък на всички форми на капиталови инструменти във всяка държава членка, които се признават за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО следва да изключи от този списък инструментите, които не представляват държавна помощ, емитирани след датата на влизане в сила на настоящия регламент, които не отговарят на определените в настоящия регламент критерии, и следва да съобщи публично изключването от списъка. Когато инструменти, изключени от списъка от ЕБО, продължат да бъдат признавани след съобщението на ЕБО, ЕБО следва да упражни правомощията си в пълна степен, по-специално предоставените съгласно член 17 от Регламент № 1093/2010 във връзка с нарушения на правото на Съюза. Припомня се, че се прилага механизъм от три етапа за предприемане на пропорционални действия при случаи на неправилно или недостатъчно прилагане на правото на Съюза, при който като първа стъпка ЕБО има правомощия да извършва проверка за възможно неправилно или недостатъчно прилагане от страна на националните органи в техните надзорни практики на задълженията, предвидени в правото на Съюза, която приключва с препоръка. Второ, когато компетентният национален орган не спазва препоръката, Комисията има правомощия да приема официално становище, като взема предвид препоръката на ЕБО, изискваща от компетентния орган да предприеме необходимите действия, за да се гарантира спазването на правото на Съюза. Трето, за да бъдат преодолени изключителни ситуации на системно бездействие от страна на съответния компетентен орган, ЕБО има правомощия, като последна мярка, да приема решения, насочени към отделни финансови институции. Освен това се припомня, че съгласно член 258 от ДФЕС, ако Комисията счита, че дадена държава членка не е изпълнила задължение, произтичащо от Договорите, Комисията има правомощия да сезира Съда на Европейския съюз по този въпрос.
(75)
Настоящият регламент не следва да засяга способността на компетентните органи да поддържат процедури на предварително одобрение по отношение на договорите, с които се уреждат инструменти на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред. В тези случаи такива капиталови инструменти следва да бъдат включени към допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на институцията само след като са преминали успешно през процедурите на одобрение.
(76)
С оглед засилването на пазарната дисциплина и финансовата стабилност е необходимо да се въведат по-подробни изисквания за оповестяване на формата и естеството на регулаторния капитал и направените пруденциални корекции, за да се гарантира, че инвеститорите и вложителите са достатъчно добре информирани за платежоспособността на институциите.
(77)
Освен това е необходимо компетентните органи да разполагат най-малко с обобщена информация относно размера на репо споразуменията, на предоставените в заем ценни книжа и на всички форми на натрупване на активи. Тази информация следва да се докладва на компетентните органи. За целите на укрепването на пазарната дисциплина следва да се предвидят по-подробни изисквания за оповестяване на репо споразумения и на обезпечено финансиране.
(78)
Новите определения за капитала и регулаторните капиталови изисквания следва да бъдат въведени по начин, който отчита наличието на различия между държавите по отношение на обстоятелствата и отправните точки, както и че първоначалните разлики около новите стандарти ще намалеят през преходния период. С цел да се осигури необходимата приемственост в равнището на собствения капитал, инструментите, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ и преди началната дата на прилагане на настоящия регламент, ще бъдат запазени в рамките на преходния период. Възможността да се разчита на държавна помощ следва да бъде намалено във възможно най-голяма степен в бъдеще. Доколкото държавната помощ е необходима в определени ситуации обаче, настоящият регламент следва да предвиди рамка за действие в такива ситуации. По-специално, в настоящия регламент следва да се определи как трябва да се третират инструментите на собствения капитал, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ. Възможността институциите да се ползват от такова третиране следва да зависи от строги условия. Освен това, доколкото такова третиране допуска отклонения от новите критерии за качеството на инструментите на собствения капитал, тези отклонения следва да са ограничени във възможно най-голяма степен. При третирането на съществуващи капиталови инструменти, емитирани по линия на мерки за рекапитализиране съгласно правилата за държавна помощ, следва да се направи ясно разграничение между капиталовите инструменти, които отговарят на изискванията на настоящия регламент, и онези, които не отговарят. Ето защо в настоящия регламент следва да бъдат предвидени подходящи преходни разпоредби за втория случай.
(79)
Директива 2006/48/ЕО изисква от кредитните институции най-късно до 31 декември 2011 г. да разполагат със собствен капитал, който е поне равен на определените минимални суми. В контекста на продължаващите последствия от финансовата криза в банковия сектор и във връзка с удължаването на срока на преходните режими за капиталовите изисквания, приети от БКБН, е целесъобразно да се въведе отново долна граница за ограничен период от време, докато бъде натрупан достатъчно собствен капитал в съответствие с преходните режими за собствения капитал, предвидени в настоящия регламент, които ще бъдат поетапно въведени от началната дата на прилагането на настоящия регламент до 2019 г.
(80)
За групите, които извършват съществена банкова или инвестиционна дейност, както и застрахователна дейност, в Директива 2002/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2002 г. относно допълнителния надзор на кредитните институции, застрахователните предприятия и на инвестиционните посредници към един финансов конгломерат (13) са предвидени конкретни правила за решаване на проблема с такова двойно отчитане на капитала. Директива 2002/87/ЕО се основава на международно приети принципи за справяне с рисковете в отделните сектори. Настоящият регламент укрепва начина на прилагане на тези правила за финансовите конгломерати към банковите групи и групите инвестиционни посредници, като осигурява тяхното надеждно и последователно прилагане. Всякакви допълнително необходими промени ще бъдат разгледани в прегледа на Директива 2002/87/ЕО, който се очаква през 2015 г.
(81)
Финансовата криза разкри, че институциите силно подценяват кредитния риск от контрагента, свързан с извънборсовите деривати. Това наложи през септември 2009 г. Г-20 да настоява за това повече извънборсови деривати да бъдат подложени на клиринг чрез централен контрагент (ЦК). Освен това те поискаха за извънборсовите деривати, които не могат да бъдат подложени на клиринг централизирано, да се прилагат по-високи капиталови изисквания с цел да се отразят правилно по-високите рискове, свързани с тях.
(82)
Вследствие на призива на Г-20 като част от рамката Базел III БКБН съществено измени третирането на кредитния риск от контрагента. Очаква се рамката Базел III да доведе до значително повишаване на капиталовите изисквания по отношение на сделките на институциите, свързани с извънборсовите деривати и финансирането на ценни книжа, както и да създаде значителни стимули за използването на ЦК от страна на институциите. Очаква се рамката Базел III да осигури и други стимули за укрепване на управлението на риска при експозициите към кредитен риск от контрагента и да преразгледа действащото третиране на кредитния риск от контрагента при експозиции към ЦК.
(83)
Институциите следва да заделят допълнителен собствен капитал поради риска от корекция на кредитната оценка на извънборсовите деривати. Институциите следва да прилагат и по-висока корелация със стойността на активите при изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента при експозиции към някои финансови институции поради операции с извънборсови деривати и финансиране на ценни книжа. От институциите следва също така да се изисква значително да подобрят оценяването и управлението на кредитния риск от контрагента чрез по-добро решаване на проблемите с утежняващия риск, на контрагентите, използващи изключително много ливъриджа, и на обезпеченията, като това бъде придружено от съответните подобрения в областите на бектестването и стрес тестването.
(84)
Експозициите по търговско финансиране към ЦК обикновено се ползват от предоставените от ЦК многостранно нетиране и механизъм за поделяне на загубата. Следователно те включват много нисък кредитен риск от контрагента и следва да подлежат на изискване за много нисък собствен капитал. В същото време това изискване следва да бъде положително с цел да се гарантира, че институциите проследяват и наблюдават експозициите си към ЦК като част от доброто управление на риска, както и да се отрази фактът, че дори експозициите по търговско финансиране към ЦК не са защитени от риск.
(85)
Гаранционен фонд на ЦК е механизъм, който позволява поделяне (общо поемане) на загубата между клиринговите членове на ЦК. Той се използва, когато загубите, претърпени от ЦК в резултат на неизпълнение от страна на клирингов член, са по-големи от маржовете и вноските в гаранционния фонд, предоставени от този клирингов член, както и от всякакви други средства на защита, които ЦК може да използва, преди да прибегне до вноските на останалите клирингови членове. С оглед на това, рискът от загуба при експозиции поради вноски в гаранционния фонд е по-висок от този при експозициите по търговско финансиране. Следователно този вид експозиции следва да подлежи на по-високо капиталово изискване.
(86)
„Хипотетичният капитал“ на ЦК следва да бъде променлива, необходима за определяне на капиталовото изискване за експозициите на клирингов член поради вноските му в гаранционния фонд на ЦК. Той не би следвало да се разбира по никакъв друг начин. По-специално, той не следва да се разбира като размера на капитала, който компетентният орган изисква ЦК да държи.
(87)
Прегледът на третирането на кредитния риск от контрагента и по-специално въвеждането на по-високи капиталови изисквания за двустранните деривати с цел отразяване на по-високия риск, който тези договори представляват за финансовата система, е неразделна част от усилията на Комисията за осигуряване на ефективни, сигурни и стабилни пазари на деривати. Ето защо настоящият регламент допълва Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (14).
(88)
Комисията следва да направи преглед на съответните изключения за големите експозиции до 31 декември 2015 г. До публикуването на резултатите от този преглед държавите членки следва да продължат да се ползват от възможността да вземат решения за освобождаването на определени големи експозиции от тези правила през достатъчно дълъг преходен период. Предвид подготвителната работи и преговорите по Директива 2009/111/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. за изменение на директиви 2006/48/ЕО, 2006/49/ЕО и 2007/64/ЕО по отношение на банки - филиали на централни институции, определени елементи на собствения капитал, големи експозиции, надзорна уредба и управление при кризи (15) и и като отчитат събитията в международен план и в Съюза в тази област, Комисията следва да направи преглед дали тези изключения следва да продължат да се прилагат по преценка или като общо правило, както и дали се предприемат мерки за преодоляване на рисковете от тези експозиции чрез други ефективни инструменти, предвидени в настоящия регламент.
(89)
С цел да се гарантира, че изключването на експозиции от страна на компетентните органи не застрашава последователното прилагане на единните правила, установени като постоянно действащи разпоредби чрез настоящия регламент, след изтичането на преходен период и при липса на резултати от посочения преглед компетентните органи следва да се консултират с ЕБО дали е подходящо да продължат да се ползват от възможността за изключване на определени експозиции.
(90)
Годините преди финансовата криза се характеризираха с прекомерно натрупване в институциите на експозиции спрямо собствения им капитал (ливъридж). По време на финансовата криза загубите и недостигът на финансиране принудиха тези дружества да намалят значително своя ливъридж за кратък период от време. Това усили натиска за понижаване цените на активите, причинявайки допълнителни загуби както за институциите, което на свой ред доведе до по-нататъшно намаляване на техния собствен капитал. Крайният резултат от тази негативна спирала бе ограничаването на кредитирането на реалната икономика и по-сериозна и по-дълга криза.
(91)
Рисково базираните изисквания за собствен капитал са от първостепенно значение за гарантиране на достатъчно собствен капитал за покриване на неочаквани загуби. Въпреки това кризата показа, че тези изисквания сами по себе си не са достатъчни за предотвратяване на поемането от институциите на прекомерни рискове поради прекомерен ливъридж.
(92)
През септември 2009 г. ръководителите на Г-20 поеха ангажимент за разработване на международно приети правила, които да възпират прекомерния ливъридж. За тази цел те подкрепиха въвеждането на отношение на ливъридж като допълнителна мярка към рамката Базел II.
(93)
През декември 2010 г. БКБН публикува насоки, в които се определя методологията за изчисляване на коефициента на ливъридж. Тези правила предвиждат период на наблюдение от 1 януари 2013 г. до 1 януари 2017 г., през който ще бъдат наблюдавани отношението на ливъридж, неговите компоненти и връзката му с основаното на риска изискване. Въз основа на резултатите от периода на наблюдение БКБН възнамерява да направи евентуални окончателни корекции на определението и калибрирането на отношението на ливъридж през първата половина на 2017 г. с оглед въвеждането на 1 януари 2018 г. на задължително изискване въз основа на подходящ преглед и калибриране. В насоките на БКБН също така се предвижда оповестяване на отношението на ливъридж и неговите компоненти, считано от 1 януари 2015 г.
(94)
Отношението на ливъридж е нов регулаторен и надзорен инструмент на Съюза. В съответствие с международните споразумения той следва да се въведе първо като допълнителен елемент, който може да се прилага спрямо отделни институции по преценка на надзорните органи. Задълженията на институциите за отчитане ще позволят подходящ преглед и калибриране с оглед придаването на задължителен характер на мярката през 2018 г.
(95)
При прегледа на въздействието на отношението на ливъридж върху различни бизнес модели, особено внимание следва да се обърне на тези от тях, за които се смята, че водят до нисък риск - като ипотечното кредитиране и специализираното кредитиране на регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор. Въз основа на получените данни и констатациите от надзорния преглед през периода на наблюдение ЕБО, в сътрудничество с компетентните органи, следва да разработи класификация на бизнес моделите и рисковете. Въз основа на подходящ анализ и като се вземат предвид историческите данни или стрес сценариите, следва да се направи оценка на необходимите равнища на отношението на ливъридж, при които се запазва устойчивостта на съответните бизнес модели, и на това дали равнищата на отношението на ливъридж следва да бъдат зададени като прагове или интервали. След периода на наблюдение и калибрирането на съответните равнища на отношението на ливъридж и въз основа на оценката ЕБО може да публикува подходящ статистически преглед, включително усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж. След приемането на отношението на ливъридж ЕБО следва да публикува подходящ статистически преглед, в това число усреднени стойности и стандартни отклонения, на отношението на ливъридж по отношение на установените категории институции.
(96)
Институциите следва да наблюдават равнището и изменението на отношението на ливъридж, както и риска, свързан с ливъриджа, като част от вътрешния анализ на адекватността на капитала (ВААК). Това наблюдение следва да бъде включено в процеса на надзорен преглед. По-специално, след влизането в сила на изискванията за отношението на ливъридж компетентните органи следва да наблюдават ситуацията по отношение на бизнес модела и съответния рисков профил, за да се осигури актуална и адекватна класификация на институциите.
(97)
Добрите управленски структури, прозрачността и оповестяването на информация са от съществено значение за прилагането на разумни политики на възнаграждение. С цел да се гарантира адекватна пазарна прозрачност по отношение на техните структури на възнаграждение и на свързания с това риск, институциите следва да оповестяват подробна информация относно своите политики и практики за възнагражденията и от съображения за поверителност - общата сума на възнагражденията за членовете на персонала, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху рисковия профил на институцията. Тази информация следва да бъде достъпна за всички заинтересовани страни. Тези специални изисквания не следва да засягат по-общите изисквания за оповестяване относно политиките на възнаграждение, приложими в хоризонтален план за отделните сектори. Освен това държавите членки следва да имат право да изискват от институциите да предоставят по-подробна информация относно възнагражденията.
(98)
Признаването на агенция за кредитен рейтинг като агенция за външна кредитна оценка (АВКО) не следва да увеличава затвореният характер на пазара, който вече се доминира от три основни предприятия. ЕБО и централните банки в ЕСЦБ без да улесняват процедурата или да я правят по-малко строга, следва да предвиждат признаването на повече агенции за кредитен рейтинг като АВКО като начин за отваряне на пазара към други предприятия.
(99)
Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (16) и Регламент (ЕО) № 45/2001 на Европейския парламент и на Съвета от 18 декември 2000 г. относно защитата на лицата по отношение на обработката на лични данни от институции и органи на Общността и за свободното движение на такива данни (17) следва да се прилагат в пълна степен при обработването на лични данни за целите на настоящия регламент.
(100)
Институциите следва да притежават диверсифициран буфер от ликвидни активи, които да могат да използват за покриване на нуждите си от ликвидност в краткосрочни ликвидни кризисни ситуации. Тъй като не е възможно предварително да се знае със сигурност конкретно кои активи във всеки клас активи може да са изложени впоследствие на сътресения, уместно е да се насърчава диверсифициран и висококачествен ликвиден буфер, състоящ се от различни категории активи. Концентрирането на активи и прекомерното разчитане на пазарната ликвидност създават системен риск за финансовия сектор и следва да се избягват. Ето защо по време на първоначалния период на наблюдение следва да се вземе предвид широк набор от качествени активи, които ще се използват за формулирането на определение за изискване за ликвидно покритие. Когато се изготвя единно определение на ликвидни активи, се очаква поне държавните облигации и покритите облигации, търгувани на прозрачни пазари, намиращи се в непрекъснато обращение, да се разглеждат като активи с изключително висока ликвидност и кредитно качество. Би било уместно активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а)-в), да бъдат включени в буфера без ограничения. При използването на ликвидния запас, институциите следва да въведат план за възстановяването му, а компетентните органи следва да гарантират адекватността на плана и неговото изпълнение.
(101)
Запасите от ликвидни активи следва да бъдат на разположение по всяко време, за да компенсират изходящите ликвидни потоци. Потребностите от ликвидност при краткосрочни ликвидни кризисни ситуации следва да се определят по стандартизиран начин, за да се осигури единен стандарт за стабилността и равнопоставеност. Следва да се гарантира, че такова стандартизирано определяне няма да доведе до непредвидени последици за финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като се вземат предвид различните бизнес и инвестиционни модели и практики на финансиране на институциите в Съюза. За тази цел по отношение на изискването за ликвидно покритие следва да се предвиди период на наблюдение. Въз основа на наблюденията и доклади на ЕБО Комисията следва да бъде оправомощена да приема делегиран акт за своевременно въвеждане на подробно и хармонизирано изискване за ликвидно покритие в рамките на Съюза. С цел да се осигури хармонизация в световен мащаб по отношение на правилата за ликвидност, всеки делегиран акт за въвеждане на изискване за ликвидно покритие следва да бъде съобразен с изискването за отношението на ликвидно покритие, установено в окончателната международна рамка на БКБН относно измерването, стандартите и наблюдението на ликвидния риск, като се отчитат съюзните и националните особености.
(102)
За целта по време на периода на наблюдение ЕБО следва да направи преглед и оцени, наред с другото, целесъобразността на прага от 60 % за ликвидните активи от първо ниво, на тавана на входящите потоци, възлизащ на 75 % от изходящите потоци, и на поетапното въвеждане от 1 януари 2015 г. на изискване за ликвидно покритие от 60 %, което постепенно да достигне 100 %. Когато оценява единните определения за запас от ликвидни активи и докладва за тях, ЕБО следва да вземе предвид определението за висококачествени ликвидни активи на БКБН като основа за анализа си, като отчита съюзните и националните особености. ЕБО следва да определи валутите, за които нуждите от ликвидни активи на установените в Съюза институции надвишават наличието на такива ликвидни активи в тази валута, както и да прави ежегоден преглед доколко следва да се прилагат дерогации, включително предвидените в настоящия регламент. Освен това ЕБО следва да прави ежегодна оценка дали във връзка с такава дерогация, както и с вече установените в настоящия регламент дерогации, следва да бъдат предвидени допълнителни условия за прилагането им от установените в Съюза институции или съществуващите условия следва да бъдат преразгледани. ЕБО следва да представи резултатите от своя анализ в годишен доклад до Комисията.
(103)
За да се повиши ефективността и намали административната тежест, ЕБО следва да създаде съгласувана отчетна рамка въз основа на хармонизиран набор от стандарти за ликвидни изисквания, която да се прилага в целия Съюз. За целта ЕБО следва да разработи единни формати за отчетност и информационнотехнологични решения, които са съобразени с разпоредбите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС До датата на прилагане на пълните ликвидни изисквания институциите следва да продължат да изпълняват националните си изисквания за отчетност.
(104)
ЕБО, в сътрудничество с ЕССР, следва да издаде насоки за принципите на използване на запасите от ликвидни активи в ситуации на стрес.
(105)
Не следва да се приема за даденост, че институциите ще получат ликвидна подкрепа от други институции, принадлежащи към същата група, когато се затрудняват да изпълнят своите задължения за плащане. Въпреки това, при спазване на строги условия и със съгласието на всеки един от участващите компетентни органи, последните следва да могат да освободят от прилагането на изискването за ликвидност отделни институции, като приложат към тях изискване на консолидирана основа, за да им дадат възможност да управляват централизирано своята ликвидност на равнище група или подгрупа.
(106)
Също така, когато не се предоставя освобождаване, ликвидните потоци между две институции, които принадлежат към една и съща група и са обект на консолидиран надзор, следва, когато изискването за ликвидност придобие обвързващ характер, да получават преференциални проценти за входящите и изходящите потоци само в случаите, когато са въведени всички необходими предпазни мерки. Едно такова специално преференциално третиране следва да бъде конкретизирано и свързано с изпълнението на редица строги и обективни условия. Специалното третиране, приложимо за вътрешногруповите потоци, следва да се определя чрез методология, която използва обективни критерии и параметри, за да се установят конкретни нива на входящите и изходящите потоци между институцията и нейния контрагент. Въз основа на наблюденията и доклада на ЕБО Комисията следва, когато е целесъобразно и като част от делегиран акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие, да бъде оправомощена да приема делегирани актове за определяне на тези специални вътрешногрупови третирания, методологията с обективните критерии, с които те са свързани, както и условията за съвместно оценяване на тези критерии.
(107)
Облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Ирландия и тяхното емитиране е получило предварителното съгласие на държавите членки и е било одобрено от Комисията като държавна помощ, представляваща мярка за подпомагане, въведена с цел балансите на някои кредитни институции да се изчистят от обезценени активи. Емитирането на тези облигации е преходна мярка, подкрепена от Комисията и ЕЦБ, и представлява неразделна част от преструктурирането на банковата система в Ирландия. Тези облигации са гарантирани от ирландското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи. Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на NAMA като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество до месец декември 2019 г.
(108)
По същия начин облигациите, емитирани от испанското дружество за управление на активи, са от особено значение за възстановяването на банковия сектор в Испания и са преходна мярка, подкрепена от Комисията и от ЕЦБ като неразделна част от преструктурирането на испанската банкова система. Тъй като емитирането им е предвидено в Меморандума за разбирателство относно стриктните изисквания за политиката във финансовия сектор, подписан от Комисията и испанските власти на 23 юли 2012 г., а прехвърлянето на активи изисква одобрение от Комисията като мярка за държавна помощ, въведена с цел балансите на определени кредитни институции да се изчистят от обезценени активи, и доколкото те се ползват с гаранция на испанското правителство и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи,.Комисията следва да уреди въпроса за конкретните механизми относно завареното положение на прехвърляемите активи, емитирани или гарантирани от дружества след получаването на одобрение от Съюза за държавна помощ като част от делегирания акт, който тя приема съгласно настоящия регламент за определяне на изискването за ликвидно покритие. В този смисъл Комисията следва да отчете факта, че на институциите, изчисляващи изискванията за ликвидно покритие съгласно настоящия регламент, следва да бъде разрешено да приемат първостепенните облигации на испанското дружество за управление на активи като активи с извънредно висока ликвидност и кредитно качество поне до месец декември 2023 г.
(109)
Въз основа на докладите, които се изискват да бъдат представени от ЕБО, и при изготвяне на предложението за делегиран акт относно ликвидните изисквания Комисията следва също така да разгледа въпроса дали първостепенните облигации на юридически лица, подобни на NAMA в Ирландия или на испанското дружество за управление на активи, създадени със същата цел и от особено значение за възстановяването на банковия сектор в която и да е друга държава членка, следва да бъдат третирани по същия начин, доколкото се ползват с гаранция на централното правителство на съответната държава членка и могат да служат като допустимо обезпечение пред паричните органи.
(110)
При разработване на проектите за регулаторни технически стандарти за определяне на методи за измерване на допълнителния изходящ поток ЕБО следва да възприема стандартизиран подход, основаващ се на исторически преглед, като метод за такова измерване.
(111)
До въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране като обвързващ минимален стандарт, институциите следва да спазват общо задължение за финансиране. Общото задължение за финансиране не следва да бъде изискване за отношение. Ако до въвеждането на отношението на нетно стабилно финансиране с национална разпоредба бъде въведено отношение на нетно стабилно финансиране като минимален стандарт, институциите следва да спазват този минимален стандарт.
(112)
С изключение на краткосрочните потребности от ликвидност, институциите следва също така да възприемат структури за финансиране, които са стабилни в дългосрочен план. През декември 2010 г. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще бъде превърнато в минимален стандарт до 1 януари 2018 г. и че БКБН ще въведе строги процедури за отчетност с оглед наблюдение на коефициента през преходния период, както и че ще продължи да извършва преглед на въздействието на тези стандарти върху финансовите пазари, кредитирането и икономическия растеж, като реагира на неочакваните последици, ако е необходимо. БКБН постигна съгласие, че отношението на нетно стабилно финансиране ще подлежи на период на наблюдение и ще включва клауза за преглед. В този контекст ЕБО следва, въз основа на изискваното в настоящия регламент отчитане, да анализира начина за разработване на изискване за стабилно финансиране. Въз основа на този анализ Комисията следва да докладва на Европейския парламент и на Съвета, както и да представи всякакви подходящи предложения за въвеждането на такова изискване до 2018 г.
(113)
Слабостите в корпоративното управление в редица допринесоха за прекомерното и непредпазливо поемане на риск в банковия сектор, което доведе до несъстоятелност на отделни институции и системни проблеми.
(114)
С цел да се улесни наблюдението върху практиките на корпоративно управление на институциите и да се подобри пазарната дисциплина, институциите следва да оповестяват публично организацията на корпоративното си управление. Техните управителни органи следва да одобрят и публично да оповестят изявление, с което пред обществеността да се гарантира, че тази организация е подходяща и ефикасна.
(115)
За да може да се вземе предвид разнообразието от бизнес модели на институциите в рамките на вътрешния пазар, следва внимателно да бъдат разгледани някои дългосрочни структурни изисквания, като отношението на нетно стабилно финансиране и отношението на ливъридж, с цел насърчаване на разнообразие от стабилни банкови структури, които служат и следва да продължат да служат на икономиката на Съюза.
(116)
За да може да има непрекъснато предоставяне на финансови услуги на домакинствата и предприятията, е необходима стабилна структура за финансиране. Потоците дългосрочно финансиране в основани на банки финансови системи в много държави членки могат като цяло да се различават по своите характеристики от тези на други международни пазари. Освен това в държавите членки може да са се развили специфични структури за финансиране с цел осигуряване на стабилно финансиране за дългосрочни инвестиции, включително децентрализирани банкови структури за насочване на ликвидни средства или обезпечени с ипотека ценни книжа, които се търгуват на високо ликвидни пазари или представляват желана инвестиция за дългосрочните инвеститори. Тези структурни фактори следва да бъдат разгледани внимателно. За тази цел е от съществено значение след окончателното утвърждаване на международните стандарти ЕБО и ЕССР въз основа на докладите, предвидени в настоящия регламент, да изготвят оценка за това как следва да се разработи изискване за стабилно финансиране, като се отчита изцяло многообразието от структури за финансиране на банковия пазар на Съюза.
(117)
С цел по време на преходния период да се осигури постепенно сближаване между равнището на собствен капитал и пруденциалните корекции, прилагани към определението за собствен капитал в рамките на Съюза и към определението за собствен капитал в настоящия регламент, въвеждането на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент следва да се извършва постепенно. От изключително значение е да се осигури съответствието на този процес на поетапно въвеждане с неотдавнашните подобрения, направени от държавите членки по отношение на равнищата на собствен капитал и определението им. За тази цел по време на преходния период компетентните органи следва да определят, в рамките на определена долна и горна граница, колко бързо да въведат необходимото равнище на собствен капитал и пруденциалните корекции, установени в настоящия регламент.
(118)
С цел да се улесни плавният преход от различни пруденциални корекции, прилагани понастоящем в държавите членки, към набора от пруденциални корекции, установени в настоящия регламент, компетентните органи следва да имат правото по време на преходния период да продължат да изискват от институциите, до известна степен, да правят пруденциални корекции спрямо собствения капитал, представляващи дерогация от настоящия регламент.
(119)
За да се гарантира, че институциите разполагат с достатъчно време, за да се съобразят с новите изисквания за равнището и определението за собствения капитал, някои капиталови инструменти, които не отговарят на определението за собствен капитал в настоящия регламент, следва да отпаднат постепенно между 1 януари 2013 г. и 31 декември 2021 г. Освен това, някои инструменти, предоставени от държавата следва да бъдат изцяло признати в собствения капитал за ограничен период. В допълнение, премийните резерви, свързани с елементи, определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, при определени обстоятелства следва да се определят като базов собствен капитал от първи ред.
(120)
За да се осигури постепенното установяване на единни правила за оповестяване от институциите, така че на пазарните участници да се предостави вярна и задълбочена информация относно рисковия профил на отделните институции, изискванията за оповестяване също следва да се въвеждат постепенно.
(121)
За да се отчете развитието на пазара и опитът при прилагането на настоящия регламент, Комисията следва да бъде задължена да представя доклади на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност, относно възможното въздействие на капиталовите изисквания върху икономическия цикъл, минималните капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации, големите експозиции, ликвидните изисквания, ливъриджа, експозициите към прехвърлен кредитен риск, кредитен риск от контрагента и метода на първоначалната експозиция, експозициите на дребно, относно определението за приемлив капитал и степента на прилагане на настоящия регламент.
(122)
Основната цел на правната рамка за кредитните институции следва да бъде гарантиране на предоставянето на жизненоважни услуги за реалната икономика, като в същото време се ограничава опасността от възникване на т.нар. „морален риск“. Структурното разделяне на търговски и инвестиционни банкови дейности в рамките на дадена банкова група може да бъде един от ключовите инструменти в подкрепа на тази цел. Ето защо никоя разпоредба в настоящата правна рамка не следва да бъде пречка за въвеждането на мерки с цел осъществяване на едно такова разделяне. Към Комисията следва да се отправи искане да анализира въпроса за структурното разделяне в рамките на Съюза и да представи доклад на Европейския парламент и на Съвета, заедно със законодателни предложения, по целесъобразност.
(123)
Също така с цел закрила на вложителите и запазване на финансовата стабилност държавите членки следва да могат да приемат структурни мерки, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите си, без значение къде се извършват тези дейности. Същевременно, тъй като такива мерки биха могли да окажат отрицателно въздействие като фрагментират вътрешния пазар, те следва да бъдат приемани само при спазване на строги условия до влизането в сила на бъдещ правен акт, който изрично хармонизира такива мерки.
(124)
С цел уточняване на изискванията, предвидени в настоящия регламент, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС по отношение на технически корекции на настоящия регламент за изясняване на определенията с оглед осигуряване на еднаквото му прилагане или за да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за уеднаквяване на терминологията и рамковите определения в съответствие с последващи актове в тази област; за адаптиране на разпоредбите на настоящия регламент относно собствения капитал с оглед отчитане на промените в счетоводните стандарти или правото на Съюза или с оглед на сближаването на надзорните практики; за разширяване на списъка на класовете експозиции за целите на стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход с оглед да бъде взето предвид развитието на финансовите пазари; за адаптиране на някои стойности от значение за тези класове експозиции с оглед отчитане на последиците от инфлацията; за коригиране на списъка и класификацията на задбалансовите позиции; както и за да се адаптират отделни разпоредби и технически критерии за третирането на кредитния риск от контрагента, за стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход, редуцирането на кредитния риск, секюритизацията, операционния риск, пазарния риск, ликвидността, ливъриджа и оповестяването, така че да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари или в счетоводните стандарти или в правото на Съюза, или с оглед на сближаването на надзорните практики и оценяването на риска, и да бъдат отчетени резултатите от прегледа на различни въпроси, свързани с обхвата на Директива 2004/39/ЕО.
(125)
На Комисията следва да бъде делегирано и правомощието да приема актове в съответствие с член 290 ДФЕС за предписване на временно намаляване на посоченото в настоящия регламент равнище на собствения капитал или рискови тегла с оглед отчитането на конкретни обстоятелства; разясняване на освобождаването на някои експозиции от разпоредбите на настоящия регламент относно големите експозиции; уточняването на размерите, свързани с изчисляването на капиталовите изисквания за търговския портфейл, за да се отчете развитието в икономическата и паричната област; адаптирането на категориите инвестиционни посредници, които могат да се ползват от някои дерогации във връзка с изискваните равнища на собствен капитал, с цел да бъдат взети предвид промените на финансовите пазари; разясняване на изискването към инвестиционните посредници да притежават собствен капитал, равен на една четвърт от режийните разходи за предходната година, за да се осигури еднаквото прилагане на настоящия регламент; определянето на елементите на собствения капитал, от които се приспадат позициите на институцията в инструменти на съответни дружества; въвеждането на допълнителни преходни разпоредби относно третирането на актюерските печалби и загуби при остойностяването на пасивите на институциите, свързани с пенсионни планове с дефинирани доходи;. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(126)
В съответствие с Декларация № 39 относно член 290 ДФЕС Комисията при изработването на проекти за делегирани актове в областта на финансовите услуги следва да продължи да се консултира с определените от държавите членки експерти, в съответствие с нейната установена практика.
(127)
Техническите стандарти в областта на финансовите услуги следва да осигурят хармонизиране, еднакви условия и достатъчна защита на вложителите, инвеститорите и потребителите в целия Съюз. Би било ефикасно и целесъобразно разработването на проекти за регулаторни стандарти и на технически стандарти за изпълнение, които не са свързани с политически решения, да се възложи на ЕБО като орган с високоспециализиран експертен опит, който да ги представя на Комисията. При изготвянето на регулаторни технически стандарти ЕБО следва да гарантира прилагането на ефективни административни процедури и процедури за отчетност. Форматите за отчетност следва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институциите.
(128)
Комисията следва да приема разработените от ЕБО проекти за регулаторни технически стандарти по отношение на взаимоспомагателните или кооперативните дружества, спестовни те институции или други подобни институции, някои инструменти на собствения капитал, пруденциалните корекции, приспаданията от собствения капитал, инструментите на допълнителния собствен капитал, малцинствените участия, спомагателните банкови услуги, третирането на корекцията за кредитен риск, вероятността от неизпълнение, загубата при неизпълнение, подходите за рисково претегляне на активите, сближаването на надзорните практики, ликвидността и преходните режими за собствения капитал посредством делегирани актове в съответствие с член 290 ДФЕС и членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. Комисията и ЕБО следва да гарантират, че тези стандарти и изисквания могат да бъдат прилагани от всички съответни институции по начин, който е пропорционален на естеството, мащаба и сложността на тези институции и техните дейности.
(129)
Прилагането на част от делегираните актове, предвидени в настоящия регламент, като например относно изискването за ликвидно покритие, може да окаже съществено въздействие върху институциите, върху които се извършва надзор, както и върху реалната икономика. Комисията следва да гарантира, че още преди публикуването на делегираните актове Европейският парламент и Съветът ще бъдат винаги добре информирани относно актуалните събития на международно равнище, както и относно текущото разбиране в рамките на Комисията.
(130)
На Комисията следва също така да се предостави правомощието да приема технически стандарти за изпълнение,разработени от ЕБО във връзка с консолидирането, съвместните решения, отчитането, оповестяването, експозициите, обезпечени с ипотеки, оценката на риска, подходите към рисковото претегляне на активите, рисковите тегла и спецификацията на някои експозиции, третирането на опциите и вариантите, позициите в капиталови инструменти и валута, използването на вътрешни модели, ливъриджа и задбалансовите позиции, чрез актове за изпълнение съгласно член 291 ДФЕС и в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
(131)
С оглед на подробния характер и броя на регулаторни технически стандарти, които трябва да бъдат приети в съответствие с настоящия регламент, когато Комисията приема регулаторен технически стандарт, който съответства на проекта за регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, периодът, през който Европейският парламент и Съветът могат да възрази срещу регулаторен технически стандарт, следва да бъде удължен с един месец, когато е целесъобразно. Освен това Комисията следва да се стреми да приема регулаторните технически стандарти своевременно, така че Европейският парламент и Съветът да могат да направят пълна проверка, като се отчитат обемът и сложността на регулаторните технически стандарти и правилата в процедурните правилници, работната програма и съставът Европейския парламент и на Съвета.
(132)
За да се осигури висока степен на прозрачност, ЕБО следва да започне консултации относно проектите за технически стандарти, посочени в настоящия регламент. ЕБО и Комисията следва да започнат възможно най-скоро подготовката на своите доклади относно ликвидните изисквания и ливъриджа, както се предвижда в настоящия регламент.
(133)
За да се гарантират еднакви условия за прилагането на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (18).
(134)
В съответствие с член 345 ДФЕС, който предвижда, че договорите по никакъв начин не засягат разпоредбите в държавите членки, отнасящи се до режима на собственост върху имущество, настоящият регламент нито благоприятства, нито дискриминира видовете собственост, които попадат в неговото приложно поле.
(135)
Бе проведена консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните в съответствие с член 28, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 45/2001, като той прие становище (19),
(136)
Регламент (ЕС) № 648/2012 следва да бъде съответно изменен,
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ПЪРВА ЧАСТ
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
ДЯЛ I
ПРЕДМЕТ, ОБХВАТ И ОПРЕДЕЛЕНИЯ
Член 1
Обхват
С настоящия регламент се установяват единни правила относно общите пруденциални изисквания, които институциите, подлежащи на надзор съгласно Директива 2013/36/ЕС, трябва да спазват по отношение на следните елементи:
а)
капиталови изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на кредитния, пазарния и операционния риск и сетълмент риска;
б)
изисквания за ограничаване на големите експозиции;
в)
след влизането в сила на посочения в член 460 делегиран акт - ликвидни изисквания по отношение на изцяло количествено измерими, еднотипни и стандартизирани елементи на ликвидния риск;
г)
изисквания за отчитане във връзка с букви а). б) ив), както и с ливъриджа;
д)
изисквания за публично оповестяване.
Настоящият регламент не урежда изискванията за публично оповестяване на информация от компетентните органи в областта на пруденциалното регулиране и надзор върху институциите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 2
Надзорни правомощия
За да се осигури спазването на разпоредбите на настоящия регламент, компетентните органи разполагат с правомощията и следват процедурите, определени в Директива 2013/36/ЕС.
Член 3
Прилагане на по-строги изисквания от институциите
Настоящият регламент не възпрепятства институциите да притежават собствен капитал и негови компоненти, надхвърлящи изискванията по настоящия регламент, или да прилагат мерки, по-строги от предвидените в него.
Член 4
Определения
1. За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1)
„кредитна институция“ означава предприятие, чийто предмет на дейност е да извършва публично привличане на влогове или други възстановими средства и да предоставя кредити за своя сметка;
2)
„инвестиционен посредник“ означава лице по смисъла на в член 4, параграф 1, точка 1 от Директива 2004/39/ЕО, към които се прилагат изискванията на тази директива, с изключение на:
а)
кредитните институции;
б)
местните дружества;
в)
дружества, които не са лицензирани да предоставят допълнителни услуги, посочени в раздел Б, точка 1 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, а предоставят само една или няколко от инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 1, 2, 4 и 5 на приложение I към посочената директива, и които нямат право да държат парични средства или ценни книжа на свои клиенти и по тази причина не могат в нито един момент да задлъжнеят към тези клиенти;
3)
„институция“ означава кредитна институция или инвестиционен посредник;
4)
„местно дружество“ означава дружество, което осъществява сделки за собствена сметка на пазарите на финансови фючърси, опции или други деривати и на паричните пазари единствено с цел хеджиране на позиции от пазарите на деривати, или което извършва сделки за сметка на други членове на тези пазари и което има гаранция от клирингови членове на същите пазари, като отговорността за осигуряване на изпълнението на сключените от него договори се поема от клирингови членове на тези пазари;
5)
„застрахователно предприятие“ означава предприятие, съгласно определението в член 13, точка 1 от Директива 2009/138/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2009 г. относно започването и упражняването на застрахователна и презастрахователна дейност (Платежоспособност II) (20);
6)
„презастрахователно предприятие“ означава презастрахователно предприятие съгласно определението в член 13, точка 4 от Директива 2009/138/ЕО;
7)
„предприятие за колективно инвестиране“ или „ПКИ“ означава ПКИПЦК по смисъла на член 1, параграф 2 от Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (21), включително, освен ако не е предвидено друго, лица от трети държави, извършващи сходни дейности, които подлежат на надзор съгласно правото на Съюза или това на трета държава, прилагаща надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза, АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове (22), или АИФ от трета държава по смисъла на член 4, параграф 1, буква аа) от същата директива;
8)
„субект от публичния сектор“ означава нетърговски административни органи, които отговарят пред централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт или пред органи, които имат същите отговорности, както регионалните правителства и местните органи на власт, или нетърговски предприятия, които са собственост на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт, или са създадени и подкрепяни от тях, и които имат изрични гаранционни споразумения и могат да включват самоуправляващи се органи, установени по закон, които са под публичен надзор;
9)
„ръководен орган“ означава ръководен орган съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 7 от Директива 2013/36/ЕС;
10)
„висше ръководство“ означава висше ръководство съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 9 от Директива 2013/36/ЕС;
11)
„системен риск“ означава системен риск съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 10 от Директива 2013/36/ЕС;
12)
„риск, свързан с модела“ означава риск, свързан с модела съгласно определението в член 3, параграф 1, точка 11 от Директива 2013/36/ЕС;
13)
„инициатор“ означава субект, който:
а)
самостоятелно или чрез свързани с него субекти пряко или косвено е участвал в първоначалното споразумение, по което са възникнали задълженията или потенциалните задължения на длъжника или на потенциалния длъжник, от които произтича експозицията, предмет на секюритизация;
б)
купува експозиции от трети лица за своя сметка, след което ги секюритизира;
14)
„спонсор“ означава институция, различна от институцията инициатор, която създава и управлява финансов план под формата на търговски книжа, обезпечени с доходите от базови активи, или друга схема за секюритизация, при която се купуват експозиции от трети лица;
15)
„предприятие майка“ означава:
а)
предприятие майка по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
за целите на дял VII, глави 3 и 4, раздел II и дял VIII от Директива 2013/36/ЕС и на пета част от настоящия регламент, предприятие майка по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО и всяко предприятие, което действително упражнява господстващо влияние върху друго предприятие;
16)
„дъщерно предприятие“ означава:
а)
дъщерно предприятие по смисъла на членове 1 и 2 от Директива 83/349/ЕИО;
б)
дъщерно предприятие по смисъла на член 1, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, както и всяко предприятие, върху което предприятието майка действително упражнява господстващо влияние.
Дъщерните предприятия на дъщерните предприятия също се разглеждат като дъщерни предприятия на предприятието, което е тяхното крайно предприятие майка;
17)
„клон“ означава място на стопанска дейност, което представлява юридически зависима част от дадена институция и което извършва пряко всички или някои от сделките, присъщи за дейността на институциите;
18)
„предприятие за спомагателни услуги“ означава предприятие, чиято основна дейност е притежаване или управление на собственост, управление на услуги за обработка на данни или подобна дейност, която е спомагателна за основната дейност на една или повече институции;
19)
„дружество за управление на активи“ е дружество за управление на активи съгласно определението в член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО, както и ЛУАИФ съгласно определението в член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, включително, освен ако не е предвидено друго, субекти от трети държави, извършващи сходни дейности, за които се прилага правото на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза;
20)
„финансов холдинг“ означава финансова институция, чиито дъщерни предприятия са изключително или предимно институции или финансови институции, като поне едно от тези дъщерни предприятия е институция, и която не е финансов холдинг със смесена дейност;
21)
„финансов холдинг със смесена дейност“ означава смесено финансово холдингово дружество съгласно определението в член 2, точка 15 от Директива 2002/87/ЕО;
22)
„холдинг със смесена дейност“ означава предприятие майка, различно от финансов холдинг, институция или финансов холдинг със смесена дейност, сред чиито дъщерни предприятия има поне една институция;
23)
„застрахователно предприятие от трета държава“ означава застрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 3 от Директива 2009/138/ЕО;
24)
„презастрахователно предприятие от трета държава“ означава презастрахователно предприятие от трета държава съгласно определението в член 13, точка 6 от Директива 2009/138/ЕО;
25)
„признати инвестиционни посредници от трета държава“ означава дружества, които отговарят на всички посочени по-долу условия:
а)
биха били обхванати от определението за инвестиционен посредник, ако бяха установени в рамките на Съюза;
б)
получили са лиценз в трета държава;
в)
за тях се прилагат и те спазват пруденциални норми, които според компетентните органи са поне толкова строги, колкото предвидените в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС
26)
„финансова институция“ означава предприятие, различно от институция, чиято основна дейност е да придобива дялови участия или да извършва една или повече от дейностите, изброени в точки 2-12 и точка 15 от приложение I към Директива 2013/36/ЕС, включително финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, платежна институция по смисъла на Директива 2007/64/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 г. относно платежните услуги във вътрешния пазар (23) и дружество за управление на активи, но не и застрахователни холдинги и застрахователни холдинги със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
27)
„предприятие от финансовия сектор“ означава някое от следните:
а)
институция;
б)
финансова институция;
в)
предприятие за спомагателни услуги, включено в консолидираното финансово състояние на дадена институция;
г)
застрахователно предприятие;
д)
застрахователно предприятие от трета държава;
е)
презастрахователно предприятие;
ж)
презастрахователно предприятие от трета държава;
з)
застрахователен холдинг;
и)
холдинг със смесена дейност;
й)
застрахователен холдинг със смесена дейност съгласно определението в член 212, параграф 1, буква ж) от Директива 2009/138/ЕО;
к)
предприятие, изключено от обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея;
л)
предприятие от трета държава с основна дейност, сравнима с дейността на който и да е от субектите, посочени в букви а)-к);
28)
„институция майка в държава членка“ означава институция в държава членка, чието дъщерно предприятие е институция или финансова институция или която държи участие в такава институция или финансова институция, без да е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
29)
„институция майка от ЕС“ означава институция майка в държава членка, която не е дъщерно предприятие на друга институция, получила лиценз в държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
30)
„финансов холдинг майка в държава членка“ означавa финансов холдинг, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
31)
„финансов холдинг майка от ЕС“ означава финансов холдинг майка в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
32)
„финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка“ означава финансов холдинг със смесена дейност, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в същата държава членка, или на финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка;
33)
„финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС“ е финансов майка холдинг със смесена дейност в държава членка, който не е дъщерно предприятие на институция, получила лиценз в държава членка, или на друг финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в държава членка;
34)
„централен контрагент“ или„ЦК“ означава ЦК съгласно определението в член 2, точка 1 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
35)
„участие“ означава дяловото участие по смисъла на член 17, първо изречение от Четвърта директива 78/660/ЕИО на Съвета от 25 юли 1978 г. относно годишните счетоводни отчети на някои видове дружества (24) или прякото или непряко притежание на 20 % или повече от правата на глас или от капитала на предприятие;
36)
„квалифицирано дялово участие“ означава пряко или непряко дялово участие в предприятие, което представлява 10 % или повече от капитала или от правата на глас или което осигурява възможност за упражняване на значително влияние върху управлението на това предприятие;
37)
„контрол“ означава връзката между предприятие майка и дъщерно предприятие по смисъла на член 1 от Директива 83/349/ЕИО, или счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, или подобна връзка между физическо или юридическо лице и предприятие;
38)
„тесни връзки“ означава положение, при което две или повече физически или юридически лица са свързани по един от следните начини:
а)
участие под формата на притежание, пряко или чрез контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятие;
б)
контрол;
в)
постоянна връзка на едно или всички тях с едно и също трето лице чрез отношение на контрол;
39)
„група от свързани клиенти“ означава всяко едно от следното:
а)
две или повече физически или юридически лица, които, освен ако не е доказано обратното, носят общ риск, защото едно от тях (пряко или непряко) контролира другото или другите;
б)
две или повече физически или юридически лица, между които няма контрол, както е описано в буква а), но които трябва да се разглеждат като носещи общ риск, тъй като са взаимосвързани до степен, в която ако едно от тях има финансови проблеми, по-специално затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си, другото или всички останали вероятно също така ще имат затруднения при финансиране или погасяване на задълженията си;
Независимо от букви а) и б), когато централното правителство упражнява пряк контрол върху повече от едно физическо или юридическо лице или е пряко свързано с тях, съвкупността от централното правителство и всички физически или юридически лица, пряко или непряко контролирани съгласно буква а) или свързани съгласно буква б), може да се счита за несъставляваща група от свързани клиенти. Вместо това съществуването на група от свързани клиенти, състояща се от централното правителство и други физически или юридически лица, може да се прецени за всяко отделно лице, пряко контролирано съгласно буква а) или пряко свързано съгласно буква б), както и спрямо всички физически и юридически лица, контролирани от това лице съгласно буква а) или свързани с това лице съгласно буква б), включително централното правителство. Същото важи и при регионалните правителства или местните органи на власт, за които се прилага член 115, параграф 2;
40)
„компетентен орган“ означава официално признат от националното право публичен орган или структура, която е оправомощени по националното право да упражнява надзор върху кредитните институциите като част от действащата надзорна система в съответната държава членка;
41)
„консолидиращ надзорник“ означава компетентен орган, който отговаря за надзора на консолидирана основа върху институции майки от ЕС и върху институции, контролирани от финансови холдинги майки от ЕС или от финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС;
42)
„лиценз“ означава издаден от органите документ, независимо под каква форма, с който се предоставя правото за извършване на дейността;
43)
„държава членка по произход“ означава държавата членка, в която на дадена институция е издаден лиценз;
44)
„приемаща държава членка“ означава държавата членка, в която дадена институция има клон или предоставя услуги;
45)
„централни банки от ЕСЦБ“ означава националните централни банки, които са членове на Европейската система на централните банки (ЕСЦБ), и Европейската централна банка (ЕЦБ);
46)
„централни банки“ означава централните банки от ЕСЦБ и централните банки на трети държави;
47)
„консолидационно състояние“ означава състояние, което се дължи на прилагането на изискванията на настоящия регламент в съответствие с разпоредбите на първа част, дял II, глава 2 към определена институция, така както ако тази институция съставляваше, заедно с един или повече други субекти, една-единствена институция;
48)
„на консолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние;
49)
„на подконсолидирана основа“ означава въз основа на консолидационното състояние на институцията майка, финансовия холдинг или смесения финансов холдинг, като се изключи определена подгрупа лица, или въз основа на консолидационното състояние на институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, който/която не е крайната институция майка, крайният финансов холдинг или крайният финансов холдинг със смесена дейност.
50)
„финансов инструмент“ означава всяко едно от следното:
а)
договор, който поражда финансов актив за едната страна и финансов пасив или капиталов инструмент за другата страна;
б)
инструмент, посочен в раздел В от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
в)
дериватен финансов инструмент;
г)
първичен финансов инструмент;
д)
паричен инструмент.
Инструментите, посочени в букви а), б) и в) са финансови инструменти само ако тяхната стойност произтича от цената на базисен финансов инструмент или друга базисна позиция, процент, курс или индекс;
51)
„начален капитал“ означава размерът и вида собствен капитал, посочен в член 12 от Директива 2013/36/ЕСза кредитните институции и в дял IV от посочената директива за инвестиционните посредници;
52)
„операционен риск“ означава рискът от загуба, произтичащ от неадекватни или недобре функциониращи вътрешни процеси, лица и системи, или поради външни събития, като включва в себе си правния риск;
53)
„риск от разсейване“ е рискът от намаляване на размера на дадено вземане чрез признаване на парични или непарични задължения към длъжника;
54)
„вероятност от неизпълнение“ означава вероятността в рамките на период от една година даден контрагент да изпадне в неизпълнение;
55)
„загуба при неизпълнение“ или „LGD“ означава съотношението на загубата по експозиция, дължаща се на неизпълнение от страна на контрагент, към размера на експозицията в момента на неизпълнение;
56)
„конверсионен коефициент“ означава съотношението на текущо неусвоения размер на поет ангажимент, който би могъл да бъде усвоен и поради това да се окаже при изпадане в неизпълнение, към целия текущо неусвоен размер на ангажимента, като размерът на поетия ангажимент се определя съгласно препоръчания лимит, освен ако е наличен по-висок абсолютен лимит;
57)
„редуциране на кредитния риск“ означава техника, използвана от дадена институция за намаляване на кредитния риск на една или няколко експозиции, които институцията продължава да държи;
58)
„обезпечена кредитна защита“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намалението на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от правото на тази институция - в случай на неизпълнение от контрагента или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития, отнасящи се до контрагента - да реализира, да бъде извършено прехвърляне в нейна полза, да придобие или да задържи определени активи или суми, или да намали експозицията към,или да я замени с размера на разликата между размера на експозицията и размера на претенцията към институцията;
59)
„кредитна защита с гаранции“ означава техника за редуциране на кредитния риск, при която намаляването на кредитния риск по експозицията на дадена институция произтича от задължението на трето лице да изплати определена сума при неизпълнение от страна на длъжника или при настъпване на други, изрично посочени кредитни събития;
60)
„подобен на паричен инструмент“ означава депозитен сертификат, облигация, включително с покритие, или друг неподчинен инструмент, емитиран от институция, за които тя вече е получила цялото плащане и които тя ще възстанови безусловно по номинална стойност;
61)
„секюритизация“ означава сделка или схема от сделки, при която кредитният риск по експозиция или група от експозиции се разделя на траншове със следните характеристики:
а)
плащанията по сделката или схемата зависят от финансовите риск и доходност на експозицията или групата от експозиции;
б)
подчинеността на траншовете определя разпределението на загубите през срока на валидност на сделката или схемата;
62)
„секюритизираща позиция“ означава експозиция към секюритизация;
63)
„пресекюритизация“ означава секюритизация, при която рискът, свързан с базисна група от експозиции, е разделен на траншове, като поне една от базисните експозиции е секюритизираща позиция;
64)
„пресекюритизираща позиция“ означава експозиция към пресекюритизация;
65)
„кредитно подобрение“ означава договорно споразумение, с което кредитното качество на дадена позиция при секюритизация се подобрява в сравнение с това, което би било без осигуряването на подобрение, като тук се включва и подобрението, осигурено чрез траншове с по-голяма степен на подчиненост в секюритизацията и други видове кредитна защита;
66)
„дружество със специална цел - секюритизация“ или „ДСЦС“ означава предприятие доверител или друго лице, различно от институция, създадено за извършване на секюритизация или секюритизации, чиито дейности са ограничени до необходимите за постигане на тази цел и чиято структура е предназначена да изолира задълженията на ДСЦС от тези на институцията инициатор, и в което притежателите на права могат да ги залагат или разменят без ограничение;
67)
„транш“ означава договорно установен сегмент от кредитния риск по една или няколко експозиции, като позиция в даден сегмент води до риск от кредитна загуба, който е по-голям или по-малък от този на позиция със същия размер във всеки друг сегмент, без да се отчита кредитната защита, пряко предоставена от трети лица на държателите на позиции в сегмента или в другите сегменти;
68)
„оценка по пазарни цени“ означава оценка на позициите по лесно достъпни окончателни цени, информация за които е получена от независим източник, включително борсови цени, цени от системи за пазарна информация или котировки, предоставени от няколко независими брокери с добра репутация;
69)
„оценка по модел“ означава всяка оценка, която трябва да се съпостави с база, да се екстраполира или да се изчисли по друг начин въз основа на данни за пазара;
70)
„независима проверка на цените“ означава процедура, при която редовно се проверяват точността и независимото определяне на пазарните цени или на използваните в моделите данни;
71)
„приемлив капитал“ означава сборът от:
а)
капитала от първи ред, посочен в член 25.;
б)
капитала от втори ред, посочен в член 71, който е равен или по-малък от една трета от капитала от първи ред;
72)
„призната борса“ означава борса, която отговаря на всички изброени по-долу условия:
а)
тя е регулиран пазар;
б)
тя има клирингов механизъм, съгласно който към договорите, посочени в приложение II, се прилагат ежедневни изисквания за марж, които според становището на компетентните органи осигуряват подходяща защита;
73)
„пенсионни права по преценка на работодателя“ означава допълнителни пенсионни права, които институцията предоставя по своя преценка на служител като част от условията на променливото му трудово възнаграждение и които не включват натрупаните права, осигурявани на служителите съгласно пенсионната схема на дружеството;
74)
„ипотечна заемна стойност“ означава стойността на недвижимия имот, определена посредством разумна оценка на възможността за бъдеща пазарна реализация на имота при отчитането на неговите дългосрочни устойчиви аспекти, общите и местните пазарни условия, както и текущото използване и възможностите за друго подходящо използване на имота;
75)
„жилищен имот“ означава жилище, в което живее собственикът или наемателят на жилището, включително правото да се обитава апартамент в жилищна кооперация в Швеция.
76)
„пазарна стойност“ по отношение на недвижим имот означава очакваната сума, по която на датата на определянето на оценката му имотът може да бъде прехвърлен между желаещи да встъпят в сделка продавач и купувач като необвързани помежду си страни след подходящо проучване на пазара, при което всяка от страните е действала информирано, благоразумно и без принуда;
77)
„приложима счетоводна рамка“ означава счетоводните стандарти, които институцията е задължена да спазва съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 или Директива 86/635/ЕИО;
78)
„процент на неизпълнение за една година“ означава съотношението между броя на случаите на неизпълнение на задълженията по време на период, който започва една година преди дата T, и броя на длъжниците, отнесени към тази категория или група една година преди тази дата;
79)
„спекулативно финансиране на недвижима собственост“ означава заем с оглед на придобиването, разработването или изграждането върху земя във връзка с недвижима собственост, или във връзка с недвижима собственост, с намерение за препродажба с цел печалба.
80)
„търговско финансиране“ означава финансиране, включително гаранции, свързано с обмена на стоки и услуги чрез финансови продукти с фиксиран краткосрочен матуритет - обикновено по-малко от една година, без автоматично подновяване;
81)
„официално подкрепяни експортни кредити“ са заеми или кредити за финансиране на износа на стоки и услуги, за които официална агенция за експортно кредитиране предоставя гаранции, застраховки или пряко финансиране;
82)
„репо споразумение“ и „обратно репо споразумение“ означава споразумение, при което дадена институция или неин контрагент прехвърля ценни книжа, стоки или гарантирани права, свързани с някое от следните:
а)
право на собственост върху ценни книжа или стоки, когато тази гаранция е издадена от призната борса, която държи правата по отношение на ценните книжа или стоките, без споразумението да разрешава на дадена институция да прехвърли или заложи дадена ценна книга или стока едновременно пред повече от един контрагент, като се поема задължение за обратното им изкупуване;
б)
замяна на ценни книжа или стоки със същите характеристики по определена цена на уточнена или предстояща да бъде уточнена от прехвърлителя бъдеща дата - това е репо споразумение за институцията, продаваща ценните книжа или стоките, и обратно репо споразумение за институцията, която ги купува;
83)
„репо сделка“ означава сделка, уредена от „репо споразумение“ или „обратно репо споразумение“;
84)
„обикновено репо споразумение“ означава репо сделка за единични, еднородни или сходни, несложни активи вместо за съвкупност от активи;
85)
„позиции, държани с намерение за търгуване“ означава всяко едно от следното:
а)
собствените позиции и позициите, произтичащи от обслужване на клиенти или активно участие на пазара;
б)
позициите, предназначени за препродажба в краткосрочен план;
в)
позициите с цел възползване от действителните или очакваните краткосрочни разлики между цени „купува“ и „продава“ или от други колебания на цените или лихвените проценти;
86)
„търговски портфейл“ означава всички позиции във финансови инструменти и стоки, които дадена институция държи с намерение за търгуване или за хеджиране на позиции, държани с намерение за търгуване;
87)
„многостранна система за търговия“ означава многостранна система за търговия съгласно определението в член 4, точка 15 от Директива 2004/39/ЕО;
88)
„квалифициран централен контрагент“ означава централен контрагент, на който е било предоставено разрешение в съответствие с член 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или който е бил признат в съответствие с член 25 от същия регламент;
89)
„гаранционен фонд“ означава фонд, създаден от ЦК в съответствие с член 42 от Регламент (ЕС) 648/2012 [, който се използва в съответствие с член 45 от същия регламент;
90)
„предварителна вноска в гаранционния фонд на ЦК“ означава платената от институция вноска в гаранционния фонд на ЦК;
91)
„експозиция по търговско финансиране“ означава текущата експозиция, включваща маржа на отклонение, който се дължи на клиринговия член,но все още не е получен, и потенциалната бъдеща експозиция на клирингов член или клиент към ЦК, произтичаща от договорите и сделките, изброени в член 301, параграф 1, букви а)-д), както и първоначален марж;
92)
„регулиран пазар“ означава регулиран пазар съгласно определението в член 4, точка 14 от Директива 2004/39/ЕО;
93)
„ливъридж“ означава относителният размер на активите, задбалансовите задължения и условните задължения на дадена институция за плащане или предоставяне на обезпечение, включително задълженията, произтичащи от получено финансиране, поети ангажименти, деривати или репо споразумения, но без задълженията, които могат да се изискат само при ликвидация - спрямо собствения капитал на тази институция;
94)
„риск от прекомерен ливъридж“ означава рискът, произтичащ от уязвимостта на дадена институция поради равнището на ливъридж или на условен ливъридж, което може да наложи включването на непредвидени корективни мерки в плана за дейността, в т.ч. спешна продажба на активи, която може да доведе до загуби или до преоценка на оставащите активи на институцията;
95)
„корекция за кредитен риск“ означава размерът на специфичните и общите провизии срещу загуби по кредити във връзка с кредитни рискове, които са включени във финансовите отчети на институцията съгласно приложимата счетоводна рамка;
96)
„вътрешно хеджиране“ означава позиция, която в значителна степен компенсира съставните рискови елементи между позиции или групи от позиции в търговския и банковия портфейл;
97)
„референтно задължение“ е задължението, използвано за определяне на стойността на паричния сетълмент по кредитен дериват.
98)
„Агенция за външна кредитна оценка“ или „АВКО“ означава агенция за кредитен рейтинг, която е регистрирана или сертифицирана в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009 на Европейския парламент и на Съвета от 16 септември 2009 г. относно агенциите за кредитен рейтинг (25), или централна банка, която присъжда кредитни рейтинги, към които разпоредбите на Регламент (ЕО) № 1060/2009 не се прилагат;
99)
„избрана АВКО“означава АВКО, избрана от институция;
100)
„натрупан друг всеобхватен доход“ има същото значение, както в международен счетоводен стандарт (МСС) 1, приложим съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002;
101)
"базисен собствен капитал“ означава „основни собствени средства“ по смисъла на член 88 от Директива 2009/138/ЕО;
102)
„елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани като капитал от първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея;
103)
„елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в първи ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 1 от нея и включването на тези елементи е ограничено с делегираните актове, приети в съответствие с член 99 от същата директива;
104)
„елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани във втори ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 2 от нея;
105)
„елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия“ означава „основни собствени средства“ на предприятията, за които се прилагат изискванията на Директива 2009/138/ЕО, когато тези елементи са класифицирани в трети ред по смисъла на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 94, параграф 3 от нея;
106)
„отсрочени данъчни активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
107)
„отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба“ означава отсрочени данъчни активи, чиято бъдеща стойност може да бъде реализирана само ако институцията генерира облагаема печалба в бъдеще;
108)
„отсрочени данъчни пасиви“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
109)
„активи на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията“ означава активите на пенсионен фонд или план с предварително определен размер на пенсията, в зависимост от случая, след приспадане на задълженията по същия фонд или план;
110)
„разпределяния“ означава изплащането на дивиденти или лихви в каквато и да е форма;
111)
„финансово предприятие“ има същото значение, както в член 13, параграф 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО;
112)
„фонд за покриване на общи банкови рискове“ има същото значение, както в член 38 от Директива 86/635/ЕИО;
113)
„репутация“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
114)
„непряка позиция“ е експозиция към междинен субект, който има експозиция към капиталови инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор, когато при евентуална окончателна обезценка на капиталовите инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор, загубата за институцията не би се различавала съществено от загубата, която институцията би понесла от пряка позиция в тези капиталови инструменти, емитирани от предприятието от финансовия сектор;
115)
„нематериални активи“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка, и включва репутацията;
116)
„други капиталови инструменти“ означава капиталовите инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, нито за елементи на капитала от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия, елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия или елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия;
117)
„други резерви“ означава резервите по смисъла на приложимата счетоводна рамка, за които съгласно приложимия счетоводен стандарт се прилага изискването за оповестяване, с изключен на сумите, вече включени в натрупания друг всеобхватен доход или неразпределената печалба;
118)
„собствен капитал“ означава сумата на капитала от първи ред и капитала от втори ред;
119)
„инструменти на собствения капитал“ означава капиталовите инструменти, емитирани от институция, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред;
120)
„малцинствено участие“ означава размерът на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие на дадена институция, който се дължи на физически или юридически лица, различни от включените в обхвата на пруденциалната консолидация на институцията.
121)
„печалба“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
122)
„реципрочна кръстосана позиция“ означава позицията на институция в инструменти на собствения капитал или в други капиталови инструменти, емитирани от предприятия от финансовия сектор, когато последните също държат инструменти на собствения капитал, емитирани от институцията;
123)
„неразпределена печалба“ означава печалбата и загубата, пренесена от окончателния резултат от дейността съгласно приложимата счетоводна рамка;
124)
„премийни резерви“има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
125)
„временни разлики“ има същото значение, както в приложимата счетоводна рамка;
126)
„синтетична позиция“ означава инвестиция на институция във финансов инструмент, чиято стойност е пряко свързана със стойността на капиталовите инструменти, емитирани от предприятие от финансовия сектор;
127)
„кръстосана гаранционна схема“ означава схема, която отговаря на всички условия по-долу:
а)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочено в член 113, параграф 7;
б)
институциите са напълно консолидирани в съответствие с член 1, параграф 1, букви б), в), г) или член 1, параграф 2 от Седма директива 83/349/ЕИО и са обхванати от надзора на консолидирана основа на институцията, която е институцията майка в държава членка съгласно първа част, дял II, глава 2 и за която се прилага капиталово изискване;
в)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са установени в една и съща държава членка и подлежат на лицензиране и надзор от един и същ компетентен орган;
г)
институцията майка в държава членка и дъщерните предприятия са встъпили в договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава тези институции и по-специално осигурява тяхната ликвидност и платежоспособност, когато е необходимо да се избегне несъстоятелност;
д)
осигурени са механизми, които при необходимост гарантират бързо предоставяне на финансови средства под формата на капитал и ликвидност съгласно договорното или нормативно установеното споразумение във връзка със задълженията, посочено в буква г);
е)
адекватността на споразуменията, посочени в букви г) и д), се наблюдава редовно от компетентния орган;
ж)
минималният срок за предизвестие за доброволно оттегляне от споразумението във връзка със задълженията от дъщерно предприятие е десет години;
з)
компетентният орган е оправомощен да забрани доброволно оттегляне на дъщерно предприятие от споразумението във връзка със задълженията;
128)
„разпределяеми позиции“ означава размерът на печалбата в края на последната финансова година заедно с пренесената печалба и резервите, предназначени за тази цел, преди разпределенията в полза на държателите на инструменти на собствения капитал, намален с пренесените загуби, печалбата, която не подлежи на разпределяне съгласно предвиденото в законодателството или правилата на институцията, и сумите, отнесени в резерви, които не подлежат на разпределяне съгласно приложимото национално право или учредителния акт на институцията, като загубата и резервите се определят въз основа на индивидуалните отчети на институцията, а не на консолидираните отчети.
2. Когато в настоящия регламент се използват понятията "недвижима собственост", "жилищен имот или търговски недвижим имот" или "ипотека" върху такъв имот включва дялове във финландски жилищни кооперации, действащи в съответствие с финландския Закон за жилищните кооперации от 1991 г. или последващо равностойно законодателство. Държавите членки или техните компетентни органи могат да разрешат дялове, представляващи еквивалентно непряко притежание на недвижима собственост, да се третират като пряко притежание на недвижим имот, при условие че такова непряко притежание е специално уредено в националното право на съответната държава членка и когато се предоставя като обезпечение, то осигурява еквивалентна защита за кредиторите.
3. Търговското финансиране, посочено в параграф 1, точка 80 по принцип не е обвързано с твърд ангажимент и изисква задоволителна съпътстваща документация на сделките за всяка заявка за теглене, което дава възможност за отказ от финансиране в случай на евентуално съмнение относно кредитоспособността или съпътстващата документация на сделките. Погасяването на произтичащите от търговско финансиране експозиции обикновено не зависи от кредитополучателя, вместо това средствата се получават в парични средства от вносители или от приходи от продажби на съответните базисни стоки.
Член 5
Определения, които са специфични за капиталовите изисквания за кредитен риск
За целите на трета част, дял II се прилагат следните определения:
1)
„експозиция“ означава актив или задбалансова позиция;
2)
„загуба“ означава икономическата загуба, включително съществена промяна в стойността на вземанията поради дисконтиране и съществените преки и непреки разходи, свързани със събирането на вземанията по съответния инструмент;
3)
„очаквана загуба“ или „EL“ означава съотношението между размера на очакваната загуба по дадена експозиция при потенциално неизпълнение от контрагент или при разсейване в рамките на една година към остатъчните към момента на неизпълнението непогасени задължения;
ДЯЛ II
РАВНИЩЕ НА ПРИЛАГАНЕ НА ИЗИСКВАНИЯТА
ГЛАВА 1
Прилагане на изискванията на индивидуална основа
Член 6
Общи принципи
1. Институциите изпълняват задълженията, определени във втора - пета част и осма част, на индивидуална основа.
2. Всяка институция, която е дъщерно предприятие в държавата членка, в която е лицензирана и обект на надзор, или предприятие майка, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в членове 89, 90 и 91 задължения на индивидуална основа.
3. Всяка институция, която е предприятие майка, или дъщерно предприятие, както и всяка институция, която е включена в консолидацията съгласно член 19, не е задължена да изпълнява посочените в осма част задължения на индивидуална основа.
4. Кредитните институции и инвестиционните посредници, които са получили лиценз за предоставяне на инвестиционните услуги и дейностите, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изпълняват посочените в шеста част задължения на индивидуална основа. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 3 компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
5. Институциите, с изключение на инвестиционните посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 и на институциите, за които компетентните органи са приложили дерогацията по член 7, параграф 1 или параграф 3, изпълняват посочените в седма част задължения на индивидуална основа.
Член 7
Дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 дъщерно предприятие на дадена институция, когато дъщерното предприятие и институцията подлежат на лицензиране и надзор от същата държава членка и дъщерното предприятие е включено в надзора на консолидирана основа на институцията, която е предприятието майка, и когато са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерното предприятие:
а)
понастоящем няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения от предприятието майка;
б)
компетентният орган приема, че предприятието майка управлява дъщерното предприятие разумно, а самото предприятие майка със съгласието на компетентния орган е заявило, че гарантира поетите от дъщерното предприятие задължения, или рисковете в дъщерното предприятие са пренебрежимо малки;
в)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска на предприятието майка обхващат дъщерното предприятие;
г)
предприятието майка държи повече от 50 % от акциите с право на глас в капитала на дъщерното предприятие или има право да назначава или отстранява мнозинството от членовете на управителния му орган.
2. Компетентните органи могат да се възползват от възможността, предвидена в параграф 1, когато предприятието майка е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, учреден в същата държава членка като институцията, при условие че то подлежи на същия надзор като упражнявания над институциите, и по-специално на стандартите, предвидени в член 11, параграф 1.
3. Компетентните органи могат да освободят от изискванията на член 6, параграф 1 институция майка в държава членка, когато тази институция подлежи на лицензиране и надзор от същата държава членка, включена е в надзора на консолидирана основа и са изпълнени всички изброени по-долу условия, за да се осигури адекватно разпределение на собствения капитал между предприятието майка и дъщерните предприятия:
а)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задължения към институцията майка в държава членка;
б)
процедурите за оценка, измерване и контрол на риска от значение за консолидирания надзор обхващат институцията майка в държава членка.
Компетентният орган, който прилага настоящия параграф, информира компетентните органи на всички останали държави членки.
Член 8
Дерогация от прилагането на ликвидните изисквания на индивидуална основа
1. Компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от изискванията на шеста част дадена институция и всички или на някои от нейните дъщерни предприятия в Съюза и да упражняват надзор върху тях като обособена ликвидна подгрупа, при условие че те изпълняват всички изброени по-долу изисквания:
а)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа изпълнява изискванията на шеста част;
б)
институцията майка на консолидирана основа или дъщерната институция на подконсолидирана основа наблюдава и контролира непрекъснато ликвидните позиции, на всички институции в групата или подгрупата, които са освободени от изискването, и осигурява достатъчно ниво на ликвидност за всички тези институции;
в)
институциите са сключили удовлетворяващи компетентните органи договори, които предвиждат свободно движение на средства между тях, за да могат да изпълнят своите индивидуални и съвкупни задължения, щом същите станат изискуеми;
г)
към момента няма и не се предвиждат съществени практически или правни пречки пред изпълнението на договорите, посочени в буква в).
До 1 януари 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за евентуалното наличие на правни пречки, които биха могли да направят невъзможно прилагането на първа алинея, буква в), и се приканва при необходимост да представи до 31 декември 2015 г. законодателно предложение за това кои от тези пречки да бъдат премахнати.
2. Компетентните органи могат изцяло или частично да освободят от прилагането на шеста част дадена институция и всички или някои от нейните дъщерни предприятия, когато всички институции от обособената ликвидна подгрупа са лицензирани в една и съща държава членка и при условие че са изпълнени условията по параграф 1.
3. Когато институциите от обособена ликвидна подгрупа са лицензирани в няколко държави членки, параграф 1 се прилага само след изпълнение на процедурата, посочена в член 21, и само за институциите, чиито компетентни органи са постигнали съгласие относно следното:
а)
тяхната оценка за това дали организацията и третирането на ликвидния риск отговарят на условията по член 86 от Директива 2013/36/ЕС за цялата обособена ликвидна подгрупа;
б)
разпределението на сумите, местонахождението и собствеността върху ликвидните активи, които трябва да се държат в обособената ликвидна подгрупа;
в)
определянето на минималния размер ликвидни активи, които трябва да се държат от институциите, които се освобождават от прилагането на шеста част;
г)
необходимостта от по-строги параметри от посочените в шеста част;
д)
неограничен обмен на цялостната информация между компетентните органи;
е)
пълно разбиране на последствията от такова освобождаване.
4. Компетентните органи могат да прилагат параграфи 1, 2 и 3 и по отношение на институции, които са членове на една и съща институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7, буква б), при условие че изпълняват всички изисквания по член 113, параграф 7, както и по отношение на други институции, свързани с отношение по смисъла на член 113, параграф 6, при условие че отговарят на всички посочени в него изисквания. В този случай компетентните органи определят една от институциите, която може да бъде освободена от изискванията на шеста част въз основа на консолидационното състояние на всички институции от обособената ликвидна подгрупа.
5. Когато е предоставено освобождаване от изискванията по параграф 1 или параграф 2, компетентните органи могат да прилагат и член 86 от Директива 2013/36/ЕС или части от него на нивото на обобщената ликвидна подгрупа и, на индивидуална основа, да освободят от прилагане на член 86 от Директива 2013/36/ЕСили части от него.
Член 9
Метод на самостоятелното консолидиране
1. При спазване на параграфи 2 и 3 от настоящия член и на член 144, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС, компетентните органи могат да разрешат, след преценка на всеки отделен случай, на институции майки да включват в изчисляването на изискванията към тях по член 6, параграф 1 дъщерни предприятия, които отговарят на условията, предвидени в член 7, параграф 1, букви в) и г), и чиито съществени експозиции или съществени задължения са към тази институция майка.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се разрешава само когато институцията майка представи на компетентните органи пълна информация за наличието на обстоятелства и договорености, включително правни договорености, съгласно които няма съществени практически или правни пречки - и не се предвиждат такива - за бързо прехвърляне на собствен капитал или за изплащане на задълженията, когато станат изискуеми, от дъщерното предприятие към предприятието майка.
3. Когато компетентен орган използва предвидената в параграф 1 възможност за преценка, той периодично информира, но не по-рядко от веднъж годишно, компетентните органи на всички останали държави членки за това как е използван параграф 1 и за обстоятелствата и договореностите, посочени в параграф 2. Когато дъщерното предприятие е в трета държава, компетентните органи предоставят същата информация и на компетентните органи на тази трета държава.
Член 10
Освобождаване за кредитни институции, които са дълготрайно свързани с централен орган
1. Компетентните органи могат, в съответствие с националното си право, да освободят частично или изцяло от изискванията, определени от втора част до осма част, една или повече кредитни институции, разположени в същата държава членка и дълготрайно свързани с централен орган, който извършва надзор над тях и е установен в същата държава членка, ако са изпълнени следните условия:
а)
задълженията на централния орган и свързаните институции са солидарни и някои от задълженията на свързаните институции са напълно гарантирани от централния орган;
б)
платежоспособността и ликвидността на централния орган и на всички свързани институции се наблюдават като едно цяло въз основа на консолидираните отчети на въпросните институции;
в)
ръководството на централния орган има право да дава инструкции на ръководствата на свързаните институции.
Държавите членки могат да запазят и да продължат да използват действащото си националното законодателство относно прилагането на освобождаването, посочено в първа алинея, доколкото то не противоречи на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС.
2. Ако компетентните органи са се уверили, че условията по параграф 1 са изпълнени и ако задълженията или ангажиментите на централния орган са изцяло гарантирани от свързаните институции, компетентните органи могат да освободят централния орган от прилагането на втора - осма част на индивидуална основа.
ГЛАВА 2
Пруденциална консолидация
Раздел 1
Прилагане на изискванията на консолидирана основа
Член 11
Общо третиране
1. Институциите майки в държава членка изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора част до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното си състояние. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, установяват необходимата организационна структура и подходящи механизми за вътрешен контрол с цел да се осигури надлежното обработване и изпращане на данните, необходими за консолидацията. По-конкретно те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи качеството на консолидацията.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, изпълняват, в степента и по начина, описани в член 18, задълженията, предвидени от втора до четвърта част и в седма част, въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Когато повече от една институция се контролира от финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност в държава членка, първа алинея се прилага само спрямо институцията, върху която се упражнява надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС.
3. Институциите майки от ЕС, институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС, и институциите, контролирани от финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват задълженията, предвидени в шеста част, въз основа на консолидационното състояние на въпросната институция майка, финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, ако групата се състои от една или повече кредитни институции или инвестиционни посредници, лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО. До изготвянето на доклада на Комисията в съответствие с член 508, параграф 2 и ако групата включва единствено инвестиционни посредници, компетентните органи могат да освобождават инвестиционните посредници от посочените в шеста част задължения на консолидирана основа в зависимост от естеството, мащаба и сложността на дейностите на инвестиционните посредници.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията на втора - осма част въз основа на консолидационното състояние на съвкупността, образувана от централния орган и свързаните с него институции.
5. В допълнение към изискванията на параграфи 1-4 и без да се засягат останалите разпоредби на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, когато е оправдано за надзорни цели поради конкретното естество на риска или на капиталовата структура на дадена институция, или когато държавите членки приемат национални закони, изискващи структурно разделение на дейностите в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от структурно разделените институции да изпълняват задълженията, посочени във втора до четвърта част и шеста до осма част от настоящия регламент и в дял VII от Директива 2013/36/ЕС, на подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, предвиден в първа алинея, не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
Член 12
Финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност с дъщерно предприятие - кредитна институция и дъщерно предприятие - инвестиционен посредник
Когато финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност има за дъщерно предприятие поне една кредитна институция и един инвестиционен посредник, приложимите въз основа на консолидационното състояние на финансовия холдинг или на смесения финансов холдинг изисквания се прилагат към кредитната институция.
Член 13
Прилагане на изискванията за оповестяване на консолидирана основа
1. Институциите майки от ЕС изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното си състояние.
Значимите дъщерни предприятия на институциите майки от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
2. Институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, изпълняват предвидените в осма част задължения въз основа на консолидационното състояние на този финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност.
Значимите дъщерни предприятия на финансови холдинги майки от ЕС или финансови холдинги майки със смесена дейност от ЕС и дъщерните предприятия, които имат съществено значение за техния местен пазар, оповестяват информацията, посочена в членове 437, 438, 440, 442, 450, 451 и 453, на индивидуална или подконсолидирана основа.
3. Параграфи 1 и 2 не се прилагат изцяло или отчасти за институциите майки от ЕС и институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, доколкото те са включени в еквивалентни оповестявания на консолидирана основа, предоставяни от предприятие майка, установено в трета държава.
4. Когато се прилага член 10, посоченият в него централен орган изпълнява изискванията в осма част въз основа на консолидационното състояние на централния орган. Член 18, параграф 1 се прилага спрямо централния орган, като свързаните институции се третират като негови дъщерни предприятия.
Член 14
Прилагане на изискванията на пета част на консолидирана основа
1. Предприятията майки и дъщерните им предприятия, обхванати от настоящия регламент, изпълняват предвидените в пета част задължения на консолидирана или подконсолидирана основа, така че да осигуряват съгласуваност и висока степен на интегрираност на своите правила, процедури и механизми, изисквани съгласно посочените разпоредби, както и възможност за генериране на данните и информацията, необходими за надзорни цели. По-конкретно, те гарантират прилагането, от страна на дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, на правила, процедури и механизми, осигуряващи спазването на посочените разпоредби.
2. При прилагането на член 92 на консолидирана или подконсолидирана основа институциите прилагат допълнително рисково тегло в съответствие с член 407, ако изискванията на член 405 или член 406 са нарушени на ниво субект, установен в трета държава, който е включен в консолидацията в съответствие с член 18, и ако нарушението е съществено по отношение на общия рисков профил на групата.
3. Произтичащите от пета част задължения за дъщерните предприятия, които не са обхванати от настоящия регламент, не се прилагат, ако институцията майка от ЕС или институциите, контролирани от финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, могат да докажат пред компетентните органи, че прилагането на пета част недопустимо съгласно законодателството на съответната трета държава, в която е установено дъщерното предприятие.
Член 15
Дерогация от прилагането на капиталовите изисквания на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
1. В зависимост от конкретния случай консолидиращият надзорник може да освободи от прилагането на консолидирана основа на трета част от настоящия регламент и дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС, при условие че са изпълнени следните изисквания:
а)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата използва алтернативното изчисление на общата рискова експозиция, посочено в член 95, параграф 2;
б)
всички инвестиционни посредници в групата попадат в категориите по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1;
в)
всеки инвестиционен посредник от ЕС в групата изпълнява на индивидуална основа изискванията на член 95 и същевременно приспада от елементите на своя базов собствен капитал от първи ред всяко условно задължение към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, което в противен случай би било консолидирано;
г)
всеки финансов холдинг, който е финансов холдинг майка в държава членка на инвестиционен посредник в групата, притежава като минимум капитал, определен тук като сбор от елементите, посочени в член 26, параграф 1, членове 51, параграф 1 и 62, параграф 1, който да е достатъчен за покриване на сумата от:
i)
цялата балансова стойност на всички дялови участия, подчинени вземания и инструменти, посочени в член 36, параграф 1, букви з) и и), член 56, параграф 1, букви в) и г) и член 66, параграф 1, букви в) и г), на инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани; и
ii)
общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани;
д)
групата не включва кредитни институции.
Когато са изпълнени критериите по първа алинея, всеки инвестиционен посредник от ЕС трябва да разполага със системи за наблюдение и контрол на източниците на капитал и на финансиране на всички финансови холдинги, инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги в групата.
2. Компетентните органи могат също така да предоставят освобождаване, ако даден финансов холдинг притежава собствен капитал в размер по-малък от изчисления в съответствие с параграф 1, буква г), но не по-малък от сбора на капиталовите изисквания, приложими на индивидуална основа за инвестиционните посредници, финансовите институции, дружествата за управление на активи и предприятията за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани, и на общия размер на всички условни задължения към инвестиционни посредници, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги, които в противен случай биха били консолидирани. За целите на настоящия параграф капиталовото изискване за инвестиционни посредници от трети държави, финансови институции, дружества за управление на активи и предприятия за спомагателни услуги е изискване за номинален размер на собствения капитал.
Член 16
Дерогация от прилагането на изискванията за отношение на ливъридж на консолидирана основа спрямо групи от инвестиционни посредници
Когато всички субекти в група от инвестиционни посредници, включително предприятието майка, са инвестиционни посредници, които съгласно член 6, параграф 5 са освободени от прилагане на изискванията по седма част на индивидуална основа, инвестиционният посредник майка може да реши да не прилага изискванията по седма част на консолидирана основа.
Член 17
Надзор на инвестиционните посредници, освободени от прилагането на консолидирана основа на капиталовите изисквания
1. Инвестиционните посредници в група, на която е било предоставено предвиденото в член 15 освобождаване, уведомяват компетентните органи за рисковете, които биха могли да застрашат финансовото им състояние, включително рисковете по отношение на състава и източниците на техния собствен капитал, вътрешен капитал и финансиране.
2. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от изискването за надзор на консолидирана основа съгласно член 15, те предприемат други подходящи мерки за наблюдение на рисковете по отношение на цялата група, по-конкретно на големите експозиции, в това число на всяко предприятие, което не се намира в държава членка.
3. Когато компетентните органи, отговарящи за пруденциалния надзор на инвестиционния посредник, освободят от капиталовите изисквания на консолидирана основа по член 15, изискванията в осма част се прилагат на индивидуална основа.
Раздел 2
Методи за пруденциална консолидация
Член 18
Методи за пруденциална консолидация
1. Институциите, от които се изисква да прилагат изискванията на раздел 1 въз основа на консолидационното си състояние, извършват пълна консолидация на всички институции и финансови институции, които са техни дъщерни предприятия или, когато е приложимо, дъщерни предприятия на същия финансов холдинг майка или финансов холдинг майка със смесена дейност. Параграфи 2-8 от настоящия член не се прилагат, когато шеста част се прилага въз основа на консолидационното състояние на институцията.
2. Компетентните органи обаче могат да позволят, за всеки конкретен случай, пропорционална консолидация според дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие. Пропорционална консолидация може да бъде разрешена само когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
отговорността на предприятието майка е ограничена до дела на предприятието майка в капитала на дъщерното предприятие с оглед отговорността на останалите акционери или членове;
б)
платежоспособността на другите акционери или членове е задоволителна;
в)
отговорността на останалите акционери и членове е ясно установена по правнообвързващ начин.
3. Когато предприятията са свързани с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, компетентните органи определят как да се извърши консолидацията.
4. Консолидиращият надзорник изисква пропорционална консолидация според дела от капитала, включващ участия в институции и финансови институции, управлявани от предприятие, включено в консолидацията заедно с едно или повече предприятия, които не са включени в консолидацията, когато отговорността на тези предприятия е ограничена до дела в капитала, който притежават.
5. При участия или капиталови връзки, различни от посочените в параграфи 1 и 2, компетентните органи определят дали да се извърши консолидация и под каква форма. По-конкретно те могат да разрешат или да изискат прилагането на метода на собствения капитал. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в надзора на консолидирана основа.
6. Компетентните органи определят дали и под каква форма да се извърши консолидация в следните случаи:
а)
когато по мнение на компетентните органи дадена институция упражнява значително влияние върху една или повече институции или финансови институции, но без да има участие или други капиталови връзки с тези институции; и
б)
когато две или повече институции или финансови институции имат единно ръководство, което не е установено в учредителен договор или устав.
По-конкретно, компетентните органи могат да разрешат или да изискат прилагането на метода, посочен в член 12 от Директива 83/349/ЕИО. Този метод обаче не означава включване на съответните предприятия в консолидирания надзор.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на извършване на консолидация в случаите, посочени в параграфи 2-6 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
8. Когато се изисква консолидиран надзор съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, предприятията за спомагателни услуги и дружествата за управление на активи по смисъла на член 2, точка 5 от Директива 2002/87/ЕО се включват в консолидацията в случаите и в съответствие с методите, предвидени в настоящия член.
Раздел 3
Обхват на пруденциалната консолидация
Член 19
Субекти, изключени от обхвата на пруденциалната консолидация
1. Не е необходимо в консолидацията да бъдат включени институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, когато общият размер на активите и задбалансовите позиции на въпросното предприятие е по-нисък от по-малката от следните две стойности:
а)
10 милиона евро;
б)
1 % от общия размер на активите и задбалансовите позиции на предприятието майка или на предприятието, което притежава това участие.
2. Компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа в съответствие с член 111 от Директива 2013/36/ЕС, могат да решат, за всеки отделен случай, че не е необходимо дадена институция, финансова институция или предприятие за спомагателни услуги, които са дъщерни предприятия или в които се притежава участие, да бъдат включени в консолидацията:
а)
когато въпросното предприятие се намира в трета държава, където има правни пречки по отношение на предаването на необходимата информация;
б)
когато значението на въпросното предприятие е пренебрежимо малко предвид целите на наблюдението на кредитните институции;
в)
когато по мнението на компетентните органи, отговарящи за упражняването на надзор на консолидирана основа, консолидирането на финансовото състояние на въпросното предприятие би било неподходящо или подвеждащо по отношение на целите на надзора на кредитните институции.
3. Ако в случаите по параграф 1 и параграф 2, буква б) няколко предприятия отговарят на посочените там критерии, те въпреки това се включват в консолидацията, когато заедно значението им не е пренебрежимо малко по отношение на посочените цели.
Член 20
Съвместни решения относно пруденциалните изисквания
1. Компетентните органи работят заедно, като се консултират пълноценно:
а)
при заявления за разрешенията, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363, подадени съответно от институция майка от ЕС и нейни дъщерни предприятия или съвместно от дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС, за да се реши дали да се даде исканото разрешение и да се определят условията, ако има такива, с които то да бъде обвързано;
б)
за да определят дали са изпълнени критериите за специфично вътрешногрупово третиране съгласно член 422, параграф 9 и член 425, параграф 5, допълнени от регулаторните технически стандарти на ЕБО по член 422, параграф 9 и член 425, параграф 4б.
Заявленията се подават само до консолидиращия надзорник.
Заявлението, посочено в член 312, параграф 2, включва описание на методологията, използвана за разпределянето на капитала за обезпечаване на операционен риск сред различните субекти в групата. В заявлението се посочва дали и как ще се отрази въздействието на диверсификацията в системата за измерване на риска.
2. Компетентните органи правят всичко възможно, за да достигнат в рамките на шест месеца до съвместно решение по отношение на:
а)
заявлението, посочено в параграф 1, буква а);
б)
оценката на критериите и определянето на специфичното третиране, посочено в параграф 1, буква б).
Това съвместно решение се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, който се предоставя на заявителя от компетентния орган, посочен в параграф 1.
3. Периодът, посочен в параграф 2, започва на:
а)
датата на получаване на пълното заявление, посочено в параграф 1, буква а), от консолидиращия надзорник. Консолидиращият надзорник незабавно препраща пълното заявление на останалите компетентни органи;
б)
датата на получаване от компетентните органи на доклад, изготвен от консолидиращия надзорник, в който се анализират вътрешногруповите ангажименти в групата.
4. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, консолидиращият надзорник взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква а). Решението на консолидиращия надзорник не ограничава правомощията на компетентните органи по член 105 от Директива 2013/36/ЕС.
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Консолидиращият надзорник предоставя решението на институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС и на останалите компетентни органи.
Ако в края на шестмесечния срок някой от съответните компетентни органи е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, консолидиращият надзорник отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква а), изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният срок се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
5. Ако компетентните органи не достигнат до съвместно решение в рамките на шест месеца, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, взема самостоятелно решение за случаите по параграф 1, буква б).
Решението се излага в документ, съдържащ напълно мотивираното решение, и отразява становищата и резервите, които останалите компетентни органи са изразили през шестмесечния срок.
Решението се предоставя на консолидиращия надзорник, който уведомява институцията майка от ЕС, финансовия холдинг майка от ЕС или смесения финансов холдинг майка от ЕС.
Ако в края на шестмесечния срок консолидиращият надзорник е отнесъл въпроса до ЕБО в съответствие с член 19 от Регламент (ЕС) № 1093/2010, компетентният орган, който отговаря за надзора на дъщерното предприятие на индивидуална основа, отлага вземането на решение за случаите по параграф 1, буква б) от настоящия член, изчаква решението, което ЕБО може да вземе във връзка с това в съответствие с член 19, параграф 3 от посочения регламент, и взема решение в съответствие с решението на ЕБО. Шестмесечният период се счита за срок за помиряване по смисъла на посочения регламент. ЕБО взема своето решение в едномесечен срок. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
6. Когато институция майка от ЕС и нейните дъщерни предприятия или дъщерните предприятия на финансов холдинг майка от ЕС или на финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС използват усъвършенствания подход за измерване, посочен в член 312, параграф 2, или вътрешнорейтинговия подход, посочен в член 143, на единна основа, компетентните органи позволяват критериите за приемливост, посочени съответно в членове 321 и 322 или в трета част, дял II, глава 3, раздел 6, да се изпълняват от предприятието майка и неговите дъщерни предприятия, разглеждани заедно, по начин, който е в съответствие със структурата на групата и нейните системи, процедури и методологии за управление на риска.
7. Решенията, посочени в параграфи 2, 4 и 5, се признават за окончателни и се прилагат от компетентните органи в съответните държави членки.
8. С оглед улесняване взимането на съвместни решения ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, с които се определя процедурата за взимане на посоченото в параграф 1, буква а) съвместно решение относно заявленията за разрешения, посочени в член 143, параграф 1, член 151, параграфи 4 и 9, член 283, член 312, параграф 2 и член 363.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 21
Съвместни решения за нивото на прилагане на ликвидните изисквания
1. При постъпило искане на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС, финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС или подконсолидиращо дъщерно предприятие на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС консолидиращият надзорник и компетентните органи, отговорни за надзора върху дъщерните предприятия на институция майка от ЕС, финансов холдинг майка от ЕС или финансов холдинг майка със смесена дейност от ЕС в дадена държава членка, полагат всички възможни усилия за постигането на съвместно решение за това дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г) и за определяне на обособена ликвидна подгрупа с оглед на прилагането на член 8.
До съвместното решение трябва да се достигне в рамките на шест месеца след представянето от консолидиращия надзорник на доклад, в който е определил единни обособените ликвидни подгрупи въз основа на критериите, предвидени в член 8. В случай на разногласия в рамките на шестмесечния период консолидиращият надзорник се консултира с ЕБО по искане на някой от другите заинтересовани компетентни органи. Консолидиращият надзорник може да се консултира с ЕБО и по своя собствена инициатива.
Съвместното решение може да наложи и ограничения по отношение на местонахождението на ликвидните активи и собствеността върху тях, както и да изиска определени минимални размери от тях да бъдат държани от институции, освободени от прилагането на шеста част.
Съвместното решение се излага в документ, съдържащ напълно обоснованото решение, който консолидиращият надзорник предава на институцията майка на ликвидната подгрупа.
2. Ако в рамките на шест месеца не се достигне до съвместно решение, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение.
Въпреки това по време на шестмесечния срок всеки компетентен орган може да отправи запитване до ЕБО дали са изпълнени условията по член 8, параграф 1, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за надзор на индивидуална основа, взема самостоятелно решение, като отчита пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на институцията майка и пропорционалността на ползите и рисковете на нивото на държавата членка на дъщерното предприятие. Ако шестмесечният срок е изтекъл или е постигнато съвместно решение, въпросът не се отнася до ЕБО.
Съвместното решение, посочено в параграф 1, и решенията, посочени във втора алинея от настоящия параграф, са задължителни.
3. В рамките на шестмесечния срок всеки заинтересован компетентен орган може да се консултира с ЕБО в случай на разногласие относно изпълнението на условията по член 8, параграф 3, букви а)-г). В този случай ЕБО може да проведе необвързваща медиация в съответствие с член 31, буква в) от Регламент (ЕС) № 1093/2010, като всички засегнати компетентни органи отлагат вземането на своето решение до приключването на необвързващата медиация. Когато в рамките на медиацията компетентните органи не постигнат съгласие в срок от три месеца, всеки компетентен орган, отговарящ за индивидуален надзор, взема самостоятелно решение.
Член 22
Подконсолидация в случаите на лица в трети държави
Дъщерните институции изпълняват изискванията, установени в, членове 89-91 и в трета част и пета част, въз основа на своето подконсолидационно състояние, ако те или предприятието майка, когато то е финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, имат институция или финансова институция като дъщерно предприятие в трета държава или имат участие в такова предприятие.
Член 23
Предприятия в трети държави
За целите на надзора на консолидирана основа в съответствие с настоящата глава понятията „инвестиционен посредник“, „кредитна институция“, „финансова институция“ и „институция“ се прилагат и за предприятия, установени в трети държави, които, ако бяха установени в Съюза, биха отговаряли на определенията на тези понятия в член 4.
Член 24
Оценка на активи и задбалансови позиции
1. Оценката на активите и задбалансовите позиции се извършва в съответствие с приложимата счетоводната рамка.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи могат да изискват от институциите да извършват оценка на активите и задбалансовите позиции и определянето на собствения капитал в съответствие с международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
ВТОРА ЧАСТ
СОБСТВЕН КАПИТАЛ
ДЯЛ I
ЕЛЕМЕНТИ НА СОБСТВЕНИЯ КАПИТАЛ
ГЛАВА 1
Капитал от първи ред
Член 25
Капитал от първи ред
Капиталът от първи ред на дадена институция е сборът от нейния базов собствен капитал от първи ред и допълнителен капитал от първи ред.
ГЛАВА 2
Базов собствен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
Член 26
Елементи на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред на дадена институция включват:
а)
капиталови инструменти, при условие че са спазени условията по член 28, или ако е приложимо - условията по член 29;
б)
премийни резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
неразпределена печалба;
г)
натрупан друг всеобхватен доход;
д)
други резерви;
е)
фонд за покриване на общи банкови рискове.
Елементите, посочени в букви в)-е), се признават за базов собствен капитал от първи ред само ако са на разположение на институцията за неограничено и незабавно ползване за покриване на рискове или загуби веднага след възникването им.
2. За целите на параграф 1, буква в), единствено с предварителното разрешение на компетентния орган институциите могат да включат в базовия собствен капитал от първи ред междинната или годишната печалба, преди да са взели официално решение за годишния резултат (печалба или загуба) на институцията. Компетентният орган дава разрешение, когато са изпълнени следните условия:
а)
тази печалба е била потвърдена от лица, независими от институцията, които отговарят за одитирането на нейните отчети;
б)
институцията е представила на компетентния орган достатъчно доказателства, че всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са вече приспаднати от тази печалба.
Потвърждението на междинната или годишната печалба на институцията показва достатъчно убедително, че тази печалба е изчислена в съответствие с принципите, установени в приложимата счетоводна рамка.
3. Компетентните органи преценяват дали емисиите на инструменти на базовия собствен капитал от първи ред отговарят на критериите, определени в член 28 или на член 29, когато е приложимо. По отношение на емисиите след 31 декември 2014 г. институциите класифицират капиталовите инструменти като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само след като компетентните органи, които могат да се консултират с ЕБО, са дали разрешение за това.
За капиталовите инструменти с изключение на държавната помощ, които са одобрени от компетентния орган като допустими за класиифциране като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, но за които по мнение на ЕБО има съществени затруднения да се прецени дали отговарят на критериите по член 28 или на член 29, когато е приложимо, компетентните органи дават разяснения за мотивите си на ЕБО.
Въз основа на информацията, предоставена от всеки компетентен орган, ЕБО съставя, поддържа и публикува списък на всички форми капиталови инструменти във всяка държава членка, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. ЕБО изготвя и публикува този списък за първи път до 1 февруари 2015 г.
След процеса на анализ по член 80 и при наличие на съществени доказателства, че тези инструменти не отговарят на критериите на член 28 или на член 29, когато е приложимо на, ЕБО може да изключи от списъка капиталовите инструменти, които не представляват държавна помощ, емитирани след 31 декември 2014 г., и да направи съобщение в този смисъл.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се определи значението на „предвидими“ при определянето на това дали всички предвидими отчисления от печалбата или дивиденти са били приспаднати.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 27
Капиталови инструменти на взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции в елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Елементите на базовия собствен капитал от първи ред включват всеки капиталов инструмент, емитиран от институция съгласно клаузите в учредителния ѝ акт, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е от вид, който е определен в приложимото национално право и който според компетентните органи е някой от следните:
i)
взаимоспомагателно дружество;
ii)
кооперативно дружество;
iii)
спестовна институция;
iv)
подобна институция;
v)
кредитна институция, която изцяло е собственост на една от институциите, посочени в подточки i)-iv), и има одобрение от съответния компетентен орган да се възползва от разпоредбите на настоящия член, при условие че и докато 100 % от обикновените акции, емитирани в кредитната институция, се притежават, пряко или непряко, от институция, посочена в тези подточки;
б)
изпълнени са условията, установени в член 28 или на член 29, когато е приложимо;
Взаимоспомагателните дружества, кооперативните дружества и спестовните институции, които са признати за такива съгласно приложимото национално право преди 31 декември 2012 г., продължават да се класифицират като такива за целите на настоящата част, при условие че продължават да отговарят на критериите, по които са били признати.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определят условията, съгласно които компетентните органи могат да решат, че вид предприятие, признато в приложимото национално право, отговаря на изискванията за взаимоспомагателно дружество, кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция за целите на настоящата част.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 28
Инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
инструментите са емитирани пряко от институцията с предварителното съгласие на собствениците на институцията или, когато това се разрешава от приложимото национално право, от ръководния орган на институцията;
б)
инструментите са изплатени и тяхното закупуване не се финансира пряко или непряко от институцията;
в)
инструментите отговарят на всички условия по-долу по отношение на своята класификация:
i)
те са капитал по смисъла на член 22 от Директива 86/635/ЕИО;
ii)
те са собствен капитал по смисъла на приложимата счетоводна рамка;
iii)
те са собствен капитал за целите на определянето на балансовата неплатежоспособност, когато е приложимо съгласно националното право в областта на неплатежоспособността;
г)
инструментите са ясно и индивидуално оповестени в счетоводния баланс от финансовите отчети на институцията;
д)
инструментите са с неограничен срок;
е)
главницата на инструментите не може да се намалява или възстановява, освен в някой от следните случаи:
i)
ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на капитала по нейна преценка, когато институцията е получила предварителното разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
ж)
в разпоредбите относно инструментите не се посочва изрично или по подразбиране, че главницата на инструментите ще бъде или може да бъде намалена или възстановена, освен при ликвидация на институцията, и институцията не дава друга такава индикация преди или при емитирането на инструментите, освен в случаите на инструменти, посочени в член 27, когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже да изкупи тези инструменти;
з)
инструментите отговарят на следните условия по отношение на разпределенията:
i)
няма преференциално третиране при разпределенията по отношение на реда за изплащане на разпределенията, включително във връзка с други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, а изискванията по отношение на тези инструменти не предоставят преференциални права за изплащането на разпределения;
ii)
разпределенията в полза на държателите на инструментите може да се изплащат само от разпределяемите позиции;
iii)
приложимите към инструментите условия не включват таван или друго ограничение на максималния размер на разпределенията, освен при инструментите, посочени в член 27;
iv)
размерът на разпределенията не се определя въз основа на цената, платена за закупуването на инструментите при емитирането им, освен при инструментите, посочени в член 27;
v)
приложимите към инструментите условия не включват задължение за институцията да прави разпределение в полза на държателите на инструментите и за самата институция не съществува друго такова задължение;
vi)
неизплащането на разпределения не представлява неизпълнение от страна на институцията;
vii)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
и)
в сравнение със съвкупността от капиталови инструменти, емитирани от институцията, при настъпването на загуба инструментите покриват първата и пропорционално най-голямата част от нея, като всеки инструмент покрива загубата в същата степен, както всички други инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
й)
в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията рангът на инструментите е най-нисък спрямо всички останали вземания;
к)
инструментите дават право на своите собственици на вземане към остатъчните активи на институцията, което, в случай на ликвидация и след плащането на всички вземания от по-горен ред, е пропорционално на сумата на такива емитирани инструменти и не е фиксирано или ограничено с таван, освен при капиталовите инструменти, посочени в член 27;
л)
инструментите не са обезпечени и не са обект на гаранции, които увеличават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i)-v);
м)
инструментите не са предмет на споразумение, във формата на договор или в друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация.
Условието в първа алинея, буква й) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. Условията, определени в параграф 1, буква и), се считат за изпълнени без оглед на намаляване на постоянна основа на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
Условието в параграф 1, буква е) се счита за изпълнено дори и при намаляване на главницата на капиталовия инструмент в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
Условието в параграф 1, буква ж) се счита за изпълнено дори и ако в разпоредбите, с които е уреден капиталовият инструмент, се посочва изрично или се подразбира, че главницата на инструмента ще бъде или може да бъде намалена в рамките на процедура по преструктуриране или като последствие от намаляване на стойността на капиталовите инструменти, изисквано от органа по преструктуриране, който отговаря за институцията.
3. Условието в параграф 1, буква з), подточка iii) се счита за изпълнено, дори и инструментът да изплаща производни дивиденти, при условие че тези дивиденти не водят до разпределение, което несъразмерно обременява собствения капитал.
4. За целите на параграф 1, буква з), подточка i) диференцираните разпределения следва да отразяват единствено диференцирано право на глас. В това отношение по-високи разпределения се прилагат единствено за инструментите на базовия собствен капитал от първи ред с по-малко или без права на глас.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на следното:
а)
приложимите форми и естеството на непряко финансиране на инструментите на собствения капитал;
б)
дали и кога разпределенията биха довели до непропорционално изчерпване на собствения капитал;
в)
значението на преференциалните разпределения.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 29
Капиталови инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции или подобни институции
1. Капиталовите инструменти, емитирани от взаимоспомагателни или кооперативни дружества, спестовни институции и подобни институции, се приемат за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред само ако са спазени условията по член 28 с измененията, произтичащи от прилагането на настоящия член.
2. По отношение на изкупуването на капиталови инструменти трябва да са изпълнени следните условия:
а)
освен когато приложимото национално право забранява това, институцията има правото да откаже да изкупи инструментите;
б)
когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструментите, в разпоредбите относно инструментите се предоставя възможност на институцията да ограничи изкупуването им;
в)
отказът за изкупуване на инструментите или, когато е приложимо, ограничаването на изкупуването им не могат да представляват неизпълнение от страна на институцията.
3. Капиталовите инструменти могат да съдържат таван или ограничение на максималния размер на разпределенията само когато таванът или ограничението са предвидени с приложимото национално право или учредителния акт на институцията.
4. Когато капиталовите инструменти предоставят на собственика права върху резервите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, които са ограничени до номиналната стойност на инструментите, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички други емитирани от тази институция инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Условието по първа алинея не засяга възможността дадено взаимоспомагателно или кооперативно дружество, спестовна институция или подобна институция да признае като базов собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които не предоставят право на глас на държателя си и които отговарят на всички условия по-долу:
а)
вземанията на държателите на инструменти, които не предоставят право на глас, при неплатежоспособност или ликвидация на институцията са пропорционални на дела от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, който тези непредоставящи право на глас инструменти представляват;
б)
инструментите отговарят във всяко друго отношение на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
5. Когато капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане към активите на институцията в случай на неплатежоспособност или ликвидация, което е фиксирано или ограничено от таван, такова ограничение се прилага в същата степен към държателите на всички емитирани от институцията инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя естеството на ограниченията за изкупуване, необходими когато приложимото национално право забранява на институцията да откаже изкупуването на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 30
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред
Когато при инструмент на базовия собствен капитал от първи ред вече не се спазват изискванията по член 28 или на член 29, когато е приложимо, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
премийните резерви от емисии във връзка с този инструмент незабавно престават да бъдат елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 31
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
1. При извънредни ситуации компетентните органи могат да разрешат на институциите да включат в базовия собствен капитал от първи ред капиталови инструменти, които изпълняват най-малко условията на член 28, параграф 1, букви б)-д) и отговарят на всички изброени по-долу условия:
а)
капиталовите инструменти са емитирани след 1 януари 2014 г.;
б)
Комисията разглежда тези капиталови инструменти като държавна помощ;.
в)
капиталовите инструменти са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ, съществуващи към съответния момент;
г)
капиталовите инструменти са изцяло записани и държани от държавата или съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
д)
капиталовите инструменти могат да покрият загубите;
е)
с изключение на капиталовите инструменти, посочени в член 27, в случай на ликвидация капиталовите инструменти дават на собствениците си право на вземане по отношение на остатъчните активи на институцията след плащането на всички вземания от по-горен ред;
ж)
съществуват адекватни механизми за оттегляне на държавата и ако е приложимо - на съответния публичен орган или субект, който е публична собственост;
з)
компетентният орган е дал предварително разрешение и е публикувал решението си, придружено с обяснение на същото решение.
2. При обосновано искане от съответния компетентен орган и в сътрудничество с него ЕБО разглежда капиталовите инструменти по параграф 1 като равностойни на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред за целите на настоящия регламент.
Раздел 2
Пруденциални филтри
Член 32
Секюритизирани активи
1. Институцията изключва от всички елементи на собствения капитал увеличението на капитала си съгласно приложимата счетоводна рамка, произтичащо от секюритизирани активи, включително:
а)
увеличение, свързано с бъдещ маржин приход за институцията под формата на печалба от продажбата за институцията;
б)
когато институцията е инициатор на секюритизация, нетната печалба в резултат на капитализацията на бъдещи приходи от секюритизираните активи, които предоставят кредитни подобрения на позициите в секюритизацията.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които да се уточни допълнително посоченото в параграф 1, буква а) понятие „печалба от продажба“.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 33
Хеджиране на парични потоци и промени в стойността на собствените пасиви
1. Институциите не включват следните позиции в елементите на собствения капитал:
а)
резервите от преоценка по справедлива стойност, свързани с печалба или загуба от хеджиране на парични потоци на финансови инструменти, които не са оценени по справедлива стойност, включително на прогнозни парични потоци;
б)
печалбата или загубата от оценяваните по справедлива стойност пасиви на институцията в резултат на промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
цялата печалба и загуба от преоценка по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, свързан с деривативните пасиви.
2. За целите на параграф 1, буква в) институциите не компенсират печалбата и загубата от преоценката по справедлива стойност, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията, с печалбата и загубата, произтичащи от кредитния риск на контрагента ѝ.
3. Без да се засяга параграф 1, буква б), дадена институция може да включи в собствения капитал размера на печалбата и загубата по своите пасиви, ако са изпълнени всички условия по-долу:
а)
пасивите са под формата на облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
б)
промените в стойността на активите и пасивите на институцията се дължат на същите промени в кредитния рейтинг на институцията;
в)
съществува близко съответствие между стойността на облигациите, посочени в буква а), и стойността на активите на институцията;
г)
възможно е ипотечните кредити да бъдат погасени чрез обратно изкупуване по пазарна или номинална стойност на облигациите, с които са финансирани ипотечните кредити.
4. ЕБО разработва проект за регулаторни технически стандарти, с които да уточни какво представлява близкото съответствие между стойността на облигациите и стойността на активите, посочено в параграф 3, буква в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 34
Допълнителни корекции на стойността
Когато изчисляват размера на собствения си капитал, институциите прилагат изискванията на член 105 спрямо всички свои активи, оценявани по справедлива стойност, и приспадат от базовия собствен капитал от първи ред размера на всички необходими допълнителни корекции на стойността.
Член 35
Нереализирани печалби и загуби от оценяване по справедлива стойност
Освен при посочените в член 33 позиции, институциите не правят корекции, за да отстранят от собствения си капитал нереализираните печалби или загуби по своите активи или пасиви, оценени по справедлива стойност.
Раздел 3
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, освобождавания и алтернативни подходи
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 36
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред следното:
а)
загубата за текущата финансова година;
б)
нематериалните активи;
в)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба;
г)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции, като използват вътрешнорейтинговия подход, сумите с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба, определено в членове 158 и 159;
д)
активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията в счетоводния баланс на институцията;
е)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, включително собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, по отношение на които институцията е поела настоящо или условно задължение за закупуване по силата на съществуващо договорно задължение;
ж)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато тези предприятия имат реципрочна кръстосана позиция с институцията, която компетентният орган смята, че е била създадена с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
з)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
и)
приложимия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия;
й)
размера на елементите, които съгласно член 56 се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред, с чийто размер се надхвърля допълнителният капитал от първи ред на институцията;
к)
размера на експозицията на следните елементи, на които може да бъде присъдено рисково тегло от 1 250 %, когато институцията приспада този размер от размера елементите на базовия собствен капитал от първи ред като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 %:
i)
квалифицирани дялови участия извън финансовия сектор;
ii)
секюритизиращи позиции в съответствие с член 243, параграф 1, буква б), член 244, параграф 1, буква б) и член 258;
iii)
свободни доставки в съответствие с член 379, параграф 3;
iv)
позиции в съвкупността, за които институцията не може да определи рисковото тегло чрез вътрешнорейтинговия подход в съответствие с член 153, параграф 8;
v)
експозиции в капиталови инструменти съгласно подхода на вътрешните модели, в съответствие с член 155, параграф 4.
л)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на базовия собствен капитал от първи ред, освен когато институцията подходящо коригира размера на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се определя прилагането на приспаданията, посочени в параграф 1, букви а), в), д), е), з), и) и л) от настоящия член и свързаните приспадания, посочени в член 56, букви а), в), г) и е) и в член 66, букви а), в) и г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват видовете капиталови инструменти на финансовите институции, и - в консултация с Европейския надзорен орган (Европейски орган за застраховане и професионално пенсионно осигуряване) (ЕОЗППО), създаден с Регламент (ЕС) № 1094/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (26) - на застрахователните и презастрахователните предприятия от трети държави и на предприятията извън обхвата на Директива 2009/138/ЕО в съответствие с член 4 от нея, които се приспадат от следните елементи на собствения капитал:
а)
елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
елементи на допълнителния капитал от първи ред;
в)
елементи на капитала от втори ред.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 37
Приспадане на нематериални активи
Институциите определят размера на нематериалните активи, подлежащи на приспадане, в съответствие със следното:
а)
сумата, която ще се приспада, се намалява със сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които ще бъдат погасени, ако нематериалните активи се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата, която ще се приспада, включва репутацията, включена при оценката на значимите инвестиции на институцията.
Член 38
Приспадане на отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба
1. Институциите определят размера на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, за които се изисква приспадане в съответствие с настоящия член.
2. С изключение на случаите, когато са изпълнени условията в параграф 3, размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, се изчислява, без да се намалява с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията.
3. Размерът на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, може да се намали с размера на свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, ако са изпълнени следните условия:
а)
субектът има законно право, съгласно приложимото национално законодателство, да компенсира тези текущи данъчни активи срещу текущите данъчни пасиви;
б)
отсрочените данъчни активи и отсрочените данъчни пасиви се отнасят до данъци, наложени от един и същ данъчен орган и за един и същ данъчнозадължен субект.
4. Свързаните отсрочени данъчни пасиви на институцията, използвани за целите на параграф 3, не могат да включват отсрочени данъчни пасиви, намаляващи размера на нематериалните активи или активите на пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, които се изисква да бъдат приспаднати.
5. Сумата на посочените в параграф 4 свързани отсрочени данъчни пасиви се разпределя между:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, които не са приспаднати в съответствие с член 48, параграф 1);
б)
всички други отсрочени данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба.
Институциите разпределят свързаните отсрочени данъчни пасиви пропорционално на дела на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, които представляват посочените в букви а) и б) елементи.
Член 39
Надвнасяне на данъци, пренасяне на данъчни загуби от предходни периоди и отсрочени данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба
1. Следните елементи не се приспадат от собствения капитал и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая:
а)
надвзет данък от институцията за текущата година;
б)
данъчна загуба на институцията за текущата година, пренесена от предходни години, която дава основание за претенция или вземане към централно правителство, регионално правителство или местен данъчен орган;
2. Размерът на отсрочените данъчни активи, които не се основават на бъдеща печалба, е ограничен до размера на отсрочените данъчни активи, които произтичат от временни разлики, когато са изпълнени всички условия по-долу:
а)
те се заменят - автоматично, задължително и незабавно - с данъчен кредит, в случай че институцията отчете загуба, когато годишният финансов отчет на институцията е официално одобрен, или в случай на ликвидация или неплатежоспособност на институцията;
б)
институцията може, съгласно приложимото национално данъчно право, да прихване посочения в буква а) данъчен кредит с данъчно задължение на институцията или друго предприятие, включено в същата консолидирана група като институцията за целите на данъчното облагане съгласно посоченото право, или всяко друго предприятие, което подлежи на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2;
в)
когато размерът на посочените в буква б) данъчни кредити надвишава посочените в същата буква данъчни задължения, този излишък се замества незабавно с пряко вземане към централното правителство на държавата членка, в която е учредена институцията.
Институцията прилага рисково тегло от 100 % спрямо отсрочени данъчни активи, когато са изпълнени условията по букви а), б и в).
Член 40
Приспадане на суми с отрицателен знак, получени от изчислението на размера на очакваната загуба
Сумата, която подлежи на приспадане в съответствие с член 36, параграф 1, буква г), не се намалява от повишаване на стойността на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба, или в резултат на друг допълнителен данъчен ефект, който би могъл да възникне, ако провизиите нараснат до нивото на очакваните загуби, посочено в дял I, глава 3, раздел 3.
Член 41
Приспадане на активи на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията
1. За целите на член 36, параграф 1, буква д), размерът на активите на пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията, които се приспадат, се намалява със:
а)
сумата на свързаните отсрочени данъчни пасиви, които могат да бъдат погасени, ако активите се обезценят или бъдат отписани съгласно приложимата счетоводна рамка;
б)
сумата на активите в пенсионния фонд с предварително определен размер на пенсията, които институцията може да използва без ограничение, при условие че е получила предварителното разрешение на компетентния орган. Тези активи, използвани за намаляване на сумата, която се приспада, получават рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на критериите, съгласно които компетентният орган позволява на институцията да намали размера на активите в пенсионен фонд с предварително определен размер на пенсията, както е посочено в параграф 1, буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 42
Приспадане на позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред
За целите на член 36, параграф 1, буква е) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която трябва да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
дългите и късите позиции се държат заедно или в търговския портфейл, или в банковия портфейл.
Член 43
Значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на приспадането значителни инвестиции на дадена институция в предприятие от финансовия сектор възникват, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
институцията притежава повече от 10 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие;
б)
институцията има тесни връзки с това предприятие и притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от него;
в)
институцията притежава инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от това предприятие, и предприятието не е включено в консолидацията по първа част, дял II, глава 2, но за целите на финансовото отчитане съгласно приложимата счетоводна рамка е включено в същата счетоводна консолидация като институцията.
Член 44
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собственият капитал
Институциите правят приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви ж), з) и и), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред и други капиталови инструменти на предприятия от финансовия сектор се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на капитала от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
Член 45
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани в член 36, параграф 1, букви з) и и), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, при положение че са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 46
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
1. За целите на член 36, параграф 1, буква з), институциите изчисляват приложимата, подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, надхвърлят 10 % от общата сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на следното към елементите на базовия собствен капитал от първи ред:
i)
членове 32-35;
ii)
приспаданията, посочени в член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада по отношение на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на базовия собствен капитал от първи ред. Институциите определят частта от позициите в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, която се приспада съгласно параграф 1, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по посочения в буква б) от настоящия параграф дял:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
дела от общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, представляван от всеки държан инструмент на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Сумата на позициите, посочени в член 36, параграф 1, буква з), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Член 47
Приспадане на позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор
За целите на член 36, параграф 1, буква и) приложимият размер, който се приспада от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, изключва поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, и се определя в съответствие с членове 44 и 45 и подраздел 2.
Подраздел 2
Освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред и алтернативни подходи
Член 48
Прагове на освобождаване от приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. При приспадането съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и) от институциите не се изисква да приспадат сумите на изброените в букви а) и б) от настоящия параграф елементи, чийто общ размер е равен на или по-малък от прага, посочен в параграф 2:
а)
отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и чийто общ размер е равен на или по-малък от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
б)
когато институцията има значителни инвестиции в предприятие от финансовия сектор, нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на такива предприятия, чиято обща сума е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагането на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики.
2. За целите на параграф 1 прагът е равен на сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, умножена по процента, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
остатъчната сума на елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагането на корекциите и приспаданията в членове 32-36 в пълен размер и без прилагане на праговете на освобождаване, определени в настоящия член;
б)
17,65 %.
3. За целите на параграф 1 институциите определят частта на отсрочените данъчни активи от общия размер на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, която не се изисква да бъде приспадната, чрез разделяне на сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики, и които общо са равни на или по-малки от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията;
б)
сборът от:
i)
сумата, посочена в буква а);
ii)
сумата от преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на собствения капитал на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, които общо са по- равни на или малки от 10 % от сумата на елементите на нейния базов собствен капитал от първи ред.
Делът на значителните инвестиции спрямо общия размер на елементите, който не се изисква да бъде приспадан, е равен на 1 минус дела, посочен в първа алинея.
4. Сумите на елементите, които не се приспадат съгласно параграф 1, получават рисково тегло от 250 %.
Член 49
Изискване за приспадане при прилагане на консолидация, допълнителен надзор или институционална защитна схема
1. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа, подконсолидирана основа и консолидирана основа и когато компетентните органи изискват или позволяват институциите да прилагат метод 1, 2 или 3 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което институцията майка, финансовият холдинг майка, смесеният финансов холдинг майка или институцията притежават значителни инвестиции, при условие че са спазени условията по букви а)-д) от настоящия параграф:
а)
предприятието от финансовия сектор е застрахователно предприятие, презастрахователно предприятие или застрахователен холдинг;
б)
застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователният холдинг попадат в обхвата на същия допълнителен надзор съгласно Директива 2002/87/ЕО, както институцията майка, финансовият холдинг майка или смесеният финансов холдинг майка или институцията, която притежава позицията;
в)
институцията предварително е получила разрешение от компетентните органи;
г)
преди да предоставят посоченото в буква в) разрешение и постоянно след това, компетентните органи се уверяват, че степента на интегрирано управление, управление на риска и вътрешен контрол по отношение на предприятията, които биха били включени в обхвата на консолидацията по метод 1, 2 или 3, е адекватна;
д)
позициите в рамките на предприятието принадлежат на едно от следните:
i)
кредитната институция майка;
ii)
финансовия холдинг майка;
iii)
смесения финансов холдинг майка;
iv)
институцията;
v)
дъщерно предприятие на едно от предприятията, посочени в подточки i)-iv), което е включено в обхвата на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Избраният метод се прилага последователно във времето.
2. С оглед изчисляването на собствения капитал на индивидуална основа и на подконсолидирана основа институциите, които са обект на надзор на консолидирана основа в съответствие с първа част, дял II, глава 2, не приспадат позиции в инструменти на собствения капитал, емитирани от предприятия от финансовия сектор, които са включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, освен ако компетентните органи не определят, че такива приспадания се изискват за конкретни цели, по-специално с цел структурно разделение на банковите дейности и планиране на преструктурирането, за целите на надзора на индивидуална или подконсолидирана основа.
Прилагането на подхода, посочен в първа алинея, не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за цялата или за части от финансовата система на други държави членки или за Съюза като цяло, като създава пречка за функционирането на вътрешния пазар.
3. За целите на изчисляването на собствения капитал на индивидуална или подконсолидирана основа компетентните органи могат да разрешат на институциите да не приспадат позициите в инструменти на собствения капитал в следните случаи:
а)
когато институцията има позиция в друга институция и са изпълнени условията в подточки ii)-vi):
i)
институциите попадат в рамките на една и съща институционална защитна схема, както е посочена в член 113, параграф 7;
ii)
компетентните органи са дали разрешението, посочено в член 113, параграф 7;
iii)
спазени са условията по член 113, параграф 7;
iv)
институционалната защитна схема изготвя консолидирания счетоводен баланс, посочен в член 113, параграф 7, буква д), или, когато не се изисква изготвянето на консолидирани отчети - изчисление на разширена агрегирана основа, което компетентните органи считат за равностойно на разпоредбите на Директива 86/635/ЕИО, в което се включват някои адаптирани разпоредби на Директива, с които се уреждат консолидираните счетоводни отчети на групи кредитни институции. Външен одитор проверява дали това изчисление на разширена агрегирана основа е равностойно, както и по-специално дали при изчисляването е елиминирано многократното използване на елементи, допустими при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема. Консолидираният счетоводен баланс или изчисляването на разширена агрегирана основа се представят на компетентните органи най-малко със същата честота като посочената в член 99;
v)
институциите, които са включени в институционална защитна схема, заедно изпълняват на консолидирана или разширена агрегирана основа изискванията по член 92 и докладват за спазването на тези изисквания в съответствие с член 99. В рамките на институционална защитна схема не се изисква приспадането на участията, притежавани от кооперативни членове или юридически лица, които не са членове на институционалната защитна схема, при условие че е елиминирано многократното използване на елементи, които са приемливи при изчисляването на собствения капитал, както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема и миноритарния акционер, когато той е институция.
б)
когато регионална кредитна институция има позиция в своята централна или друга регионална кредитна институция и условията в буква а), подточки i)-v) са изпълнени.
4. Позиции, спрямо които не се извършва приспадането съгласно параграф 1, 2 или 3, представляват експозиции и подлежат на рисково претегляне в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или 3, в зависимост от случая.
5. Когато дадена институция прилага методи 1 или 2 от приложение I към Директива 2002/87/ЕО, тя оповестява изискването за допълнителен собствен капитал и съотношението на капиталова адекватност на финансовия конгломерат, изчислени в съответствие с член 6 и приложение I към същата директива.
6. ЕБО, ЕОЗППО и Европейският надзорен орган (Европейски орган за ценни книжа и пазари) (ЕОЦКП), създаден с Регламент 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета от 24 ноември 2010 г. (27). разработват в рамките на Съвместния комитет проекти на регулаторни технически стандарти за определяне, за целите на настоящия член, на условията на прилагане на методите за изчисляване, изброени в приложение I, втора част от Директива 2002/87/ЕО за целите на алтернативните подходи във връзка с приспадането, посочени в параграф 1 от настоящия член.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 съответно от Регламент (ЕС) № 1093/2010, от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Раздел 4
Базов собствен капитал от първи ред
Член 50
Базов собствен капитал от първи ред
Базовият собствен капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на базовия собствен капитал от първи ред след прилагане на корекциите, които се изискват от членове 32-35, приспаданията съгласно член 36 и освобождаванията и алтернативните подходи, установени в членове 48,49 и 79.
ГЛАВА 3
Допълнителен капитал от първи ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на допълнителния капитал от първи ред
Член 51
Елементи на допълнителния капитал от първи ред
Елементите на допълнителния капитал от първи ред са:
а)
капиталови инструменти, когато са изпълнени условията по член 52, параграф 1;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
Изброените в буква а) инструменти не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред.
Член 52
Инструменти на допълнителния капитал от първи ред
1. Капиталовите инструменти се приемат за инструменти на допълнителния капитал от първи ред само ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани и платени;
б)
инструментите не са закупени от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
при неплатежоспособност на институцията инструментите са с по-нисък ред от инструментите на капитала от втори ред;
д)
инструментите не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията на:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг и неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите не са предмет на споразумение, под формата на договор или под друга форма, с което се повишава редът на вземанията по инструментите при неплатежоспособност или ликвидация;
ж)
инструментите са с неограничен срок и разпоредбите, които ги уреждат, не включват стимул за изкупуването им от институцията;
з)
ако разпоредбите относно инструментите включват една или повече кол опции, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента;
и)
по отношение на инструментите може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са изтекли пет години от датата на емитиране, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
й)
в разпоредбите относно инструментите няма указание, изрично или по подразбиране, че по отношение на тях ще бъде или може да бъде упражнена кол опция или че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, и институцията не указва това по друг начин, с изключение на следните случаи:
i)
след ликвидация на институцията;
ii)
обратно изкупуване на инструментите по преценка на институцията или други начини за намаляване на допълнителния капитал от първи ред по нейна преценка, когато институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган в съответствие с член 77;
к)
институцията не указва изрично или по подразбиране, че компетентният орган даде съгласие по искане за упражняване на кол опция по отношение на инструментите, за изкупуването им или обратното им изкупуване;
л)
разпределенията по инструментите отговарят на следните условия:
i)
изплатени са от разпределяеми позиции;
ii)
размерът на разпределенията по инструментите няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или на нейното предприятие майка;
iii)
разпоредбите, уреждащи инструментите, предоставят на институцията право на преценка по всяко време да отмени разпределенията по инструментите за неограничен срок и на некумулативна основа, като институцията може да използва тези отменени плащания без ограничение за целите на изпълнението на задълженията си, когато същите станат изискуеми;
iv)
отмяната на разпределенията не представлява неизпълнение от страна на институцията;
v)
отмяната на разпределенията не налага ограничения върху институцията;
м)
инструментите не водят до констатацията, че пасивите на дадена институция надвишават нейните активи, когато съгласно приложимото национално право тази констатация се използва, за да се определи неплатежоспособността на институцията;
н)
в разпоредбите относно инструментите се изисква при настъпването на активиращо събитие постоянно или временно намаляване на стойността на главницата на инструментите или преобразуването им в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
о)
разпоредбите относно инструментите не съдържат характеристика, която би могла да възпрепятства рекапитализирането на институцията;
п)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция, те отговарят на следните две условия:
i)
инструментите са емитирани чрез предприятие в рамките на консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2,
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на тази институция във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Условието в първа алинея, буква г) се счита за изпълнено дори и ако инструментите са включени съгласно член 484, параграф 3 в допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, при условие че са с равностоен ранг.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
формата и естеството на стимулите за изкупуване;
б)
естеството на всяко увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
в)
процедурите и сроковете за:
i)
определяне на това дали е настъпило активиращо събитие;
ii)
увеличаване на стойността на главницата на инструмент на допълнителния капитал от първи ред, което се извършва след временно намаляване на стойността на главницата по този инструмент;
г)
характеристиките на инструментите, които биха могли да възпрепятстват рекапитализирането на институцията;
д)
използването на дружества със специална цел за непряко емитиране на инструменти на собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 53
Ограничения върху отмяната на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред и характеристики, които могат да възпрепятстват рекапитализирането на институцията
За целите на член 52, параграф 1, буква л), подточка v) и буква о) разпоредбите относно инструментите на допълнителния капитал от първи ред не включват, по-специално, следното:
а)
изискване за разпределения по инструментите, които трябва да бъдат направени в случай на извършено разпределение по инструмент, емитиран от институцията, със същия или по-нисък ред спрямо инструмент на допълнителния капитал от първи ред, включително инструмент на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
изискване за отмяна на плащането на разпределения по инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, ако не са направени разпределения по тези инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
задължение за замяна на изплащането на лихви или дивидент с плащане в друга форма. Институцията няма друго такова задължение.
Член 54
Намаляване на стойността или преобразуване на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
1. За целите на член 52, параграф 1, буква н), по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред се прилагат следните разпоредби:
а)
активиращо събитие настъпва, когато посоченото в член 92, параграф 1, буква а) съотношение на базовия собствен капитал от първи ред на институцията се понижи под някоя от следните стойности:
i)
5,125 %;
ii)
стойност над 5,125 %, която се определя от институцията и е посочена в разпоредбите относно инструмента;
б)
институциите могат да предвидят в разпоредбите относно инструмента едно или повече активиращи събития в допълнение към посоченото в буква а);
в)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква те да бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред при настъпването на активиращо събитие, в тези разпоредби се посочва:
i)
ставката на това преобразуване и максималният разрешен размер на преобразуването; или
ii)
диапазона, в който инструментите ще бъдат преобразувани в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред;
г)
ако в разпоредбите относно инструментите се изисква стойността на главницата им да бъде намалена при настъпването на активиращо събитие, това намаляване обхваща:
i)
вземането на държателя на инструмента при неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
ii)
сумата, която трябва да бъде платена при упражняване на кол опция или изкупуване на инструмента;
iii)
извършените разпределения по инструмента.
2. Намаляването на стойността или преобразуването на инструмент на допълнителния капитал от първи ред генерира, съгласно приложимата счетоводна рамка, елементи, които отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Стойността на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, включени в елементите на допълнителния капитал от първи ред, не надхвърля минималната стойност на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, които биха били генерирани, ако стойността на главницата на инструментите на допълнителния капитал от първи ред беше изцяло намалена или преобразувана в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред.
4. Общата стойност на инструментите на допълнителния капитал от първи ред, която се изисква да бъде намалена или преобразувана при настъпването на активиращо събитие, е не по-малка от по-ниската от следните стойности:
а)
сумата, необходима за пълно възстановяване на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред на институцията до 5,125 %;
б)
пълния размер на главницата по инструмента.
5. При настъпване на активиращо събитие институциите предприемат следните действия:
а)
информират незабавно компетентните органи;
б)
информират държателите на инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
намаляват стойността на главницата по инструментите или преобразуват инструментите без забавяне, но най-късно в рамките на един месец, в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с изискването по настоящия член.
6. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи при активиращо събитие, гарантира, че нейният регистриран акционерен капитал по всяко време е достатъчен за преобразуване на всички такива конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред в акции, ако настъпи активиращо събитие. Всички необходими разрешения трябва да са получени към датата на емитиране на подобни конвертируеми инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Институцията запазва по всяко време необходимото предварително разрешение за издаване на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, в които подобни инструменти на допълнителния капитал от първи ред биха били преобразувани при активиращо събитие.
7. Институция, която емитира инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които се преобразуват в базов собствен капитал от първи ред при настъпване на активиращо събитие, гарантира, че няма процедурни пречки за това преобразуване, произтичащи от нейните учредителни актове или договорни правила.
Член 55
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на допълнителния капитал от първи ред
Когато по отношение на инструмент на допълнителния капитал от първи ред вече не се спазват условията по член 52, параграф 1, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на допълнителния капитал от първи ред;
б)
частта на премийните резерви от емисии, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде елемент на допълнителния капитал от първи ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 56
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред следното:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да купува в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимия размер, определен в съответствие с член 60, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията няма значителни инвестиции в тези предприятия;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има значителни инвестиции в тези предприятия, без поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко;
д)
размера на елементите, подлежащи на приспадане от елементите на капитала от втори ред съгласно член 66, с който надхвърля капитала от втори ред на институцията;
е)
всички данъчни отчисления, свързани с предвидимите към момента на изчисляването на отчисленията елементи на допълнителния капитал от първи ред, освен когато институцията коригира размера на елементите на допълнителния капитал от първи ред по подходящ начин, доколкото такива данъчни отчисления намаляват размера, до който тези елементи могат да се използват за покриване на рискове или загуби.
Член 57
Приспадания от позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред
За целите на член 56, буква а) институциите изчисляват позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите си в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките или синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 58
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция, създадена с цел изкуствено раздуване на собствения капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви б), в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
позициите в инструменти на допълнителния капитал от първи ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането елементите на допълнителния капитал от първи ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред.
Член 59
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 56, букви в) и г), в съответствие със следните изисквания:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция във включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 60
Приспадане на позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато институцията няма значителни инвестиции в предприятия от финансовия сектор
1. За целите на член 56, буква в) институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на онези предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между всички държани инструменти на допълнителния капитал от първи ред. Сумата, която трябва да се приспадне съгласно параграф 1 от всеки инструмент на допълнителния капитал от първи ред, се изчислява, като сумата в буква а) от настоящия параграф се умножи по дела в буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общия размер на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 56, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите на параграф 1, буква а), подточки i), (ii) и iii), не се приспада и за нея се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и на изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Допълнителен капитал от първи ред
Член 61
Допълнителен капитал от първи ред
Допълнителният капитал от първи ред на дадена институция се състои от елементите на допълнителния капитал от първи ред след приспадане на елементите, посочени в член 56, и след прилагане на член 79.
ГЛАВА 4
Капитал от втори ред
Раздел 1
Елементи и инструменти на капитала от втори ред
Член 62
Елементи на капитала от втори ред
Елементите на капитала от втори ред са:
а)
капиталови инструменти и подчинени заеми, когато са спазени условията по член 63;
б)
премийните резерви от емисии, свързани с посочените в буква а) инструменти;
в)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - корекциите за общ кредитен риск, брутно от данъчни ефекти, в размер до 1,25 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 2;
г)
за институциите, изчисляващи размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумите с положителен знак, брутно от данъчни ефекти, получени в резултат на предвиденото в членове 158 и 159 изчисление, в размер до 0,6 % от рисково претеглените експозиции, изчислени в съответствие с трета част, дял II, глава 3.
Изброените в буква а) елементи не отговарят на изискванията за елементи на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред.
Член 63
Инструменти на капитала от втори ред
Капиталовите инструменти и подчинените заеми са инструменти на капитала от втори ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, и изцяло платени;
б)
инструментите не са закупени или подчинените заеми не са предоставени, в зависимост от случая, от някой от следните:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятие, в което институцията има дялово участие под формата на притежание, пряко или посредством контрол, на 20 % или повече от правата на глас или капитала на предприятието;
в)
закупуването на инструментите или предоставянето на подчинените заеми, в зависимост от случая, не се финансира пряко или непряко от институцията;
г)
вземанията по главницата на инструментите съгласно разпоредбите, уреждащи тези инструменти, или вземанията по главницата на подчинените заеми съгласно разпоредбите, уреждащи тези заеми, в зависимост от случая, са с по-нисък ред от вземанията на всички привилегировани кредитори;
д)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са обезпечени или не са обект на гаранции, които повишават реда на вземанията от:
i)
институцията или нейните дъщерни предприятия;
ii)
предприятието майка на институцията или неговите дъщерни предприятия;
iii)
финансовия холдинг майка или неговите дъщерни предприятия;
iv)
холдинга със смесена дейност или неговите дъщерни предприятия;
v)
смесения финансов холдинг или неговите дъщерни предприятия;
vi)
предприятие, което има тесни връзки със субектите, посочени в подточки i) - v);
е)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не са предмет на договореност, с която по друг начин се повишава редът на вземанията съответно по инструментите или подчинените заеми;
ж)
инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, имат първоначален матуритет от най-малко пет години;
з)
разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не включват стимул за изкупуване или изплащане на главницата по тях, в зависимост от случая, от институцията преди падежа им;
и)
ако инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, включват една или повече кол опции или опции за изплащане преди падежа, тези опции могат да бъдат упражнени единствено по преценка на емитента или длъжника, в зависимост от случая;
й)
по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може да се упражни кол опция, те могат да бъдат изкупени или изкупени обратно, или изплатени преди падежа само когато са изпълнени условията по член 77 и не преди да са минали пет години от датата на емитиране или получаване, в зависимост от случая, освен когато са изпълнени условията по член 78, параграф 4;
к)
в разпоредбите относно инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не се посочва изрично и не се подразбира, че по отношение на инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, може или ще се упражни кол опция, че те ще бъдат или могат да бъдат изкупени, изкупени обратно или изплатени преди падежа, в зависимост от случая, от институцията, освен при неплатежоспособност или ликвидация на институцията, и институцията не указва това по друг начин;
л)
разпоредбите, уреждащи инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, не предоставят на държателя правото да ускори графика на изплащането на лихви или на главницата, освен в случай на неплатежоспособност или ликвидация на институцията;
м)
размерът на дължимите по инструментите или подчинените заеми, в зависимост от случая, плащания на лихви или на дивиденти няма да бъде променен въз основа на кредитния рейтинг на институцията или нейното предприятие майка;
н)
когато инструментите не са емитирани пряко от институция или когато подчинените заеми не са получени пряко от институция, в зависимост от случая, трябва да бъдат изпълнени следните две условия:
i)
инструментите са емитирани или подчинените заеми са получени, в зависимост от случая, чрез предприятие, което е част от консолидацията по силата на първа част, дял II, глава 2;
ii)
постъпленията са незабавно и без ограничение на разположение на институцията във форма, която отговаря на условията в настоящия параграф.
Член 64
Амортизация на инструментите на капитала от втори ред
Степента, в която инструментите на капитала от втори ред отговарят на изискванията за елементи на капитала от втори ред през последните пет години от матуритета на инструментите, се изчислява чрез умножаване на резултата, получен от изчислението в буква а), по сумата в буква б), както следва:
а)
номиналната стойност на инструментите или подчинените заеми на първия ден от последния петгодишен период на договорения матуритет, разделена на броя на календарните дни в този период;
б)
броят на оставащите календарни дни от договорения матуритет на инструментите или подчинените заеми.
Член 65
Последици от неспазването на изискванията по отношение на инструментите на капитала от втори ред
Когато по отношение на инструмент на капитала от втори ред вече не се спазват условията по член 63, се прилага следното:
а)
този инструмент незабавно престава да бъде инструмент на капитала от втори ред;
б)
частта на премийните резерви, които са свързани с този инструмент, незабавно престава да бъде сред елементите на капитала от втори ред.
Раздел 2
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 66
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
От елементите на капитала от втори ред се приспадат:
а)
преките, непреките и синтетичните позиции на институция в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително такива, които тя може да бъде задължена да закупи в резултат на съществуващи договорни задължения;
б)
преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, с които институцията има реципрочни кръстосани позиции, които позиции компетентният орган смята, че са били създадени с цел да се раздуе изкуствено собственият капитал на институцията;
в)
приложимият размер, определен в съответствие с член 70, на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции;
г)
преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията има значителни инвестиции, без поетите позиции, държани за по-малко от пет работни дни.
Член 67
Приспадания на позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред
За целите на член 66, буква а) институциите изчисляват позициите си въз основа на брутните дълги позиции при спазване на следните изключения:
а)
институциите могат да изчисляват размера на позициите въз основа на нетната дълга позиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в една и съща базисна експозиция и късите позиции не са свързани с риск от контрагента;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
б)
институциите определят сумата, която да се приспадне за преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси собствени инструменти на капитала от втори ред;
в)
институциите могат да прихванат късите позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от къси позиции в базисните индекси, включително когато тези къси позиции включват риск от контрагента, от брутните дълги позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, произтичащи от позиции в свързани с индекси ценни книжа, ако са изпълнени следните две условия:
i)
дългите и късите позиции са в едни и същи базисни индекси;
ii)
както дългите, така и късите позиции се държат в търговския или в банковия портфейл.
Член 68
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, когато институцията има реципрочна кръстосана позиция с цел изкуствено да се раздуе собственият капитал
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви б), в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
позициите в инструменти на капитала от втори ред се изчисляват въз основа на брутните дълги позиции;
б)
за целите на приспадането позициите в елементи на капитала от втори ред при застрахователните предприятия и елементи на капитала от трети ред при застрахователните предприятия се третират като позиции в инструменти на капитала от втори ред.
Член 69
Приспадане на позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор
Институциите правят приспаданията, изисквани съгласно член 66, букви в) и г), в съответствие със следните разпоредби:
а)
те могат да изчисляват преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор въз основа на нетната дълга позиция в същата базисна експозиция, ако са изпълнени следните две условия:
i)
падежът на късата позиция съответства на този на дългата позиция или има остатъчен матуритет от най-малко една година;
ii)
както дългата, така и късата позиция се държат в търговския или в банковия портфейл;
б)
те определят подлежащата на приспадане сума при преките, непреките и синтетичните позиции в свързани с индекси ценни книжа, като изчисляват базисната експозиция към включените в тези индекси капиталови инструменти на предприятията от финансовия сектор.
Член 70
Приспадане на инструменти на капитала от втори ред, когато дадена институция няма значителни инвестиции в съответното предприятие
1. За целите на член 66, буква в), институциите изчисляват приложимата подлежаща на приспадане сума, като умножават сумата, посочена в буква а) от настоящия параграф, по коефициента, получен от изчислението, посочено в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума, с която преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор надхвърля 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислена след прилагане на:
i)
членове 32-35;
ii)
член 36, параграф 1, букви а)-ж), буква к), подточки ii)-v) и буква л), с изключение на сумата, която се приспада за отсрочените данъчни активи, които се основават на бъдеща печалба и произтичат от временни разлики;
iii)
членове 44 и 45;
б)
сумата на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, разделена на общата сума на всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на тези предприятия от финансовия сектор.
2. Институциите изключват поетите позиции, държани за пет работни дни или по-малко, от посочената в параграф 1, буква а) сума и от изчисляването на посочения в параграф 1, буква б) коефициент.
3. Подлежащата на приспадане сума съгласно параграф 1 се разпределя между за всички държани инструменти на капитала от втори ред. Институциите определят приспаднатата част от позициите си в инструменти на капитала от втори ред, като умножат посочената в буква а) от настоящия параграф сума по дела, посочен в буква б) от настоящия параграф:
а)
общата сума на позициите, които подлежат на приспадане съгласно параграф 1;
б)
сумата, определена в подточка i), разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструмента на допълнителния капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
4. Сумата на позициите, посочени в член 66, параграф 1, буква в), която е равна на или по-малка от 10 % от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията след прилагане на разпоредбите в параграф 1, буква а), подточки i)-iii), не се приспада и за него се прилагат приложимите рискови тегла по трета част, дял II, глава 2 или глава 3 и изискванията в трета част, дял IV, в зависимост от случая.
5. Институциите определят частта от позициите си в инструменти на собствения капитал, която е рисково претеглена, като разделят посочената в буква а) сума на сумата в буква б):
а)
сумата на позициите, които трябва да бъдат рисково претеглени съгласно параграф 4;
б)
сумата, определена в подточка i) разделена на сумата, определена в подточка ii):
i)
общия размер на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
общата сума на преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия капитал от първи ред на предприятия от финансовия сектор, в които институцията няма значителни инвестиции.
Раздел 3
Капитал от втори ред
Член 71
Капитал от втори ред
Капиталът от втори ред на дадена институция се състои от елементите на капитала от втори ред на институцията след приспаданията, посочени в член 66, и прилагането на член 79.
ГЛАВА 5
Собствен капитал
Член 72
Собствен капитал
Собственият капитал на дадена институция се състои от сбора на нейния капитал от първи ред и капитал от втори ред.
ГЛАВА 6
Общи изисквания
Член 73
Разпределения по инструменти на собствения капитал
1. Капиталовите инструменти, за които единствено институцията има право на преценка и може да реши да се изплатят разпределения под форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред освен ако институцията не е получила предварително разрешение от компетентните органи.
2. Компетентните органи дават посоченото в параграф 1 разрешение само ако считат, че са изпълнени всички условия по-долу:
а)
възможността, с която разполага институцията да отменя плащания по инструмента, не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
б)
капацитетът на инструмента да поема загуби не се влияе отрицателно от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията;
в)
качеството на капиталовия инструмент не се намалява по друг начин от посоченото в параграф 1 право на преценка на институцията, нито от формата, в която могат да се правят разпределенията.
3. Капиталовите инструменти, за които юридическо лице, различно от институцията, която ги е емитирала, може по своя преценка да реши или да изиска плащането на разпределения по инструмента да се прави във форма, различна от парични средства в брой или инструмент на собствения капитал, не отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
4. Институциите могат да използват широк пазарен индекс като една от базите за определяне на размера на разпределенията по инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
5. Параграф 4 не се прилага, ако институцията е референтен субект в този широк пазарен индекс, освен ако са изпълнени следните две условия:
а)
институцията счита, че промените в този широк пазарен индекс не са свързани по съществен начин с кредитния рейтинг на институцията, нейната институция майка, финансов холдинг майка, финансов холдинг майка със смесена дейност или холдинг майка със смесена дейност;
б)
компетентният орган не е достигнал до становище, което се различава от посоченото в буква а).
6. Институциите отчитат и оповестяват широките пазарни индекси, на които се основават техните капиталови инструменти.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които трябва да са изпълнени, за да може даден индекс да се разглежда като широк пазарен индекс за целите на параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 74
Позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирани предприятия от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал
Институциите не приспадат от елементите на собствения капитал преки, непреки или синтетични позиции в капиталови инструменти, емитирани от регулирано предприятие от финансовия сектор, които не отговарят на изискванията за регулаторен капитал на това предприятие. За такива позиции институциите прилагат рисково тегло в съответствие с трета част, дял II, глава 2 или глава 3, в зависимост от случая.
Член 75
Приспадане и изисквания относно падежа за къси позиции
Изискванията относно падежа на късите позиции, посочени в член 45, буква а), член 59, буква а) и член 69, буква а), се считат за удовлетворени по отношение на държаните позиции, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията има договорно право да продаде дългата позиция, която е обект на хеджиране, на хеджиращия контрагент на конкретна бъдеща дата;
б)
контрагент, предоставящ хеджинг на институцията, е договорно задължен да закупи от институцията посочената в буква а) дълга позиция на тази конкретна бъдеща дата.
Член 76
Свързани с индекси позиции в капиталови инструменти
1. За целите на член 42, буква а), член 45, буква а), член 57, буква а), член 59, буква а), член 67, буква а) и член 69, буква а) институциите могат да намалят размера на дадена дълга позиция в капиталов инструмент с частта от индекс, която е съставена от същата хеджирана базисна експозиция, ако са изпълнени следните условия:
а)
хеджираната дълга позиция и късата позиция в индекс, който е използван за хеджиране на тази дълга позиция, са държани в търговския портфейл или в банковия портфейл;
б)
посочените в буква а) позиции са включени по справедлива стойност в баланса на институцията;
в)
посочената в буква а) къса позиция отговаря на изискванията за ефективно хеджиране съгласно вътрешните за институцията процедури за контрол;
г)
компетентните органи поне веднъж годишно правят оценка на адекватността на посочените в буква в) процедури за контрол и се уверяват, че те продължават да са подходящи.
2. Когато компетентният орган е дал предварително разрешение, институцията може да използва консервативна оценка на базисната си експозиция във включени в индекси капиталови инструменти като алтернатива на изчисляването на своята експозиция спрямо елементите, посочени в буква а) или в буква б) или и в двете:
а)
включени в индекси собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
б)
включени в индекси инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред на предприятия от финансовия сектор.
3. Компетентните органи дават разрешението, посочено в параграф 2, само ако институцията им е представила убедителни доказателства, че за нея наблюдението на базисната ѝ експозиция спрямо елементите, посочени в параграф 2, буква а) или в буква б) или и в двете, в зависимост от случая, ще представлява оперативна тежест.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
кога оценката, която се използва като посочената в параграф 2 алтернатива на изчисляването на базисната експозиция е достатъчно консервативна;
б)
смисъла на „оперативна тежест“ за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 77
Условия за намаляване на собствения капитал
Институцията трябва да поиска предварително разрешение на компетентния орган, за да извърши едно от следните или и двете заедно:
а)
да намали, да изкупи или да изкупи обратно емитираните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред по разрешения от приложимото национално право начин;
б)
да упражни кол опция по отношение на инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, да ги изкупи, изплати или да ги изкупи обратно, в зависимост от случая, преди договорения падеж.
Член 78
Разрешение от надзорен орган за намаляване на собствения капитал
1. Компетентният орган дава разрешение на институцията да намали, да изкупи обратно, да упражни кол опция или да изкупи инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
преди извършване на действието по член 77 или едновременно с него институцията заменя инструментите, посочени в член 77, с инструменти на собствения капитал със същото или по-високо качество при условия, които отговарят на капацитета на институцията да генерира доход;
б)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че след въпросното действие собственият ѝ капитал надхвърля изискванията по член 92, параграф 1 от настоящия регламент и комбинираното изискване за буфер в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС с марж, който компетентният орган може да счита за необходим въз основа на член 104, параграф 3 от Директива 2013/36/ЕС.
2. При оценката в съответствие с параграф 1, буква а) доколко заместващите инструменти отговарят на капацитета на институцията да генерира доход, компетентните органи вземат под внимание степента, до която тези заместващи капиталови инструменти ще са свързани с повече разходи за институцията от инструментите, които заменят.
3. Когато институцията предприема посоченото в член 77, буква а) действие и приложимото национално право забранява отказа от изкупуване на посочените в член 27 инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, компетентният орган може да предостави освобождаване от изискванията по параграф 1 от настоящия член, при условие че изиска от институцията да ограничи изкупуването на такива инструменти по подходящ начин.
4. Компетентните органи могат да разрешат на институциите да изкупят инструменти на допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред преди изтичането на пет години от датата на емитиране само когато са изпълнени условията по параграф 1 и буква а) или буква б) от настоящия параграф:
а)
има промяна в регулаторната класификация на тези инструменти, която може да доведе до тяхното изключване от собствения капитал, или те са прекласифицирани като форма на собствен капитал с по-ниско качество, и са изпълнени следните две условия:
i)
компетентният орган счита, че тази промяна е достатъчно сигурна;
ii)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че регулаторната прекласификация на тези инструменти не е била разумно предвидима към момента на емитирането им;
б)
има промяна в приложимото данъчно третиране на тези инструменти, като институцията представя на компетентния орган убедителни доказателства, че тази промяна е съществена и не е била разумно предвидима към момента на емитирането на инструментите.
5. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти, с които се определят:
а)
значението на „отговарят на капацитета на институцията да генерира доход“;
б)
подходящите начини за ограничаване на изкупуването, посочено в параграф 3;
в)
процедурите и изискванията относно данните, които институцията трябва да изпълни при подаването на заявление за получаване на разрешението на компетентния орган да осъществи някое от действията по член 77, включително процедурата в случай на изкупуване на акции, емитирани за членовете на кооперативни дружества, и срока за обработка на това заявление.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 79
Временно неприлагане на приспаданията от собствения капитал
1. Когато институцията временно държи капиталови инструменти или е отпуснала подчинени заеми, когато е приложимо, които отговарят на изискванията за инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред на предприятие от финансовия сектор, и компетентният орган приема, че тези позиции са създадени за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие, компетентният орган може да реши временно да предостави освобождаване от разпоредбите относно приспаданията, които иначе биха се прилагали към тези инструменти.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на понятието „временно“ за целите на параграф 1 и условията, при които компетентният орган може да приеме, че тези временни позиции са за целите на операция за предоставяне на финансова помощ, предназначена да реорганизира и спаси това предприятие.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 80
Постоянен анализ на качеството на собствения капитал
1. ЕБО наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в Съюза, и уведомява незабавно Комисията, когато са налице съществени доказателства, че тези инструменти не изпълняват критериите по член 28 или когато е приложимо на член 29.
По искане на ЕБО компетентните органи незабавно препращат цялата информация, която според ЕБО има отношение към емитираните нови капиталови инструменти, за да се даде възможност на ЕБО да наблюдава качеството на инструментите на собствения капитал, емитирани от институции в рамките на Съюза.
2. Уведомлението съдържа:
а)
подробно описание на естеството и степента на установения недостиг;
б)
технически съвети за мерките от страна на Комисията, които ЕБО смята за необходими;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
3. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията относно всякакви значими изменения, които смята за необходими за определянето на собствения капитал, в резултат на което и да е от следните:
а)
промени в пазарните стандарти или практики;
б)
промени в съответните правни или счетоводни стандарти;
в)
значителни промени в методиката на ЕБО за стрес тестване на платежоспособността на институциите.
4. ЕБО предоставя технически съвети на Комисията до 31 януари 2014 г. за възможното третиране на нереализираната печалба от преоценки по справедлива стойност, различно от включването ѝ без корекция в базовия собствен капитал от първи ред. Такива препоръки отчитат съответните изменения в международните счетоводни стандарти и в международните споразумения за пруденциални стандарти за банките.
ДЯЛ II
МАЛЦИНСТВЕНО УЧАСТИЕ И ИНСТРУМЕНТИ НА ДОПЪЛНИТЕЛНИЯ КАПИТАЛ ОТ ПЪРВИ РЕД И НА КАПИТАЛА ОТ ВТОРИ РЕД, ЕМИТИРАНИ ОТ ДЪЩЕРНИ ПРЕДПРИЯТИЯ
Член 81
Малцинствени участия, които отговарят на изискванията за включване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Малцинствените участия включват сумата от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерно предприятие, премийните резерви от емисии във връзка с тях, неразпределената печалба и други резерви, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, за което съгласно национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
елементите на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в уводната част на настоящия параграф, се държат от лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Малцинствените участия, които са финансирани пряко или непряко, посредством дружество със специална цел или по друг начин, от предприятието майка на институцията или дъщерните му предприятия, не представляват консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
Член 82
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред, квалифициран капитал от първи ред, квалифициран капитал от втори ред и квалифициран собствен капитал
Квалифицираният допълнителен капитал от първи ред, квалифицираният капитал от първи ред, квалифицираният капитал от втори ред и квалифицираният собствен капитал обхващат малцинствените участия, инструментите на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред, в зависимост от случая, плюс неразпределената печалба и премийните резерви от емисии във връзка с тях, на дъщерно предприятие, когато са изпълнени следните условия:
а)
дъщерното предприятие е някое от следните:
i)
институция;
ii)
предприятие, което за съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС;
б)
дъщерното предприятие е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
в)
тези инструменти са собственост на лица, различни от предприятията, включени в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
Член 83
Квалифициран допълнителен капитал от първи ред и квалифициран капитал от втори ред, емитиран от дружество със специална цел
1. Инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, емитирани от дружество със специална цел, и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред, квалифицирания капитал от първи ред квалифицирания капитал от втори ред или в квалифицирания собствен капитал, в зависимост от случая, само когато са изпълнени следните условия:
а)
дружеството със специална цел, емитент на тези инструменти, е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания допълнителен капитал от първи ред само когато са изпълнени условията по член 59, параграф 1;
в)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви от емисии се включват в квалифицирания капитал от втори ред само когато са изпълнени условията по член 63;
г)
единственият актив на дружеството със специална цел е инвестицията му в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, като формата на инвестицията отговаря на съответните условия в член 52, параграф 1 или член 63, в зависимост от случая.
Ако компетентният орган сметне, че активите на дружеството със специална цел, различни от инвестицията на това дружество в собствения капитал на предприятието майка или на негово дъщерно предприятие, което е включено изцяло в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2, са минимални и незначителни за такова дружество, компетентният орган може да предостави освобождаване от прилагането на изискването в буква г) от първа алинея.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на видовете активи, които могат да се отнасят до дейността на дружествата със специална цел, и понятията „минимален“ и „незначителен“, посочени в параграф 1, втора алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 84
Малцинствени участия, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на малцинствените участия на дъщерно предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, чрез изваждане от тях на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б):
а)
базовият собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на базовия собствен капитал от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
ii)
размера на консолидирания базов собствен капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква а) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от базовия собствен капитал от първи ред;
б)
малцинствените участия на дъщерното предприятие, изразени като процент от всички инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, малцинственото участие на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания базов собствен капитал от първи ред.
3. Когато компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, малцинственото участие в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признава за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчислението на подконсолидирана основа, изисквано в съответствие с параграф 2 от настоящия член, членове 85 и 87.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Компетентните органи могат да предоставят освобождаване от прилагането на настоящия член на финансов холдинг майка, който изпълнява всички изброени по-долу условия:
а)
основната му дейност е да придобива дялови участия;
б)
подлежи на пруденциален надзор на консолидирана основа;
в)
консолидира дъщерна институция, в която има само малцинствено участие чрез отношение на контрол според определението в член 1 от Директива 83/349/ЕИО;
г)
над 90 % от консолидирания изискван базов собствен капитал от първи ред произлиза от посочената в буква в) дъщерна институция, изчислено на подконсолидирана основа.
В случай че след 31 декември 2014 г. даден финансов холдинг майка, който отговаря на условията, посочени в първа алинея, се превърне в финансов холдинг майка със смесена дейност, компетентните органи могат да му предоставят предвиденото в първа алинея освобождаване, ако отговаря на условията, определени в тази алинея.
6. Когато кредитни институции, които са дълготрайно свързани в мрежа към централен орган, и институциите, установени в рамките на институционална защитна схема при условията в член 113, параграф 7, са създали кръстосана гаранционна схема, които предвиждат, че няма налични или предвиждани съществени, практически или правни пречки за прехвърляне на сумата на собствените средства, която надвишава размера съгласно регулаторните изисквания, от контрагента към кредитната институция, тези институции се освобождават от спазването на разпоредбите на настоящия член по отношение на приспаданията и могат да признават в пълен размер всяко малцинствено участие, произлизащо от кръстосана гаранционна схема.
Член 85
Инструменти на квалифицирания капитал от първи ред, включени в консолидирания капитал от първи ред
1. Институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), по процента, посочен в буква б), от собствения капитал на това предприятие:
а)
капитала от първи ред на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на капитала от първи ред на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
ii)
размера на консолидирания капитал от първи ред, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква б) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави, доколкото тези изисквания трябва да бъдат изпълнени от капитала от първи ред;
б)
квалифицираният капитал от първи ред на дъщерното предприятие, изразен като процент от всички инструменти на капитала от първи ред на това предприятие, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният капитал от първи ред на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания капитал от първи ред.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 86
Квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания капитал от първи ред на дъщерно предприятие, включен в консолидирания допълнителен капитал от първи ред, чрез изваждане на малцинствените участия на това предприятие, включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, от неговия квалифициран капитал от първи ред, включен в консолидирания капитал от първи ред.
Член 87
Квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал
1. Институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания собствен капитал, чрез изваждане на резултата от умножаването на сумата, посочена в буква а), с процента, посочен в буква б), от квалифицирания собствен капитал на това предприятие:
а)
собственият капитал на дъщерното предприятие минус по-ниската стойност от:
i)
размера на собствения капитал на дъщерното предприятие, необходим за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
ii)
размера на собствения капитал, който се отнася до дъщерното предприятие, необходим на консолидирана основа за постигане на сбора от изискваната в член 92, параграф 1, буква в) стойност, посочените в членове 458 и 459 изисквания, специфичните капиталови изисквания, посочени в член 104 от Директива 2013/36/ЕС, комбинираното изискване за буфер, определено в член 128, точка 6 от Директива 2013/36/ЕС, изискванията, посочени в член 500, както и всички допълнителни местни разпоредби в областта на надзора в трети държави;
б)
квалифицираният собствен капитал на предприятието, изразен като процент от всички инструменти на собствения капитал на дъщерното предприятие, включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред, плюс свързаните с тях премийни резерви от емисии, неразпределената печалба и други резерви.
2. Посоченото в параграф 1 изчисление се прави на подконсолидирана основа за всяко дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1.
Институцията може да вземе решение да не прави това изчисление за дъщерно предприятие, посочено в член 81, параграф 1. Когато институцията вземе такова решение, квалифицираният собствен капитал на това дъщерно предприятие не се включва в консолидирания собствен капитал.
3. Когато даден компетентен орган предоставя дерогация от прилагането на пруденциалните изисквания на индивидуална основа, както е посочено в член 7, инструментите на собствения капитала в рамките на дъщерните предприятия, към които се прилага освобождаването, не се признават за собствен капитал на подконсолидирано или консолидирано равнище, в зависимост от случая.
Член 88
Инструменти на квалифицирания капитал, включен в консолидирания капитал от втори ред
Без да се засяга член 84, параграфи 5 и 6, институциите определят размера на квалифицирания собствен капитал на дъщерно предприятие, включен в консолидирания капитал от втори ред, чрез изваждане на квалифицирания капитал от първи ред на това предприятие, включен в консолидирания капитал от първи ред, от неговия квалифициран собствен капитал, включен в консолидирания собствен капитал.
ДЯЛ III
КВАЛИФИЦИРАНИ ДЯЛОВИ УЧАСТИЯ ИЗВЪН ФИНАНСОВИЯ СЕКТОР
Член 89
Претегляне на риска и забрана на квалифицираните дялови участия извън финансовия сектор
1. За квалифицирано дялово участие в предприятие, което не е едно от изброените по-долу, с размер над 15 % от приемливия капитал на институцията, се прилагат разпоредбите в параграф 3:
а)
предприятие от финансовия сектор;
б)
предприятие, което не е от финансовия сектор, чиято дейност компетентният орган смята за една от следните:
i)
пряко разширение на банковата дейност;
ii)
спомагателна на банковата дейност;
iii)
лизинг, факторинг и управление на дялови тръстове, управление на услуги за обработка на данни или друга подобна дейност.
2. За квалифицираните дялови участия на институция в предприятия, различни от посочените в параграф 1, букви а) и б), чийто общ размер надхвърля 60 % от приемливия капитал, се прилагат разпоредбите в параграф 3.
3. Компетентните органи прилагат изискванията в буква а) или б) към квалифицираните дялови участия на институции, посочени в параграфи 1 и 2:
а)
за изчисляването на капиталовото изискване в съответствие с трета част институциите прилагат рисково тегло от 1 250 % към по-голямата от следните стойности:
i)
размера на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 1, надхвърлящ 15 % от приемливия капитал;
ii)
общия размер на квалифицираните дялови участия, посочени в параграф 2, надхвърлящ 60 % от приемливия капитал на институцията;
б)
компетентните органи забраняват на институциите да притежават посочените в параграфи 1 и 2 квалифицирани дялови участия, чийто размер надхвърля процентите на приемливия капитал, предвидени в тези параграфи.
Компетентните органи оповестяват направения от тях избор между буква а) и буква б).
4. За целите на параграф 1, буква б) ЕБО издава насоки, в които се уточняват следните понятия:
а)
дейностите, които са пряко разширение на банковата дейност;
б)
спомагателните банкови дейности;
в)
подобните дейности.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 90
Алтернативен подход на прилагането на рисково тегло от 1 250 %
Като алтернатива на прилагането на рисково тегло от 1 250 % към сумите, надхвърлящи посочените в член 89, параграфи 1 и 2 граници, институциите могат да приспаднат тези суми от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
Член 91
Изключения
1. Акциите /дяловете на предприятията, които не са посочени в член 89, параграф 1, букви а) и б), не се включват при изчисляването на определените в същия член граници на приемливия капитал, когато е изпълнено някое от следните условия:
а)
тези акции/дялове са държани временно в рамките на операция за предоставяне на финансова помощ съгласно член 79;
б)
държането на тези акции/дялове е поета позиция, държана за срок от пет работни дни или по-малко;
в)
тези акции/дялове се държат от името на институцията за чужда сметка.
2. Акциите/дяловете, които не са активи с фиксиран доход, съгласно посоченото в член 35, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, не се включват в изчислението по член 89.
ТРЕТА ЧАСТ
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ
ДЯЛ 1
ОБЩИ ИЗИСКВАНИЯ, ОЦЕНКА И ДОКЛАДВАНЕ
ГЛАВА 1
Минимален размер на собствения капитал
Раздел I
Капиталови изисквания към институциите
Член 92
Капиталови изисквания
1. При спазване на членове 93 и 94, институциите във всеки един момент трябва да отговарят на следните капиталови изисквания:
а)
съотношение на базовия собствен капитал от първи ред 4,5 %;
б)
съотношение на капитала от първи ред 6 %;
в)
съотношение на обща капиталова адекватност 8 %.
2. Институциите изчисляват своите съотношения на капиталова адекватност, както следва:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред е базовият собствен капитал от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
б)
съотношението на капитала от първи ред е капиталът от първи ред на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция;
в)
съотношението на обща капиталова адекватност е собственият капитал на институцията, изразен като процент от общата рискова експозиция.
3. Общата рискова експозиция се изчислява като сбор от букви а)-е) от настоящия параграф, след като се вземат предвид разпоредбите на параграф 4:
а)
размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и риск от разсейване, изчислени в съответствие с дял II и с член 379, по отношение на цялостната дейност на дадена институция, с изключение на рисково претеглените експозиции от дейността по нейния търговски портфейл;
б)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на настоящата част, дял IV или четвърта част, в зависимост от случая, във връзка с дейността по търговския портфейл на институцията за следното:
i)
позиционен риск;
ii)
значителни експозиции, надхвърлящи посочените в членове 395-401 граници, в рамките на разрешения на институцията размер на превишение;
в)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с разпоредбите на дял IV или дял V, с изключение на член 379, както е приложимо, за следното:
i)
валутен риск;
ii)
сетълмент риск;
iii)
стоков риск;
г)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с дял VI по отношение на риска във връзка с корекцията на кредитната оценка на извънборсовите дериватни инструменти, различни от кредитните деривати, признати за намаляване на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск;
д)
капиталовите изисквания, определени в съответствие с дял III по отношение на операционния риск;
е)
размерът на рисково претеглените експозиции, определен в съответствие с дял II по отношение на риска от контрагента, породен от дейността в търговския портфейл на институцията, за следните видове сделки и споразумения:
i)
договорите, изброени в приложение II и кредитни деривати;
ii)
репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, свързани с ценни книжа или стоки;
iii)
маржин заемни сделки с ценни книжа или стоки;
iv)
транзакции с удължен сетълмент.
4. Следните разпоредби се прилагат при изчисляването на общата експозиция, посочена в параграф 3:
а)
капиталовите изисквания по букви в), г) и д) от посочения параграф обхващат възникващите в резултат на цялостната дейност на дадена институция;
б)
институциите умножават определените в букви б)-д) от посочения параграф капиталови изисквания с 12,5.
Член 93
Изискване за начален капитал при действащо предприятие
1. Собственият капитал на дадена институция не може да спадне под размера на началния капитал, изискван при лицензирането ѝ.
2. Съществуващите към 1 януари 1993 г. кредитни институции, размерът на чийто собствен капитал не достига нивото на изисквания начален капитал, могат да продължат да упражняват дейността си. В този случай размерът на собствения им капитал не може да падне под най-високото ниво, достигнато след 22 декември 1989 г.
3. Лицензирани инвестиционни посредници и дружества, попадащи в обхвата на член 6 от Директива 2006/49/ЕО, които са съществували преди 31 декември 1995 г. и чийто собствен капитал не достига размера на изисквания началния капитал, могат да продължат да упражняват своята дейност. Собственият капитал на такива дружества или инвестиционни посредници не трябва да пада под най-високото референтно равнище, изчислено след датата на уведомяване, посочена в Директива 93/6/ЕИО на Съвета от 15 март 1993 г. относно капиталовата адекватност на инвестиционните посредници и кредитните институции (28). Това референтно равнище е средното дневно равнище на собствения капитал, изчислено за шестмесечния период, предхождащ датата на изчисление. То се изчислява на всеки шест месеца по отношение на съответния предходен период.
4. Когато контролът върху дадена институция, попадаща в посочената в параграф 2 или 3 категория, бъде поет от физическо или юридическо лице, различно от лицето, контролирало институцията преди това, размерът на нейния собствен капитал трябва да достигне размера на изисквания начален капитал.
5. При сливане на две или повече институции, попадащи в посочената в параграф 2 или 3 категория, размерът на собствения капитал на институцията след сливането не трябва да спада под общия собствен капитал на слелите се институции в момента на сливането, при условие че не е достигнат размерът на изисквания начален капитал.
6. Когато компетентните органи преценят, че за да се осигури платежоспособността на дадена институция е необходимо посоченото в параграф 1 изискване да бъде спазено, разпоредбите в параграфи 2-5 не се прилагат.
Член 94
Дерогация за несъществен търговски портфейл
1. Институциите могат да заменят капиталовото изискване в член 92, параграф 3, буква б) с капиталовото изискване, изчислено в съответствие с буква а) от посочения параграф по отношение на дейността по търговския им портфейл, при условие че размерът на балансовата и задбалансовата дейност в търговския портфейл отговаря на следните две условия:
а)
той обичайно не достига 5 % от общите активи и 15 милиона евро;
б)
той никога не превишава 6 % от общите активи и 20 милиона евро.
2. Когато се изчислява размерът на балансовата и задбалансовата дейност институциите прилагат следното:
а)
дълговите инструменти се оценяват по пазарни цени или по номинална стойност, капиталовите инструменти - по пазарната им цена, а дериватите - в съответствие с номиналната или пазарна стойност на базисните инструменти.
б)
абсолютните стойности на дългите и късите позиции се сумират се сумират.
3. Когато дадена институция престане да отговаря на условието, посочено в параграф 1, буква б), тя незабавно уведомява компетентния орган. Ако след оценка от компетентния орган, последният установи и уведоми институцията, че изискването в параграф 1, буква а) не е изпълнено, институцията престава да използва параграф 1 от началото на следващия отчетен период.
Раздел 2
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
Член 95
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници с ограничен лиценз за предоставяне на инвестиционни услуги
1. За целите на член 92, параграф 3, инвестиционните посредници, които не са лицензирани да предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 3 и 6 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват общата си рискова експозиция по параграф 2.
2. Инвестиционните посредници, посочени в параграф 1 от настоящия член, и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, изчисляват размера на общата си рискова експозиция като по-високата стойност от:
а)
сумата от посочените в член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е) елементи след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
Дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, трябва да отговарят на изискванията по член 92, параграфи 1 и 2 въз основа на размера на общата рискова експозиция, посочен в първата алинея.
Компетентните органи могат да определят капиталовите изисквания за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО о, като капиталовите изисквания, които биха били задължителни за тези дружества съгласно националните мерки за транспониране в сила на 31 декември 2013 г. за Директиви 2006/49/ЕО и 2006/48/ЕО.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 96
Капиталови изисквания на инвестиционните посредници, които имат начален капитал, предвиден в член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС
1. За целите на член 92, параграф 3, следните категории инвестиционни посредници, които разполагат с начален капитал в съответствие с член 28, параграф 2 от Директива 2013/36/ЕС, изчисляват размера на общата рискова експозиция по параграф 2 от настоящия член:
а)
инвестиционните посредници, които извършват сделки за своя сметка само с цел изпълнение на поръчка на клиент или за целите на получаване на достъп до система за клиринг и сетълмент или до призната борса, когато действат в качеството на посредник или изпълняват поръчка на клиент;
б)
инвестиционните посредници, които отговарят на всички условия по-долу:
i)
не държат парични средства или ценни книжа на клиенти;
ii)
извършват само сделки за своя сметка;
iii)
нямат външни клиенти;
iv)
за изпълнението и сетълмента на сделките им отговаря клирингова институция и те са гарантирани от нея.
2. За инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, размерът на общата рискова експозиция се изчислява като сума от:
а)
член 92, параграф 3, букви а)-г) и буква е), след прилагане на член 92, параграф 4;
б)
сумата, посочена в член 97, умножена по 12,5.
3. Към инвестиционните посредници, посочени в параграф 1, се прилагат всички останали разпоредби относно операционния риск, предвидени в дял VII, глава 3, раздел II, подраздел 1 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 97
Собствен капитал, базиран върху режийни разходи
1. В съответствие с членове 95 и 96 инвестиционните посредници и дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, буква в), които предоставят инвестиционните услуги и дейности, изброени в раздел А, точки 2 и 4 на приложение I към Директива 2004/39/ЕО, поддържат приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година.
2. Когато в стопанската дейност на инвестиционен посредник в сравнение с предходната година е налице промяна, която компетентният орган счита за съществена, органът може да измени изискването в параграф 1.
3. Когато инвестиционен посредник не е извършвал стопанска дейност в продължение на една година, считано от деня на начало на дейността, той трябва да поддържа приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от предвидените в бизнес плана режийни разходи, освен ако компетентният орган не изиска коригиране на плана.
4. ЕБО, в консултация с ЕОЦКП, разработва проекти на регулаторни технически стандарти, с които се уточняват:
а)
изчисляването на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
б)
условията за изменение от компетентния орган на изискването за поддържане на приемлив капитал в размер най-малко на една четвърт от режийните разходи за предходната година;
в)
при инвестиционно дружество, което не е осъществявало дейност в продължение на една година - изчисляването на прогнозните режийни разходи.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приема посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 98
Собствен капитал на инвестиционните посредници на консолидирана основа
1. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 95, когато групата не включва кредитни институции, даден инвестиционен посредник майка в държава членка прилага член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използва изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 95, параграф 2;
б)
собствен капитал, изчислен на базата на консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, както е приложимо.
2. При инвестиционните посредници в група, посочени в член 96, параграф 1, когато групата не включва кредитни институции, инвестиционният посредник майка в държава членка и инвестиционният посредник, контролиран от финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност, прилагат член 92 на консолидирана основа, както следва:
а)
като използват изчисляването на размера на общата рискова експозиция по член 96, параграф 2;
б)
като използват собствен капитал, изчислен според консолидационното състояние на инвестиционния посредник майка или на финансовия холдинг или финансовия холдинг със смесена дейност, в зависимост от случая и в съответствие с първа част, дял II, глава 2.
ГЛАВА 2
Изисквания за изчисляване и отчетност
Член 99
Отчетност във връзка с капиталовите изисквания и финансова информация
1. Институциите докладват на компетентните органи във връзка със задълженията по член 92 най-малко на всеки шест месеца.
2. Институциите, за които се прилага член 4 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, и кредитните институции, различни от посочените в член 4 от същия регламент, които изготвят своите консолидирани финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата, уредена в член 6, параграф 2 от посочения регламент, докладват също и финансова информация.
3. Компетентните органи могат да изискват от онези кредитни институции, които прилагат международни счетоводни стандарти съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002 за докладване на собствения капитал на консолидирана основа съгласно член 23, параграф 2 от настоящия регламент, да докладват също и финансова информация, както е посочено в предходната алинея.
4. Финансовата информация, посочена в параграф 2 и в първата алинея на параграф 3 се докладва в степента, необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика в съответствие с Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единните формати, честотата, датите на докладването, определенията и информационно-технологичните решения, които трябва да се прилагат в Съюза във връзка с отчетността по параграфи 1-4.
Изискванията за отчетност трябва да са пропорционални на естеството, мащаба и сложността на дейността на институцията.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
6. Ако компетентен орган счита, че финансовата информация, изисквана по параграф 2, е необходима, за да се получи цялостен поглед върху рисковия профил на дейността на институцията и да се добие представа за системните рискове, които институциите пораждат за финансовия сектор или за реалната икономика, за институции, различни от посочените в параграфи 2 и 3, и спрямо които се прилага счетоводна рамка, основаваща се на Директива 86/635/ЕИО, компетентните органи се консултират с ЕБО за разширяване на обхвата на изискванията за докладване на финансова информация на консолидирана основа, така че да се включат и тези институции, ако те все още не докладват на такава основа.
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на форматите, които да се използват от институциите, чрез които компетентните органи могат да разширят обхвата на изискванията в съответствие с първа алинея.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените във втора алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Когато даден компетентен орган счита, че информация, която не е обхваната от техническия стандарт за изпълнение по параграф 5, е необходима за постигането на посочените в параграф 4 цели, той уведомява ЕБО и ЕССР за допълнителната информация, която намира за необходимо да бъде включена в техническия стандарт за изпълнение по параграф 5.
Член 100
Допълнителни изисквания за отчетност
Институциите представят на компетентните органи данни за размера (най-малко общия размер) на своите репо споразумения, сделки по предоставяне на заем на ценни книжа и всички форми на натрупване на активи.
ЕБО включва тази информация в техническия стандарт за изпълнение относно докладването по член 99, параграф 5.
Член 101
Специални задължения за отчетност
1. На всеки шест месеца институциите предоставят на компетентните органи следните данни за всеки национален пазар на недвижими имоти, към който имат експозиции:
а)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до по-ниския размер от предоставената като обезпечение сума и 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
б)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
в)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на жилищен недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с жилищен недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
г)
загубите, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до по-ниския размер от заложената сума и 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго;
д)
общите загуби, произтичащи от експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижими имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1;
е)
стойността на всички оставащи експозиции, за които институцията е приела обезпечение под формата на търговски недвижим имот, до частта на експозицията, която се счита за изцяло обезпечена с търговски недвижим имот в съответствие с член 124, параграф 1.
2. Посочените в параграф 1 данни се докладват на компетентния орган от държавата членка по произход на съответната институция. Когато дадена институция има клон в друга държава членка, данните, свързани с този клон, се докладват и на компетентните органи на приемащата държава членка. Данните се докладват поотделно за всеки пазар на имоти в рамките на Съюза, към който съответната институция има експозиция.
3. Компетентните органи публикуват ежегодно в обобщен вид данните, определени в параграф 1, букви а)-е), заедно с историческа справка, когато има такава. Компетентен орган в държава членка, при поискване от друг компетентен орган в държава членка или от ЕБО, им предоставя по-подробна информация за състоянието на пазара на жилищни или търговски недвижими имоти в тази държава членка.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, за елементите посочени в параграф 1;
б)
единните формати, определенията, честотата и датите на отчетност, както и информационно-технологичните решения, на обобщените данни, посочени в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Търговски портфейл
Член 102
Изисквания за търговския портфейл
1. Позициите в търговския портфейл са търгуеми без ограничения или с възможност да бъдат хеджирани.
2. Намерението за търгуване се доказва въз основа на стратегиите, политиките и процедурите, установени от институцията за управление на позицията или портфейла в съответствие с член 103.
3. Институциите въвеждат и поддържат системи и контролни механизми за управление на търговския си портфейл в съответствие с членове 104 и 105.
4. Институциите могат да включат вътрешните хеджиращи позиции при изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, при условие че позициите се държат с намерение за търгуване и са изпълнени изискванията на членове 103 -106.
Член 103
Управление на търговския портфейл
При управлението на позициите или групите от позиции в търговския портфейл, институцията спазва всички изброени по-долу изисквания:
а)
налице е ясно документирана стратегия за търгуване на позицията/инструмента или портфейлите, одобрена от висшето ръководство, която включва очаквания период на държане;
б)
налице са ясно определени политики и процедури за активно управление на откритите на дадена търговска платформа позиции. Тези политики и процедури включват следното:
i)
кои позиции могат да се откриват и на коя търговска платформа;
ii)
определени са лимитите на позициите и последните се наблюдават за целесъобразност;
iii)
дилърите разполагат с право да откриват и управляват позицията в рамките на договорените лимити и съгласно одобрената стратегия;
iv)
позициите се докладват на висшето ръководство като неразделна част от процеса на управление на риска на институцията;
v)
позициите се наблюдават активно посредством източниците на пазарна информация и се прави оценка на възможността за търгуване или хеджиране на позицията или на съставляващите я рискове, включително оценката, качеството и наличието на пазарни данни за целите на оценъчния процес, равнището на пазарния оборот, размерите на търгуваните на пазара позиции;
vi)
активни процедури и механизми за контрол при борбата с измамите.
в)
разполага с ясно определени политики и процедури за наблюдение на позициите с оглед на стратегията ѝ за търгуване, включително наблюдение на оборота и позициите, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен.
Член 104
Включване в търговския портфейл
1. Институциите имат ясно определени политики и процедури за установяване на това коя позиция да бъде включена в търговския портфейл за целите на изчисляването на капиталовите изисквания, като тези политики и процедури отговарят на изискванията в член 102 и на определението за търговски портфейл в член 4, параграф 1, точка 86, като се отчитат възможностите и практиките на институцията за управление на риска. Институцията надлежно документира спазването от нейна страна на тези политики и процедури и ги подлага на периодичен вътрешен одит.
2. Институциите имат ясно определени политики и процедури за цялостното управление на търговския портфейл. Тези политики и процедури обхващат най-малко:
а)
дейностите, които институцията счита за търговски и за съставляващи част от търговския портфейл за целите на капиталовите изисквания;
б)
степента, в която дадена позиция всекидневно може да бъде оценявана по пазарни цени при активен, ликвиден и двупосочен пазар;
в)
за позиции, които се оценяват по модел, степента, в която институцията може:
i)
да определи всички съществени рискове на позицията;
ii)
да хеджира всички съществени рискове на позицията с инструменти, за които съществува активен, ликвиден и двупосочен пазар;
iii)
да получи надеждни оценки за основните допускания и параметри, използвани в модела;
г)
степента, в която институцията може и е задължена да оценява позицията по начин, който може да бъде утвърден от външен експерт по последователен начин;
д)
степента, в която правни ограничения или други оперативни изисквания биха се отразили неблагоприятно на способността на институцията бързо да закрие или хеджира позиция;
е)
степента, в която институцията може и е задължена да управлява активно риска на позициите в рамките на дейностите по търгуването;
ж)
степента, в която институцията може да прехвърля риск или позиции между банковия и търговския портфейл, както и критериите за такива прехвърляния.
Член 105
Изисквания за пруденциална оценка
1. За всички позиции в търговския портфейл се прилагат посочените в настоящия член стандарти за пруденциална оценка. Институциите по-специално гарантират, че пруденциалната оценка на позициите им в търговския портфейл поддържа подходяща степен на сигурност, като се отчита динамичният характер на позициите в търговския портфейл, изискванията за надзорна надеждност, естеството на дейността и целта на капиталовите изисквания по отношение на позициите в търговския портфейл.
2. Институциите въвеждат и поддържат системи и механизми за контрол, достатъчни за осигуряване на пруденциална и надеждна оценка. Системите и механизмите за контрол включват поне следните елементи:
а)
документирани политики и процедури за оценъчния процес, включително ясно определени отговорности в различните области при определяне на стойностите, източниците на пазарна информация и прегледа на тяхната целесъобразност, насоки за използването на ненаблюдаваните данни, отразяващи допусканията на институцията за това какво биха използвали пазарните участници при ценообразуване на позицията, честотата на независимото оценяване, избрания момент за заключителните цени, процедурите за коригиране на оценките и процедурите за месечно и извънредно потвърждаване;
б)
отчетни връзки за звеното, отговарящо за оценъчния процес, които са независими от звеното за сключване на сделки.
Посоката на докладване е директно към ръководния орган.
3. Позициите в търговския портфейл се преоценяват от институциите най-малко веднъж дневно.
4. Институциите, когато е възможно, оценяват своите позиции по пазарни цени, включително при прилагането на капиталови изисквания към търговския портфейл.
5. При оценка по пазарни цени институцията използва по-надеждния от курсовете „купува“ или „продава“, освен в случаите, когато може да затвори позицията си по средната пазарна цена. Когато институциите използват тази дерогация, те информират компетентните си органи относно съответните позиции на всеки шест месеца и представят доказателства, че могат да затворят позициите си по средната пазарна цена.
6. Когато не е възможна оценка по пазарни цени, институциите извършват консервативна оценка посредством оценка по модел на позициите и портфейлите си, включително при изчисляването на капиталовите изисквания за позициите в търговския портфейл.
7. При оценка по модел институциите спазват следните изисквания:
а)
висшето ръководство е запознато с елементите на търговския портфейл или на други оценени по справедлива стойност позиции, които подлежат на оценка по модел, и осъзнава степента на несигурност, която моделът поражда при отчитането на риска/резултатите от дейността;
б)
доколкото е възможно, институциите се основават на пазарните цени при изграждането на хипотетична оценка за пазарната стойност, като оценяват често целесъобразността на хипотезите за пазарната стойност на конкретна оценявана позиция и на параметрите на модела;
в)
когато са налични оценъчни методики, които са общоприета пазарна практика за конкретните финансови инструменти или стоки, институциите ги използват;
г)
когато моделът е разработен от самата институция, той се основава на уместни допускания, които са оценени и проверени от лица с подходяща квалификация, независими от процеса на разработване на модела;
д)
институциите разполагат с надлежни процедури за контрол на измененията, притежават защитено копие на модела и го използват периодично за проверка на стойностите;
е)
звеното за управление на риска е запознато със слабостите на използваните модели и с най-подходящия начин за тяхното отразяване в резултатите от оценката; и
ж)
моделите на институциите се анализират периодично за определяне точността на техните прогнози, което включва оценка относно актуалността на допусканията, анализ на доходността по рискови фактори, сравнение на действителните пазарни стойности с изходните данни от моделите.
За целите на буква г) моделът се разработва и оценява независимо от търговската платформа и подлежи на независима проверка, включваща утвърждаване на числените методи, допусканията и програмното осигуряване.
8. Освен ежедневната оценка по пазарни цени или по модел, институциите извършват независима проверка на цените. Проверката на пазарните цени и входните параметри на модела се извършва от лице или звено, независимо от лицата или звената, чиито резултати са свързани с търговския портфейл, поне веднъж месечно или по-често в зависимост от естеството на пазара или търгуването. Когато няма независими ценови източници или ценовите източници са относително субективни, може да се наложи използване на разумни мерки като например корекции оценките на позициите.
9. Институциите въвеждат и поддържат процедури за разглеждане на възможността за корекции на оценките.
10. Институциите официално разглеждат възможността за следните корекции на оценките: нереализирани кредитни спредове, разходи за закриване на позиции, операционни рискове, несигурност по отношение на пазарните цени, предсрочно прекратяване, разходи, свързани с инвестиране и финансиране, бъдещи административни разходи и - когато е целесъобразно - риск, свързан с модела.
11. Институциите въвеждат и поддържат процедури за изчисляване на корекцията в текущата оценка на нисколиквидни позиции, които могат по-специално да възникнат в резултат на ситуации на пазара или на такива по отношение на институцията като концентрирани позиции и/или позиции, за които първоначално планираният период на държане е бил надхвърлен. При необходимост институциите извършват такива корекции в допълнение към всякакво преоценяване на позицията за целите на финансовото отчитане и ги определят така, че да отразяват неликвидността на позицията. Съгласно тези процедури, институциите разглеждат няколко фактора при определяне на необходимостта от корекция на оценката на нисколиквидните позиции. Тези фактори включват следните елементи:
а)
времето за хеджиране на позицията или на свързаните с нея рискове;
б)
променливостта и средната стойност на спреда „купува - продава“;
в)
наличието на пазарни котировки (брой и идентификация на основните пазарни участници) и променливостта и средния търгуван обем, включително по време на сътресения на пазара;
г)
пазарните концентрации;
д)
”остаряването” на позициите;
е)
степента, до която оценката се основава на модел;
ж)
въздействието на други рискове, свързани с моделите.
12. Когато използват оценки от трети лица или оценка по модел, институциите преценяват дали да коригират оценката. Освен това институциите преценяват необходимостта от прилагане на корекции за нисколиквидните позиции и периодично преглеждат тяхната уместност. Институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките поради несигурност, свързана с входните параметри на модела.
13. По отношение на сложни продукти, включително експозициите към секюритизация и кредитните деривати за n-то неизпълнение, институциите изрично оценяват необходимостта от корекции на оценките с цел да се отрази рискът, свързан с използването на евентуално неточна методика при даден оценъчен модел, както и този, свързан с използването на ненаблюдаеми (и евентуално неточни) параметри за калибриране в оценъчния модел.
14. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане на изискванията на член 105 за целите на параграф 1 от настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 106
Вътрешно хеджиране
1. Вътрешното хеджиране съответства по-специално на следните изисквания:
а)
не е с основна цел за избягване или намаляване на капиталовите изисквания;
б)
вътрешното хеджиране е надлежно документирано и за него се прилагат изрични процедури за вътрешно одобрение и одит;
в)
то се извършва при пазарни условия;
г)
пазарният риск, породен от вътрешното хеджиране, се управлява активно съгласно утвърдените лимити в търговския портфейл;
д)
то е обект на внимателно наблюдение.
Наблюдението се осигурява с подходящи процедури.
2. Изискванията на параграф 1 се прилагат, без да се засягат изискванията, приложими за хеджираната позиция в банковия портфейл.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2, когато дадена институция хеджира експозиция в банковия портфейл към кредитен риск или риск от контрагента чрез кредитен дериват, вписан в търговския ѝ портфейл, чрез вътрешно хеджиране, експозицията в банковия портфейл или експозицията към риск от контрагента не се считат за хеджирани при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции, освен ако е закупен кредитен дериват от трето лице, което е приемлив доставчик на кредитна защита и дериватът отговаря на изискванията за кредитна защита с гаранции в банковия портфейл. Без да се засяга разпоредбата на член 299, буква з), когато такава защита е закупена от трето лице и се признава за целите на хеджирането на експозиция в банковия портфейл, вътрешната хеджираща позиция и кредитният дериват не се включват при изчисляване на капиталовите изисквания за търговския портфейл.
ДЯЛ II
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА КРЕДИТЕН РИСК.
РАЗДЕЛ 1
Общи принципи
Член 107
Подходи за измерване на кредитен риск
1. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), институциите прилагат стандартизирания подход, посочен в глава 2, или, ако им е разрешено от компетентните органи в съответствие с член 143, вътрешнорейтинговия подход, посочен в глава 3.
2. Спрямо експозиции по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на ЦК институциите прилагат третирането, предвидено в глава 6, раздел 9 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е). Всички останали видове експозиции към ЦК институциите третират, както следва:
а)
като експозиции към институция за други видове експозиции към квалифициран ЦК;
б)
като експозиции към предприятие за други видове експозиции към неквалифициран ЦК.
3. За целите на настоящия регламент експозициите към инвестиционни посредници от трети държави и експозициите към кредитни институции от трети държави, и експозициите към клирингови къщи и борси от трети държави, се третират като експозиции към институции само когато третата държава прилага към съответния субект пруденциални и надзорни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
4. За целите на параграф 3 Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да третират експозициите към субектите по параграф 3 като експозиции към институции, при условие че компетентните органи са одобрили съответната трета държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 108
Техники за редуциране на кредитния риск при прилагането на стандартизиран и вътрешнорейтингов подход
1. За експозиции, към които дадена институция прилага посочения в глава 2 стандартизиран подход или прилага посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход, но без използването на собствени оценки за загуба при неизпълнение (LGD) и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва техники за редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 4 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, букви а) и е), а когато е уместно - на размера на очакваната загуба за целите на изчислението по член 36, параграф 1, буква г) и член 62, буква в).
2. За експозиция, към която дадена институция прилага вътрешнорейтинговия подход, като използва свои собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти съгласно член 151, институцията може да използва редуциране на кредитния риск в съответствие с глава 3.
Член 109
Третиране на секюритизираните експозиции при стандартизирания и вътрешнорейтинговия подход
1. Когато дадена институция използва посочения в глава 2 стандартизиран подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 112 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция на дадена секюритизираща позиция в съответствие с членове 245, 246 и 251-258. Институциите, използващи стандартизирания подход, могат да използват и подхода на вътрешната оценка в случаите, в които това е било разрешено съгласно член 259, параграф 3.
2. Когато дадена институция използва посочения в глава 3 вътрешнорейтингов подход за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за класа експозиции, към който съгласно член 147 биха били отнесени секюритизираните експозиции, тя изчислява размера на рисково претеглената експозиция в съответствие с членове 245, 246 и 259-266.
С изключение на подхода на вътрешната оценка, където вътрешнорейтинговият подход се използва само за част от секюритизираните експозиции, които стоят в основата на дадена секюритизация, институцията използва подхода, съответстващ на преобладаващия дял на секюритизираните експозиции, които са в основата на тази секюритизация.
Член 110
Третиране на корекциите за кредитен риск
1. Институциите, които прилагат стандартизирания подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 62, буква в).
2. Институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, третират корекциите за общ кредитен риск в съответствие с член 159, член 62, буква г) и член 36, параграф 1, буква г).
За целите на настоящия член и на глави 2 и 3, корекциите за общ и за специфичен кредитен риск не включват резервите за покриване на общи банкови рискове.
3. Институциите, които използват вътрешнорейтинговия подход и които прилагат стандартизирания подход за част от експозициите си на консолидирана или индивидуална основа, в съответствие с членове 148 и 150, определят частта от корекцията за общ кредитен риск, която се отнася за третирането на корекцията за общ кредитен риск при стандартизирания и при вътрешнорейтинговия подход, както следва:
а)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено вътрешнорейтингов подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 2;
б)
когато е приложимо - ако дадена институция, включена в консолидацията, прилага единствено стандартизиран подход, корекциите за общ кредитен риск за тази институция се третират съгласно параграф 1;
в)
остатъкът от корекциите за кредитен риск се разпределя пропорционално съобразно дяловете от размера на рисково претеглените експозиции, които са предмет на стандартизирания и на вътрешнорейтинговия подход.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за изчисляване на корекциите за общ и специфичен кредитен риск съгласно приложимата счетоводна рамка за следното:
а)
стойността на експозицията по стандартизирания подход, посочена в член 111;
б)
стойността на експозицията по вътрешнорейтинговия подход по членове 166-168;
в)
третирането на размера на очакваната загуба, посочено в член 159;
г)
стойността на експозицията, използвана за изчисляването на размера на рисково претеглената секюритизираща позиция, посочен в членове 246 и 266;
д)
определянето на неизпълнение по член 178;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2015.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Стандартизиран подход
Раздел 1
Общи принципи
Член 111
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията на даден актив е неговата счетоводна стойност, след като са приложени съответните корекции за специфичен кредитен риск, допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110 и други намаления на собствения капитал, свързани с въпросния актив. Стойността на експозицията към посочена в приложение I задбалансова позиция е следният процент от номиналната й стойност, след редуциране с корекциите за специфичен кредитен риск:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
Задбалансовите позиции, посочени във второто изречение от първа алинея, се разпределят в рискови категории, както е посочено в приложение I.
Когато дадена институция използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, стойността на експозицията на ценните книжа или стоките, продадени, предоставени или дадени в заем по репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки, се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима спрямо тези ценни книжа или стоки, както е предвидено в членове 223-225.
2. Стойността на експозицията в дериват от изброените в приложение II се определя в съответствие с глава 6, като се отчита ефектът от договорите за новация и другите споразумения за нетиране, взети предвид за целите на тези методи в съответствие с глава 6. Стойността на експозицията на репо сделка, сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или глава 4.
3. Когато експозицията е предмет на обезпечена кредитна защита, стойността на експозицията, приложима спрямо тази позиция, може да бъде изменена в съответствие с глава 4.
Член 112
Класове експозиции
Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства или централни банки;
б)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт;
в)
експозиции към субекти от публичния сектор;
г)
експозиции към многостранни банки за развитие;
д)
експозиции към международни организации;
е)
експозиции към институции;
ж)
експозиции към предприятия;
з)
експозиции на дребно;
и)
експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти;
й)
експозиции в неизпълнение;
к)
високо рискови експозиции;
л)
експозиции към покрити облигации;
м)
секюритизиращи позиции;
н)
експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка;
о)
експозиции в дялове или акции на предприятия за колективно инвестиране (ПКИ);
п)
експозиции в капиталови инструменти;
р)
други позиции.
Член 113
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. За да се изчисли размерът на рисково претеглените експозиции, рисковите тегла се прилагат към всички експозиции в съответствие с разпоредбите на раздел 2, освен ако експозициите не са приспаднати от собствения капитал. Прилагането на рискови тегла е в зависимост от класа експозиции, към който е отнесена съответната експозиция, и на неговото кредитно качество в степента, посочена в раздел 2. Кредитното качество може да бъде определяно с помощта на кредитните оценки на АВКО или на агенциите за експортно кредитиране, в съответствие с раздел 3. -.
2. За целите на прилагането на рискови тегла, както е посочено в параграф 1, стойността на експозицията се умножава по рисковото тегло, посочено или определено в съответствие с раздел 2.
3. Когато експозицията е предмет на кредитна защита, приложимото към тази позиция рисково тегло може да бъде изменено в съответствие с глава 4.
4. Размерът на рисково претеглените секюритизирани експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
5. Спрямо експозициите, за които в раздел 2 няма предвидени изчислителни процедури, се определя рисково тегло от 100 %.
6. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред, институцията може, с предварителното одобрение на компетентните органи, да реши да не прилага изискванията на параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към даден контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие, дъщерно предприятие на нейното предприятие майка или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО. Компетентните органи имат правомощието да дадат одобрение, ако са изпълнени следните условия:
а)
контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за които се прилагат подходящи пруденциални изисквания;
б)
контрагентът е напълно включен в същата консолидация, както и институцията;
в)
контрагентът подлежи на същите процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и институцията;
г)
контрагентът е установен в същата държава членка, както и институцията;
д)
не са налице настоящи или бъдещи съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения от контрагента към институцията.
Когато в съответствие с настоящия параграф на институцията е разрешено да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
7. С изключение на експозициите, представляващи елементи на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, институциите могат, с предварителното разрешение на компетентните органи, да не прилагат изискванията по параграф 1 от настоящия член по отношение на експозициите си към контрагенти, с които участват в институционални защитни схеми - договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава институциите и по-специално подсигурява при необходимост тяхната ликвидност и платежоспособност с оглед избягването на несъстоятелност, когато е необходимо. Компетентните органи имат правомощието да дадат разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
изискванията в параграф 6, букви а), г) и д) са изпълнени;
б)
споразуменията гарантират, че институционалната защитна схема може да осигури необходимата подкрепа по поетите задължения чрез средства, които са налични по всяко време;
в)
институционалната защитна схема разполага с подходящи и еднообразно установени системи за наблюдение и класификация на риска (което осигурява пълен преглед на рисковата ситуация на отделните членове и на институционалната защитна схема като цяло) със съответните възможности за оказване на влияние; в съответствие с член 178, параграф 1, тези системи наблюдават по подходящ начин експозициите в неизпълнение;
г)
институционалната защитна схема извършва отделен собствен преглед на риска, резултатите от който се предоставят на отделните членове;
д)
институционалната защитна схема изготвя и публикува веднъж годишно или консолидиран отчет, включващ счетоводен баланс, отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска по отношение на институционалната защитна схема като цяло, или отчет, включващ обобщен счетоводен баланс, обобщен отчет за приходите и разходите, отчет за финансовото състояние и отчет за риска;
е)
членовете на институционалната защитна схема дължат най-малко 24-месечно предизвестие, ако искат да я напуснат;
ж)
премахнато е многократното използване на елементи, които могат да бъдат включени при изчисляването на собствения капитал („многократен ливъридж“), както и неподходящото създаване на собствен капитал между членовете на институционалната защитна схема;
з)
институционалната защитна схема се основава на членството на широк кръг кредитни институции с преобладаващо еднотипен стопански профил;
и)
адекватността на системите, посочени в букви в) и г), се одобрява и контролира периодично от съответните компетентни органи.
Когато в съответствие с настоящия параграф институцията реши да не прилага изискванията на параграф 1, тя може да определи рисково тегло от 0 %.
Раздел 2
Рискови тегла
Член 114
Експозиции към централни правителства или централни банки
1. За експозициите към централни правителства и централни банки се определя 100 % рисково тегло, освен ако не се прилага третирането, посочено в параграфи 2-7.
2. За експозициите към централни правителства и централни банки, за които има кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 1, което съответства на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. За експозициите към ЕЦБ се определя рисково тегло от 0 %.
4. За експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки, които са деноминирани в местната валута на съответното правителство или централна банка и са финансирани в нея, се определя рисково тегло от 0 %.
5. До 31 декември 2017 г. по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
6. За експозициите по параграф 5:
а)
през 2018 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 20 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
б)
през 2019 г. размерът на рисково претеглените експозиции е 50 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2;
в)
през 2020 г. и по-нататък размерът на рисково претеглените експозиции е 100 % от рисковото тегло, присъдено на тези експозиции съгласно член 114, параграф 2.
7. Когато компетентните органи в трета държава прилагат надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, и са определили рисково тегло, по-ниско от посоченото в параграфи 1 и 2, за експозициите към своето централно правителство или централна банка, които са деноминирани в местна валута и са финансирани в нея, институциите могат да определят рискови тегла за тези експозиции по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите към централното правителство или централната банка на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 115
Експозиции към регионални правителства или местни органи на власт
1. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт получават рискови тегла като експозиции към институции, освен ако не се третират като експозиции към централни правителства съгласно параграфи 2 или 4 или не получават рисково тегло съгласно параграф 5. Посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции не се прилага.
2. Експозициите към регионални правителства или местни органи на власт се третират като експозиции към централното правителство, под чиято юрисдикция са установени тези органи, когато няма разлика в нивото на риск между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за генериране на приходи и поради наличието на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение.
ЕБО поддържа публично достъпна база данни за всички регионални правителства и местни органи на власт в Съюза, които съответните компетентни органи третират като експозиции към централните си правителства.
3. Експозициите към църкви или религиозни общности, учредени като юридически лица по публичното право, доколкото същите събират данъци в съответствие със законодателството, което им дава право на това, се третират като експозиции към регионални правителства или местни органи на власт. Параграф 2 не се прилага в този случай, като за целите на член 150, параграф 1, буква а) не се изключва възможността да бъде разрешено прилагането на стандартизирания подход.
4. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозициите към регионални правителства или местни органи на власт като експозиции към централното правителство на тази държава и няма разлика в риска между такива експозиции, дължащи се на специални правомощия на регионалните правителства и местните органи на власт за събиране на приходи и наличие на конкретни институционални споразумения с оглед намаляване на техния риск от неизпълнение, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към такива регионални правителства или местни органи на власт по същия начин.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
5. Експозициите към регионалните правителства или местните органи на власт на държави членки, които не са посочени в параграфи 2-4 и са деноминирани в местната валута на тези регионални правителства или местни органи на власт и финансирани в нея, получават рисково тегло от 20 %.
Член 116
Експозиции към субекти от публичния сектор
1. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитното качество, определена за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учреден субектът от публичния сектор, съгласно следната таблица 2:
Таблица 2
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Експозициите към субекти от публичния сектор, учредени в държави, в които централното правителство няма присъдена оценка, получават рисково тегло от 100 %.
2. Експозициите към субекти от публичния сектор, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се третират в съответствие с член 120. За тези субекти не се прилага посоченото в член 119, параграф 2 и член 120, параграф 2 преференциално третиране за краткосрочни експозиции.
3. Експозициите към субекти от публичния сектор с първоначален падеж по-малък или равен на три месеца получават рисково тегло от 20 %.
4. При изключителни обстоятелства експозициите към субекти от публичния сектор могат да се третират като експозиции към централното правителство, регионалните правителства или местни органи на власт, в чиято юрисдикция са установени предприятията, когато по мнение на компетентните органи на тази юрисдикция между тези експозиции няма разлика в нивото на риск поради наличието на подходящи гаранции от страна на централното правителство, регионалните правителства или местните органи на власт.
5. Когато компетентните органи от юрисдикцията на трета държава, която прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза, третират експозиции към субекти от публичния сектор съгласно параграф 1 или параграф 2, институциите могат да определят рискови тегла за експозициите към тези субекти от публичния сектор по същия начин. В противен случай институциите прилагат рисково тегло от 100 %.
За целите на настоящия параграф Комисията може да приеме, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на третата държава, ако компетентните органи са я одобрили за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 117
Експозиции към многостранни банки за развитие
1. Експозициите към многостранни банки за развитие, които не са посочени в параграф 2, се третират по същия начин, както експозициите към институции. Посоченото в член 119, параграф 2, член 120, параграф 2 и член 121, параграф 3 преференциално третиране спрямо краткосрочни експозиции не се прилага.
Американската инвестиционна корпорация, Черноморската банка за търговия и развитие, Централноамериканската банка за икономическа интеграция и CAF - Латиноамериканската банка за развитие, се считат за многостранни банки за развитие.
2. Експозициите към изброените по-долу многостранни банки за развитие получават рисково тегло от 0 %:
а)
Международна банка за възстановяване и развитие;
б)
Международна финансова корпорация;
в)
Интерамериканска банка за развитие;
г)
Азиатска банка за развитие;
д)
Африканска банка за развитие;
е)
Банка за развитие към Съвета на Европа;
ж)
Скандинавска инвестиционна банка;
з)
Карибска банка за развитие;
и)
Европейска банка за възстановяване и развитие;
й)
Европейска инвестиционна банка;
к)
Европейски инвестиционен фонд;
л)
Международна агенция за застраховане на инвестициите;
м)
Международен финансов фонд за имунизации;
н)
Ислямска банка за развитие.
3. Определя се 20 % рисково тегло за частта от експозициите към Европейския инвестиционен фонд, пропорционална на дължимата невнесена част от неговия капитал.
Член 118
Експозиции към международни организации
Експозициите към изброените по-долу международни организации получават 0 % рисково тегло:
а)
Съюза;
б)
Международен валутен фонд;
в)
Банка за международни разплащания;
г)
Европейски механизъм за финансова стабилност (European Financial Stability Facility);
д)
Европейски механизъм за стабилност (European Stability Mechanism);
е)
международна финансова институция, създадена от две или повече държави членки, която има за цел да мобилизира финансиране и да осигурява финансова подкрепа на своите членове, които са засегнати или заплашени от тежки финансови проблеми.
Член 119
Експозиции към институции
1. Експозициите към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 120. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в съответствие с член 121.
2. Експозициите към институции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, получават рисково тегло, което е с една категория по-малко благоприятно от преференциалното рисково тегло, посочено в член 114, параграфи 4-7, приложимо спрямо експозициите към централното правителство, в чиято юрисдикция е учредена институцията.
3. За експозиции с остатъчен падеж от три месеца или по-малко, деноминирани в местната валута на кредитополучателя и финансирани в нея, не може да бъде определено рисково тегло по-ниско от 20 %.
4. Експозицията към дадена институция под формата на минимални задължителни резерви, изисквани от ЕЦБ или от централна банка на държава членка, може да получи рисково тегло като експозиция към централната банка на съответната държава членка, при условие че:
а)
резервите се държат в съответствие с Регламент (ЕО) № 1745/2003 на Европейската централна банка от 12 септември 2003 г. за прилагане на изискването за минимални резерви (29) или в съответствие с националните изисквания, покриващи всички съществени изисквания на посочения регламент;
б)
в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на институцията, в която се държат резервите, те подлежат на пълно и своевременно изплащане на институцията и не могат да се използват за погасяване на други задължения на институцията.
5. Експозициите към финансови институции, лицензирани и обект на надзор от компетентните органи и подлежащи на пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите по отношение на надеждност, се третират като експозиции към институции.
Член 120
Експозиции към институции с кредитен рейтинг
1. Експозициите с остатъчен падеж над три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 3, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 3
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Експозициите с остатъчен падеж до три месеца към институции с присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло съгласно таблица 4, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО,в съответствие с член 136:
Таблица 4
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Взаимодействието между третирането на експозиции с присъдена краткосрочна кредитна оценка съгласно член 131 и общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, е, както следва:
а)
ако не е присъдена кредитна оценка на краткосрочни експозиции за всички експозиции към институции с остатъчен падеж до три месеца, се прилага общото преференциално третиране за краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
б)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-благоприятно или същото рисково тегло в сравнение с общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава краткосрочната оценка се използва само за тази конкретна експозиция. За останалите краткосрочни експозиции се спазва общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2;
в)
ако е присъдена краткосрочна оценка и тази оценка определя прилагането на по-неблагоприятно рисково тегло, отколкото използването на общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции, посочено в параграф 2, тогава общото преференциално третиране на краткосрочни експозиции не се използва и всички краткосрочни вземания без рейтинг получават същото рисково тегло като определеното от конкретната краткосрочна оценка.
Член 121
Експозиции към институции без кредитен рейтинг
1. Експозициите към институции без присъдена кредитна оценка от призната АВКО получават рисково тегло в зависимост от степента на кредитно качество, определена съгласно таблица 5 за експозициите към съответното централно правителство на юрисдикцията, в която е учредена институцията.
Таблица 5
Степен на кредитно качество на централното правителство
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло на експозицията
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг, учредени в държави, в които централното правителство няма присъден кредитен рейтинг, е 100 %.
3. Рисковото тегло за експозициите към институции без присъден кредитен рейтинг с първоначален ефективен падеж по-малък или равен на три месеца е 20 %.
4. Независимо от параграфи 2 и 3, рисковото тегло за произтичащите от търговско финансиране експозиции, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), към институции без присъден кредитен рейтинг, е 50 %, а когато остатъчният падеж на тези произтичащи от търговско финансиране експозиции към институции без кредитен рейтинг е три месеца или по-малко, рисковото тегло е 20 %.
Член 122
Експозиции към предприятия
1. За експозициите, за които има присъдена кредитна оценка от призната АВКО, се определя рисково тегло съгласно таблица 6, отговарящо на съотнасянето на кредитната оценка, присъдена от АВКО, в съответствие с член 136.
Таблица 6
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. За експозициите, за които няма присъдена кредитна оценка, се определя рисково тегло от 100 % или рисковото тегло на експозициите към централното правителство на юрисдикцията, в която е учредено предприятието, което от двете е по-високо.
Член 123
Експозиции на дребно
Експозициите, които отговарят на следните критерии, получават рисково тегло от 75 %:
а)
експозицията е към физическо лице (или лица) или към малко или средно предприятие (МСП);
б)
експозицията е част от значителен брой експозиции със сходни характеристики, така че рисковете, свързани с това кредитиране, са значително намалени;
в)
общият размер на задължението към институцията, включително към предприятието майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции с неизпълнение от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но с изключение на експозициите, обезпечени изцяло и напълно с жилищни недвижими имоти, които се отнасят към класа експозиции, предвиден в член 112, буква и), не превишава 1 милион евро, доколкото е известно на институцията. Институцията предприема необходимите действия, за да получи тази информация.
Ценните книжа не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Експозициите, които не изпълняват критериите по букви а)-в), не се включват в класа „експозиции на дребно“.
Настоящата стойност на минималните вноски по лизингови схеми на клиенти на дребно се включва в класа „експозиции на дребно“.
Член 124
Експозиции, обезпечени с ипотеки върху недвижими имоти
1. Експозиция или част от експозиция, напълно обезпечена с ипотека върху недвижим имот, получава рисково тегло от 100 %, ако условията по член 125 и член 126 не са спазени, с изключение на тази част от експозицията, която е отнесена към друг клас експозиции. Частта от експозицията, която превишава ипотечната стойност на недвижимия имот, получава същото рисково тегло като приложимото за необезпечените експозиции на въпросния контрагент.
Частта от дадена експозиция, третирана като изцяло обезпечена с недвижим имот, не надхвърля заложения размер от пазарната стойност, а в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната кредитна стойност - не надхвърля ипотечната заемна стойност на съответната недвижима собственост.
2. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат други съществени показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали рисковото тегло от 35 % за посочените в член 125 експозиции, обезпечени с жилищни имоти, и рисковото тегло от 50 % за посочените в член 126 експозиции, обезпечени с търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия, са надеждно обосновани от:
а)
понесените загуби от експозиции, обезпечени с недвижими имоти;
б)
прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти;
Компетентните органи могат да определят увеличено рисково тегло или по-строги критерии от посочените в член 125, параграф 2 и в член 126, параграф 2, когато е уместно, въз основа на съображения за финансова стабилност.
За експозиции, обезпечени с ипотека върху жилищен имот, компетентният орган определя рисково тегло между 35 % и 150 %.
За експозиции, обезпечени с търговски недвижим имот, компетентният орган определя рисково тегло между 50 % и 150 %.
В така зададените рамки увеличеното рисково тегло се определя въз основа на понесени загуби, предвид прогнозата за бъдещото развитие на пазарите и от съображения за финансова стабилност. Когато оценката показва, че определените в член 125, параграф 2 и член 126, параграф 2 рискови тегла не отразяват действителните рискове, свързани с един или повече от свързаните с недвижима собственост сегменти на тези експозиции, напълно обезпечени с ипотека върху жилищни имоти или върху търговски недвижими имоти, разположени в една или повече части от тяхната територия, компетентните органи определят за тези свързани с недвижими имоти сегменти от експозициите, увеличено рисково тегло, съответстващо на действителните рискове.
Компетентните органи се консултират с ЕБО относно корекциите на приложимите рискови тегла и критерии, които ще бъдат изчислени в съответствие с посочените в настоящия параграф критерии, определени от регулаторните технически стандарти, посочени в параграф 4 от настоящия член. ЕБО публикува рисковите тегла и критериите, които компетентните органи определят за експозициите, посочени в членове 125, 126 и 199.
3. Когато компетентните органи определят по-високо рисково тегло или по-строги критерии, институциите разполагат с 6-месечен преходен период, за да приложат новото рисково тегло.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
строгите критерии за оценка на ипотечната заемна стойност, посочена в параграф 1;
б)
условията, посочени в параграф 2, които компетентните органи вземат предвид при определянето на увеличените рискови тегла, по-специално понятието „съображения за финансова стабилност“.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. Институциите на една държава членка прилагат рисковите тегла и критериите, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозициите, обезпечени с ипотеки върху търговски и жилищни недвижими имоти, разположени в другата държава членка.
Член 125
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, се третират, както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти, който е/ще бъде обитаван или отдаван под наем от собственика или при фондове за лично инвестиране - от ползвателя, получават рисково тегло от 35 %;
б)
експозициите към наематели по сделки за лизинг на имот, по които институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, получават рисково тегло от 35 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използвания за обезпечение базисен имот За тези други източници институциите определят максимални съотношения на размера на заема към дохода като част от политиката си на кредитиране и при предоставянето на заема получават подходящи доказателства за съответстващ доход;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
освен ако в член 124, параграф 2 не е определено друго, частта от заема, който получава рисково тегло от 35 %, не надвишава 80 %, от пазарната стойност на съответния имот или 80 % от ипотечната заемна стойност на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращ се на територията на държава членка жилищен имот, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загуба, които не надхвърлят следните граници:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот до 80 % от пазарната стойност или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако по член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с жилищен имот, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с жилищен имот, за всяка отделна година.
4. Ако някоя от границите по параграф 3 е премината за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 126
Експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти
1. Освен ако не е решено друго от компетентните органи в съответствие с член 124, параграф 2, експозициите, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти, се третират както следва:
а)
експозициите или части от тях, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху офиси или други търговски помещения, могат да получат рисково тегло от 50 %;
б)
експозициите, свързани с лизинг на имоти - офиси или други търговски помещения, при който институцията е наемодателят, а наемателят има опцията да купи имота, могат да получат рисково тегло от 50 %, при условие че експозицията на институцията е напълно и изцяло обезпечена с правото на собственост върху имота.
2. Институциите приемат дадена експозиция или част от нея като напълно и изцяло обезпечена за целите на параграф 1, само ако са изпълнени следните условия:
а)
стойността на имота не зависи съществено от кредитното качество на кредитополучателя. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имота и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът от кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имота или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си; т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните потоци, генерирани от използваната за обезпечение базисен имот;
в)
изискванията, посочени в член 208, и правилата за оценка, определени в член 229, параграф 1, са изпълнени;
г)
рисковото тегло от 50 %, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, се отрежда на частта от заема, която не надхвърля 50 % от пазарната стойност на имота или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, на въпросния имот в тези държави членки, които в законови или подзаконови разпоредби са установили строги критерии за оценка на ипотечната заемна стойност.
3. За експозициите, напълно и изцяло обезпечени с намиращи се на територията на държава членка търговски недвижими имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), ако компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубата, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната стойност, освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не надхвърля 0,3 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти;
б)
общата загуба, произтичаща от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не надхвърля 0,5 % от непогасената част от заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти.
4. Ако някой от лимитите по параграф 3 е надхвърлен за дадена година, правото за прилагането му отпада и се прилагат условията по параграф 2, буква б), докато за някоя следваща година не бъдат изпълнени условията по параграф 3.
Член 127
Експозиции в неизпълнение
1. Необезпечената част от всяка позиция, при която е имало неизпълнение от страна на длъжника съгласно член 178, или в случай на експозиции на дребно, необезпечената част от кредитните инструменти, при които е имало неизпълнение по член 178, получава следното рисково тегло:
а)
150 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени;
б)
100 %, когато корекциите за специфичен кредитен риск са не по-малко от 20 % от необезпечената част от стойността на експозицията, ако тези корекции не са били приложени.
2. За целите на определянето на обезпечената част на просрочена позиция, приемливи обезпечения и гаранции са тези, приемливи за целите на редуцирането на кредитния риск съгласно глава 4.
3. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху жилищни имоти в съответствие с член 125, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
4. Стойността на експозицията, получена след корекциите за специфичен кредитен риск на експозиции, напълно и изцяло обезпечени с ипотеки върху търговски недвижими имоти в съответствие с член 126, получава рисково тегло от 100 %, ако е имало неизпълнение съгласно член 178.
Член 128
Високо рискови експозиции
1. Когато е уместно, институциите определят рисково тегло от 150 % на експозициите, включително под формата на акции или дялове в предприятие за колективно инвестиране, които са свързвани с особено високи рискове.
2. Високо рисковите експозиции включват която и да е от следните експозиции:
а)
инвестиции в дружества за рисков капитал;
б)
инвестиции в АИФ по смисъла на член 4, параграф 1, буква а) от Директива 2011/61/ЕС, освен случаите, в които мандатът на фонда не допуска ливъридж, по-висок от изисквания съгласно член 51, параграф 3 от Директива 2009/65/ЕО;
в)
инвестиции в дялов капитал;
г)
спекулативно финансиране на недвижими имоти.
3. При преценяването на това дали дадена експозиция, освен експозициите, посочени в параграф 2, е високо рискова, институциите вземат под внимание следните рискови характеристики:
а)
съществува висок риск от загуба в резултат на неизпълнение от страна на длъжника;
б)
невъзможно е да се оцени адекватно дали експозицията попада в обхвата на буква а).
ЕБО издава насоки, в които се уточнява кои видове експозиции са високо рискове и при какви обстоятелства.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 129
Експозиции към покрити облигации
1. За да могат да се ползват от посоченото в параграфи 4 и 5 преференциално третиране, облигациите, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО ("покрити облигации") трябва да отговарят на изискванията в параграф 7 и да са обезпечени с някой от изброените по-долу допустими активи:
а)
експозиции към или гарантирани от централни правителства, централни банки от ЕСЦБ, субекти от публичния сектор, регионални правителства или местни органи на власт в Съюза;
б)
експозиции към или гарантирани от централни правителства на трети държави, централни банки на трети държави, многостранни банки за развитие, международни организации, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, както и експозиции към или гарантирани от субекти от публичния сектор на трети държави, регионални правителства или местни органи на власт на трети държави, които получават рисково тегло като експозиции към институции или централни правителства и централни банки съгласно съответно член 115, параграфи 1 или 2, или член 116, параграфи 1, 2 или 4, и които отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, а също така и експозиции по смисъла на настоящата буква, които отговарят най-малко на изискванията за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава, при условие че не превишават 20 % от номиналната стойност на покритите облигации на институциите емитент, които са в обращение;
в)
експозиции към институции, които отговарят на първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава. Общата експозиция от този вид не трябва да превишава 15 % от номиналната стойност на покритите облигации на институцията емитент, които са в обращение. Експозициите към институции в Съюза с падеж до 100 дни, не се включват в изискването за първа степен на кредитно качество, но тези институции отговарят най-малко на изискването за втора степен на кредитно качество съгласно настоящата глава.
г)
заеми, обезпечени с:
i)
жилищни имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, уредени от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с жилищни имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху жилищни имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 80 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение;
д)
жилищни заеми, гарантирани изцяло от приемлив доставчик на защита, посочен в член 201, и отговарящи на втора или по-висока степен кредитно качество съгласно изложеното в настоящата глава, когато делът от всеки един от заемите, използван, за да се изпълни изискването по настоящия параграф за обезпеченост на покрити облигации, не надхвърля 80 % от стойността на съответния жилищен имот, разположен във Франция, и когато съотношението на заема към дохода е най-много 33 % към момента на отпускане на заема. Към момента на отпускане на заема не може да има ипотечни тежести върху жилищния имот, а за предоставяните от 1 януари 2014 г. заеми кредитополучателят е договорно задължен да не поема подобни тежести без съгласието на кредитната институция, отпуснала заема. Съотношението на размера на заема към дохода представлява делът от брутния доход на кредитополучателя, който е необходим за обслужване на заема с включените лихви по него. Доставчикът на защита е финансова институция, получила разрешение и подлежаща на надзор от компетентните органи и за която се прилагат пруденциални изисквания, сравними с прилаганите към институциите пруденциални изисквания за устойчивост, или институция, или застрахователно предприятие. Доставчикът на защита създава взаимен гаранционен фонд или - ако е застрахователно предприятие - еквивалентна защита с цел да може да поеме загуби поради кредитен риск, а компетентните органи периодично извършват преглед на калибрирането на този фонд или еквивалентна защита. Кредитната институция и доставчикът на защита извършват оценка на кредитоспособността на кредитополучателя;
е)
заеми, обезпечени с:
i)
търговски недвижими имоти до по-ниската стойност от размера на главницата на съответните ипотеки, заедно с всички предходни ипотеки, и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; или
ii)
първостепенни дялове, емитирани от френските Fonds communs de Titrisation или от равностойни дружества за секюритизация, управлявани от законите на държава членка, които секюритизират експозиции, свързани с търговски недвижими имоти. В случай че такива първостепенни дялове се използват като обезпечение, специалният публичен надзор за защита на притежателите на облигации, предвиден в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, гарантира, че във всеки един момент, докато са включени в обезпечения пул, най-малко 90 % от базисните активи на тези дялове се състоят от ипотеки върху търговски недвижими имоти, комбинирани с всякакви предходни ипотеки, до по-ниската стойност от стойността на главницата, дължима по тези дялове, главницата на ипотеките и 60 % от стойността на предоставения като обезпечение имот; че дяловете отговарят на изискванията за първа степен на кредитно качество съгласно настоящата глава и че тези дялове не превишават 10 % от номиналната стойност на емисията, която все още е в обращение.
Допустими са заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, когато съотношението стойност на заема/стойност на недвижимия имот от 60 % е превишено до максимум 70 %, ако стойността на всички активи, предоставени като обезпечение за покритите облигации, превишава номиналната стойност на покритите облигации в обращение най-малко с 10 %, а вземанията на притежателите на облигациите отговорят на изискванията за правна сигурност, предвидени в глава 4. Вземанията на притежателите на облигации са с предимство пред всички други вземания по обезпечението.
ж)
заеми, обезпечени със ипотека или залог върху кораби до разликата между 60 % от стойността на предоставения като обезпечение кораб и стойността на евентуални предходни ипотеки върху кораби.
За целите на първа алинея, буква в), буква г), подточка ii) и буква е), подточка ii) експозициите, възникнали вследствие прехвърляне и управление на плащания на кредитополучателите или вследствие постъпления поради несъстоятелност на кредитополучатели по заеми, обезпечени със заложени имоти на първостепенните дялове или дългови ценни книжа, не се включват при изчислението на посочените в тези букви лимити.
Компетентните органи могат, след като се консултират с ЕБО, да предоставят частично освобождаване от прилагането на първа алинея, буква в) и да разрешат втора степен на кредитно качество в рамките на максимум 10 % от общата експозиция на номиналната стойност на покритите облигации в обращение на институцията емитент, при условие че могат да се документират значителни проблеми във връзка с потенциална концентрация в съответните държави членки, дължащи се на прилагането на изискванията по посочената буква за първа степен на кредитно качество;
2. Ситуациите, посочени в параграф 1, букви а)-е) включват и такова обезпечение, което законодателството изключително ограничава до защитата на притежателите на облигации срещу загуби.
3. По отношение на недвижими имоти, служещи за обезпечаване на покрити облигации, институциите изпълняват изискванията в член 208 и правилата за оценка в член 229, параграф 1.
4. Покритите облигации, за които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 6а, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 6a
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Покритите облигации, за които няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло въз основа на рисковото тегло, приложимо спрямо първостепенни необезпечени експозиции към емитиращата ги институция. Между рисковите тегла важи следното съответствие:
а)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 20 %, покритата облигация получава рисково тегло 10 %;
б)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 50 %, покритата облигация получава рисково тегло 20 %;
в)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло 100 %, покритата облигация получава рисково тегло 50 %;
г)
ако на експозициите към институцията е присъдено рисково тегло от 150 %, покритата облигация получава рисково тегло от 100 %.
6. Изискванията по параграфи 1 и 2 не се прилагат към покритите облигации, емитирани преди 31 декември 2007 г. Те могат да бъдат третирани преференциално по параграфи 4 и 5до падежа.
7. Експозициите под формата на покрити облигации могат да се ползват от преференциалното третиране, при условие че институцията, която инвестира в тези покрити облигации, е в състояние да увери компетентните органи, че:
а)
получава информация за портфейла най-малко по отношение на:
i)
стойността на покритата група от базисни задължения и на покритите облигации в обращение;
ii)
географското разпределение и вида на покритите активи, размера на заема, лихвения процент и валутните рискове;
iii)
падежната структура на покритите активи и покритите облигации, както и
iv)
процента на заемите с просрочие от повече от 90 дни.
б)
емитентът предоставя на институцията посочената в буква а) информация най-малко веднъж на полугодие.
Член 130
Секюритизиращи позиции
Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизиращи позиции се определя в съответствие с глава 5.
Член 131
Експозиции към институции и предприятия с краткосрочна кредитна оценка
Експозициите към институции и предприятия, на които е присъдена краткосрочна кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 7, съответстващо на присъдената от АВКО кредитната оценка в съответствие с член 136.
Таблица 7
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Член 132
Експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, получават рисково тегло от 100 %, освен ако институцията не прилага метода за кредитна оценка на риска по параграф 2, подхода на подробен преглед по параграф 4 или подхода на средното претегляне на риска по параграф 5, ако са спазени условията в параграф 3.
2. Експозициите в дялове или акции в ПКИ, на които е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, получават рисково тегло съгласно таблица 8, което отговаря на кредитната оценка от АВКО в съответствие с член 136.
Таблица 8
Степен на кредитно качество
1
2
3
4
5
6
Рисково тегло
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Институциите могат да определят рисковите тегла за ПКИ в съответствие с параграфи 4 и 5, ако са изпълнени следните условия:
а)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор в държава членка, а в случай на ПКИ от трета държава - когато са изпълнени следните условия:
i)
ПКИ се управлява от дружество, което е обект на надзор, считан за равностоен на установения в правото на Съюза;
ii)
сътрудничеството между компетентните органи е осигурено в достатъчна степен;
б)
проспектът на ПКИ или друг еквивалентен документ включва:
i)
категориите активи, в които ПКИ има лиценз да инвестира;
ii)
ако се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методиката за изчисляването им;
в)
дейността на ПКИ се отчита най-малко веднъж годишно, което позволява оценяване на активите, пасивите, дохода и дейността през отчетния период.
За целите на буква а) Комисията може да приема, посредством актове за изпълнение и при спазване на процедурата по разглеждане по член 464, параграф 2, решение дали трета държава прилага надзорни и регулаторни мерки, най-малко равностойни на прилаганите в Съюза. При отсъствие на такова решение, до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат предвиденото в настоящия параграф третиране по отношение на експозициите в дялове или акции в ПКИ от трети държави, ако компетентните органи са одобрили тези трети държави за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
4. Когато институцията е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да изчисли средното рисково тегло за експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава. Когато дадена базисна експозиция на ПКИ е сама по себе си експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, което отговаря на критериите на параграф 3, институцията може да прегледа подробно базисните експозиции на другото ПКИ.
5. Когато институцията не е информирана за базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да изчисли средното рисково тегло на експозициите си в дялове или акции в ПКИ в съответствие с методите, определени в настоящата глава, като допуска, че ПКИ първоначално инвестира до максималния позволен от правомощията му размер в класовете експозиции с най-високото капиталово изискване, а след това продължава с инвестиции в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране.
Институциите могат да разчитат на следните трети лица при изчисляването и отчитането, в съответствие с посочените в параграфи 4 и 5 методи, на рисковото тегло на ПКИ:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира изключително в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за ПКИ извън обхвата на буква а) - управляващото дружество на ПКИ, при условие че то отговаря на критериите в параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията, посочени в първа алинея, се потвърждава от външен одитор.
Член 133
Експозиции в капиталови инструменти
1. Следните експозиции следва да се класифицират като експозиции в капиталови инструменти:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
2. Експозициите в капиталови инструменти получават рисково тегло от 100 %, освен ако не се изисква да бъдат приспаднати в съответствие с втора част; от 250 % в съответствие с член 48, параграф 4; от 1 250 % в съответствие с член 89, параграф 3, или се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
3. Инвестициите в капиталови инструменти или инструменти на приемливия надзорен капитал, емитирани от институции, се класифицират като вземания към дялов капитал, освен ако не се приспадат от собствения капитал, не получават 250 % рисково тегло съгласно член 48, параграф 4 или не се третират като високо рискови позиции в съответствие с член 128.
Член 134
Други позиции
1. Материалните активи по смисъла на член 4, параграф 10 от Директива 86/635/ЕИО получават рисково тегло от 100 %.
2. Предварителните плащания и начислените вземания, за които институцията не може да определи съответния контрагент в съответствие с Директива 86/635/ЕИО, получават рисково тегло от 100 %.
3. Паричните средства в процес на събиране получават рисково тегло от 20 %. Касовите наличности и еквивалентните парични позиции получават рисково тегло от 0 %.
4. Резервите в злато на кюлчета в собствен трезор или при друг депозитар, доколкото са покрити с пасиви в злато на кюлчета, получават рисково тегло от 0 %.
5. При споразуменията за продажба и обратно изкупуване на активи, както и за форуърд покупки, рисковото тегло се определя спрямо въпросния актив, а не спрямо контрагентите по сделката.
6. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото неизпълнение сред експозициите поражда плащане, с което договорът се прекратява, и когато на продукта е присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се присъждат рисковите тегла по глава 5. Ако продуктът няма присъдена кредитна оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите, включени в съвкупността, се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, до максимално рисково тегло от 1 250 % и после се умножават по номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, за да се изчисли рисково претегленият размер на актива. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането.
7. Стойността на експозицията при лизинг e равна на дисконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски са плащанията през периода на лизинг, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, както и всяка изгодна опция за покупка, чието упражняване е достатъчно сигурно. Ако страна, различна от лизингополучателя, може да бъде задължена да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в членове 213-215, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4. Тези експозиции се отнасят към съответния клас експозиции съгласно член 112. Когато експозицията е остатъчната стойност на отдадените на лизинг активи, размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява по следния начин: 1/t * 100 % * остатъчната стойност, където t е по-голямото число между 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Раздел 3
Признаване и съотнасяне на оценка на кредитния риск
Подраздел 1
Признаване на авко
Член 135
Използване на кредитните оценки на АВКО
1. Външна кредитна оценка може да бъде използвана за определяне на рисковото тегло на експозиция по настоящата глава, само ако е присъдена или одобрена от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
2. В съответствие с член 2, параграф 4 и член 18, параграф 3 от Регламент (ЕО) № 1060/2009 ЕБО публикува списъка на АВКО на своята електронна страница.
Подраздел 2
Съотнасяне на кредитните оценки на авко
Член 136
Съотнасяне на кредитните оценки на АВКО
1. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП чрез Съвместния комитет разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне за всяка една АВКО съответствието на нейните кредитни оценки със степените на кредитно качество в раздел 2. Това определяне е обективно и последователно.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 юли 2014 г., а при необходимост представя преработени проекти на техническите стандарти за изпълнение.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
2. При определяне на съотнасянето на кредитните оценки ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП се съобразяват със следните изисквания:
а)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид количествени фактори като дългосрочния процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка. По отношение на наскоро създадените АВКО и тези, които разполагат с ограничени от гледна точка на количеството данни за неизпълнение, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП изискват техните очаквания за това какъв според тях е дългосрочният процент на неизпълнение, свързан с всички позиции, получили една и съща кредитна оценка;
б)
за да направи разграничение между различните степени на риск, изразени чрез всяка отделна кредитна оценка, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП вземат предвид качествени фактори като емитентите, наблюдавани от дадена АВКО, обхвата на кредитните оценки, присъждани от тази АВКО, значението на всяка кредитна оценка и определението на АВКО за неизпълнение;
в)
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съпоставят процента на неизпълнение при всяка кредитна оценка на конкретна АВКО и го съпоставят със съответния базов показател, изграден въз основа на историческите проценти на неизпълнение на други АВКО по отношение на група емитенти с равностоен кредитен риск;
г)
когато процентът на неизпълнение по отношение на дадена кредитна оценка на конкретна АВКО е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП съотнасят кредитната оценка на тази АВКО към по-висока степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество;
д)
когато ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП са увеличили рисковото тегло, свързвано с определена кредитна оценка на конкретна АВКО, и ако процентът на неизпълнение при тази кредитна оценка на конкретната АВКО вече не е съществено и системно по-висок от базовия показател, ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП могат да възстановят за кредитната оценка на тази АВКО първоначалната степен на кредитно качество по скалата за оценка на кредитното качество.
3. ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП разработват проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на посочените в параграф 2, букви а), б) и в) съответно количествени фактори, качествени фактори и базови показатели.
ЕБО, ЕОЗППО и ЕОЦКП представят на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приема посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и съответно от Регламент (ЕС) № 1094/2010 и от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Подраздел 3
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
Член 137
Използване на кредитни оценки от агенции за експортно кредитиране
1. За целите на член 114, институциите могат да използват кредитните оценки на избрана от институцията агенция за експортно кредитиране, ако е изпълнено някое от следните условия:
а)
това е консенсусен резултат от оценките за риск, дадени от агенции за експортно кредитиране, които прилагат договореността на ОИСР относно указанията за официално подкрепяните експортни кредити (Arrangement on Guidelines for Officially Supported Export Credits);
б)
агенцията за експортно кредитиране публикува своите кредитни оценки и е възприела договорената от ОИСР методика, като кредитната оценка се свързва с една от осемте минимални застрахователни експортни премии (МЗЕП), установени в методиката. Институцията може да отмени избора си на агенция за експортно кредитиране. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност.
2. Експозициите, за които кредитната оценка от агенция за експортно кредитиране се признава за целите на претеглянето на риска, получават рисково тегло съгласно таблица 9.
Таблица 9
МЗЕП
0
1
2
3
4
5
6
7
Рисково тегло
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Раздел 4
Използване на кредитните оценки на авко за определяне на рисковите тегла
Член 138
Общи изисквания
Дадена институция може да избере една или повече АВКО, които да се използват за определяне на рисковите тегла, присъждани на активи и задбалансови позиции. Институцията може да отмени избора си на АВКО. Институцията трябва да обоснове тази отмяна, ако са налице конкретни основания да се счита, че в основата на отмяната стои намерение за намаляване на изискванията за капиталова адекватност. Кредитните оценки не се използват избирателно. Институцията използва поискани кредитни оценки. Въпреки това тя може да използва непоискани кредитни оценки, ако ЕБО е потвърдил, че непоисканите кредитни оценки на АВКО имат същото качество като поисканите оценки на тази АВКО. ЕБО отказва или оттегля така даденото потвърждение, особено ако АВКО е използвала непоискана кредитна оценка, за да упражни натиск върху оценявания субект, с цел той да поръча кредитна оценка или други услуги. При използването на кредитна оценка институциите спазват следните изисквания:
а)
институция, която реши да използва кредитните оценки от АВКО за определен клас позиции, използва тези кредитни оценки по последователен начин за всички експозиции, спадащи към този клас;
б)
институция, която реши да използва кредитните оценки, изготвени от конкретна АВКО, използва същите без прекъсване и по последователен начин във времето;
в)
институцията използва само кредитни оценки на АВКО, които отчитат едновременно както размера на главницата, така и дължимите по нея лихви;
г)
ако за рейтингова позиция е налице само една кредитна оценка от избрана АВКО, за определянето на рисковото тегло на позицията се използва тази кредитна оценка;
д)
ако за рейтингова позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО и ако те съответстват на различни рискови тегла, се прилага по-високото рисково тегло;
е)
ако за рейтингова позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се вземат предвид двете оценки, определящи двете най-ниски рискови тегла. Ако двете най-ниски рискови тегла са различни, следва да се присъди по-високото рисково тегло. Ако двете най-ниски рискови тегла са еднакви, се присъжда това рисково тегло.
Член 139
Кредитна оценка на емитенти и емисии
1. Ако за конкретна емисионна програма или инструмент, към които спада позицията, съставляваща експозицията, има кредитна оценка, за определянето на рисковото тегло на позицията се прилага тази кредитна оценка.
2. Когато за някоя позиция няма пряко приложима кредитна оценка, но има кредитна оценка за конкретна емисионна програма или инструмент, към които не спада позицията, съставляваща експозицията, или обща кредитна оценка за емитента, то тогава тази кредитна оценка се използва в един от следните случаи:
а)
тя поражда по-високо рисково тегло, отколкото би било иначе, като въпросната експозиция е с равностоен или по-нисък ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции от по-висок ранг на този емитент, в зависимост от случая;
б)
тя поражда по-ниско рисково тегло, като въпросната експозиция е с равностоен или по-висок ранг във всяко отношение в сравнение с конкретната емисионна програма или инструмент или в сравнение с необезпечените експозиции на този емитент, в зависимост от случая.
Във всички други случаи експозицията се третира като нерейтингована.
3. Параграфи 1 и 2 не възпрепятстват прилагането на член 129.
4. Кредитните оценки на емитенти в рамките на дадена корпоративна група не може да се използват като кредитна оценка на друг емитент от същата корпоративна група.
Член 140
Дългосрочни и краткосрочни кредитни оценки
1. Краткосрочните кредитни оценки могат да се използват само за краткосрочни активи и задбалансови позиции, представляващи експозиции към институции и предприятия.
2. Краткосрочната кредитна оценка се прилага само по отношение на позицията, за която се отнася, и не се използва за определяне на рисковите тегла на друга позиция, освен ако:
а)
инструмент с краткосрочен рейтинг получи рисково тегло от 150 %, тогава всички необезпечени експозиции без рейтинг към този длъжник, независимо дали са краткосрочни или дългосрочни, също получават рисково тегло от 150 %;
б)
инструмент, притежаващ краткосрочен рейтинг, получи рисково тегло от 50 %, тогава никоя краткосрочна експозиция без рейтинг не може да получи рисково тегло по-малко от 100 %.
Член 141
Позиции в местна и чужда валута
Кредитна оценка на позиция в местната валута на длъжника не може да се използва за определянето на рисково тегло за друга експозиция на същия длъжник в чужда валута.
Ако дадена експозиция възникне поради участието на институция в заем, отпуснат от международна банка за развитие, чийто статут на предпочитан кредитор се признат от пазара, кредитната оценка на позицията на длъжника в местна валута може да се използва за определянето на рисково тегло.
ГЛАВА 3
Вътрешнорейтингов подход
Раздел 1
Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешнорейтинговия подход
Член 142
Определения
1. За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„рейтингова система“ означава съвкупност от всички методи, процеси, контролни механизми, начини за събиране на данни и информационни системи, които подпомагат оценяването на кредитния риск, отнасянето на експозициите по рейтингови категории или групи и количественото оценяване на неизпълнението и загубите за даден вид експозиции;
2)
„вид експозиции“ означава група експозиции, управлявани по еднакъв начин, които са формирани от определен тип инструменти и които могат да се отнасят само до едно предприятие или една-единствена подгрупа предприятия в рамките на дадена група, при условие че същият вид експозиции се управлява по различен начин в останалите предприятия от групата;
3)
„стопанска единица“ означава самостоятелни организационни или юридически лица, групи дейности, географски местоположения;
4)
„голямо предприятие от финансовия сектор“ означава всяко предприятие от финансовия сектор, различно от посочените в точка 27, буква й), което отговаря на следните условия:
а)
стойността на чиито общи активи, изчислена на индивидуална или консолидирана основа, е по-висока или равна на прага от 70 милиарда евро, като за определянето на размера на активите се използва последният одитиран финансов отчет или консолидираният финансов отчет; и
б)
самото предприятие или поне едно от неговите дъщерни предприятия подлежи на пруденциално регулиране в Съюза или за него се прилагат законите на трета държава, която прилага пруденциални надзорни или регулаторни изисквания, които са най-малкото на равностойни на прилаганите в Съюза.
5)
„нерегулирано финансово предприятие“ означава всяко друго предприятие, което не е регулирано предприятие от финансовия сектор, но извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС или изброени в приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
6)
„категория на длъжника“ означава рискова категория в рамките на рейтинговата скала за длъжници по дадена рейтингова система, която категоризира длъжниците въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на оценките за параметъра вероятност за неизпълнение (PD);
7)
„категория на инструмента“ означава рискова категория в рамките на скалата на рейтинговата система за инструмента, по която са категоризирани експозициите въз основа на конкретен и обособен набор от рейтингови критерии, служещ за източник на собствените оценки за параметъра LGD;
8)
„обслужващо предприятие“ означава предприятие, което управлява ежедневно група закупени вземания или базисните кредитни експозиции.
2. За целите на параграф 1, точка 4, буква б) от настоящия член Комисията може да приема решения, посредством актове за изпълнение и при спазване процедурата по разглеждане, посочена в член 464, параграф 2, дали трета държава прилага надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малкото равностойни на тези, прилагани в Съюза. При отсъствие на подобно решение до 1 януари 2015 г. институциите могат да продължат да прилагат третирането, предвидено в настоящия параграф, спрямо трета държава, когато съответните компетентни органи са одобрили третата държава за такова третиране преди 1 януари 2014 г.
Член 143
Разрешение за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Ако определените в настоящата глава условия са изпълнени, компетентният орган разрешава на институциите да изчисляват размера на рисково претеглените си експозиции като използват вътрешнорейтинговия подход.
2. За всеки клас експозиции и за всяка рейтингова система и подход на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти и за всеки подход за оценяване на параметъра LGD и използваните конверсионни коефициенти се изисква предварително разрешение за използването на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Институциите трябва да получат предварително разрешение от компетентните органи за следното:
а)
съществени промени в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение;
б)
съществени промени на дадена рейтингова система или на подхода на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, за използването на които системи и подходи институцията е получила разрешение.
Обхватът на прилагане на дадена рейтингова система включва всички експозиции от съответния вид експозиция, за които е разработена рейтинговата система.
4. Институциите уведомяват компетентните органи за всички промени в рейтинговите системи и подходи на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за оценяване доколко съществено е използването на съществуваща рейтингова система за допълнителни експозиции, различни от вече обхванатите от тази рейтингова система, както и доколко съществени са промените в рейтинговите системи или подходите на вътрешните модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 144
Оценка на компетентните органи на заявленията за използване на вътрешнорейтинговия подход
1. Компетентният орган издава разрешение по член 143 на дадена институция да използва вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и на конверсионните коефициенти, само ако прецени, че са изпълнени изискванията по настоящата глава и по-специално предвидените в раздел 6, както и че системите на институцията за управление и рейтингуване на експозициите към кредитен риск са надеждни и се прилагат стриктно и по-специално, че институцията е представила достатъчно доказателства, че изпълнява следните стандарти:
а)
рейтинговите системи на институцията осигуряват съдържателна оценка на характеристиките на длъжника и на операциите, съдържателна диференциация на риска и точни и последователни количествени оценки на риска;
б)
вътрешните рейтинги и оценките на неизпълнението и загубите, които се използват при изчисляването на капиталовите изисквания и свързаните с тях системи и процеси, играят основна роля в процеса на управление на риска и вземане на решения, както и при одобрението на кредитите, вътрешното разпределение на капитала и изпълнението на функциите по корпоративно управление на институцията;
в)
институцията има звено за контрол на кредитния риск, отговарящо за нейните рейтингови системи, чиято независимост е осигурена по подходящ начин и върху което не се оказва неправомерно влияние;
г)
институцията събира и съхранява всички необходими данни за ефективно подпомагане на измерването и управлението на кредитния риск;
д)
институцията документира своите рейтингови системи и обосновката за тяхното проектиране и ги утвърждава;
е)
институцията е утвърдила всяка рейтингова система и всеки подход на вътрешни модели по отношение на експозициите към капиталови инструменти в продължение на подходящ период преди разрешението да използва съответната рейтингова система или подход на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, оценила е през този период дали рейтинговата система или подходът на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти са подходящи за цялата гама приложения на рейтинговата система или на подхода на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти, и в резултат на оценката си е въвела необходимите промени в тези рейтингови системи или подходи на вътрешни модели по отношение на експозициите в капиталови инструменти;
ж)
институцията е изчислила съгласно вътрешнорейтинговия подход капиталовите изисквания в резултат на оценките на рисковите си параметри и е в състояние да докладва в съответствие с член 99;
з)
институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на дадена рейтингова система към определена рейтингова категория или група от тази рейтингова система; институцията е отнесла и продължава да отнася всяка експозиция в обхвата на прилагане на даден подход за експозиции в капиталови инструменти към същия подход на вътрешни модели.
Изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход, включително собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, се прилагат и в случаите, когато институцията е въвела дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на рейтинговата система, закупени от доставчик, който е трето лице.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за да се определи методиката за оценяване, която компетентните органи да следват, когато оценяват доколко дадена институция спазва изискванията за използване на вътрешнорейтинговия подход.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с член 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 145
Предишен опит при използването на вътрешнорейтинговите подходи
1. Институцията, кандидатстваща за използване на вътрешнорейтинговия подход, трябва да е използвала за съответните класове експозиции рейтингови системи за вътрешно измерване и управление на риска, които като цяло са в съответствие с посочените в раздел 6 изисквания, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва вътрешнорейтинговия подход.
2. Институцията, кандидатстваща за използване на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, трябва да докаже пред компетентните органи, че е извършвала оценяване и е прилагала собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти по начин, съответстващ като цяло на посочените в раздел 6 изисквания за използване на собствени оценки за тези параметри, най-малко в продължение на три години преди да ѝ се признае способността да използва собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
3. Когато институцията разширява използването на вътрешнорейтинговия подход след първоначалното разрешение, нейният опит е достатъчен, за да отговаря на изискванията на параграфи 1 и 2 по отношение на допълнително обхванатите експозиции. Ако използването на рейтинговите системи обхване експозиции, които съществено се отклоняват от съществуващия обхват, така че не може да се прецени дали наличният опит отговаря на изискванията на тези разпоредби по отношение на допълнителните експозиции, тогава изискванията на параграфи 1 и 2 се прилагат отделно за допълнителните експозиции.
Член 146
Необходими мерки при неспазване на изискванията на настоящата глава
Когато институцията престане да спазва посочените в настоящата глава изисквания, тя уведомява компетентния орган и извършва едно от следните:
а)
представя удовлетворителен за компетентния орган план за своевременно възобновяване на спазването и изпълнява този план в рамките на съгласуван с компетентния орган срок;
б)
доказва на компетентните органи, че последствията от неспазването са несъществени.
Член 147
Методика за отнасяне на дадена експозиция към съответен клас експозиции
1. Методиката, използвана от институцията за отнасянето на експозиции към различни класове експозиции, е подходяща и последователна във времето.
2. Всяка експозиция се отнася към един от следните класове експозиции:
а)
експозиции към централни правителства и централни банки;
б)
експозиции към институции;
в)
експозиции към предприятия;
г)
експозиции на дребно;
д)
експозиции в капиталови инструменти;
е)
секюритизиращи позиции;
ж)
други активи, които нямат характер на кредитни задължения.
3. Към класа в параграф 2, буква а), се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт или субекти от публичния сектор, които се третират като експозиции към централни правителства съгласно членове 115 и 116;
б)
експозиции към многостранни банки за развитие, посочени в член 117, параграф 2;
в)
експозиции към международни организации, получили рисково тегло от 0 % съгласно член 118.
4. Към класа в параграф 2, буква б) се отнасят следните експозиции:
а)
експозиции към регионални правителства или местни органи на власт, които не се третират като експозиции към централни правителства съгласно член 115, параграфи 2 и 4;
б)
експозиции към субекти от публичния сектор, които не се третират като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
експозиции към многостранни банки за развитие, които не са получили рисково тегло от 0 % съгласно член 117; и
г)
експозиции към финансови институции, които се третират като експозиции към институции в съответствие с член 119, параграф 5.
5. За да бъдат отнесени към класа експозиции на дребно, посочен в параграф 2, буква г), експозициите трябва да отговарят на следните критерии:
а)
да са към някой от следните:
i)
експозиции към едно или повече физически лица;
ii)
експозиции към МСП, при условие че в този случай общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително просрочени експозиции, от страна на клиента длъжник или на група от свързани клиенти, с изключение на експозиции, обезпечени с жилищни имоти, доколкото е известно на институцията, която трябва да предприеме разумни стъпки за потвърждаване на тези обстоятелства, не превишава 1 милион евро;
б)
да се третират от институцията последователно във времето и по сходен начин, като част от управлението на риска в тази институция;
в)
да не се управляват индивидуално така, както експозициите в класа експозиции към предприятия;
г)
всяка от тях да представлява част от значителен брой експозиции, управлявани по сходен начин.
В допълнение към изброените в първа алинея експозиции, в класа експозиции на дребно се включва и настоящата стойност на минималните лизингови вноски от клиенти на дребно.
6. Към класа експозиции в капиталови инструменти в параграф 2, буква д) се отнасят следните експозиции:
а)
недългови експозиции, представляващи подчинено остатъчно вземане към активите или приходите на емитента;
б)
дългови експозиции и други ценни книжа, партньорства, деривати или други инструменти, чиято икономическа същност е сходна с тази на експозициите, посочени в буква а).
7. Всяко кредитно задължение, което не е отнесено към класовете експозиции, посочени в параграф 2, букви а), б), г), д) и е), се отнася към класа експозиции към предприятия в буква в) от посочения параграф.
8. В рамките на класа експозиции към предприятия, посочени в параграф 2, буква в), институциите обособяват експозиции „специализирано кредитиране“, които притежават следните характеристики:
а)
експозицията е към предприятие, специално учредено за финансиране или стопанисване на материални активи, или е икономически сравнима експозиция;
б)
съгласно договорните условия на кредитора се предоставя значителен контрол над активите и над доходите, които те генерират;
в)
основният източник за погасяване на задължението е доходът, генериран от активите, които се финансират, а не независимият капацитет на по-широкообхватно търговско предприятие.
9. Остатъчната стойност на отдадено на лизинг имущество се отнася към класа експозиции в параграф 2, буква ж), освен доколкото тя вече е включена в лизинговата експозиция, предвидена в член 166, параграф 4.
10. Експозицията от предоставяне на защита по кредитен дериват за n-то неизпълнение въз основа на съвкупност се отнася към същия посочен в параграф 2 клас, към който биха били отнесени експозициите в съвкупността, освен ако индивидуалните експозиции в съвкупността биха били отнесени към различни класове експозиции, като тогава експозицията се отнася към класа експозиции към предприятия, посочен в параграф 2, буква в).
Член 148
Условия за прилагането на вътрешнорейтинговия подход при различни класове експозиции и стопански единици
1. Институциите и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции, освен ако не са получили разрешение от компетентните органи постоянно да използват стандартизирания подход в съответствие с член 150.
При предварително разрешение от страна на компетентните органи, прилагането може да се въвежда последователно за различните класове експозиции, посочени в член 142, в рамките на една и съща стопанска единица, в различни стопански единици в една и съща група или при използването на собствени оценки за LGD или конверсионните коефициенти - за изчислението на рисковите тегла на експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки.
При класа експозиции на дребно, посочен в член 147, параграф 5, прилагането може да се въвежда последователно за категориите експозиции, на които съответстват различните корелации в член 154.
2. Компетентните органи определят периода, през който от институцията и всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия се изисква да прилагат вътрешнорейтинговия подход за всички експозиции. Този период се определя по преценка на компетентните органи въз основа на естеството и мащаба на дейностите на дадената институция или всяко предприятие майка и неговите дъщерни предприятия, както и броя и естеството на рейтинговите системи, които ще бъдат въведени.
3. Институциите прилагат вътрешнорейтинговия подход в съответствие с условията, определени от компетентните органи. Компетентният орган разработва условията така, че да се гарантира, че предвидената в параграф 1 гъвкавост няма да се използва избирателно с цел постигане на занижени капиталови изисквания по отношение на тези класове експозиции или стопански единици, на които тепърва им предстои включване във вътрешнорейтинговия подход, или при използването на собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти.
4. Институциите, които са започнали да използват вътрешнорейтинговия подход след 1 януари 2013 г. или от които компетентните органи са поискали до тази дата да са в състояние да изчислят капиталовите си изисквания посредством стандартизирания подход, запазват възможността за изчисляване на капиталовите изисквания чрез стандартизирания подход за всички експозиции по време на периода на въвеждане, докато компетентните органи не ги уведомят, че са убедени, че въвеждането на вътрешнорейтинговия подход ще бъде завършено с задоволителна степен на сигурност.
5. Институция, на която е разрешено да използва вътрешнорейтинговия подход за който и да било клас експозиции, използва този подход за класа експозиции в капиталови инструменти, посочен в член 147, параграф 2, буква д), освен когато ѝ е разрешено да прилага за тях стандартизирания подход съгласно член 150, както и за класа експозиции други активи, които нямат характер на кредитни задължения, посочен в член 147, параграф 2, буква ж).
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи установяват подходящия начин и график за последователно въвеждане на вътрешнорейтинговия подход за различните класове експозиции, посочени в параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 149
Условия за възобновяване използването на по-опростени подходи
1. Институция, която използва вътрешнорейтинговия подход за конкретен клас или вид експозиции при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, не може да започне да използва вместо него стандартизирания подход, освен ако не са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на стандартизирания подход не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции на институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
2. Институциите, получили разрешение по член 151, параграф 9 да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти, може да възобновят използването на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти, само ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е доказала на компетентния орган, че предложеното използване на посочените в член 151, параграф 8 стойности за LGD и конверсионните коефициенти за определен клас или вид експозиции не се прави с цел занижаване на капиталовите изисквания спрямо нея, а се налага предвид естеството и сложността на общите експозиции не институцията от този вид и не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността ѝ или способността ѝ да управлява ефективно риска;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
3. Прилагането на параграфи 1 и 2 е обвързано с условията за въвеждане на вътрешнорейтинговия подход, определени от компетентните органи в съответствие с член 148, и с разрешението за постоянна частична употреба, посочено в член 150.
Член 150
Условия за постоянна частична употреба
1. С предварителното разрешение от компетентните органи институциите, на които е разрешено да използват вътрешнорейтинговия подход при изчисляване размера на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба за един или повече класове експозиции, могат да прилагат стандартизирания подход за следните експозиции:
а)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква а), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
б)
класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква б), когато броят на контрагентите, към които институцията има съществени позиции, е ограничен и за нея би било прекомерно натоварващо да въвежда рейтингова система за тези контрагенти;
в)
експозициите на несъществени стопански единици, както и класовете експозиции или видовете експозиции, които са несъществени по размер и възприеман рисков профил;
г)
експозициите към централните правителства и централните банки на държавите членки и към техните регионални правителства и местни органи на власт, административни органи и субекти от публичния сектор, при условие че:
i)
поради наличието на конкретни публични договорености няма разлика по отношение на риска между експозициите към централното правителство и централната банка и другите експозиции; и
ii)
експозициите към централното правителство и централната банка получават 0 % рисково тегло съгласно член 114, параграфи 2, 4 и 5;
д)
експозициите на дадена институция към контрагент, който е нейно предприятие майка, дъщерно предприятие или дъщерно предприятие на предприятието майка, ако контрагентът е институция, финансов холдинг, финансов холдинг със смесена дейност, финансова институция, дружество за управление на активи или предприятие за спомагателни услуги, за което се прилагат подходящи пруденциални изисквания, или предприятие, свързано с отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
е)
експозициите между институции, които отговарят на посочените в член 113, параграф 7 изисквания;
ж)
експозициите в капиталови инструменти на субекти, чиито кредитни задължения са получили рисково тегло от 0 % съгласно глава 2, включително публично субсидираните субекти, при които може да се приложи рисково тегло от 0 %;
з)
експозициите в капиталови инструменти, поети по законодателни програми за стимулиране развитието на конкретни стопански сектори, които предоставят на институцията значителни инвестиционни субсидии и включват някаква форма на държавен надзор и ограничения върху инвестирането в капиталови инструменти, ако тези експозиции могат съвкупно да бъдат изключени от вътрешнорейтинговия подход единствено до максимум 10 % от собствения капитал;
и)
експозициите, посочени в член 119, параграф 4, които отговарят на посочените там условия;
й)
държавните и държавно презастрахованите гаранции, посочени в член 215, параграф 2.
Компетентните органи разрешават прилагането на стандартизирания подход за експозициите в капиталови инструменти, посочени в първа алинея, букви ж) и з), за които е било разрешено такова третиране в други държави членки. ЕБО публикува на своята електронна страница и редовно актуализира списък с експозициите, посочени в тези букви, които се третират по стандартизирания подход.
2. За целите на параграф 1, класът експозиции в капиталови инструменти на дадена институция се счита за съществен, ако общата им стойност, без посочените в параграф 1, буква ж) експозиции в капиталови инструменти, поети по силата на законодателни програми, превишава като средна стойност за предходната година 10 % от собствения капитал на институцията. Ако броят на експозициите в капиталови инструменти е по-малък от 10 отделни позиции, този праг е 5 % от собствения капитал на институцията.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията на прилагане на параграф 1, букви а), б) и в).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. През 2018 г. ЕБО приема насоки относно прилагането на член 150, параграф 1, буква г), като препоръчва ограничения по отношение на процента на общия счетоводен баланс и/или рисково претегления актив, които да се изчисляват чрез стандартизирания подход.
Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Третиране по клас експозиции
Член 151
Третиране по клас експозиции
1. Размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск за експозициите, спадащи към някой от класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-д) и буква ж), се изчислява в съответствие с подраздел 2, освен когато тези експозиции се приспадат от базовия капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред или капитала от втори ред.
2. Размерът на рисково претеглените експозиции по отношение на риска от разсейване за закупени вземания се изчислява в съответствие с член 157. Когато институцията има пълно право на регрес за риск от неизпълнение и за риск от разсейване към продавача на закупени вземания, разпоредбите на настоящия член, на член 152 и на член 158, параграфи 1-4 по отношение на закупените вземания не се прилагат, а експозицията се третира като обезпечена експозиция.
3. Изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск и за риск от разсейване се основава на съответните параметри, свързани с дадената експозиция. Те включват параметрите PD, LGD, „падеж“ (оттук нататък „M“) и „стойност на експозицията“. PD и LGD могат да се разглеждат поотделно или заедно в съответствие с раздел 4.
4. За всички експозиции от класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции за кредитен риск в съответствие с член 155. Институциите могат да използват посочените в член 155, параграфи 3 и 4 подходи, ако са получили предварително разрешение за това от компетентните органи. Компетентните органи предоставят на дадена институция разрешение да използва подхода на вътрешните модели, посочен в член 155, параграф 4, при условие че тя отговаря на изискванията, посочени в раздел 6, подраздел 4.
5. За класа експозиции „специализирано кредитиране“, размерът на рисково претеглените експозиции за кредитен риск може да се изчислява в съответствие с член 153, параграф 5.
6. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-г), институциите представят собствени оценки за PD в съответствие с член 143 и раздел 6.
7. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, буква г), институциите представят собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
8. За експозициите, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), институциите прилагат стойностите за LGD, определени в член 161, параграф 1, и конверсионните коефициенти, посочени в член 166, параграф 8, букви а)-г), освен ако не им е било разрешено да използват за тези класове експозиции собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с параграф 9.
9. За всички експозиции, спадащи към класовете експозиции, посочени в член 147, параграф 2, букви а)-в), компетентният орган разрешава на институциите да използват собствени оценки за LGD и конверсионните коефициенти в съответствие с член 143 и раздел 6.
10. Размерът на рисково претеглените експозиции за секюритизирани експозиции и за експозиции, спадащи към класа експозиции, посочен в член 147, параграф 2, буква е), се изчислява в съответствие с глава 5.
Член 152
Третиране на експозиции в дялове или акции в ПКИ
1. Когато експозициите в дялове или акции в ПКИ отговарят на критериите в член 132, параграф 3 и институцията е осведомена за всички базисни експозиции на ПКИ или за част от тях, тя прави подобрен преглед на тези базисни експозиции, за да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба в съответствие с предвидените в настоящата глава методи.
Когато самата базисна експозиция на ПКИ е друга експозиция в дялове или акции в друго ПКИ, първата институция прави подробен преглед и на базисните експозиции на другото ПКИ.
2. Когато институцията не отговаря на условията за използване на предвидените в настоящата глава методи по отношение на всички базисни експозиции на ПКИ или на част от тях, размерът на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба се изчисляват в съответствие със следните подходи:
а)
за експозициите, принадлежащи към класа „експозиции в капиталови инструменти“, посочен в член 147, параграф 2, буква д), институциите прилагат посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла;
б)
за всички други базисни експозиции, посочени в параграф 1, институциите прилагат посочения в глава 2 стандартизиран подход при спазване на следните изисквания:
i)
за експозициите, за които се прилага специфично рисково тегло за експозиции без кредитна оценка или със степен на кредитно качество, водеща до най-високото рисково тегло в рамките на определен клас експозиции, рисковото тегло се умножава по коефициент 2, но не може да надвишава 1 250 %;
ii)
за всички останали експозиции рисковото тегло се умножава по коефициент 1,1 и е с минимален размер от 5 %.
Ако за целите на буква а) институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Когато тези експозиции, прибавени към преките експозиции на институцията в този клас експозиции, не са съществени по смисъла на член 150, параграф 2, може да бъде прилаган член 150, параграф 1, при условие че компетентните органи са разрешили това.
3. При експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, които не отговарят на критериите в член 132, параграф 3, или когато институцията не е информирана за всички базисни експозиции на ПКИ или на базисните експозиции, които сами по себе си са експозиции в дялове или акции в дадено ПКИ, институцията прави подробен преглед на тези базисни експозиции и изчислява размера на рисково претеглените експозиции и този на очакваната загуба по посочения в член 155, параграф 2 подход за опростено определяне на рисковите тегла.
Ако институцията не е в състояние да разграничи експозициите към дялов капитал, към търгуван на борсата капитал и останалите експозиции в капиталови инструменти, тя третира съответните експозиции като други експозиции в капиталови инструменти. Тя отнася експозициите, които не са към капиталови инструменти, към класа „друг дялов капитал“.
4. Като алтернатива на описания в параграф 3 метод, институциите могат да изчисляват сами или да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на средния размер на рисково претеглените експозиции, основани на базисните експозиции на ПКИ, в съответствие с посочените в параграф 2, букви а) и б) подходи за следното:
а)
институцията или финансовата институция депозитар на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази институция или финансова институция депозитар;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват стандартизирания подход, посочен в член 145, параграф 1 съгласно параграф 2, буква б) от същия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Подраздел 2
Изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции за кредитен риск
Член 153
Размери на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
1. При спазване на прилагането на специфичното третиране, посочено в параграфи 2, 3 и 4, размерите на рисково претеглените експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки се изчисляват съгласно следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя, както следва:
i)
ако PD = 0, рисковото тегло RW е 0;
ii)
ако PD = 1, т.е. за експозиции в неизпълнение:
-
когато институцията прилага стойностите за LGD, предвидени в член 161, параграф 1, RW е 0;
-
когато институцията използва собствени оценки за LGD, RW е; ;
където най-добрата приблизителна оценка на очакваната загуба (по-долу „ELBE“) е най-добрата приблизителна оценка на институцията за очакваната загуба по експозицията в неизпълнение в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
iii)
ако 0 PD 1,
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G (Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
b
=
матуритетен корекционен фактор, определен като.
.
2. За всички експозиции към големи предприятия от финансовия сектор коефициентът на корелация в параграф 1, подточка iii) се умножава по 1,25. За всички експозиции към нерегулирани финансови предприятия съответните коефициенти на корелация, определени в параграф 1, подточка iii) и параграф 4, в зависимост от случая, се умножават по 1,25.
3. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция, която отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде коригиран по следната формула:
където:
PDpp
=
PD на доставчика на защита.
Рисковото тегло (RW) се изчислява по съответната формула за рисковото тегло в точка 1 за експозицията, PD на длъжника и LGD на сравнимата директна експозиция към доставчика на защита. Матуритетният фактор (b) се изчислява, като се използва по-ниската стойност между PD на доставчика на защита и PD на длъжника.
4. За експозиции към предприятия, при които общите годишни продажби на консолидирана основа за групата са по-малко от 50 милиона евро, институциите могат да използват корелационната формула в параграф 1, подточка iii) за изчисляване на рисковите тегла на експозициите към предприятия. В тази формула S представлява общите годишни продажби в милиони евро, като стойността на S e по-голяма или равна на 5 милиона евро и е по-малка или равна на 50 милиона евро. Отчетените продажби под 5 млн. евро се третират като равни на 5 милиона евро. За закупените вземания общите годишни продажби са среднопретеглената стойност по индивидуалните експозиции от групата.
Когато общите годишни продажби не са съществен показател за размера на дружеството, а общите активи са по-съществен показател от общите годишни продажби, институцията заменя показателя „общи годишни продажби“ с показателя „общо активи на консолидирана основа“.
5. За експозиции по специализирано кредитиране, по отношение на които дадена институция не е в състояние да оцени вероятността от неизпълнение или този прогнозиран от институциите параметър не отговаря на изискванията, определени в раздел 6, институцията присъжда рискови тегла на тези експозиции съгласно таблица 1, както следва:
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
2,5 години или повече
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
При определянето на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, институциите вземат предвид следните фактори: финансова стабилност, политическа и правна обстановка, особености на конкретната сделка и/или актив, стабилност на спонсора и изпълнителя, включително приходни потоци от публично-частно партньорство, и обезпеченост.
6. По отношение на закупените вземания от предприятия, институциите удовлетворяват посочените в член 184 изисквания. За закупените вземания от предприятия, които освен това отговарят и на условията, предвидени в член 154, параграф 5, и когато за институциите би било необосновано утежняващо да използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции към предприятия, предвидени в раздел 6 за тези вземания, могат да се използват стандартите за количествено изразяване на риска за експозиции на дребно, предвидени в раздел 6.
7. По отношение на закупените вземания от предприятия, възстановяемите отбиви при покупка, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване или и двете, могат да бъдат третирани като позиции в траншове за първа по ред загуба по смисъла на рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
8. Когато дадена институция осигурява кредитна защита едновременно за няколко експозиции, при условие че n-тото по ред неизпълнение измежду експозициите води до плащане и че с това кредитно събитие договорът се счита за прекратен, ако продуктът има присъдена външна кредитна оценка от АВКО, се прилагат рисковите тегла, предвидени в глава 5. Ако продуктът няма присъдена оценка от АВКО, рисковите тегла на експозициите в съвкупността се сумират, като се изключват „n-1“ на брой експозиции, като сумата от очакваните загуби, умножени по 12,5, плюс размера на рисково претеглените експозиции, не трябва да превишават номиналната стойност на защитата, предоставена от кредитния дериват, умножен по 12,5. Изключените от сумирането „n-1“ на брой експозиции се определят въз основа на това, че те включват тези експозиции, всяка от които води до по-нисък размер на рисково претеглената експозиция в сравнение с рисково претегления размер на всяка една от експозициите, участващи в сумирането. Рисково тегло от 1 250 % се прилага по отношение на позициите в съвкупност, за които институцията не може да определи рисковите тегла по вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на това как институциите да отчитат факторите, посочени в параграф 5, втора алинея, при определянето на рисковите тегла на експозициите по специализирано кредитиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 154
Размери на рисково претеглените експозиции на дребно
1. Рисково претеглените размери на експозициите на дребно се изчисляват по следните формули:
където рисковото тегло (RW) се определя като:
i)
ако PD = 1, т.е. за експозициите, по които е имало неизпълнение, RW е;
;
където ELBE е най-добрата оценка на институцията за размера на загубата от експозицията в неизпълнение, изчислена в съответствие с член 181, параграф 1, буква з);
ii)
ако 0 PD 1, т.е. за всяка възможна стойност за PD, различна от тази по подточка i)
където
N(x)
=
кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. вероятността една нормална случайна променлива със средна стойност нула и дисперсия единица да бъде по-малка или равна на x);
G(Z)
=
обратната на кумулативната функция на разпределение за стандартна нормална случайна променлива (т.е. стойността x, за която N(x) е равна на z);
R
=
коефициент на корелация, определен като
2. Размерът на рисково претеглените експозиции за всяка експозиция към МСП, съгласно посоченото в член 147, параграф 5, който отговаря на изискванията, посочени в членове 202 и 217, може да бъде изчислен съгласно член 153, параграф 3.
3. За експозициите на дребно, обезпечени с недвижими имоти, корелационен коефициент (R) 0,15 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
4. За квалифицирани револвиращи експозиции на дребно в съответствие с букви а)-д) корелационен коефициент (R) 0,04 замества числото, получено съгласно корелационната формула в параграф 1.
За да бъдат определени като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, експозициите трябва да отговарят на следните условия:
а)
експозициите са към физически лица;
б)
експозициите са револвиращи, необезпечени и дотолкова, доколкото не се теглят незабавно и безусловно, те са отменяеми от страна на институцията. В този контекст револвиращите експозиции се определят като такива, при които е позволен плаващ размер на неизплатените от клиентите салда, въз основа на техните решения да вземат и погасяват до граница, установена от институцията. Неусвоените поети задължения могат да се считат за безусловно отменяеми, ако условията им позволяват на институцията да ги отменя до пълния допустим размер съгласно законодателството за защита на потребителите и друго свързано законодателство;
в)
максималната експозиция към отделно физическо лице в подпортфейла е 100 000 евро или по-малко;
г)
употребата на корелационния коефициент по настоящия параграф е ограничена до портфейли, показали ниска променливост на процента на загуби в сравнение със средното ниво на процента на загуба, особено в обхвата на ниските стойности на PD;
д)
третирането като квалифицирани револвиращи експозиции на дребно е в съответствие с базисните рискови характеристики на подпортфейла.
Чрез дерогация от буква б) изискването за необезпеченост не се прилага по отношение на обезпечените кредитни улеснения, свързани със сметката, по която се получава заплатата. В този случай възстановените от обезпечението суми не се вземат предвид при оценката на LGD.
Компетентните органи правят преглед на относителната променливост на процентите на загуба за всичките портфейли от квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, както и на целия портфейл квалифицирани револвиращи експозиции на дребно, и споделят информация относно типичните характеристики на процентите на загуба при квалифицирани револвиращи експозиции на дребно за различните държави членки.
5. За да бъдат третирани като вземания на дребно, закупените вземания трябва отговарят на изискванията, предвидени в член 184, и на следните условия:
а)
институцията е закупила вземанията от несвързани трети лица продавачи и нейната експозиция към длъжника по вземанията не обхваща експозиции, които са пряко или непряко породени от самата нея;
б)
закупените вземания се генерират на базата на пряка сделка при справедливи пазарни условия между продавача и длъжника като независими един от друг лица. Като такива, вземанията между дружества и вземанията, предмет на контрасметки между дружества, които купуват и продават помежду си, са неприемливи;
в)
институцията купувач има вземане към всички постъпления по закупените вземания или пропорционално участие в постъпленията; и
г)
портфейлът на закупените вземания е достатъчно диверсифициран.
6. За закупените вземания, възстановяемите отбиви при покупки, обезпеченията или частичните гаранции, осигуряващи защита срещу първа загуба от неизпълнение, загуби от разсейване, или и срещу двете, могат да бъдат третирани като позиции за първа по ред загуба съгласно рамката за секюритизация по вътрешнорейтинговия подход.
7. За хибридни портфейли от закупени вземания на дребно, при които институциите купувач не могат да отделят експозициите, обезпечени с недвижими имоти, и квалифицираните револвиращи експозиции на дребно от останалите експозиции на дребно, се прилага функцията за претегляне на рисковете на експозициите на дребно, с която се установяват най-високи капиталови изисквания за този вид експозиции.
Член 155
Размери на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти
1. Институциите определят размера на рисково претеглените експозиции в капиталови инструменти, с изключение на тези, приспаднати в съответствие с втора част или получили 250 % рисково тегло в съответствие с член 48 съгласно подходите, посочени в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член. Дадена институция може да прилага различни подходи към различни капиталови портфейли, когато самата тя използва различни подходи за целите на вътрешното управление на риска. Когато институцията използва различни подходи, изборът на подхода PD/LGD или на подхода на вътрешните модели трябва да е последователен, включително във времето и по отношение на подхода, използван за вътрешното управление на риска при съответните експозиции в капиталови инструменти, и не се определя от съображения, свързани с регулаторен арбитраж.
Институциите могат да третират експозициите в капиталови инструменти на предприятия за спомагателни услуги съгласно третирането на другите активи, които нямат характер на кредитни задължения.
2. При подхода за опростено определяне на рисковите тегла размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно формулата:
където:
Рисково тегло (RW)= 190 % за експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Рисково тегло (RW)= 290 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти.
Рисково тегло (RW)= 370 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
Допустимо е къси директни позиции и дериватни инструменти, държани в банков портфейл, да се нетират срещу дълги позиции в същите отделни ценни книжа, при условие че тези инструменти са изрично предназначени за хеджиране на специфични експозиции в капиталови инструменти и че осигуряват хеджиране най-малко за още една година. Другите къси позиции се третират като дълги позиции, като към абсолютната стойност на всяка позиция се прилага съответното рисково тегло. При позициите с несъвпадащи падежи се прилага същият подход като към експозициите към предприятия, изложен в член 162, параграф 5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти в съответствие с методите, определени в глава 4.
3. Съгласно подхода PD/LGD размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват по формулите в член 153, параграф 1. Ако институциите нямат достатъчна информация за използването на определението за неизпълнение, установено в член 178, рисковите тегла се умножават по претеглящ коефициент 1,5.
На нивото на отделната експозиция сборът от размера на очакваната загуба, умножен по 12,5, и размера на рисково претеглената експозиция, не трябва да превишава стойността на експозицията, умножена по 12,5.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по експозиция в капиталови инструменти, в съответствие с методите, определени в глава 4. Това е обект на прилагане на LGD в размер на 90 % върху експозицията към доставчика на хеджирането. За експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се прилага LGD в размер на 65 %. За тези цели параметърът M е пет години.
4. При подхода на вътрешните модели размерът на рисково претеглените експозиции е равен на потенциалната загуба по експозициите в капиталови инструменти на институцията, която се изчислява чрез вътрешни модели за стойност под риск при използване на 99-процентов едностранен доверителен интервал за разликата между реализираните тримесечни доходности и съответния безрисков лихвен процент, изчислен въз основа на извадка за достатъчно дълъг период, и която се умножава по 12,5. Размерът на рисково претеглените експозиции на равнище портфейл от капиталови инструменти не трябва да е по-малък от общите суми на:
а)
размерите на рисково претеглените експозиции, изисквани съгласно подхода PD/LGD; и
б)
съответните размери на очаквана загуба, умножени по 12,5.
Сумите, посочени в букви а) и б), се изчисляват въз основа на стойностите на PD, определени в член 165, параграф 1, и съответните стойности на LGD, определени в член 165, параграф 2.
Институциите могат да признават кредитна защита с гаранции, получена по позиция в капиталови инструменти.
Член 156
Размери на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Размерите на рисково претеглените експозиции по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, се изчисляват в съответствие със следната формула:
,
с изключение на:
а)
паричните наличности и еквивалентните парични позиции, както и злато под формата на кюлчета в собствен трезор или друг депозитар дотолкова, доколкото са покрити със задължения в злато на кюлчета - в този случай рисковото тегло е 0 %;
б)
случаите, когато експозицията е остатъчна стойност на активи, отдадени на лизинг - в който случай рисковото тегло се изчислява по следния начин:
където t е по-голямото число измежду 1 и закръгления до цяло число брой на оставащите години по лизинговия договор.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
Член 157
Размери на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване при закупени вземания
1. Институциите изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции към риска от разсейване за закупени вземания към предприятия и на дребно по формулата в член 153, параграф 1.
2. Институциите определят стойността на входящите параметри PD и LGD в съответствие с раздел 4.
3. Институциите определят стойността на експозицията в съответствие с раздел 5.
4. За целите на настоящия член стойността на М е 1 година.
5. Компетентните органи освобождават институцията от изчисляване и признаване на размерите на рисково претеглените експозиции за риска от разсейване на вида експозиции, произтичащи от закупени вземания към предприятия или на дребно, ако тя е убедила компетентния орган, че рискът от разсейване за тази институция е несъществен за този вид експозиции.
Раздел 3
Размер на очакваната загуба
Член 158
Третиране по видове експозиции
1. Изчислението на размера на очакваната загуба се основава на същите входящи данни за PD, LGD и стойността на всяка експозиция, които се използват за изчислението на рисково претеглените размери на експозициите в съответствие с член 151.
2. Размерът на очакваната загуба за секюритизираните експозиции се изчислява в съответствие с глава 5.
3. Размерът на очакваната загуба за експозиции, спадащи към класа „други активи, които нямат характер на кредитни задължения“, посочени в член 147, параграф 2, буква ж), е нула.
4. Размерът на очакваната загуба за експозиции в дялове или акции в ПКИ, посочени в член 152, се изчисляват в съответствие с изложените в този член методи.
5. Очакваната загуба (EL) и размерът на очакваната загуба от експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозициите на дребно се изчисляват съгласно следните формули:
Размер на очакваната загуба= EL умножена по стойността на експозицията.
За експозиции в неизпълнение (PD =100 %), когато институциите използват собствени оценки за LGD, EL е равна на ELBE, т.е. най-добрата оценка на институцията за очакваната загуба от експозицията в неизпълнение съгласно член 181, параграф 1, буква з).
За експозиции, които подлежат на третирането, изложено в член 153, параграф 3, EL е 0 %.
6. Стойностите на EL за експозиции по специализирано кредитиране, където институциите използват методите, изложени в член 153, параграф 5, за определяне на рисковите тегла, се определят съгласно таблица 2.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Категория 1
Категория 2
Категория 3
Категория 4
Категория 5
Под 2,5 години
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
2,5 години или повече
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода за опростено определяне на рисковите тегла, се изчислява съгласно следната формула:
Стойностите на EL са следните:
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % от стойността на експозициите в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно добре диверсифицирани портфейли;
Очаквана загуба (EL)= 0,8 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти;
Очаквана загуба (EL)= 2,4 % за всички останали експозиции в капиталови инструменти.
8. Очакваната загуба и размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти, където размерите на рисково претеглените експозиции се изчисляват съгласно подхода PD/LGD, се определят чрез следните формули:
9. Размерът на очакваната загуба за експозиции в капиталови инструменти е нула, когато размерът на рисково претеглените експозиции се изчислява съгласно подхода на вътрешните модели.
10. Размерът на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания се изчислява съгласно следната формула:
Член 159
Третиране на размера на очакваната загуба
Институциите приспадат размера на очакваната загуба, изчислен в съответствие с член 158, параграфи 5, 6 и 10, от осъществените във връзка с тези експозиции корекции за общ и специфичен кредитен риск и допълнителни корекции на стойността в съответствие с членове 34 и 110, както и други корекции на собствения капитал. Отбивите върху балансови експозиции, които в момента на закупуване са в неизпълнение в съответствие с член 166, параграф 1, се третират като корекции за специфичен кредитен риск. Корекциите за специфичен кредитен риск по експозиции в неизпълнение не се използват за покриване на размера на очакваната загуба по други експозиции. Размерът на очакваната загуба за секюритизирани експозиции, както и корекциите за общ и специфичен кредитен риск, свързани с тези експозиции, не се включват в това изчисление.
Раздел 4
PD, LGD и падеж
Подраздел 1
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки
Член 160
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. Стойността на PD за експозиции към предприятие или институция е най-малко 0,03 %.
2. За закупени вземания към предприятия, по отношение на които институцията не може да определи PD, или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6, PD за тези експозиции се определя съгласно следните методи:
а)
за първостепенни вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институциите на EL, разделен на параметъра LGD за тези вземания;
б)
за подчинени вземания по закупени вземания към предприятия параметърът PD е равен на оценката на институцията на EL;
в)
институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и която може да разграничи по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL на съставящите я параметри PD и LGD за тези вземания, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD.
3. Стойността на параметъра PD за длъжници в неизпълнение е 100 %.
4. В съответствие с глава 4 институциите могат да вземат предвид наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени следните условия:
а)
предприятието има присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2;
б)
предприятието, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход, няма присъдена кредитна оценка от призната АВКО и според вътрешната оценка има PD, равностойна на тази, съответстваща на кредитните оценки от АВКО, определени от ЕБО като съответстващи на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество според правилата за рисковото претегляне на експозициите към предприятия съгласно глава 2.
5. Институциите, използващи собствени оценки на LGD, могат да признаят кредитна защита с гаранции, като коригират PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
6. За риск от разсейване на закупени вземания към предприятия стойността на параметъра PD се определя като равна на направената от институцията оценка на EL от риска от разсейване. Институцията, която съгласно член 143 е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за EL от риска от разсейване за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да използва получената вследствие на това разграничаване оценка на PD. В съответствие с глава 4 институциите могат да признаят наличието в параметъра PD на кредитна защита с гаранции. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, при условие че изложените в параграф 4 условия са изпълнени.
7. Чрез дерогация от член 201, параграф 1, буква ж) са допустими и предприятията, които отговарят на изложените в параграф 4 условия.
Институцията, получила съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за риска от разсейване на закупени вземания към предприятия, може да признае наличието на кредитна защита с гаранции, като коригира параметъра PD при спазване на разпоредбите на член 161, параграф 3.
Член 161
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите използват следните стойности на LGD:
а)
за първостепенни необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 45 %;
б)
за подчинени необезпечени с приемливи обезпечения експозиции: 75 %;
в)
институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита или защита с гаранции в LGD в съответствие с глава 4;
г)
за покрити облигации, допустими за третиране, предвидено в член 129, параграфи 4 или 5, може да бъде присъдена стойност на LGD от 11,25 %;
д)
за закупени първостепенни експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 45 %;
е)
за закупени подчинени експозиции по вземания към предприятия, при които институцията не може да определи PD или определената от институцията PD не съответства на изискванията, изложени в раздел 6: 100 %;
ж)
за риск от разсейване на закупени вземания към предприятия: 75 %.
2. По отношение на риска от разсейване и риска от неизпълнение, ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра LGD за експозиции към предприятия и може да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за закупените вземания към предприятия на съставящите я параметри PD и LGD, може да се използва оценката на LGD за закупените вземания към предприятия.
3. Ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки на LGD за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, кредитната защита с гаранции може да бъде призната чрез коригирането на параметрите PD или LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и след получено разрешение от компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
4. За целите на предприятията, посочени в член 153, параграф 3, стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчик на защита е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние съответно на гаранта или длъжника.
Член 162
Падеж
1. Институциите, които не са получили разрешение да използват собствени оценки за параметъра LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, определят падежа (M) на експозициите, породени от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, на 0,5 години, а M за всички останали експозиции - на 2,5 години.
Като друга възможност компетентните органи решават като част от посоченото в член 143 разрешение дали институцията може да използва падежа (M) за всяка една от посочените в параграф 2 експозиции.
2. Институциите, получили съгласно член 143 разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и собствени конверсионни коефициенти за експозиции към предприятия, институции или централни правителства и централни банки, изчисляват стойността на M за всяка една от тези експозиции, както е изложено в букви а)-д) от настоящия параграф и при спазване на параграфи 3-5 от настоящия параграф. M не надхвърля пет години, освен в случаите по член 384, параграф 1, когато посоченият там М се използва:
а)
за инструменти, свързани с планирани парични потоци, M се изчислява съгласно следната формула:
където CFt представлява паричните потоци (главници, лихви и такси), дължими съгласно договора от длъжника през периода t;
б)
за деривати, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен матуритет на експозицията, но не по-малко от 1 година, като за претеглянето се използват условният размер на експозициите;
в)
за експозиции, породени от напълно или почти напълно обезпечени сделки с дериватни инструменти,изброени в приложение II, както и за експозициите по напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки, обект на рамкови споразумения за нетиране, M е среднопретегленият остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 10 дни;
г)
за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, предмет на рамкови споразумения за нетиране, стойността на М е равна на среднопретегления остатъчен срок до падежа на сделките, но не по-малко от 5 дни. За претеглянето на остатъчния срок до падежа се използва условната стойност на всяка сделка;
д)
ако съгласно член 143 институцията е получила разрешение от компетентния орган да използва собствени оценки за параметъра PD за закупени вземания към предприятия, стойността на параметъра M за усвоените суми се приравнява към среднопретегления падеж на експозицията към закупените вземания, където М е не по-малко от 90 дни. Същата стойност на параметъра М се използва и по отношение на неусвоените части от даден ангажимент за покупка, при условие че този ангажимент съдържа ефективни ограничителни клаузи, предпоставки за предсрочна амортизация или други договорени условия, които предпазват институцията купувач от значително влошаване на качеството на бъдещите вземания, които институцията се е ангажирала да изкупи в рамките на определения срок. При отсъствие на такива ефективни защити параметърът M за неусвоените суми се изчислява като сбор от първоначалния срок на най-отдалеченото във времето потенциално вземане съгласно условията по ангажимента за покупка и остатъчния срок до падежа на този ангажимент, като стойността на M е не по-малко от 90 дни;
е)
за всички други инструменти, които не са посочени в настоящия параграф, или когато дадена институция не е в състояние да изчисли M в съответствие с изложеното в буква а), падежът M е равен на максималния срок (в години), в рамките на който длъжникът може да изпълни напълно своите договорни задължения, но не по-малко от 1 година;
ж)
институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели, изчисляват параметъра M за експозициите, за които те прилагат този метод и за които най-дългосрочният матуритет по договор в нетиращата съвкупност е по-дълъг от една година, съгласно следната формула:
където:
=
фиктивна променлива, чиято стойност през бъдещия период tk е равна на 0, ако tk 1 година, и на 1, ако tk ≤ 1.
=
очакваната експозиция през бъдещия период tk;
=
действителната очаквана експозиция през бъдещия период tk;
=
безрисковият дисконтиращ множител за бъдещия период tk;
;
з)
институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на едностранна корекция на кредитната оценка (ККО), може след получаването на разрешение от компетентните органи да използва като стойност на параметъра М ефективната кредитна дюрация, изчислена посредством вътрешен модел.
При спазване на условията по параграф 2 за нетиращите съвкупности, при които всички договори имат първоначален матуритет под една година, се прилага формулата по буква а);
и)
за институциите, които за изчисляване на стойностите на експозициите използват изложения в глава 6, раздел 6 метод на вътрешните модели и са получили разрешение да използват вътрешен модел за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции в съответствие с трета част, дял IV, глава 5, стойността на М е равна на 1 в изложената в член 153, параграф 1 формула, при условие че институцията може да удостовери пред компетентните органи, че нейният вътрешен модел за свързания с търгуваните дългови позиции специфичен риск, прилаган съгласно член 383, отчита влиянието на рейтингова миграция;
й)
за целите на член 153, параграф 3 M е ефективният падеж на кредитната защита, но не по-малко от 1 година.
3. Когато документацията изисква ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението и ежедневна преоценка на експозицията и обхваща разпоредби, които позволяват незабавната реализация или нетиране на обезпечението в случай на неизпълнение или неплащане на дължимите средства за попълване на маржин депозита, стойността на M е най-малко един ден за:
а)
напълно или почти напълно обезпечени дериватни инструменти, изброени в приложение II;
б)
напълно или почти напълно обезпечени маржин заемни сделки;
в)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
Освен това за квалифицирани краткосрочни експозиции, които не са част от текущото финансиране, предоставяно от институцията на длъжника, стойността на M е най-малко един ден. Квалифицираните краткосрочни експозиции включват:
а)
експозиции към институции, породени вследствие на сетълмента на валутни задължения;
б)
самоликвидиращи се краткосрочни операции по търговско финансиране, свързани с обмена на стоки или услуги, с остатъчен срок до падежа до една година, посочени в член 4, параграф 1, точка 80;
в)
експозиции, породени вследствие на сетълмента при покупка и продажба на ценни книжа в рамките на обичайния срок на доставка или два работни дни;
г)
експозиции, породени вследствие на паричен сетълмент при електронни преводи и сетълмент на електронни платежни операции и предплатени разходи, включително овърдрафти, възникнали вследствие на неуспешни сделки, ненадхвърлящи малък, твърдо договорен брой работни дни.
4. По отношение на експозициите към разположените на територията на Съюза предприятия, чиито консолидирани продажби и консолидирани активи не надхвърлят 500 милиона евро, институциите могат да не прилагат параграф 2, а да определят последователно М според посоченото в параграф 1. Институциите могат да заменят размера на общите активи от 500 милиона евро на 1 милиард евро за тези предприятия, които преди всичко притежават и отдават под наем неспекулативно жилищни имоти.
5. Падежните несъответствия се третират съгласно посоченото в глава 4.
Подраздел 2
Експозиции на дребно
Член 163
Вероятност от неизпълнение (PD)
1. PD за дадена експозиция е най-малко 0,03 %.
2. PD на длъжници или, когато се използва подходът на задължение, на експозиции в неизпълнение е 100 %.
3. Стойността на параметъра PD за риск от разсейване при закупени вземания е равна на оценката на EL за риск от разсейване. Ако дадена институция е в състояние да раздели по надежден според компетентния орган начин оценката си за очакваната загуба за риска от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, може да бъде използвана оценката за PD.
4. При спазване на член 164, параграф 2 може да бъде взета предвид кредитна защита с гаранции чрез коригирането на PD. Освен от доставчиците на защита, посочени в член 201, параграф 1, буква ж), рискът от разсейване може да бъде поет и от продавача на закупените вземания, ако са изпълнени изложените в член 160, параграф 4 условия.
Член 164
Загуба при неизпълнение (LGD)
1. Институциите представят собствени оценки на LGD, при условие че са изпълнени изискванията, посочени в раздел 6, и компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 143. За риск от разсейване при закупени вземания се използва стойност на параметъра LGD от 75 %. Ако дадена институция е в състояние по надежден начин да раздели своята оценка на очакваната загуба за риск от разсейване при закупени вземания на съставящите я параметри PD и LGD, тя може да използва собствената си оценка на LGD.
2. При коригирането на оценките за PD и LGD като приемлива може да бъде призната кредитна защита с гаранции по отношение на отделни експозиции или група от експозиции, при условие че са спазени изискванията, посочени в член 183, параграфи 1, 2 и 3, и е получено разрешение от страна на компетентните органи. Дадена институция не присъжда коригирани стойности за PD или LGD на гарантирани експозиции, при които коригираното рисково тегло би било по-ниско от сравнима пряка експозиция към гаранта.
3. За целите на член 154, параграф 2 стойността на параметъра LGD за сравнима пряка експозиция към доставчика на защита, посочен в член 153, параграф 3, е равна на стойността на параметъра LGD, присъдена на нехеджирано улеснение към гаранта или на нехеджирано улеснение към длъжника, в зависимост от това дали, в случай на едновременно неизпълнение на гаранта и длъжника по време на периода на хеджираната сделка, наличните доказателства и структурата на гаранцията показват, че размерът на възстановените суми зависи от финансовото състояние на гаранта или съответно на длъжника.
4. За всички обезпечени с жилищни имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 10 %.
За всички обезпечени с търговски недвижими имоти експозиции на дребно, които не се ползват от гаранции на централни правителства, средно претеглената по експозиции LGD е не по-ниска от 15 %.
5. Въз основа на събраните съгласно член 101 данни и като отчитат прогнозите за бъдещото развитие на пазара на недвижими имоти и всякакви други значими показатели, компетентните органи оценяват периодично и поне веднъж годишно дали минималните стойности за LGD по параграф 4 от настоящия член са подходящи за експозиции, обезпечени с жилищни или търговски недвижими имоти, разположени на тяхна територия. Компетентните органи могат, ако е целесъобразно от гледна точка на финансовата стабилност, да определят по-високи минимални стойности на средно претеглената по експозициите LGD за експозиции, обезпечени с имоти, разположени на тяхна територия.
Компетентните органи уведомяват ЕБО за всякакви промени в минималните стойности за LGD, въведени от тях в съответствие с първа алинея, а ЕБО публикува тези стойности за LGD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, които компетентните органи вземат под внимание при определянето на по-високи минимални стойности за LGD.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти на Комисията до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени в първа алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите на една държава членка прилагат по-високите минимални стойности за LGD, определени от компетентните органи на друга държава членка, за експозиции, обезпечени с имоти, разположени в другата държава членка.
Подраздел 3
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
Член 165
Прилагане на метода PD/LGD по отношение на експозиции в капиталови инструменти
1. PD се определя съгласно методите за експозиции към предприятия.
Прилагат се следните минимални стойности на параметъра PD:
а)
0,09 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, при които инвестицията е част от дългосрочно взаимоотношение с клиент;
б)
0,09 % за експозиции в извънборсово търгувани капиталови инструменти, където доходността на инвестициите се базира на редовни и периодични парични потоци, които не представляват капиталови печалби;
в)
0,40 % за експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2;
г)
1,25 % за всички други експозиции в капиталови инструменти, включително други къси позиции, както е посочено в член 155, параграф 2.
2. За експозиции в непублични капиталови инструменти, включени в достатъчно добре диверсифицирани портфейли, може да се определи стойност на параметъра LGD от 65 %. За всички останали експозиции стойността на параметъра LGD се определя на 90 %.
3. Стойността на M за всички експозиции е пет години.
Раздел 5
Стойност на експозицията
Член 166
Експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и експозиции на дребно
1. Освен ако не е указано друго, стойността на балансовите експозиции е счетоводната стойност, определена без да се отчитат извършените корекции за кредитен риск.
Това правило важи и за активите, закупени на цена, различна от дължимата сума.
За закупените активи разликата между дължимата сума и счетоводната стойност, отчетена в баланса на институциите при закупуването на актива след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск, е показана като отбив, ако дължимата сума е по-голяма, и премия, ако тя е по-малка.
2. Когато институциите използват рамкови споразумения за нетиране за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, стойността на експозицията се изчислява в съответствие с глава 4 или 6.
3. За изчисляването на стойността на експозицията в случай на балансово нетиране между отпуснати заеми и приети влогове институциите прилагат методите, определени в глава 4.
4. Стойността на експозицията при лизинг e равна на сконтираните минимални лизингови вноски. Минималните лизингови вноски обхващат плащанията през периода на лизинга, които лизингополучателят е длъжен или може да бъде задължен да прави, и всяка изгодна опция за покупка (т.е. опция, чието упражняване е достатъчно сигурно). Ако от страна, различна от лизингополучателя, може да се изисква да извърши плащане, свързано с остатъчната стойност на отдадения на лизинг актив, и това задължение за плащане отговаря на съвкупността от условията по член 201 относно признаването на доставчици на защита, както и на изискванията за признаване на други видове гаранции, предвидени в член 213, задължението за плащане може да бъде признато за кредитна защита с гаранции в съответствие с глава 4.
5. По отношение на договорите, изброени в приложение II, стойността на експозицията се определя съгласно методите, изложени в глава 6, като направените корекции за кредитен риск не биват отчитани.
6. При изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции на закупени вземания стойността на експозицията е стойността, определена в съответствие с параграф 1, намалена с капиталовите изисквания за риск от разсейване преди редуцирането на кредитния риск.
7. Когато дадена експозиция е под формата на ценни книжа или стоки, продадени, заложени или предоставени в заем по репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент или маржин заемни сделки, стойността на експозицията е равна на стойността на ценните книжа или стоките, определени в съответствие с член 24. Когато се използва разширеният метод за финансово обезпечение, изложен в член 223, стойността на експозицията се увеличава с размера на корекцията за променливост, приложима за тези ценни книжа или стоки, според посоченото в същия член. Стойността на експозицията за репо сделките, сделките за предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакциите с удължен сетълмент и маржин заемните сделки може да бъде определена в съответствие с глава 6 или член 220, параграф 2.
8. Стойността на посочените по-долу експозиции се изчислява като размерът на неусвоената част от поетия от институцията ангажимент се умножава по конверсионен коефициент. Институциите използват следните конверсионни коефициенти в съответствие с член 151, параграф 8 за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки:
а)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на кредитни линии, които са безусловно отменяеми по всяко време от институцията без предизвестие или които ефективно позволяват автоматично прекратяване на ангажимента при влошаване на кредитоспособността на кредитополучателя. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им позволява незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника. Неусвоените кредитни линии могат да се считат за безусловно отменяеми, когато условията по договора позволяват на институцията да се откаже от ангажимента си до максималния размер, допустим съгласно законодателството за защита на потребителите и друго приложимо законодателство;
б)
по отношение на краткосрочни акредитиви, породени в резултат от движението на стоки, институцията емитент и потвърждаващата институция прилагат конверсионен коефициент от 20 %;
в)
конверсионен коефициент от 0 % се прилага по отношение на неусвоени ангажименти по закупени револвиращи вземания, при условие че тези ангажименти подлежат на безусловно прекратяване или дават възможност на институцията да ги прекрати автоматично по всяко време и без предизвестие. За да приложат конверсионен коефициент от 0 %, институциите активно следят финансовото състояние на длъжника, като системата им за вътрешен контрол им дава възможност незабавно да забележат всяко влошаване на кредитното качество на длъжника;
г)
конверсионен коефициент от 75 % се прилага по отношение на други кредитни линии, улеснения за емитиране на ценни книжа (NIF) и револвиращи улеснения за поемане на емисии от ценни книжа (RUF);
д)
институциите, които отговарят на изискванията за използването на собствени оценки за конверсионни коефициенти, както е посочено в раздел 6, могат да използват свои собствени оценки за конверсионни коефициенти за различните видове продукти, посочени в букви а)-г), след получаването на разрешение от компетентните органи.
9. Когато даден ангажимент се отнася до продължаването на друг ангажимент, се използва по-ниският от двата конверсионни коефициента, приложими за съответните индивидуални ангажименти.
10. За всички задбалансови позиции, които не са посочени в параграфи 1-8, стойността на експозицията представлява следния дял от нейната стойност:
а)
100 %, ако позицията е високорискова;
б)
50 %, ако позицията е среднорискова;
в)
20 %, ако позицията е среднорискова/нискорискова;
г)
0 %, ако позицията е нискорискова.
За целите на настоящия параграф задбалансовите позиции се отнасят към рисковите категории, посочени в приложение I.
Член 167
Експозиции в капиталови инструменти
1. Стойността на експозициите в капиталови инструменти представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането на съответните корекции за специфичен кредитен риск.
2. Стойността на задбалансовите експозиции в капиталови инструменти представлява тяхната номинална стойност, намалена със съответните корекции за специфичен кредитен риск за въпросната експозиция.
Член 168
Други активи, които нямат характер на кредитни задължения
Стойността на експозициите по други активи, които нямат характер на кредитни задължения, представлява счетоводната стойност, която остава след прилагането съответните корекции за специфичен кредитен риск.
Раздел 6
Изисквания за вътрешнорейтинговия подход
Подраздел 1
Рейтингови системи
Член 169
Общи принципи
1. Ако дадена институция използва повече от една рейтингова система, основанието за отнасянето на даден длъжник или сделка към дадена рейтингова система се документира и прилага по начин, който отразява по подходящ начин нивото на риска.
2. Критериите и процедурите за отнасянето към определена рейтингова система се преглеждат периодично, за да се определи дали са все още подходящи за текущия портфейл и външните условия.
3. Когато дадена институция използва директни оценки на рисковите параметри за отделните длъжници или експозиции, те могат да се разглеждат като оценки, представляващи степени от непрекъсната рейтингова скала.
Член 170
Структура на рейтинговите системи
1. Структурата на рейтинговите системи за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки трябва да отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговата система е съобразена с рисковите характеристики на длъжника и сделката;
б)
рейтинговата система съдържа рейтингова скала на длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска от неизпълнение на длъжника. Рейтинговата скала на длъжника има най-малко 7 категории за редовни длъжници и една категория за длъжници в неизпълнение;
в)
институцията документира връзката между категориите, разделящи длъжниците според съответното ниво на риска от неизпълнение, и използваните критерии за разграничаване на отделните нива на риска от неизпълнение;
г)
институциите с портфейли, съсредоточени в определен пазарен сегмент и диапазон на риск от неизпълнение, обособяват достатъчно категории длъжници в рамките на този диапазон с цел избягване на неоснователна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория. Значителна концентрация на длъжници в рамките на определена рискова категория е подкрепена с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че категорията на длъжниците обхваща сравнително тесен интервал на параметъра PD и че нивото на риска от неизпълнение при всички длъжници в категорията попада в този интервал;
д)
за да разрешат компетентните органи използването на собствени оценки на параметъра LGD при изчисляването на капиталовите изисквания, рейтинговата система съдържа отделна рейтингова скала, която отразява изключително характеристиките на сделките по отношение на параметъра LGD. Определението за рискова категория включва описание на начина, по който експозициите се отнасят към категорията и критериите, използвани за разграничаване на отделните нива на риск по категории;
е)
значителни концентрации на сделки в рамките на определена рискова категория са подкрепени с убедителни емпирични данни, удостоверяващи, че рисковата категория обхваща допустимо тесен интервал на параметъра LGD и че съответно нивото на риска по всички експозиции в рисковата категория попада в този интервал.
2. Институциите, използващи посочените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла за експозиции по специализирано кредитиране, се освобождават от изискването да имат рейтингова скала за длъжника, която дава изключително количествена оценка на риска в случай на неизпълнение от страна на длъжника по тези експозиции. По отношение на тези експозиции въпросните институции предвиждат най-малко четири категории за редовни длъжници и поне една категория за длъжници в неизпълнение.
3. Структурата на рейтинговите системи за експозициите на дребно отговаря на следните изисквания:
а)
рейтинговите системи вземат предвид както риска на длъжника, така и на сделката, и отразяват всичките им съществени характеристики;
б)
степента на разграничаване на риска осигурява достатъчен брой експозиции в определена категория или група, за да позволи целесъобразно количествено измерване и потвърждаване на характеристиките за загуба по категории или групи. При разпределението на експозициите и длъжниците в категории или групи се избягват прекомерните концентрации;
в)
процесът на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи гарантира целесъобразно разграничаване на риска, предвижда групиране на достатъчно еднородни експозиции и позволява точно и последователно измерване на характеристиките на загубата по рискови категории или рейтингови групи. За закупени вземания групирането отразява практиките на кредитиране на продавача и разнородността на клиентите му.
4. Когато отнасят експозициите по категории или групи, институциите вземат предвид следните рискови фактори:
а)
рискови характеристики на длъжника;
б)
рискови характеристики на сделката, включително видове продукти или обезпечения, или и двете. Институциите обръщат специално внимание на случаите, при които няколко експозиции имат едно и също обезпечение;
в)
наличие на просрочие, освен ако институцията не удостовери пред компетентните органи, че просрочието не е съществен рисков фактор за експозицията.
Член 171
Отнасяне към категории или групи
1. Институцията разполага със специални определения, процедури и критерии за отнасяне на експозициите по рискови категории или групи в рейтинговата система, които отговарят на следните изисквания:
а)
определенията за категория или група и критериите са достатъчно подробни, за да позволят на лицата, отговорни за присъждане на рейтинг, последователно да отнасят длъжниците или сделките със сходни рискови характеристики към една и съща категория или група. Това се прилага последователно за всички видове дейности, структурни звена и географски райони;
б)
документирането на рейтинговия процес позволява на трети лица да разберат и възпроизведат отнасянето на експозициите към категории или групи и да оценят дали това отнасяне към категории или групи е уместно;
в)
критериите също са в съответствие с вътрешните стандарти за кредитиране на институцията, както и с нейната политика за третиране на проблемни длъжници или сделки.
2. При отнасяне на длъжниците и сделките по категории или групи институцията взема предвид цялата приложима информация. Информацията е актуална и позволява на институцията да прогнозира бъдещото състояние на експозицията. Ако институцията разполага с ограничена информация, тя прилага по-консервативен подход при отнасяне на експозициите към длъжника или на сделките по рисковите категории или групи. Ако при присъждането на вътрешния рейтинг институцията използва като основен фактор външен рейтинг, тя се уверява, че е взето предвид и наличието на друга приложима информация.
Член 172
Отнасяне на експозиции
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, отнасянето на експозициите се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
в процеса подобряване на кредита всеки длъжник бива отнесен към съответна категория длъжници;
б)
за експозициите, за които институциите са получили разрешение от компетентния орган да използват собствени оценки за LGD и конверсионни коефициенти съгласно член 43, в процеса по одобряване на кредита всяка експозиция бива отнесена към определена рискова категория;
в)
институциите, използващи предвидените в член 153, параграф 5 методи за определяне на рисковите тегла на експозиции по специализирано кредитиране, отнасят всяка от тези експозиции към определена категория в съответствие с член 170, параграф 2;
г)
за всяко отделно юридическо лице, към което институцията има експозиция, се присъжда отделен рейтинг. Институцията разполага с подходящи политики във връзка с третирането на индивидуалните клиенти длъжници и групи от свързани клиенти;
д)
отделни експозиции към един и същ длъжник се отнасят в една и съща рискова категория длъжници независимо от различията в естеството на всяка отделна сделка. По изключение обаче отделните експозиции към един и същ длъжник могат да се отнесат към няколко категории, когато:
i)
съществува държавен трансферен риск, който зависи от това дали експозициите са деноминирани в местна или в чуждестранна валута;
ii)
третирането на свързаните гаранции към дадена експозиция може да бъде отразено в коригираното отнасяне към дадена рискова категория на длъжника;
iii)
законодателството, свързано със защитата на потребителите, опазването на банковата тайна или друго законодателство забранява обмена на данни, отнасящи се до клиента.
2. При експозициите на дребно в рамките на процеса по одобряване на кредити всяка експозиция бива отнесена към определена категория или група.
3. При отнасяне на експозициите към категория или група институциите документират ситуациите, при които въз основа на експертно мнение могат да не се съобразяват с входящи или изходящи данни от процеса по отнасяне, и с отговорните служители, одобрили тези изключения. Институциите документират тези изключения и отбелязват отговорните служители. Институциите анализират последващото състояние на експозициите, чиито отнасяния са били обект на изключение. Този анализ обхваща оценка на последващото състояние на експозициите, чийто рейтинг е бил обект на изключение от страна на конкретно лице, като се вземат под внимание всичките отговорни служители.
Член 173
Надеждност на процеса на отнасянето по категории и групи
1. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, при процеса на отнасянето на експозициите се спазват следните изисквания за надеждност:
а)
процесът на отнасяне на експозициите и неговата периодична проверка биват извършвани и одобрявани от независимо лице, което няма пряка изгода от решенията за отпускане на кредити;
б)
институциите правят преглед на резултатите от процеса на отнасяне най-малко един път годишно и внасят корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи. Високорисковите длъжници и проблемните експозиции подлежат на по-чест преглед. Институциите започват нов процес по отнасяне, ако е налице нова съществена информация за длъжника или експозицията;
в)
институцията изгражда ефективен процес за получаване и актуализиране на съответната информация относно характеристиките на длъжника, които влияят върху параметъра PD, и относно характеристиките на сделката, които влияят върху параметъра LGD или върху конверсионните коефициенти.
2. По отношение на експозициите на дребно институцията прави преглед най-малко веднъж годишно на отнасянето на длъжниците и сделките по категории и групи и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи, или преразглежда характеристиките на загубите и състоянието на неизпълнение за всяка набелязана рискова група, което е приложимо. Също най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед чрез представителна извадка на състоянието на индивидуалните експозиции в рамките на всяка група, за да се увери дали тези експозиции продължават да са отнесени към правилната група, и внася корекции, когато резултатът от прегледа не дава основания за запазване на извършеното отнасяне по категории и групи.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за методологиите, които компетентните органи да използват при оценката на надеждността на процеса на отнасянето и периодичната и независима оценка на рисковете.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 174
Използване на модели
Ако институцията използва статистически модели и други автоматизирани методи за отнасяне на експозиции към длъжници или сделки към категория или група, се спазват следните изисквания:
а)
моделът трябва да има добра прогностична способност и да не води до изкривяване при изчисляване на капиталовите изисквания. Входящите променливи формират надеждна и ефективна база за прогнозните резултати. Моделът не трябва да показва съществени отклонения;
б)
институцията трябва да поддържа процес за проверка на входящите данни в модела, който обхваща оценка на тяхната точност, пълнота и адекватност;
в)
използваните при изграждането на модела данни трябва да са представителни за съвкупността от действителните длъжници или експозиции на институцията;
г)
институцията трябва да разполага с редовен периодичен процес на утвърждаване на модела, който включва наблюдение на резултатите и стабилността на модела; преглед на спецификациите на модела; и сравняване на резултатите от модела с настъпилите събития;
д)
в допълнение към статистическия модел институцията трябва да използва експертно мнение и проверка на отнасянето по категории и групи въз основа на модела и се уверява, че моделите биват използвани целесъобразно. Процедурата по проверка има за цел откриване и ограничаване на грешки, свързани със слабостите на модела. В експертното мнение се взема под внимание цялата приложима информация, която не е обхваната от модела. Институцията трябва да документира съчетаното използване на експертното мнение и резултатите от модела.
Член 175
Документиране на рейтинговите системи
1. Институциите документират структурата и функционалните характеристики на своите рейтингови системи. Документацията удостоверява спазването на изискванията в настоящия раздел и обхваща теми, които включват разграничаване на портфейлите, критерии за присъждане на рейтинги, отговорности на лицата, които определят рейтинга на длъжници и експозиции, честота на прегледа на присъдените рейтинги и контрол на процеса по присъждане на рейтинга от страна на ръководството.
2. Институцията документира обосновката и анализите, подкрепящи избора ѝ на критерии за присъждане на рейтинг. Институцията документира всички значими промени в процеса по присъждане на рейтинг, като документацията позволява да бъдат установени промените, направени в процеса по присъждане на рейтинг след последния преглед от компетентните органи. Документират се и организацията и процесът по присъждане на рейтинги и структурата на вътрешния контрол.
3. Институциите документират използваните от тях специални определения за неизпълнение и загуба и осигуряват съответствието им с определенията, изложени в настоящия регламент.
4. Когато институцията използва статистически модели в процеса по присъждане на рейтинг, тя документира методологията си. Документираният материал:
а)
дава подробно описание на теоретичните принципи, допусканията и математическите и емпиричните основи на отнасянето на оценките към категории, отделни длъжници, експозиции или групи, както и източниците на данни, използвани за оценка на модела;
б)
установява изчерпателен статистически процес, включително тестове с използване на данни извън обхванатия времеви период и извън извадката, за утвърждаване на модела;
в)
посочва обстоятелствата, при които моделът не работи ефективно.
5. Институцията удостоверява пред компетентния орган, че изискванията на настоящия член са спазени, когато институцията е получила дадена рейтингова система или модел, използван в рамките на системата, от трето лице продавач и продавачът отказва или ограничава достъпа на институцията до информацията, свързана с методологията на рейтинговата система или модел, или до базисните данни, използвани за разработването на методологията или модела, под претекст, че тази информация е защитена от право на собственост.
Член 176
Поддържане на база данни
1. Институциите събират и съхраняват данни относно елементите на вътрешните им рейтинги съгласно изискванията на част 8.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозиции в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3, институциите събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на длъжниците и признатите гаранти;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите;
в)
основните данни и методологията, използвани за присъждане на рейтинг;
г)
лицето, отговорно за присъдените рейтинги;
д)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
е)
датата на възникване и обстоятелствата, обусловили неизпълнението;
ж)
данни за параметъра PD и действителните нива на неизпълнение за рейтинговите категории и миграцията между тях.
3. Институциите, които не използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват данни, позволяващи съпоставяне между действителните нива на LGD и стойностите, посочени в член 161, параграф 1, както и между постигнатите конверсионни коефициенти и стойностите, посочени в член 166, параграф 8.
4. Институциите, използващи собствени оценки за параметъра LGD и конверсионни коефициенти, събират и съхраняват:
а)
изчерпателни исторически данни за рейтингите на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, свързани с всяка рейтингова скала;
б)
датите, на които са присъдени рейтингите и са изготвени оценките;
в)
основните данни и методологията, използвана за определяне на рейтинга на сделките, оценките за параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
г)
данни за лицето, което е присъдило рейтинга на сделката, и за лицето, което е изготвило оценка на параметъра LGD и конверсионен коефициент;
д)
данни за прогнозните и реализиралите се стойности за параметъра LGD, както и за конверсионните коефициенти, отнасящи се за всяка експозиция в неизпълнение;
е)
за институциите, които отчитат чрез параметъра LGD ефектите от гаранции и кредитни деривати при редуциране на кредитния риск - данни за параметъра LGD на експозицията преди и след оценката на ефектите на дадена гаранция или кредитен дериват;
ж)
данни за компонентите на загубата за всяка експозиция в неизпълнение.
5. За експозициите на дребно институциите събират и съхраняват:
а)
данни, използвани в процеса на отнасяне на експозициите по рискови категории или групи;
б)
данни за оценките на параметрите PD, LGD и конверсионните коефициенти, отнасящи се до категориите или групите експозиции;
в)
идентификация на длъжниците и експозициите, които са били в неизпълнение;
г)
за експозиции в неизпълнение - данни за категориите или групите, в които са били отнесени експозициите в годината, предшестваща неизпълнението, както и данни за реализиралите се стойности на параметъра LGD и конверсионните коефициенти;
д)
данни за нивата на загуба при квалифицираните револвиращи експозиции на дребно.
Член 177
Използване на стрес тестове за оценка на капиталовата адекватност
1. Институцията трябва да разполага с надеждни процедури за провеждане на стрес тестове, използвани при оценка на капиталовата ѝ адекватност. Стрес тестовете включват набелязване на възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха оказали неблагоприятен ефект върху кредитните експозиции на институцията, и оценка на способността на институцията да устои на такива промени.
2. Институцията редовно провежда стрес тест по отношение на кредитния риск, за да оцени ефекта от определени конкретни условия върху общите капиталови изисквания за кредитен риск. Тестът се подбира от институцията и подлежи на надзорен преглед. Тестът е обоснован и оценява ефекта при сценарии, предвиждащи значителна, но реалистична рецесия. Институцията оценява потенциалната миграция на експозициите между рейтингови класове при прилагането на сценарии за стрес тестове. Портфейлите, подложени на стрес, обхващат възможно най-голяма част от общата експозиция на институцията.
3. Като част от метода за прилагане на стрес тестове институциите, които използват третирането, посочено в член 153, параграф 3, отчитат и ефекта от влошаване на кредитното качество на доставчиците на защита и особено последствията, когато предоставящата защита страна престане да отговаря на критериите за признаване.
Подраздел 2
Количествено измерване на риска
Член 178
Неизпълнение на длъжник
1. Счита се, че е настъпило неизпълнение по отношение на определен длъжник, когато са изпълнени следните две условия или поне едно от тях:
а)
институцията счита, че е малко вероятно длъжникът да изплати изцяло своите кредитни задължения към нея, към нейното предприятие майка или към някое от дъщерните ѝ предприятия, без да се предприемат действия от страна на институцията, като например по реализиране на обезпечение;
б)
длъжникът е в просрочие от повече от 90 дни по съществена част от кредитното си задължение към институцията, нейното предприятие майка или някое от дъщерните ѝ предприятия. В класа експозиции на дребно, както и експозиции към субекти от публичния сектор, компетентните органи могат да заменят срока от 90 дни със срок от 180 дни за експозиции, обезпечени с жилищен имот или търговски недвижим имот на МСП. Срокът от 180 дни не се прилага за целите на член 127.
За експозиции на дребно институциите могат да прилагат определението за неизпълнение в първа алинея, букви а) и б) на равнището на отделно кредитно улеснение, но не и по отношение на общите задължения на кредитополучателя.
2. За целите на параграф 1, буква б) се прилага следното:
а)
за овърдрафти дните на просрочие започват да текат, когато длъжникът е нарушил договорения лимит, банката е намалила договорения лимит до размер, по-малък от усвоените от длъжника суми, или длъжникът е изтеглил значителна сума без одобряване от банката;
б)
за целите на буква а) „договорен лимит“ представлява всеки определен от институцията кредитен лимит, за който длъжникът е бил информиран от институцията;
в)
за кредитни карти дните за просрочие започват да текат от датата за плащане на минимално изискуемата вноска;
г)
значимостта на просрочено кредитно задължение се оценява спрямо установен от компетентните органи праг. Този праг съответства на равнището на риск, считано за разумно от компетентния орган;
д)
институциите трябва да разполагат с документирани политики по отношение на преброяването на дните на просрочие, по-специално по отношение на продължаването и удължаването на срока на улесненията, изменения или разсрочване, подновяване и нетиране на съществуващите сметки. Тези политики се прилагат последователно във времето и са в съответствие с вътрешното управление на риска и процедурите за вземане на решения на институцията.
3. За целите на параграф 1, буква а) елементите, които се приемат като признаци за настъпване на неизпълнение, включват следните събития:
а)
институцията е спряла текущото начисляване на лихви;
б)
институцията извършва специфична кредитна корекция вследствие на констатирано съществено влошаване на кредитното качество, настъпило след като институцията е поела експозицията;
в)
институцията продава кредитното задължение със съществена икономическа загуба във връзка с кредита;
г)
институцията е съгласна да приеме принудително преструктуриране на кредитното задължение, което е вероятно да доведе до намаление на размера на финансовото задължение посредством съществено опрощаване или отлагане на плащането на главница, лихви или, където е приложимо, на такси. При експозициите в капиталови инструменти, оценени чрез подхода PD/LGD, това включва и принудителното преструктуриране на самия капиталов инструмент;
д)
институцията е поискала откриване на процедура за обявяване на длъжника в несъстоятелност или на подобна процедура във връзка с кредитно задължение на длъжника към нея, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия;
е)
длъжникът е поискал или е обявен в несъстоятелност или е потърсил друга подобна защита и това би довело до забавяне на погасяването или до неизпълнение на кредитното задължение към институцията, предприятието майка или някое от нейните дъщерни предприятия.
4. Институциите, използващи външни данни, които сами по себе си не са съвместими с установеното в параграф 1 определение за неизпълнение, правят подходящи корекции с оглед постигане на общо съответствие с определението за неизпълнение.
5. Ако институцията прецени, че по отношение на експозиция в неизпълнение вече не съществуват предпоставки за продължаването на неизпълнението, институцията може да присъди рейтинг на длъжника или сделката, съответстващ на редовна експозиция. Ако впоследствие се установи, че е налице обстоятелство за прилагане на определението за неизпълнение, се счита, че е настъпило ново неизпълнение.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи определят прага по параграф 2, буква г).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. ЕБО издава насоки за прилагането на настоящия член. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 179
Общи изисквания за оценяване на параметрите
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните изисквания:
а)
собствените оценки на институцията за рисковите параметри PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти обхващат всички съществени данни, информация и методи. Оценките се извеждат от историческия опит и емпиричните факти и не се базират единствено на експертно мнение. Оценките са достоверни, интуитивни и се базират на съществените фактори, определящи рисковите параметри. При ограничена информация институцията прилага по-консервативен подход;
б)
институцията е в състояние да предостави разбивка на реализираните си загуби по отношение на честотата на неизпълнение, LGD, конверсионния коефициент или загубата, когато се използват оценки на параметъра EL, разграничавайки факторите, които тя е счела за определящи стойността на съответните рискови параметри. Оценките на институцията са представителни за дългосрочен период;
в)
вземат се предвид всички промени в практиката по кредитиране или процеса на възстановяване на дължимите суми през периодите на наблюдение, посочени в член 180, параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д), член 181, параграф 1, буква й) и параграф 2 и член 182, параграфи 2 и 3. Оценките на институцията отразяват последиците от техническия напредък и новите данни и друга налична информация. Институциите преразглеждат оценките си при появата на нова информация, но не по-рядко от веднъж годишно;
г)
извадката от експозиции, представени в използваните за оценяването данни, стандартите за кредитиране, използвани при изготвянето на данните, и другите имащи отношение характеристики са сравними с тези на експозициите и стандартите на институцията. Икономическите или пазарните условия, които обуславят данните, отразяват текущата и очаквана пазарна среда. Броят на експозициите в извадката и периодът на данните, използван за количественото измерване, са достатъчни, за да гарантират на институцията точност и устойчивост на нейните оценки;
д)
за закупените вземания оценките отразяват цялата относима информация, която е на разположение на институцията купувач, във връзка с качеството на базисните вземания, включително данни за подобни групи, предоставени от продавача, от институцията купувач или от външни източници. Институцията купувач оценява достоверността на информацията, получена от продавача;
е)
институцията коригира оценките с определена степен на консервативност по отношение на очаквания диапазон от грешки при изчисленията. Когато методите и използваната информация не бъдат счетени за достатъчно удовлетворителни и очакваният диапазон от грешки е по-голям,степента консерватизъм е по-голяма.
Когато институциите използват различни оценки за изчисляване на рисковите тегла и за вътрешни цели, те са документирани и обосновани. Ако институциите могат да удостоверят пред компетентните органи, че за данните, събрани преди 1 януари 2007 г., са извършени необходимите корекции за постигане на общо съответствие с посоченото в член 178 определение за неизпълнение или с характеристиките на загуба, компетентните органи могат да позволят на институциите известна гъвкавост при прилагането на изискваните стандарти за данните.
2. Ако институцията използва групирани данни, отнасящи се до други институции, се спазват следните изисквания:
а)
рейтинговите системи и критериите на другите институции в групата са подобни на нейните системи и критерии;
б)
групата е представителна за портфейла, за който са използвани групираните данни;
в)
при своите оценки институцията използва групираните данни последователно във времето;
г)
институцията остава отговорна за надеждността на рейтинговите си системи;
д)
институцията поддържа достатъчно добро разбиране за рейтинговите си системи, включително способността да осъществява ефективно наблюдение и одитиране на рейтинговия процес.
Член 180
Специални изисквания за оценката на параметъра PD
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за оценката на параметъра PD при експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки и за експозициите в капиталови инструменти, когато институцията използва подхода PD/LGD, посочен в член 155, параграф 3:
а)
институциите изчисляват оценката на параметъра PD за всяка категория длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение. При оценките на параметъра PD по отношение на длъжници с висока степен на задлъжнялост или на длъжници, чиито активи са основно обект на търговия, се отчита състоянието на базисните активи в периоди на висока променливост;
б)
за закупени вземания към предприятия институциите могат да оценяват параметъра EL по категории длъжници въз основа на дългосрочни усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
в)
ако институцията определя дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за закупени вземания към предприятия въз основа на оценката за EL, както и очаквани стойности за PD или LGD, процесът на оценка на общите загуби съответства на общите стандарти за оценяване на параметрите PD и LGD, изложени в настоящата част, и полученият резултат е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а);
г)
институциите използват техниките за оценка на параметъра PD само в комбинация с допълващ анализ. При комбиниране на резултатите от отделните подходи и при извършването на корекции, продиктувани от технически и информационни ограничения, институциите отчитат важността на съображенията от експертните оценки;
д)
когато за оценката на PD институцията използва вътрешни данни за неизпълнение, оценките отразяват правилата за кредитиране и различията в рейтинговата система, обуславяща данните и текущата рейтингова система. Когато правилата за кредитиране или рейтинговите системи са се променили, институцията прилага по-голяма степен на консервативност в своята оценка на PD;
е)
когато институцията отнася или разпределя вътрешните си рискови категории по скалата, използвана от АВКО или от подобни организации, и след това съотнася установените за категориите на външната организация нива на неизпълнение към категориите на институцията, съотнасянето по категории се основава на съпоставяне на вътрешните рейтингови критерии с критериите, използвани от външната организация, както и на сравняване на вътрешните и външните рейтинги за едни и същи длъжници. При подхода за съотнасянето на рейтингите или в изходните данни трябва се избягват субективност и непоследователност. Критериите на външната организация, използвани при количествената оценка, засягат само риска от неизпълнение, без да се вземат предвид характеристиките на сделката. Извършеният от институцията анализ включва сравнение на използваните определения за неизпълнение според изискванията по член 178. Институцията документира основните принципи на съотнасянето;
ж)
когато институцията използва прогностични статистически модели за нивата на неизпълнение, е разрешено тя да оценява параметъра PD като непретеглена средна стойност на оценките за вероятността от неизпълнение за отделните длъжници в дадена рискова категория. Когато за тази цел институцията използва моделите за оценяване на вероятността от неизпълнение, се прилагат посочените в член 174 стандарти;
з)
независимо от това дали за своите оценки на PD институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Изискването по настоящата буква се прилага също и към подхода PD/LGD за капиталови инструменти. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите, които не са получили разрешение от компетентните органи съгласно член 143 да използват собствени оценки на LGD или конверсионни коефициенти, могат при прилагането на вътрешнорейтингов подход да използват подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
2. За експозиции на дребно се прилагат следните изисквания:
а)
институциите изчисляват оценката за PD за всяка категория или група от длъжници въз основа на дългосрочните усреднени стойности на годишния процент на неизпълнение;
б)
оценките за PD могат също да бъдат изведени от оценката на общите загуби и подходящите оценки на LGD;
в)
като първичен източник на информация за оценяването на признаците за загуба институциите използват вътрешните данни за отнасянето на експозициите към категории или групи. Институциите могат да използват външни данни (включително групирани данни) или статистически модели за количествени оценки, при наличие и на двете следни тесни връзки:
i)
между използвания от институцията процес на отнасяне на експозициите към категории или групи и процеса, използван от външния източник на данни; и
ii)
между вътрешния рисков профил на институцията и състава на външните данни;
г)
ако институцията установява дългосрочните усреднени стойности на оценките на параметрите PD и LGD за експозиции на дребно въз основа на оценката на общите загуби, както и на подходящата оценка на параметрите PD или LGD, процесът за оценяване на общите загуби трябва да отговаря на общите стандарти за оценяването на PD и LGD, изложени в настоящата част, и резултатът трябва да е в съответствие с концепцията за LGD, изложена в член 181, параграф 1, буква а).
д)
независимо от това дали за своите оценки на характеристиките за загуба институцията използва външни, вътрешни или групирани източници на данни, или комбинация измежду тези три вида, продължителността на използвания исторически период на наблюдение е най-малко пет години за поне един източник. Ако наличният период на наблюдение за някой източник на данни е по-дълъг и тези данни са подходящи, се използва този по-дълъг период. Не е необходимо институцията да придава еднаква важност на историческите данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава всяка година с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
е)
институциите набелязват и анализират очакваните промени на рисковите параметри по време на живота на кредитните експозиции (сезонни ефекти).
За закупени вземания на дребно институциите могат да използват външни и вътрешни данни за сравнение. Институциите използват всички подходящи източници на данни като база за сравнение.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които компетентните органи могат да предоставят разрешенията, посочени в параграф 1, буква з) и параграф 2, буква д);
б)
методологиите, съгласно които компетентните органи оценяват методологията на институцията за оценяване на PD съгласно член 143.
До 31 декември 2014 г. ЕБО предоставя на Комисията тези проектите на регулаторни технически стандарти.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 181
Специални изисквания относно използването на собствени LGD оценки
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания относно използването на собствени оценки на LGD:
а)
институции изчисляват параметъра LGD по категории или групи сделки въз основа на усреднените реализирани стойности на LGD по категории или групи сделки, ката използват всички наблюдавани неизпълнения в използваните данни (среднопретеглени неизпълнения);
б)
институциите използват оценки за LGD, характерни за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. При условие че рейтинговата система се очаква да предоставя относително постоянни във времето реализирани стойности на параметъра LGD по категории или групи, институциите правят корекции на оценките си за параметрите на риска по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
институцията взема предвид степента на зависимост между риска, свързан с длъжника, и този, свързан с обезпечението или предоставящото го лице. Случаите, при които е налице съществена степен на зависимост, се разглеждат по-консервативно;
г)
валутните несъответствия между базисното задължение и обезпечението се третират по-консервативно в оценката на институцията на параметъра LGD;
д)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, тези оценки не се основават единствено на очакваната пазарна стойност на обезпечението. В оценките на LGD се отчитат последиците от потенциалната невъзможност на институциите за бързо разпореждане с обезпечението и неговата реализация;
е)
когато оценките на LGD отчитат наличието на обезпечение, институциите установят вътрешни правила за управление на обезпеченията, правна сигурност и управление на риска съгласно изискванията, изложени в глава 4, раздел 3;
ж)
когато институцията отчита обезпечението при определяне на стойността на експозицията за кредитен риск към контрагента съгласно глава 6, раздел 5 или 6, сумата, която се очаква да бъде реализирана от обезпечението, не се взема предвид при оценката на параметъра LGD;
з)
в особения случай на експозиции, които вече са в неизпълнение, институцията използва сумата на своите най-достоверни оценки за очаквана загуба за всяка експозиция, вземайки предвид текущите икономически обстоятелства, състоянието на експозицията и оценката на институцията за ръста на загубите вследствие на възможни допълнителни неочаквани загуби през периода на изпълнение, т.е. между датата на неизпълнение и окончателното погасяване на експозицията;
и)
когато неплатените допълнителни начисления за забава биват включени в отчета за доходите на институцията, те се добавят към оценката на институцията за размера на експозицията и загубата;
й)
за експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на параметъра LGD се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
2. По отношение на експозициите на дребно институциите могат:
а)
да определят оценките за LGD въз основа на реализираните загуби и съответните оценки на параметъра PD;
б)
да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD;
в)
да използват външни и вътрешни референтни данни за оценяване на параметъра LGD за закупени вземания към непрофесионални клиенти.
По отношение на експозициите на дребно оценките на LGD се основават на данни за най-малко пет години. Институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-актуалните данни позволяват по-добро прогнозиране на процентите на загуба. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
3. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институция, използваща вътрешнорейтингов подход, да използва съгласно параграф 3 подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 182
Специални изисквания за собствени оценки на конверсионните коефициенти
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи, институциите прилагат следните специални изисквания за собствените оценки на конверсионните коефициенти:
а)
институциите оценяват конверсионните коефициенти по категории или групи сделки на базата на усреднените реализирани стойности на конверсионните коефициенти по отделни категории или групи сделки, като използват среднопретеглените неизпълнения, произтичащи от наблюдаваните неизпълнения в използваните данни;
б)
институциите използват оценки на конверсионните коефициенти, подходящи за период на икономически спад, ако те са по-консервативни от дългосрочните усреднени стойности. Когато се очаква рейтинговата система да дава относително постоянни във времето стойности на конверсионните коефициенти по категории или групи, институциите правят корекции на оценките на рисковите параметри по категории или групи за ограничаване на влиянието на икономическия спад върху капитала;
в)
оценките на институциите на конверсионните коефициенти отразяват потенциалния размер на допълнително усвоените от длъжника суми до възникване на неизпълнението и след него. Оценката на конверсионните коефициенти съдържа по-висока степен на консервативност, когато може основателно да се очаква по-силна положителна корелация между честотата на неизпълненията и величината на конверсионния коефициент;
г)
при установяване на конверсионните коефициенти институциите отчитат конкретните си политики и стратегии, приети по отношение на наблюдението на клиентските сметки и обработката на плащанията. Институциите също вземат предвид способността и намерението си да предотвратяват бъдещи усвоявания на суми при обстоятелства, близки до тези при неизпълнение, като нарушение на договорни ограничения или други технически събития на неизпълнение;
д)
институциите разполагат с подходящи системи и процедури за наблюдение на сумите по сделките, относителния дял на усвоените суми по ангажименти и промените в усвоените суми по длъжници и категории. Институциите са в състояние ежедневно да следят неусвоените салда;
е)
ако институциите използват различни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и за вътрешни цели, това се документира и обосновава.
2. За експозициите към предприятия, институции, централни правителства и централни банки оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години, като след прилагането периодът всяка година се увеличава с по една година до достигането на най-малко седем години за поне един от източниците. Ако наличният период на наблюдение е по-дълъг за някой източник и данните са подходящи, се използва този по-дълъг период.
3. За експозициите на дребно институциите могат да отразят бъдещите усвоявания или в конверсионните си коефициенти, или в своите оценки за LGD.
По отношение на експозициите на дребно оценките на конверсионните коефициенти се основават на данни за най-малко пет години. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) институцията не е необходимо да придава еднаква важност на исторически данни, ако по-новите данни са по-подходящи за прогнозиране на усвояванията. След получаването на разрешение от компетентните органи институциите могат да използват, когато прилагат вътрешнорейтингов подход, подходящи данни, обхващащи период от две години. Всяка година периодът, който трябва да бъде обхванат, се увеличава с по една година, докато подходящите данни обхванат период от пет години.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
естеството, остротата и продължителността на посочения в параграф 1 икономически спад;
б)
условията, според които компетентният орган може да разреши на институцията при първоначално прилагане на вътрешнорейтингов подход да използва подходящи данни, обхващащи период от две години.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 183
Изисквания за оценка на ефекта от използването на гаранции и кредитни деривати за експозиции към предприятия, институции, централни правителства и централни банки, когато се използват собствени оценки на LGD, и за експозиции на дребно
1. По отношение на признатите гаранти и гаранции се прилагат следните изисквания:
а)
институциите имат ясно определени критерии за видовете гаранти, които те признават при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции;
б)
за признатите гаранти се прилагат същите правила като тези за длъжниците по членове 171, 172 и 173;
в)
гаранцията се изготвя в писмена форма, тя е неотменяема от страна на гаранта, валидна до пълното изпълнение на задължението (в рамките на размера и срока на гаранцията) и правно допустима в юрисдикция, където са притежаваните от гаранта активи, предмет на гаранцията. Условни гаранции, предвиждащи условия, при които гарантът не може да бъде задължен да изпълни задължението си, могат да бъдат признати след получаване на разрешение от компетентните органи. Критериите за отнасяне отчитат по подходящ начин всяко потенциално намаляване на ефекта за редуциране на риска.
2. Институцията разполага с ясно определени критерии за промяна на категории, групите, оценките на параметъра LGD и при вземания на дребно и приемливи закупени вземания с процедура за разпределяне на експозициите по категории или групи, за да бъде отразено влиянието на гаранциите върху изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции. Тези критерии отговарят на изискванията, изложени в членове 171, 172 и 173.
Критериите са правдоподобни и интуитивни. Те отразяват способността и намерението на гаранта да изпълни задължението си, вероятния момент на плащанията от страна на гаранта, степента на взаимозависимост между способността на гаранта за изпълнение на гаранцията и способността на длъжника да изплати задължението, както и размера на остатъчния риск от длъжника.
3. Изискванията за гаранциите по настоящия член се прилагат и за кредитните деривати с едно референтно лице. При несъответствие между базисното задължение и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано да се определи дали е настъпило кредитно събитие, се прилагат изискванията, предвидени в член 216, параграф 2. За експозициите на дребно и приемливите закупени вземания, настоящият параграф се прилага и за процеса на разпределяне на експозициите по категории или групи.
Критериите отчитат структурата на плащанията по кредитния дериват и оценяват консервативно тяхното влияние върху размера и моментите на възстановяване на суми. Институцията отчита до каква степен се запазват други форми на остатъчния риск.
4. Изискванията, посочени в параграфи 1-3, не се прилагат за гаранции, предоставени от институции, централни правителства и централни банки и предприятия, които отговарят на изискванията, предвидени в член 201, параграф 1, буква ж), ако институцията е получила разрешение за прилагане на стандартизиран подход за експозициите към такива субекти съгласно членове 148 и 150. В този случай се прилагат изискванията по глава 4.
5. За гаранциите, покриващи експозиции на дребно, изискванията, посочени в параграфи 1, 2 и 3, се прилагат както за отнасянето на експозициите към категории или групи, така и за оценяването на PD.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, съгласно които компетентните органи могат да разрешат признаването на условни гаранции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 184
Изисквания относно закупените вземания
1. При количествено изразяване на рисковите параметри, свързани с рейтинговите категории или групи за закупени вземания, институциите гарантират, че посочените в параграфи 2-6 условия са изпълнени.
2. Структурата на сделката гарантира, че при всички предвидими обстоятелства институцията е действителен собственик и контролира всички парични постъпления по вземанията. Когато длъжникът извършва директни плащания към продавача или към обслужващото лице, институцията периодично проверява дали плащанията се прехвърлят изцяло и съгласно договорните условия. Институциите разполагат с процедури, осигуряващи защита на правото им на собственост по отношение на вземанията и паричните постъпления при несъстоятелност, както и защита срещу съдебно оспорване на правата им, което може съществено да възпрепятства събирането, погасяването или прехвърлянето на вземанията, или запазването на контрола върху паричните постъпления.
3. Институцията следи качеството на закупените вземания и финансовото състояние на продавача и обслужващото лице. Следното се прилага:
а)
институцията оценява зависимостта на качеството на закупените вземания от финансовото състояние на продавача и обслужващото лице и разполага с вътрешни политики и процедури, осигуряващи подходяща защита срещу непредвидени обстоятелства, включително определяне на вътрешен рисков рейтинг за всеки продавач и обслужващо лице;
б)
институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури за избор на продавач и обслужващо лице. Институцията или нейният агент извършват периодичен преглед на отчетите, изготвени от продавачите и обслужващите лица, за проверка на точността на тези отчети, установяване на измами, оперативни слабости, както и качествена проверка на кредитната политика на продавача и правилата на обслужващото лице за събиране на вземания. Констатациите от тези прегледи се документират;
в)
институцията оценява характеристиките на пуловете от закупени вземания, включително свръхавансите, историята на просрочията към продавача, необслужваните задължения и провизиите за тях, условията на плащане и възможността за прихващания срещу насрещни вземания;
г)
институцията разполага с ефективни политики и процедури за наблюдение на концентрацията в общата експозиция към отделен длъжник в групата и между отделните групи закупени вземания;
д)
институцията прави необходимото да получи своевременно от обслужващото лице достатъчно подробни данни за падежната структура и разсейването на вземанията, за да осигури съответствие с критериите ѝ за изкупуване на вземания и отпускане на аванси, и разполага с ефективни способи за наблюдение и потвърждение на условията на продавача за продажба и ефекта от разсейване.
4. Институцията разполага със системи и процедури за ранно разпознаване на влошаването на финансовото състояние на продавача и качеството на закупените вземания и за проактивно решаване на възникващите проблеми. По-специално, институцията разполага с ясни и ефективни политики, процедури и информационни системи за наблюдение на нарушенията на договорни клаузи и ясни и ефективни политики и процедури за предприемане на правни действия и уреждане на проблемни закупени вземания.
5. Институцията разполага с ясни и ефективни политики и процедури, уреждащи контрола върху закупените вземания, заемите и паричните наличности. По-специално, вътрешните политики в писмен вид определят всички съществени елементи на програмите за изкупуване на вземания, включително размера на авансовите плащания, приемливите обезпечения, изискуемата документация, лимитите за концентрация и управлението на паричните постъпления. Тези елементи отчитат надлежно всички присъщи и съществени фактори, включително финансовото състояние на продавача и обслужващото лице, концентрациите на риск и тенденциите в качеството на закупените вземания и клиентите на продавача; вътрешните системи позволяват авансово плащане единствено при представяне на определената документация и съответното обезпечение.
6. Институцията разполага с ефективен вътрешен процес за оценка на спазването на всички вътрешни политики и процедури. Процесът включва периодичен одит на всички критични фази в програмата на институцията за изкупуване на вземания, потвърждение за разграничението в задълженията, от една страна, за оценяване на продавача и на обслужващото лице и оценяване на длъжника, а от друга, за оценяване на продавача и обслужващото лице и задълженията за целеви одит, както и за оценка на операциите на бек офиса, като се обръща особено внимание на квалификацията и опита на персонала, както и на поддържащите автоматизирани системи.
Подраздел 3
Утвърждаване на вътрешни оценки
Член 185
Утвърждаване на вътрешни оценки
Институциите утвърждават своите вътрешни оценки при спазване на следните изисквания:
а)
институциите разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на рейтинговите системи, процедурите и оценката на всички съответни рискови параметри. Вътрешният процес на утвърждаване позволява на институцията да изготви последователна и съдържателна оценка на резултатите от системите за присъждане на вътрешни рейтинги и оценяване на риска;
б)
институциите периодично сравняват реализираните нива на неизпълнение с очакваните стойности на параметъра PD за всяка рискова категория и, когато тези нива са извън очакваното допустимо отклонение за определена категория, институциите целенасочено анализират причините за това отклонение. Институциите, които използват собствени оценки за параметъра LGD и конверсионните коефициенти, също извършват аналогичен анализ на тези оценки. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
в)
институциите използват и други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с подходящи външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите на рейтинговите системи се базират на възможно най-дълъг времеви период;
г)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите и данните (източници на данни и обхванати периоди), използвани при оценяването и утвърждаването, се документират;
д)
когато използват собствени оценки за очакваните загуби, институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за случаите, при които отклоненията на реализираните от очакваните стойности за PD, LGD, конверсионни коефициенти и общи загуби са достатъчно значителни, за да поставят под съмнение надеждността на оценките. Тези стандарти вземат предвид стопанския цикъл и сходната системна променливост в нивата на неизпълнение. Когато реализираните стойности продължават да са по-високи от очакваните, институциите завишават оценките, за да отразят историческите данни за неизпълненията и загубите.
Подраздел 4
Изисквания относно експозициите в капиталови инструменти при подхода на вътрешните модели
Член 186
Капиталови изисквания и количествено измерване на риска
При изчисляването на капиталовите изисквания институциите спазват следните стандарти:
а)
оценката на потенциалната загуба е устойчива спрямо настъпване на неблагоприятни пазарни промени, оказващи влияние върху дългосрочния рисков профил на инвестициите на институцията. Използваните данни при установяването на разпределението на доходността отразяват най-дългия извадков период, за който има налични и съдържателни данни за представянето на рисковия профил на конкретните експозиции в капиталови инструменти на институцията. Използваните данни трябва да са достатъчни, за да осигурят консервативни, статистически надеждни и устойчиви оценки за загубите, които не се базират единствено на субективна или експертна оценка. Заложените шокове осигуряват консервативна оценка на потенциалните загуби за съответния дългосрочен пазарен или стопански цикъл. За получаване на достатъчно реалистични и консервативни резултати от модела институцията комбинира емпиричния анализ на наличните данни с корекции, обусловени от различни фактори. При изграждане на моделите за стойност под риск (VaR) за измерване на потенциалните тримесечни загуби институциите могат да използват тримесечни данни или по-краткосрочни данни, преобразувани в тримесечен еквивалент чрез подходящ аналитичен метод, подкрепен от емпирични доказателства и добре развит и документиран процес на обмисляне и анализ. Този подход се прилага консервативно и последователно във времето. Когато наличните подходящи данни са ограничени, институцията прилага по-висока степен на консервативност;
б)
използваните модели обхващат в подходяща степен всичките съществени рискове, свързани с доходността на капиталовите инструменти, включително общия пазарен риск и специфичния риск на капиталовите експозиции от портфейла на институцията. Вътрешните модели обясняват по подходящ начин историческите колебания в цените, обхващат както величината, така и промените в състава на потенциалните концентрации, и са устойчиви в неблагоприятна пазарна среда. Съвкупността от рисковите експозиции, представени в използваните при оценяването данни, съответства в голяма степен или е поне сравнима с експозициите в капиталови инструменти на институцията;
в)
вътрешният модел съответства на рисковия профил и структурата на капиталовия портфейл на институцията. Когато институцията притежава значителни позиции, при които се наблюдава съществена нелинейна зависимост, вътрешните модели се разработват така, че да обхващат в подходяща степен рисковете, свързани с такива инструменти;
г)
съотнасянето на отделните позиции към техни аналози, пазарни индекси и рискови фактори е правдоподобно, интуитивно и теоретично надеждно;
д)
институциите удостоверяват чрез емпиричен анализ уместността на рисковите фактори, включително способността им да обхващат както общия, така и специфичния риск;
е)
при оценките на променливостта на доходността на експозициите в капиталови инструменти се използват подходящи и налични данни, информация и методи. Използват се проверени от независимо лице вътрешни данни или данни от външни източници, включително групирани данни;
ж)
въвеждат се стриктни и изчерпателни процедури за провеждане на стрес тестове.
Член 187
Процес и контролни механизми за управление на риска
При разработването и използването на вътрешни модели за определяне на капиталовите изисквания институциите установяват политики, процедури и контролни механизми за обезпечаване на надеждността на модела и моделиращия процес. Тези политики, процедури и контролни механизми включват следното:
а)
пълно интегриране на вътрешния модел в цялостните управленски информационни системи на институцията и в управлението на капиталовите позиции в банковия портфейл. Вътрешните модели се интегрират изцяло в инфраструктурата на институцията за управление на риска, ако се използват специално за измерване и оценяване на доходността на капиталовия портфейл, включително коригираните спрямо риска резултати, за разпределяне на икономическия капитал по експозиции в капиталови инструменти и за оценяване на общата капиталова адекватност и процеса по управление на инвестициите;
б)
установени управленски системи, процедури и контролни функции, обезпечаващи периодичен и независим преглед на всички елементи на процеса по вътрешно моделиране, включително одобрението на промени в моделите, преглед на входящите данни и резултатите на модела, като например пряка проверка на изчисленията на риска. Тези прегледи оценяват точността, пълнотата и уместността на входящите данни и резултатите на модела и се концентрират както върху откриването, така и върху ограничаването на потенциални грешки, дължащи се на известните слабости, както и установяване на нови слабости на модела. Такива прегледи могат да се извършват от независимо вътрешно звено или от независимо външно трето лице;
в)
подходящи системи и процедури за наблюдение на инвестиционните лимити и на рисковите експозиции в капиталови инструменти;
г)
отговарящи за проектирането и внедряването на модела звена, които да са функционално независими от звената, отговорни за управлението на отделните инвестиции;
д)
подходяща квалификация на лицата, отговорни за отделните аспекти на процеса по моделиране. Ръководството осигурява достатъчен брой квалифицирани и компетентни служители за функцията на моделиране.
Член 188
Утвърждаване и документиране
Институциите трябва да разполагат с надеждни системи за утвърждаване на точността и последователността на своите вътрешни модели и процеси на моделиране. Всички съществени елементи на вътрешните модели и процесите на моделиране и утвърждаване се документират.
При утвърждаването и документирането на вътрешните модели и процесите на моделиране на институциите се спазват следните изисквания:
а)
институциите използват вътрешна процедура по утвърждаване, за да оценят по последователен и съдържателен начин резултатите от своите вътрешни модели и процедури;
б)
използваните методи и данни за количествено утвърждаване са последователни във времето. Промените в методите за оценка и утвърждаване (източници на данни и обхванати периоди) се документират;
в)
институциите периодично сравняват действителната доходност на капиталовите инструменти, изчислена на базата на реализирани и нереализирани печалби и загуби, със съответните резултати от модела. При тези сравнения се използват исторически данни за възможно най-дълги времеви периоди. Институцията документира методите и данните, използвани при тези сравнения. Този анализ и документацията се актуализират поне веднъж годишно;
г)
институциите използват други инструменти за количествено утвърждаване и сравнения с външни източници на данни. Анализът се базира на данни, които са подходящи за портфейла, като те се актуализират периодично и обхващат подходящ период на наблюдение. Вътрешните оценки на институциите за резултатите от използването на моделите се базират на възможно най-дълъг времеви период;
д)
институциите разполагат с надеждни вътрешни стандарти за справяне със ситуации, при които сравнението между реализираните и предвидените чрез моделите стойности на доходността на капиталовите инструменти поставя под съмнение състоятелността на оценките или на самите модели. Тези стандарти отчитат стопанския цикъл и сходните системни колебания в доходността на капиталовите инструменти. Всички корекции, направени на вътрешни модели в резултат на прегледите на моделите, биват документирани и съгласувани със стандартите за преглед на моделите на институцията;
е)
вътрешният модел и процесът на моделиране се документират, включително и отговорностите на лицата, включени в процесите по моделиране, както и процедурите за преглед и одобрение на модела.
Подраздел 5
Вътрешно управление и надзор
Член 189
Корпоративно управление
1. Всички съществени аспекти на рейтинговия процес и процедурите по оценяване се одобряват от ръководния орган или от определен от него комитет, както и от висшето ръководство на институцията. Тези страни притежават основни познания за рейтинговите системи на институцията и подробно разбиране на свързаните с тях управленски отчети.
2. Висшето ръководство спазва следните изисквания:
а)
уведомява ръководния орган или определения от него комитет за съществените промени или изключения от установените политики, които оказват съществено влияние върху функционирането на рейтинговите системи на институцията;
б)
познава подробно структурата и функционирането на рейтинговите системи;
в)
гарантира постоянно, че рейтинговите системи работят правилно;
Висшето ръководство бива редовно информирано от звената за контрол на кредитния риск относно резултатите от рейтинговия процес, нуждаещите се от подобрение области и действията за отстраняване на вече установените слабости.
3. Анализът на профила на кредитния риск на институцията, базиран на вътрешни рейтинги, е основна част от управленските отчети, представяни на тези участници. Отчетите включват най-малко рисковия профил, миграцията между рисковите категории, оценките на съответните рискови параметри по категории и сравнение на реализираните с очакваните нива на неизпълнение и, когато се използват собствени оценки - на реализираните LGD и реализираните конверсионни коефициенти спрямо очакванията и резултатите от направените стрес тестове. Периодичността на докладване се определя от значимостта, вида и получателя на информацията.
Член 190
Контрол на кредитния риск
1. Звеното за контрол на кредитния риск е независимо от звената, ръководещи или изпълняващи функциите по създаване или подновяване на експозиции, и се отчита пряко на висшето ръководство. Звеното за контрол на кредитния риск отговаря за разработването или подбора, въвеждането, контрола и функционирането на рейтинговите системи. То редовно изготвя и анализира отчети за резултатите от рейтинговите системи.
2. Отговорностите на звеното/звената за контрол на кредитния риск включват:
а)
тестване и наблюдение на категории и групи;
б)
изготвяне и анализ на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
въвеждане на процедури за проверка на последователното прилагане на определенията за категории и групи по структурни звена и географски райони;
г)
преглед и документиране на промените в рейтинговия процес, включително и на причините за промените;
д)
преглед на прогностичната способност на рейтинговите критерии. Промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри се документират и съхраняват;
е)
активно участие в разработването или избирането, въвеждането и утвърждаването на моделите, използвани в рейтинговия процес;
ж)
контрол и надзор върху моделите, използвани в рейтинговия процес;
з)
постоянен преглед и промени на моделите, използвани в рейтинговия процес.
3. Институциите, използващи групирани данни в съответствие с член 179, параграф 2, могат да възлагат на външни подизпълнители следните задачи:
а)
изготвяне на информация по отношение на тестването и наблюдението на категориите и групите;
б)
изготвяне на обобщаващи отчети от рейтинговите системи на институцията;
в)
изготвяне на информация във връзка с прегледа на рейтинговите критерии за оценка на тяхната текуща прогностична способност;
г)
документиране на промените в рейтинговия процес, критериите или индивидуалните рейтингови параметри;
д)
изготвяне на информация по отношение на постоянния преглед и промените на моделите, използвани в рейтинговия процес.
4. Институциите, които се възползват от посоченото в параграф 3, гарантират, че компетентните органи имат достъп до цялата съответна информация, предоставяна от третото лице с цел проверка на спазването на изисквания, както и че компетентните органи могат да извършват проверки на място в същата степен като в институцията.
Член 191
Вътрешен одит
Специализираната служба за вътрешен одит или друго сходно независимо звено за одит извършва поне веднъж годишно преглед на дейността на институцията и на нейните рейтингови системи, включително дейността по кредитиране и оценка на параметрите PD, LGD, EL и конверсионните коефициенти. Прегледът обхваща и спазването на всички приложими изисквания.
ГЛАВА 4
Редуциране на кредитен риск
Раздел 1
Определения и общи изисквания
Член 192
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„кредитираща институция“ означава институцията, която има въпросната експозиция;
2)
„обезпечена кредитна сделка“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която не съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
3)
„сделка, обусловена от капиталовия пазар“ означава сделка, пораждаща обезпечена със залог експозиция, която съдържа клауза, даваща на институцията правото да получава поне веднъж дневно залог по маржин сметка;
4)
„базово ПКИ“ означава ПКИ, в чиито акции или дялове е инвестирало друго ПКИ.
Член 193
Принципи за признаване на ефекта от техниките за редуциране на кредитния риск
1. Никоя експозиция, по отношение на която институцията е постигнала редуциране на кредитния риск, не може да генерира по-голяма по размер рисково претеглена експозиция или очаквана загуба от експозиция, която не е била обект на редуциране на кредитния риск, но иначе е идентична.
2. Когато кредитната защита е била вече отчетена съгласно глава 2 или глава 3, в зависимост от случая, в размера на рисково претеглените експозиции, институциите не вземат предвид въпросната кредитната защита при изчисленията по настоящата глава.
3. Когато са изпълнени разпоредбите по раздели 2 и 3, институциите могат да променят изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход и изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход в съответствие с разпоредбите по раздели 4, 5 и 6.
4. Институциите третират като обезпечение паричните средства, ценните книжа или стоките, закупени, взети в заем или получени по репо сделка или сделките за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки.
5. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, има повече от една форма на редуциране на кредитен риск, обхващащ една експозиция, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки вид инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
6. Когато институцията, изчисляваща размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания подход, покрива една експозиция с кредитната защита, предоставена от един доставчик на защита, и въпросната защита има различни падежи, тя изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
разделя експозицията на части, покрити от всеки инструмент за редуциране на кредитния риск;
б)
изчислява размера на рисково претеглената експозиция отделно за всяка част по буква а) в съответствие с разпоредбите на глава 2 и на настоящата глава.
Член 194
Принципи относно приемливостта на техниките за редуциране на кредитния риск
1. Използваната техника за предоставяне на кредитна защита заедно с предприетите действия и стъпки, както и политиките и процедурите, прилагани от кредитиращата институция, са такива, че водят до споразумения за кредитна защита, които са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции.
По искане на компетентния орган кредитиращата институция предоставя най-актуалната версия на независимото писмено мотивирано правно становище или становища, въз основа на което(ито) тя е установила дали споразумението или споразуменията ѝ за кредитна защита отговоря(т) на предвиденото в първа алинея условие.
2. Кредитиращата институция предприема всички целесъобразни стъпки, за да осигури ефективността на споразуменията за кредитна защита и да се справи с рисковете, свързани с тези споразумения.
3. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато активите, на които разчитат за тази защита отговарят едновременно на следните две условия:
а)
те са включени в списъка на приемливите активи, посочени в членове 197-200, в зависимост от случая;
б)
те са достатъчно ликвидни и тяхната стойност във времето е достатъчно стабилна, за да се осигури подходящо ниво на сигурност по отношение на постигнатата кредитна защита, като се отчита използваният подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и степента на признаване на защитата.
4. Институциите могат да отчетат наличието на обезпечена кредитна защита при изчисляването на ефекта от редуциране на риска само когато кредитиращата институция има право своевременно да ликвидира или да задържи активите, които осигуряват защитата в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или несъстоятелност - или друго кредитно събитие, изложено в документацията по сделката - на длъжника и, когато е приложимо, на попечителя, държател на обезпечението. Степента на корелационна зависимост между стойността на активите, на които се разчита за осигуряване на защита, и кредитното качество на длъжника не е твърде висока.
5. При кредитна защита с гаранции доставчикът на защита се счита за приемлив само когато доставчикът на защита е включен в списъка с приемливи доставчици на защита, посочен в член 201 или 202, в зависимост от случая.
6. При кредитна защита с гаранции споразумението за защита се счита за приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
то е включено в списъка на приемливите споразумения за защита, посочени в член 203 и член 204, параграф 1;
б)
то е правно валидно и изпълнимо в съответните юрисдикции, с което се постига подходящо ниво на сигурност на кредитната защита след отчитане на използвания подход за изчисляване на размера на рисково претеглените активи и степента на признаване на защитата;
в)
доставчикът на защита изпълнява критериите, посочени в параграф 5.
7. Кредитната защита отговаря на изискванията, установени в раздел 3, както е приложимо.
8. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи, че разполага с подходящи процедури за управление на рисковете, позволяващи ѝ да контролира рисковете, на които тя може да бъде изложена в резултат на осъществяването на практики за редуциране на кредитния риск.
9. Независимо от факта, че извършеното редуциране на кредитния риск е взето предвид за целите на изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции и когато е приложимо - на размера на очакваната загуба, институциите продължават да правят пълна оценка на кредитния риск на базисната експозиция и са в състояние да докажат изпълнението на това изискване пред компетентните органи. Само за целите на настоящия параграф при репо сделки и при сделки по предоставяне в заем на ценни книжа или по предоставяне/получаване в заем на стоки, за базисна експозиция се счита нетният размер на експозицията.
10. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти с цел определяне на това какво означава достатъчно ликвидни активи и кога стойностите на активите могат да се считат за достатъчно стабилни за целите на параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 септември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Раздел 2
Приемливи методи за редуциране на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 195
Балансово нетиране
Институциите могат да използват балансовото нетиране на взаимни вземания между самите себе си и свои контрагенти като приемлива форма на редуциране на кредитния риск.
Без да се засяга член 196, приемливостта е ограничена до взаимни парични салда между институцията и контрагента. Институциите могат да променят размера на рисково претеглените експозиции и по целесъобразност размера на очакваната загуба само за заемите и депозитите, които самите те са получили и които са предмет на балансово споразумение за нетиране.
Член 196
Рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Институциите, прилагащи определения в член 223 разширен метод за финансово обезпечение, могат да отчитат ефектите на двустранни договори за нетиране с контрагент, обхващащи репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари. Без да се засяга член 299, в рамките на тези споразумения или сделки приетото обезпечение и получените в заем ценни книжа или стоки трябва да отговарят на изискванията за приемливост на обезпечението, установени в членове 197 и 198.
Член 197
Приемливост на обезпечението при всички подходи и методи
1. Институциите могат да използват следните активи като приемливо обезпечение при всички подходи и методи:
а)
парични влогове или приравнени на тях парични инструменти, държани от кредитиращата институция;
б)
емитирани от централни правителства или централни банки дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от призната като приемлива за целите на глава 2 АВКО или агенция за експортно застраховане, която е определена от ЕБО като съответстваща на четвърта или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към централни правителства и централни банки по глава 2;
в)
емитирани от институции дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към институции по глава 2;
г)
емитирани от други субекти дългови ценни книжа с присъдена кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
д)
дългови ценни книжа с краткосрочна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на краткосрочни експозиции по глава 2;
е)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, включени в основен индекс;
ж)
злато;
з)
секюритизиращи позиции, които не са пресекюритизиращи, с външна кредитна оценка от АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на секюритизирани експозиции, посочени в глава 5, раздел 3, подраздел 3.
2. За целите на параграф 1, буква б) „дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите към които се третират като експозиции към централно правителство, под юрисдикцията на което са учредени съгласно член 115, параграф 2;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
3. За целите на параграф 1, буква в) „дългови ценни книжа, емитирани от институции“, включват:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, различни от дълговите ценни книжа, посочени в параграф 2, буква а);
б)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, експозициите към които се разглеждат съгласно член 116, параграфи 1 и 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, различни от тези, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117, параграф 2.
4. Институцията може да използва дългови ценни книжа, емитирани от други институции и неразполагащи с присъдена от АВКО кредитна оценка, като приемливо обезпечение, ако тези дългови ценни книжа отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
те се котират на призната борса;
б)
те са квалифицирани като първостепенен дълг;
в)
всички останали рейтинговани емисии ценни книжа на институцията емитент от същия ранг имат присъдена от АВКО кредитна оценка, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисковото претегляне на експозициите към институции или краткосрочни експозиции по глава 2;
г)
кредитиращата институция не разполага с информация, обуславяща присъждането на кредитна оценка, по-неблагоприятна от посочена в буква в);
д)
пазарната ликвидност на инструмента е достатъчна за тези цели.
5. Институциите могат да използват дялове или акции в ПКИ като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
б)
ПКИ инвестират единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по параграфи 1 и 2.
в)
ПКИ отговорят на условията по член 132, параграф 3).
Когато дадено ПКИ инвестира в акции или дялове на друго ПКИ, условията по първа алинея, букви а)-в) се прилагат по еднакъв начин спрямо всяко базисно ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
6. За целите на параграф 5, когато ПКИ (наричан по-долу „първоначалното ПКИ“) или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по параграфи 1 и 4, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато базисно ПКИ има свои собствени базисни ПКИ, институциите могат да използват дяловете или акциите в първоначалното ПКИ като приемливо обезпечение, при условие че прилагат предвидената в първа алинея методология.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
7. По отношение на параграф 1, букви б)-д), когато ценните книжа имат две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат по-малко благоприятната оценка. Когато ценните книжа имат повече от две кредитни оценки от АВКО, институциите прилагат двете най-благоприятни кредитни оценки. Ако двете най-благоприятни кредитни оценки се различават, институциите прилагат по-малко благоприятната от двете.
8. ЕОЦКП разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на:
а)
основните индекси, посочени в параграф 1, буква е) от настоящия член, в член 198, параграф 1, буква а), в член 224, параграфи 1 и 4 и в член 299, параграф 2, буква д);
б)
признатите борси, посочени в параграф 4, буква а) от настоящия член, член 198, параграф 1, буква а), член 224, параграфи 1 и 4, член 299, параграф 2, буква д), член 400, параграф 2, буква к), член 416, параграф 3, буква д), член 428, параграф 1, буква в) и част 3, точка 12 от приложение III, в съответствие с условията, установени в член 4, параграф 1, точка 72.
ЕОЦКП представя на Комисията проектите на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
Член 198
Допълнителни критерии за приемливост на обезпечението при разширения метод за финансово обезпечение
1. Институцията, която използва разширения метод за финансово обезпечение по член 223, може, освен посочените в член 197 обезпечения, да използва и следните позиции като приемливо обезпечение:
а)
капиталови инструменти или конвертируеми облигации, които не са включени в основен индекс, но се търгуват на призната борса;
б)
дялове или акции в ПКИ, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
i)
за дяловете или акциите се определят ежедневни борсови котировки;
ii)
ПКИ инвестира единствено в инструменти, които могат да бъдат признати по член 197, параграфи 1 и 4, и в посочените в буква а) от настоящата алинея позиции.
Когато ПКИ инвестира в дялове или акции на друго ПКИ, условията по букви а) и б) от настоящия параграф се прилагат равнозначно и спрямо базовото ПКИ.
Ако ПКИ използва дериватни инструменти с цел хеджиране на разрешените инвестиции, това не е пречка за приемливостта на неговите дялове или акции като обезпечение.
2. Когато ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ инвестира и в инструменти, различни от приемливите по член 197, параграфи 1 и 4, и в позициите, посочени в параграф 1, буква а), от настоящия член, институциите могат да използват дяловете или акциите в това ПКИ като обезпечение до размер, равен на стойността на приемливите активи, държани от това ПКИ, като се допуска, че това ПКИ или някое от неговите базисни ПКИ е инвестирало в неприемливи активи до максималния допустим според техния инвестиционен мандат размер.
Когато неприемливите активи могат да имат отрицателна стойност поради задължения или условни задължения, произтичащи от собственост, институциите изпълняват всяко едно от следните условия:
а)
изчисляват общата стойност на неприемливите активи;
б)
когато получената по буква а) сума е отрицателна, те приспадат абсолютната стойност на тази сума от общата стойност на приемливите активи.
Член 199
Допълнителна приемливост на обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. Институцията, която изчислява рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, може освен посочените в членове 197 и 198 обезпечения да използва и следните форми на обезпечение:
а)
обезпечение с недвижими имоти в съответствие с параграфи 2, 3 и 4;
б)
вземания в съответствие с параграф 5;
в)
други обезпечения с физически активи в съответствие с параграфи 6 и 8;
г)
лизинг в съответствие с параграф 7.
2. Освен ако в член 124, параграф 2 не е предвидено друго, като приемливо обезпечение институциите могат да използват жилищни имоти, които са или ще бъдат обитавани или отдавани под наем от собственика или от ползвателя в случаите на фондове за лично инвестиране, както и търговски недвижими имоти, включително офиси и други търговски помещения, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
стойността на имотите не се влияе съществено от кредитното качество на длъжника. При определянето на съществеността на тази зависимост, институциите могат да игнорират случаите, когато стойността на имотите и състоянието на кредитополучателя са повлияни от чисто макроикономически фактори;
б)
рискът, свързан с кредитополучателя не се влияе съществено от промени в състоянието на базисния имот или проект, а от способността на длъжника да използва други източници за изплащане на задълженията си, т.е. погасяването на заема не зависи съществено от паричните постъпления, генерирани от базисния имот, служещ като обезпечение.
3. За експозициите, обезпечени с намиращи се на територията на държава членка жилищни имоти, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на жилищни имоти на тази територия, с проценти на загубите, които не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти до 80 % от пазарната стойност, или 80 % от ипотечната заемна стойност, освен ако съгласно член 124, параграф 2 не е предвидено друго, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с жилищни имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с жилищни имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в букви а) и б) от първа алинея, институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
4. За търговски недвижим имот, намиращ се на територията на държава членка, институциите могат да се отклонят от параграф 2, буква б), когато компетентният орган на тази държава членка е публикувал доказателства за наличието на добре развит и отдавна установен пазар на търговски недвижими имоти на тази територия, с проценти на загубите, които да не превишават следните лимити:
а)
загубите, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти до 50 % от пазарната им стойност или 60 % от ипотечна заемна стойност, не превишават 0,3 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година;
б)
общите загуби, произтичащи от заеми, обезпечени с търговски недвижими имоти, не превишават 0,5 % от текущия размер на заемите, обезпечени с търговски недвижими имоти, за всяка отделна година.
Ако в дадена година не е спазено някое от условията, посочени в първа алинея, букви а) и б), институциите не прилагат третирането, предвидено в тази алинея, докато през някоя от следващите години не бъдат удовлетворени и двете условия.
5. Институциите могат да използват като приемливо обезпечение вземания, свързани с търговска сделка или сделки с първоначален матуритет по-малък или равен на една година. Приемливите вземания не включват вземания, които са свързани със секюритизация, прехвърляне на риска към други лица или кредитни деривати, или суми дължими от взаимосвързани предприятия.
6. Компетентните органи разрешават на институцията да използва като приемливо обезпечение физически актив от вид, различен от посочените в параграфи 2, 3 и 4, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
съществуването на ликвидни пазари е доказано от чести сделки, като се взема предвид вида на активите, което позволява реализиране на обезпечението по бърз и икономически ефикасен начин. Изпълнението на това условие се проверява от институциите периодично и когато съществуват признаци за съществени промени в пазара;
б)
съществуват широко признати и обществено достъпни пазарни цени за обезпечението. Институциите могат да приемат пазарните цени за широко признати, ако те произтичат от надеждни източници на информация като например публични индекси и отразяват цените по осъществени при нормални условия сделки. Институциите могат да приемат пазарните цени за обществено достъпни, ако тези цени са лесно достъпни и биват оповестявани и предоставяни редовно и без неоснователни административни или финансови тежести;
в)
институцията анализира пазарните цени, времето и разходите, необходими за реализиране на обезпечението, както и реализираните от обезпечението постъпления;
г)
институцията доказва, че при над 10 % от всички случаи на реализиране за даден вид обезпечение получените постъпления не са под 70 % от стойността на обезпечението. Когато е налице съществена променливост на пазарните цени, институцията доказва пред компетентните органи, че направената от нея оценка на обезпечението е достатъчно консервативна.
Институциите документират изпълнението на условията, посочени в букви а)-г) от първа алинея и в член 210.
7. При спазване на разпоредбите на член 230, параграф 2, когато са изпълнени изложените в член 211 изисквания, експозициите, възникващи от сделките, с които дадена институция отдава на лизинг собственост на трето лице, могат да се третират по същия начин както заемите, обезпечени с вида на отдаваната на лизинг собственост.
8. ЕБО оповестява списък на видовете обезпечения с физически активи, за които институциите могат да приемат, че са изпълнени условията, посочени параграф 6, букви а) и б).
Член 200
Други форми на обезпечена кредитна защита
Като приемливо обезпечение институциите могат да използват следните други форми на обезпечена кредитна защита:
а)
парични депозити или приравнени на тях парични инструменти, които институция трета страна не държи на доверително управление, и заложени в полза на кредитиращата институция;
б)
животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция;
в)
инструменти, емитирани от институция трета страна, които при поискване ще бъдат обратно изкупени от тази институция.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 201
Приемливост на доставчици на защита съгласно всички подходи
1. Институциите могат да използват следните страни като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции:
а)
централни правителства и централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
многостранни банки за развитие;
г)
международни организации, експозициите към които са с присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 117;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116;
е)
институции и финансови институции, за които експозициите към финансови институции се третират като експозиции към институции съгласно член 119, параграф 5;
ж)
други предприятия, включително дружества майки, дъщерни предприятия и асоциирани предприятия, когато е изпълнено едно от следните условия:
i)
на тези предприятия е присъдена кредитна оценка от АВКО;
ii)
при институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции и на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, на тези предприятия не е присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат вътрешна оценка от институцията.
з)
централни контрагенти.
2. При институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, за приемлив доставчик на кредитна защита с гаранции се счита този гарант, на който институцията е присъдила вътрешна оценка в съответствие с разпоредбите на глава 3, раздел 6.
Компетентните органи публикуват и поддържат списъка на финансовите институции, които са приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, посочени в параграф 1, буква е), или водещите критерии за определяне на други такива приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, заедно с описание на приложимите пруденциални изисквания, и обменят своя списък с други компетентни органи в съответствие с член 117 от Директива 2013/36/ЕС.
Член 202
Приемливост на доставчици на защита при вътрешнорейтинговия подход, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3
Като приемливи доставчици на кредитна защита с гаранции, които отговарят на изискванията за третиране по член 153, параграф 3, институцията може да използва институции, застрахователни и презастрахователни предприятия и агенции за експортно застраховане, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
те имат достатъчно опит в предоставянето на кредитна защита с гаранции;
б)
те са обект на регулации, еквивалентни на правилата, изложени в настоящия регламент, или към момента на предоставяне на кредитната защита са имали кредитна оценка, присъдена от призната АВКО, която е определена от ЕБО като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
в)
към момента на предоставяне на кредитната защита или за всеки последващ период, имат вътрешна оценка с вероятност от неизпълнение (PD), равностойна или по-ниска на тази, съответстваща на втора или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2;
г)
те имат вътрешна оценка с PD, равностойна на или по-ниска от тази, съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно правилата за рисково претегляне на експозиции към предприятия по глава 2.
За целите на настоящия член кредитната защита, предоставена от агенции за експортно застраховане, не се ползва от каквато и да е изрична контрагаранция от централно правителство.
Член 203
Приемливост на гаранции като кредитна защита с гаранции
Институциите могат да използват гаранции като приемлива кредитна защита с гаранции.
Подраздел 3
Видове деривати
Член 204
Приемливи видове кредитни деривати
1. Като приемлива кредитна защита институциите могат да използват следните видове кредитни деривати и инструменти, които могат да бъдат съставени от такива кредитни деривати или от кредитни деривати с подобен икономически ефект:
а)
суап за кредитно неизпълнение;
б)
суап за обща доходност;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно или няколко лица (credit linked notes), до размера на нейното парично покритие.
Кредитната защита не се признава, когато институцията е закупила суап за обща доходност и отчита нетните постъпления по сделката като нетен доход, но не отчита съответното намаление в стойността на покрития актив посредством намаление на справедливата стойност или посредством увеличение към резервите.
2. Когато институцията осъществява вътрешно хеджиране чрез кредитен дериват, кредитната защита бива призната за приемлива за целите на настоящата глава, ако кредитният риск, прехвърлен към търговския портфейл, се прехвърля на трето лице или лица.
Когато вътрешното хеджиране е осъществено в съответствие с разпоредбите на първа алинея и са изпълнени изискванията по настоящата глава, за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба, институциите прилагат установените в раздели 4-6 правила, когато използват кредитна защита с гаранции.
Раздел 3
Изисквания
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 205
Изисквания относно балансовите споразумения за нетиране различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206
Балансовите споразумения за нетиране, различни от рамкови споразумения за нетиране, посочени в член 206, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
тези споразумения са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на неплатежоспособност или несъстоятелност на контрагента;
б)
институциите могат във всеки един момент да определят активите и пасивите, които са предмет на тези споразумения;
в)
институциите постоянно следят и контролират рисковете, свързани с прекратяването на кредитната защита;
г)
институциите постоянно следят и контролират съответните експозиции на нетна база.
Член 206
Изисквания относно рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари
Рамковите споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, се определят като приемлива форма на редуциране на кредитния риск, когато предоставеното в рамките на тези споразумения обезпечение отговаря на всички изисквания, установени в член 207, параграфи 2-4, и когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
споразуменията са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
б)
споразуменията дават на изправната страна правото да прекрати и приключи своевременно всички сделки по споразумението в случай на неизпълнение, включително в случай на несъстоятелност или неплатежоспособност на контрагента;
в)
споразуменията предоставят нетиране на печалбите и загубите по сделки, обхванати от споразумение, така че едната страна да дължи една нетна сума на другата страна.
Член 207
Изисквания към финансовите обезпечения
1. При всички подходи и методи финансовите обезпечения и златото се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 - 4.
2. Между кредитоспособността на длъжника и стойността на обезпечението не съществува съществена положителна корелация. Ако стойността на обезпечението се намали значително, това само по себе си не означава, че кредитоспособността на длъжника се е влошила значително. Ако кредитоспособността на длъжника достигне до критично ниски нива, това само по себе си не означава, че стойността на обезпечението е намаляла значително.
Ценните книжа, емитирани от длъжника или от субект от същата група, не се квалифицират като приемливо обезпечение. Независимо от това емитираните от длъжника покрити облигации, попадащи в рамките на член 129, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато те са приети като обезпечение по репо сделки и са изпълнени изискванията, определени в първа алинея.
3. Институциите спазват договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на договорите за обезпечение и предприемат всички необходими стъпки за осигуряването на изпълнението на договорите съгласно закона, приложим към тяхното право върху обезпечението;
Институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции. Те извършват такъв повторен преглед, когато това е необходимо за запазване на изпълнимостта.
4. Институциите спазват всяко едно от следните оперативни изисквания:
а)
те документират надлежно договорите за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното реализиране на обезпечението;
б)
те прилагат надеждни процедури и процеси за контрол на рисковете, свързани с използването на обезпеченията, включително рискове от неизпълнение или редуциране на размера на кредитната защита, рискове от неправилна оценка на обезпечението, рискове, свързани с прекратяването на кредитната защита, риск от концентрация, произтичащ от използването на обезпечението и взаимодействие с общия рисков профил на кредитната институция;
в)
те разполагат с документирани политики и практики относно вида и размера на приетите обезпечения;
г)
те изчисляват пазарната стойност на обезпечението и го преоценяват поне веднъж на всеки шест месеца и когато имат основания да смятат, че е настъпило значително намаление в пазарната му стойност;
д)
когато обезпечението се държи от трето лице, институциите предприемат необходимите действия, за да се уверят, че третото лице отчита обезпечението отделно от своите собствени активи;
е)
те гарантират, че се отделят достатъчно ресурси за нормалното действие на маржин споразуменията с контрагенти по извънборсови деривати и сделки за финансиране на ценни книжа, отчетено според своевременното извършване и точността на техните изходящи изисквания за допълване на маржин депозита и времето за реакция на входящи изисквания за допълване на маржин депозита;
ж)
те са въвели политики за управление на обезпеченията, посредством които контролират, наблюдават и отчитат:
i)
рисковете, на които маржин споразуменията ги излагат;
ii)
риска от концентрация при определени видове активи, служещи за обезпечение;
iii)
повторната употреба на обезпечението, включително потенциалните случаи на недостиг на ликвидност вследствие на повторна употреба на получените от контрагентите обезпечения;
iv)
отказ от права по обезпеченията, предоставени на контрагентите.
5. В допълнение към изпълнението на всички изисквания, посочени в параграфи 2-4, финансовото обезпечение се квалифицира като приемливо обезпечение съгласно опростения метод за финансово обезпечение, когато остатъчният матуритет на защитата е не по-малък от остатъчния матуритет на експозицията.
Член 208
Изисквания към обезпеченията с недвижими имоти
1. Недвижимата собственост се квалифицира като приемливо обезпечение само когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2-5.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
ипотеката или съответните тежести подлежат на изпълнение във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитно споразумение и са своевременно и надлежно вписани;
б)
изпълнени са всички правни изисквания за учредяване на залога;
в)
споразумението за защитата и правният процес, който е залегнал в неговата основа, дават възможност на институцията да реализира стойността на защитата в разумен срок.
3. Спазват се следните изисквания по отношение на наблюдението на стойностите и оценката на имотите:
а)
институциите наблюдават стойността на недвижимата собственост периодично - за търговски недвижими имоти най-малко веднъж годишно, а за жилищна недвижима собственост веднъж на всеки три години. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
б)
оценката на имотите се преразглежда, когато информацията, с която разполагат институциите, показва, че стойността на им е спаднала значително спрямо общите пазарни цени, като прегледът се извършва от оценител, който притежава необходимата квалификация, умения и опит за извършване на оценка и който е независим от процеса по вземане на взимане на решения за отпускане на кредит. За заеми, превишаващи 3 милиона евро или 5 % от собствения капитал на институцията, оценката на недвижимата собственост подлежи на преглед от такъв оценител най-малко на всеки три години.
Институциите могат да използват статистически методи за проследяване на стойността на имотите и за установяване на собствеността, която трябва да бъде преоценена.
4. Институциите документират ясно приеманите от тях видове жилищния и търговски недвижими имоти, както и съответната си кредитна политика.
5. Институциите разполагат с процедури да проследяват дали имотите, приети като кредитна защита, са подходящо застраховани срещу риск от щети.
Член 209
Изисквания към вземанията
1. Вземанията се квалифицират като приемливо обезпечение, когато са изпълнени всички изисквания, посочени в параграфи 2 и 3.
2. Спазват се следните изисквания относно правната сигурност:
а)
правният механизъм, чрез който обезпечението е предоставено на кредитиращата институция, е надежден и ефективен и гарантира, че институцията има ясни права върху обезпечението, включително правото върху постъпленията от продажбата на обезпечението;
б)
институциите предприемат всички необходими стъпки за изпълнение на местните изисквания по отношение на изпълнимостта на правото върху обезпечението. Кредитиращата институция има първо по ред вземане върху обезпечението, въпреки че тези вземания могат да бъдат обект на вземания на привилегировани кредитори, предвидени в законови разпоредби;
в)
институциите са извършили необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на договорите за обезпечение във всички съответни юрисдикции;
г)
институциите документират надлежно своите договори за обезпечение и разполагат с ясни и надеждни процедури за своевременното събиране на обезпечението;
д)
институциите разполагат с процедури, които гарантират съблюдаването на всички правни условия, необходими за обявяване на неизпълнение от страна на кредитополучателя и своевременно събиране на обезпечението;
е)
при финансов запор или неизпълнение от страна на кредитополучателя институцията има законно право да продаде или преотстъпи вземанията на други лица без съгласието на длъжниците по вземанията.
3. Спазват се следните изисквания относно управлението на риска:
а)
институцията разполага с надежден процес за определяне на кредитния риск по вземанията. Този процес обхваща анализи на стопанската дейност и отрасъла на кредитополучателя, както и видовете клиенти, с които кредитополучателят има стопански отношения. Когато институцията разчита на своите кредитополучатели да проверят кредитния риск на клиентите, тя извършва преглед на кредитните практики на кредитополучателите, за да се увери в тяхната надеждност и правдоподобност;
б)
разликата между размера на експозицията и стойността на вземанията отразява всички необходими фактори, включително разходите по събирането, концентрацията в рамките на групата вземания, заложени от отделен кредитополучател, и потенциалния риск от концентрация в рамките на общите експозиции на институцията, извън риска, контролиран посредством общата методология на институцията. Институциите поддържат постоянен, съобразен с вземанията, процес на наблюдение. Те редовно проверяват и съответствието с ограничителните клаузи на заемите, с екологичните ограничения, както и с други правни изисквания;
в)
вземанията, заложени от даден кредитополучател, се диверсифицират и не са в неоправдана корелационна зависимост с кредитополучателя. Когато е налице съществена положителна корелационна зависимост, институциите отчитат съпътстващите рискове при определянето на маржовете за групата обезпечения като цяло;
г)
институциите не използват като приемлива кредитна защита вземанията към асоциирани на кредитополучателя лица, включително дъщерни предприятия и наети лица;
д)
институцията разполага с документиран процес за събиране на плащания по вземания в усложнена ситуация. Институциите разполагат с необходимите средства за събиране дори когато те обикновено разчитат на своите кредитополучатели за събирането.
Член 210
Изисквания към други обезпечения с физически активи
Обезпеченията с физически активи, различни от недвижима собственост, се квалифицират като приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
договорът, съгласно който физическите активи биват предоставени на институцията като обезпечение, е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции и дава възможност на институцията да реализира стойността на обезщетението в разумен срок;
б)
приемливи са единствено първи залози или тежести върху обезпечението, като институцията има предимство пред всички други кредитори за реализираните постъпления от обезпечението, с единственото изключение на допустимите първи по ред вземания, посочени в член 209, параграф 2, буква б);
в)
институциите наблюдават стойността на обезпечението редовно и най-малко веднъж годишно. Институциите извършват по-често наблюдение, когато настъпват значителни промени в пазарните условия;
г)
договорът за заем съдържа подробни описания на обезпечението, както и подробни уточнения за начина и честотата на преоценката;
д)
институциите документират ясно в налични за проверка вътрешни кредитни политики и процедури видовете обезпечения с физически активи, които приемат, както и политиките и практиките, които те прилагат спрямо съответната сума за всеки вид обезпечение в зависимост от размера на експозицията;
е)
кредитните политики на институцията по отношение на структурата на сделката обхващат следните елементи:
i)
подходящи изисквания към обезпечението в зависимост от размера на експозицията;
ii)
способност за лесна реализация на обезпечението;
iii)
способност за обективното установяване на цената или пазарната стойност;
iv)
честотата, с която стойността може да бъде лесно реализирана, включително професионална преценка или оценка;
v)
променливост или приближение на променливостта на стойността на обезпечението.
ж)
при извършване на оценка и преоценка, институциите отчитат напълно всяко влошаване или излизане от употреба на обезпечението, като обръщат особено внимание на ефектите от изтеклото време върху обезпечение, което е зависимо от модните тенденции или сезона;
з)
институциите имат правото да извършват физическа проверка на обезпечението. Те също така разполагат с политики и процедури относно упражняването на правото си на физическа проверка;
и)
приетото като защита обезпечение е подходящо застраховано срещу щети, като институциите разполагат със съответните процедури за наблюдение.
Член 211
Изисквания за третиране на експозиции към лизинг като обезпечение
Институциите третират породените от лизингови сделки експозиции като обезпечени със залог според вида на отдадено на лизинг имущество, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
видът на отдаденото на лизинг имущество изпълнява условията, посочени в зависимост от случая в член 208 или 210, за квалифициране на обезпечението като приемливо;
б)
лизингодателят разполага с надежден процес за управление на риска по отношение на начина на ползване на отдаденото на лизинг имущество, неговото местонахождение, неговата възраст и планираната продължителност на неговото ползване, включително подходящо наблюдение на стойността на обезпечението;
в)
лизингодателят има право на собственост върху актива и може да упражнява правата си като собственик своевременно;
г)
когато това все още не е потвърдено при изчисляването на нивото на параметъра LGD, разликата между стойността на неамортизираната част и пазарната стойност на обезпечението не е толкова голяма, че да бъде надценено редуцирането на кредитния риск, отнасящо се до отдадените на лизинг активи.
Член 212
Изисквания към други форми на обезпечена кредитна защита
1. Паричните депозити и приравнените на тях парични инструменти, държани от институция трета страна, отговарят на условията за третирането съгласно член 232, параграф 1, когато са изпълнени всички от следните условия:
а)
вземането на кредитополучателя към институцията трета страна е публично заложено или преотстъпено на кредитиращата институция и този залог или преотстъпване са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции и са безусловни и необратими;
б)
институцията трета страна е уведомена за учредяването на залога или преотстъпването;
в)
в резултат от уведомлението институцията трета страна е в състояние да извърши плащанията единствено към кредитиращата институция или към други лица само след предварително съгласие на кредитиращата институция;
2. Животозастрахователни полици, заложени в полза на кредитиращата институция, се квалифицират като приемливо обезпечение, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
животозастрахователната полица е публично заложена или преотстъпена в полза на кредитиращата институция;
б)
застрахователното дружество, което е издало животозастрахователната полица, е уведомено за залога или преотстъпването на полицата и в резултат на това уведомление не може да изплаща суми по нея без предварителното съгласие на кредитиращата институция;
в)
кредитиращата институция има право да прекрати полицата и да получи своевременно откупната стойност в случай на неизпълнение от страна на кредитополучателя;
г)
кредитиращата институция е уведомена за всички случаи на неплащане по полицата от страна на титуляря на полицата;
д)
кредитната защита е предоставена за срока на погасяване на заема. Когато това не е възможно, защото застрахователното правоотношение се прекратява преди заемното правоотношение, институцията се уверява, че сумата, която ще се получи от застрахователния договор, служи като обезпечение до изтичане на срока за погасяване на заема;
е)
залогът или прехвърлянето са правно валидни и изпълними във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение;
ж)
откупната стойност е обявена от дружеството, което е издало животозастрахователната полица, и е неснижаема по размер;
з)
при поискване откупната стойност подлежи на своевременно плащане от страна на дружеството, предоставящо животозастрахователната полица;
и)
откупната стойност не се изисква без предварителното съгласие на институцията;
й)
дружеството, което е издало животозастрахователната полица, попада в обхвата на разпоредбите на Директива 2009/138/ЕО или е обект на надзор от страна на компетентен орган на трета държава, прилагащ надзорни и регулаторни изисквания, които са най-малко равностойни на прилаганите в Съюза.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции и дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Член 213
Общи изисквания към гаранциите и кредитните деривати
1. В съответствие с член 214, параграф 1 кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
кредитната защита е пряка;
б)
степента на покритие от кредитната защита е ясно определена и неоспорима;
в)
договорът за кредитна защита не съдържа клаузи, чието изпълнение е извън прекия контрол на кредитора, така че да:
i)
позволи на доставчика на защитата да прекрати защитата едностранно;
ii)
повиши действителните разходи за защитата в резултат от влошаване кредитното качество на защитената експозиция;
iii)
попречи на доставчика на защитата да изпълни задължението за своевременно плащане, когато първоначалният длъжник не извърши някое от дължимите плащания в срок или когато лизинговият договор е изтекъл за целите на признаването на гарантираната остатъчна стойност съгласно член 134, параграф 7 и член 166, параграф 4;
iv)
позволи намаляване на срока на действие на кредитната защита от страна на доставчика на защита;
г)
договорът за кредитна защита е правно валиден и изпълним във всички съответни юрисдикции към момента на сключването на кредитното споразумение.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че е въвела системи за управление на потенциалната концентрация на риск, произтичаща от използването на гаранции и кредитни деривати. Институцията е в състояние да докаже пред компетентните органи начина, по който нейната стратегия относно използването на кредитни деривати и гаранции взаимодейства с управлението на цялостния рисков профил.
3. Институцията спазва договорните и нормативните изисквания във връзка с привеждането в сила на кредитната защита с гаранции и предприема всички необходими стъпки за осигуряването на нейната приложимост съгласно закона, регулиращ правото върху кредитната защита.
Институцията е провела необходимия правен преглед, потвърждаващ изпълнимостта на кредитната защита с гаранции във всички съответни юрисдикции. При необходимост тя провежда повторен преглед, за да осигури запазването на изпълнимостта.
Член 214
Държавни и други контрагаранции от публичния сектор
1. Институциите могат да третират експозициите, посочени в параграф 2, като защитени с гаранция от изброените във въпросния параграф субекти, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
контрагаранцията покрива всички елементи на кредитния риск по вземането;
б)
както първоначалната гаранция, така и контрагаранцията отговарят на изискванията за гаранциите, изложени в член 213 и член 215, параграф 1, с изключение на това, че контрагаранцията не е необходимо да бъде пряка;
в)
покритието е надеждно и липсват исторически доказателства, от които да личи, че покритието на контрагаранцията е с по-ниска ефективност от това на пряката гаранция, издадена от въпросното лице.
2. Предвиденото в параграф 1 третиране се прилага спрямо експозициите, обезпечени с гаранция, покрита с контрагаранция от един от следните субекти:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт;
в)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират като вземания към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4;
г)
многостранни банки за развитие или международни организации, получаващи 0 % рисково тегло съгласно съответно на член 117, параграф 2 и член 118;
д)
субекти от публичния сектор, вземанията към които се третират в съответствие с член 116, параграфи 1 и 2;
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в параграф 1, и спрямо експозиция, която не е вторично гарантирана с издадена от посоченото в параграф 2 лице контрагаранция, ако контрагаранцията по експозицията е от своя страна пряко гарантирана от някой от посочените лица и условията, изброени в параграф 1, са изпълнени.
Член 215
Допълнителни изисквания към гаранциите
1. Гаранциите се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
при признато неизпълнение на контрагента или неплащане от негова страна кредитиращата институция има правото да изиска своевременно плащане от страна на гаранта на всички дължими суми по вземането, по отношение на което е предоставена защитата, като не е необходимо преди плащането от страна на гаранта кредитиращата институция да търси изпълнение от длъжника;
При кредитна защита с гаранции, покриваща жилищни ипотечни заеми, изискванията по член 213, параграф 1, буква в), подточка iii) и по първа алинея от настоящата буква, трябва да бъдат изпълнени само в рамките на 24 месеца;
б)
гаранцията е изрично документирано задължение, поето от гаранта;
в)
изпълнено е едно от следните условия:
i)
гаранцията покрива всички видове плащания, които се очаква да бъдат извършени от длъжника по отношение на претенцията;
ii)
когато определени видове плащания са изключени от гаранцията, кредитиращата институция коригира стойността на гаранцията, за да отрази ограниченото покритие.
2. При гаранции, предоставени в рамките на взаимни схеми за гарантиране или предоставени от изброените в член 214, параграф 2 субекти или насрещно гарантирани от тях, изискванията, определени в параграф 1, буква а) от настоящия член, се считат за удовлетворени, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
кредитиращата институция има правото своевременно да получи от гаранта предварително плащане, отговарящо на всяко едно от следните условия:
i)
то представлява надеждна оценка на размера на загубите, които е вероятно да бъдат понесени от кредитиращата институция, включително загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши;
ii)
то е пропорционално на покритието на гаранцията;
б)
кредитиращата институция може да удостовери пред компетентните органи, че последиците от гаранцията, включително за покриване на загуби, понесени от неплащане на лихви и други видове плащания, които кредитополучателят е задължен да извърши, оправдават подобно третиране.
Член 216
Допълнителни изисквания към кредитните деривати
1. Кредитните деривати се квалифицират като приемлива кредитна защита с гаранции, когато е изпълнено всяко едно от следните условия, както и тези, изложени в член 213:
а)
кредитните събития, посочени в договора за кредитен дериват, включват:
i)
просрочване на дължими плащания по условията на базисното задължение, които са в сила по времето на такова неплащане, като гратисният период е равен на гратисния период на базисното задължение или по-кратък от него;
ii)
несъстоятелност, неплатежоспособност или невъзможност на длъжника да плати дължимите си задължения, неплащане на задълженията или писмена декларация за невъзможността му най-общо да плати задълженията си на датата на техния падеж, както и други подобни събития;
iii)
преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, което води до загуба от кредитно естество;
б)
при кредитни деривати, допускащи паричен сетълмент:
i)
институциите прилагат устойчив процес за надеждно оценяване на загубата;
ii)
съществува ясно определен период за получаване на оценка на базисното задължение след настъпване на кредитно събитие.
в)
когато за сетълмента по кредитен дериват се изисква правото и способността на купувача на защита да прехвърля базисното задължение към доставчика на защита, условията на базисното задължение предвиждат изискваното съгласие за подобни прехвърляния да не се отказва неоснователно;
г)
ясно определена е идентичността на страните, отговарящи за вземането на решението дали дадено кредитно събитие е настъпило;
д)
доставчикът на защита не е единствено отговорен за установяването на кредитното събитие;
е)
купувачът на защита има правото или възможността да уведоми доставчика на защита за настъпването на кредитно събитие.
Ако кредитните събития не включват преструктуриране на базисните задължения, както е описано в буква а), подточка iii), кредитната защита може все пак да бъде призната като приемлива в намален размер, както е посочено в член 233, параграф 2.
2. Несъответствие между базисното и референтното задължение по кредитен дериват или между базисното задължение и задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, е приемливо само когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, е с равностоен или по-нисък ранг от базисното задължение;
б)
базисното задължение и референтното задължение или задължението, използвано с цел да се определи дали дадено кредитно събитие е настъпило, в зависимост от случая, са от един длъжник и са налице правно изпълними клаузи, уреждащи свързано неизпълнение или свързано предсрочно погасяване.
Член 217
Изисквания относно прилагане на третирането, изложено в член 153, параграф 3
1. За да бъде приемлива за третирането, изложено в член 153, параграф 3, кредитната защита, произтичаща от гаранция или кредитен дериват, трябва да отговаря на следните условия:
а)
базисното задължение е по една от следните експозиции:
i)
експозиция към предприятия, посочена в член 147, с изключение на застрахователни и презастрахователни предприятия;
ii)
експозиция към регионални правителства и местни органи на власт или субекти от публичния сектор, която не се третира като експозиция към централно правителство или централна банка в съответствие с член 147;
iii)
експозиция към МСП, класифицирана като експозиция на дребно в съответствие с член 147, параграф 5;
б)
длъжниците по базисните задължения не са членове на една и съща група с доставчика на защита;
в)
експозицията е хеджирана посредством някой от следните инструменти:
i)
кредитни деривати с гаранции, издадени върху задължения на едно лице, и гаранции, издадени върху задължения на едно лице;
ii)
кредитен дериват за първо неизпълнение;
iii)
кредитен дериват за n-то неизпълнение;
г)
кредитната защита отговаря на изискванията, изложени в членове 213, 215 и 216, в зависимост от случая;
д)
рисковото тегло, свързано с експозицията преди прилагането на третирането, предвидено в член 153, параграф 3, все още не е отчетено в никой от аспектите на кредитната защита;
е)
институцията има право и очаква да получи плащане от доставчика на защита, без да е необходимо предприемане на правни действия срещу контрагента във връзка с плащането. Доколкото е възможно, институцията предприема стъпки, за да се увери, че доставчикът на защита има намерение да плати незабавно в случай на настъпване на кредитно събитие;
ж)
закупената кредитна защита осигурява пълно покритие на хеджираната част от експозицията срещу загуби от кредитните събития, посочени в договора;
з)
възможността за прехвърляне на заемите, ценните книжа или условните задължения е правно осигурена, когато съгласно структурата на плащанията по кредитната защита сетълментът предполага физическо прехвърляне на базисното задължение;
и)
когато институцията възнамерява да достави задължение, различно от базисната експозиция, тя се уверява, че това задължение е достатъчно ликвидно и е способна да го закупи с цел доставка в съответствие с договора;
й)
редът и условията по споразуменията за кредитна защита са правно потвърдени в писмена форма както от доставчика, така и от институцията;
к)
институциите разполагат с процедури за установяване на възможна висока корелационна зависимост между платежоспособността на доставчика на защита и тази на длъжника по базисната експозиция, дължаща се на обща зависимост от рискови фактори, различни от систематичния;
л)
в случай на защита срещу риск от разсейване продавачът на закупени вземания и доставчикът на защита не са от една група.
2. За целите на параграф 1, буква в), подточка ii) институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
3. За целите на параграф 1, буква в), подточка iii) получената защита се разглежда по тази рамка само когато е била получена и призната защита от неизпълнение (n-1) или когато (n-1) от активите в съвкупността са вече в неизпълнение. В този случай институциите прилагат третирането, изложено в член 153, параграф 3, спрямо актива в съвкупността с най-ниския размер на рисково претеглена експозиция.
Раздел 4
Изчисляване на ефектите от редуцирането на кредитния риск
Подраздел 1
Обезпечена кредитна защита
Член 218
Дългови ценни книжа, обвързани със заеми
Инвестициите в обвързани със заеми дългови ценни книжа, емитирани от кредитиращата институция, могат да се третират като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита в съответствие с настоящия подраздел, при условие че суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции. За да се определи дали суапът за кредитно неизпълнение, заложен в обвързаната със заеми дългова ценна книга, се квалифицира като приемлива кредитна защита с гаранции, институцията може да счита, че изискването в член 194, параграф 6, буква в) е изпълнено.
Член 219
Балансово нетиране
Заемите и влоговете при кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, се третират от тази институция като парично обезпечение при изчисляването на ефекта на обезпечената кредитна защита за тези заеми и влогове на кредитиращата институция, обект на балансово нетиране, които са в една и съща валута.
Член 220
Използване на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост при рамкови споразумения за нетиране
1. При изчисляването на „напълно коригираната стойност на експозицията“ (E*) за експозициите, които са обект на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите изчисляват корекциите за променливост, които трябва да бъдат приложени съгласно подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки на корекции за променливост („подход на собствените оценки“), както е посочено в членове 223-226 относно разширения метод за финансово обезпечение.
При използването на подхода на собствените оценки се прилагат същите условия и изисквания, които се прилагат съгласно разширения метод за финансово обезпечение.
2. При изчисляването на параметъра E* институциите:
а)
изчисляват нетната позиция по всяка група ценни книжа или по всеки вид стока чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране;
ii)
общата стойност по група ценни книжа или по един вид стоки, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране;
б)
изчисляват нетната позиция по всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране, чрез изваждане на сумата по подточка ii) от сумата по подточка i):
i)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, отдадени в заем, продадени или предоставени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, отдадени в заем или прехвърлени по това споразумение;
ii)
сумата от общата стойност на ценните книжа в тази валута, получени в заем, закупени или получени по рамковото споразумение за нетиране, и сумата на паричните средства в тази валута, получени в заем или получени по това споразумение;
в)
прилагат корекцията за променливост, подходяща за дадена група от ценни книжа или касова позиция, към абсолютната стойност на положителната или отрицателната нетна позиция в ценни книжа по тази група;
г)
прилагат корекцията за променливост на валутния риск (fx) към нетната положителна или отрицателна позиция във всяка валута, различна от валутата на сетълмента на рамковото споразумение за нетиране.
3. Институциите изчисляват параметъра E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността по всяка група ценни книжа или по всеки вид стоки, получени, взети в заем или закупени, или на паричните средства, получени или взети в заем по отношение на всяка експозиция i;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена група ценни книжа j;
=
нетната позиция (положителна или отрицателна) за дадена валута k, различна от валутата на сетълмента по споразумението, както е изчислена съгласно параграф 2, буква б);
=
корекцията за променливост, подходяща за определена група ценни книжа j;
=
корекцията за променливост за съответната чуждестранна валута k.
4. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са обект на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 3, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, обект на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
5. За целите на параграфи 2 и 3 „група ценни книжа“ означава ценни книжа, които са емитирани на една дата от един и същ емитент, имат еднакъв срок на падеж, обект са на едни и същи условия и имат еднакъв период на реализация, както е посочено в членове 224 и 225, в зависимост от случая.
Член 221
Използване на подхода на вътрешните модели за рамкови споразумения за нетиране
1. Като алтернатива на използването на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки при изчисляването на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), получена в резултат от прилагането на приемливо рамково споразумение за нетиране, обхващащо репо сделки, сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, с изключение на сделките с деривати, институциите могат, след получаване на разрешение от компетентните органи, да използват подхода на вътрешните модели, който отчита ефектите на корелацията между позициите в ценни книжа, обект на рамковото споразумение за нетиране, както и ликвидността на съответните инструменти.
2. След получаване на разрешение от компетентните органи институциите могат също да използват и вътрешните си модели за маржин заемни сделки, ако сделките са обхванати от двустранно рамково споразумение за нетиране, което отговаря на изискванията, изложени в глава 6, раздел 7.
3. Институцията може да избере да използва подхода на вътрешните модели независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции. Ако обаче институцията възнамерява да използва подхода на вътрешните модели, тя го прилага за всички контрагенти и ценни книжа, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост или подхода на собствените оценки, както е предвидено в член 20.
Институциите, получили разрешение за използване на вътрешен модел за управление на риска по дял IV, глава 5, могат да използват подхода на вътрешните модели. Ако институцията не е получила такова разрешение, тя може все пак да кандидатства пред компетентните органи за разрешение, позволяващо използване на подхода на вътрешните модели за целите на настоящия член.
4. Компетентните органи разрешават на институцията да използва подхода на вътрешните модели само когато считат, че системата на институцията за управление на рискове, произтичащи от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране, е концептуално надеждна и цялостно прилагана и когато са изпълнени следните стандарти за качество:
а)
вътрешният модел за оценка на риска, използван за изчисляването на потенциалната променливост на цените за сделките, е тясно интегриран в ежедневния процес по управлението на риска на институцията и служи като основа за отчитане на рисковите експозиции пред висшето ръководство на институцията;
б)
институцията разполага със звено за контрол на риска, което отговаря на всяко едно от следните изисквания:
i)
то е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита пряко пред висшето ръководство;
ii)
то отговаря за разработването и внедряването на системата за управление на риска на институцията;
iii)
то изготвя и анализира ежедневни отчети за резултатите от модела за оценка на риска и предлага подходящи мерки за спазване на лимитите на позициите;
в)
ежедневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от орган с правомощия за вземане на решения за намаляване на поетите позиции и на общата рискова експозиция;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой квалифицирани служители за работа с усъвършенстваните модели в звеното за управление на риска;
д)
институцията е въвела процедури за наблюдение и гарантиране на спазването на документиран набор от вътрешни политики и контролни механизми за цялостното функциониране на системата за оценяване на риска;
е)
историческите резултати от моделите на институцията са доказано надеждни и измерват риска с приемлива точност, което се потвърждава от бек-тестове, използващи данни за най-малко една година;
ж)
институцията провежда периодично изчерпателни стрес тестове, резултатите от които се преглеждат от висшето ръководство и се отразяват при определяне на политиката и лимитите;
з)
като част от редовния си вътрешен одит институцията провежда независима проверка на системата си за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената,участващи в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска;
и)
поне веднъж годишно институцията осъществява преглед на системата си за управление на риска;
й)
вътрешният модел отговаря на изискванията, определени в член 292, параграфи 8 и 9 и в член 294.
5. За да обхване всички съществени ценови рискове, вътрешният модел на институцията за измерване на риска обхваща достатъчен брой рискови фактори.
Институциите могат да използват емпирични корелации в рамките на рисковите категории и между категориите, когато техните системи за измерване на корелациите са надеждни и цялостно прилагани.
6. Институциите, използващи подхода на вътрешните модели, изчисляват E* съгласно следната формула:
където:
Ei
=
стойността на всяка отделна експозиция i по споразумението, която би била приложена при липса на кредитна защита, когато институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход или когато изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба съгласно вътрешнорейтинговия подход;
Ci
=
стойността на получените в заем, закупени или получени парични средства или ценни книжа по отношение на всяка такава експозиция i.
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции чрез вътрешни модели институциите използват данните от модела към предишния работен ден.
7. При изчисляването на потенциалната промяна в стойността, посочена в параграф 6, се съблюдава всеки едно от следните правила:
а)
то се извършва най-малко веднъж на ден;
б)
то се базира на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
то се базира на петдневен период на реализация, с изключение на сделките, различни от репо сделки или сделки за предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които се използва десетдневен период на реализация;
г)
то се базира на ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато съществено увеличение в променливостта на цените налага по-къс период на наблюдение;
д)
множеството от използваните за изчислението данни се актуализира поне веднъж на всеки три месеца.
Когато институцията е сключила репо сделка, сделка по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемна сделка или сходна сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на изложените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, минималният период на държане се привежда в съответствие с рисковия маржин период, който ще се прилага по тези параграфи, в комбинация с член 285, параграф 5.
8. При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, които са предмет на рамкови споразумения за нетиране, институциите използват E*, изчислена съгласно параграф 6, като стойност на експозицията към контрагента, породена от сделки, предмет на рамковото споразумение за нетиране за целите на член 113 при стандартизирания подход или глава 3 при вътрешнорейтинговия подход.
9. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
какво представлява несъществен портфейл за целите на параграф 3;
б)
критериите, определящи дали вътрешният модел е надежден и цялостно прилаган за целите на параграфи 4 и 5 и рамковите споразумения за нетиране.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 222
Опростен метод за финансово обезпечение
1. Институциите могат да използват опростения метод за финансово обезпечение само когато те изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход. Институцията не използва нито опростения метод за финансовото обезпечение, нито разширения метод за финансово обезпечение освен за целите на член 148, параграф 1 и член 150, параграф 1. Институциите не прилагат това изключение избирателно с цел намаляване на капиталовите изисквания или с цел провеждане на регулаторен арбитраж.
2. Съгласно опростения метод за финансово обезпечение стойността на приемливото финансово обезпечение, присъдена от институциите, е равна на пазарната му стойност, определена в съответствие с член 207, параграф 4, буква г).
3. Институциите присъждат за тези части от стойностите на експозицията, които са обезпечени от пазарната стойност на приемливото обезпечение, рисковото тегло, което те биха определили съгласно глава 2, когато кредитиращата институция има пряка експозиция към инструмента на обезпечението. За тази цел стойността на експозицията на задбалансова позиция от изброените в приложение I е равна на 100 % от стойността на позицията, а не на стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1.
Рисковото тегло на обезпечената част е най-малко 20 % с изключение на случаите, посочени в параграфи 4-6. За останалата част от стойността на експозицията институциите прилагат рисковото тегло, което те биха определили за необезпечена експозиция към контрагента по глава 2.
4. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част на експозицията, породена от репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, които отговарят на критериите по член 227. Когато контрагентът по сделката не е основен пазарен участник, институциите присъждат рисково тегло от 10 %.
5. Институциите присъждат рисково тегло от 0 % за обезпечената част от стойността на определените съгласно глава 6 експозиции в дериватни инструменти, изброени в приложение II, които са предмет на ежедневна пазарна преоценка, обезпечени са с паричен депозит или подобен инструмент и валутата им съвпада с тази на обезпечението.
Институциите присъждат рисково тегло от 10 % за обезпечената част от стойността на експозициите, обезпечени с дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които е присъдено нулево рисково тегло съгласно глава 2.
6. За сделките, които не са сред посочените в параграфи 4 и 5, институциите могат да присъждат 0 % рисково тегло, когато валутите на експозицията и обезпечението съвпадат и е изпълнено едно от следните условия:
а)
обезпечението е паричен депозит или подобен инструмент;
б)
обезпечението е под формата на дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, на които може да бъде присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 114, и пазарната му стойност е намалена с 20 %.
7. За целите на параграфи 5 и 6 дълговите ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки, обхващат:
а)
дългови ценни книжа, емитирани от регионални правителства или местни органи на власт, експозициите в които се разглеждат като експозиции към централни правителства, под чиято юрисдикция са учредени съгласно член 115;
б)
дългови ценни книжа, емитирани от многостранни банки за развитие, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно или по силата на член 117, параграф 2;
в)
дългови ценни книжа, емитирани от международни организации, на които е присъдено 0 % рисково тегло съгласно член 118;
г)
дългови ценни книжа, емитирани от субекти от публичния сектор, които се разглеждат като експозиции към централни правителства в съответствие с член 116, параграф 4.
Член 223
Разширен метод за финансово обезпечение
1. За да бъде отчетена променливостта на цените, при оценяването на финансово обезпечение за целите на разширения метод за финансово обезпечение, институциите прилагат корекции за променливост към пазарната стойност на обезпечението, както е посочено в членове 224-227.
Когато обезпечението е във валута, която е различна от тази на базисната експозиция, институциите добавят корекция за променливост на валутния курс към корекцията за променливост на обезпечението, както е предвидено в членове 224-227.
При сделки с извънборсови деривати, обхванати от споразумения за нетиране, признати от компетентните органи съгласно глава 6, при несъответствие между валутата на обезпечението и валутата на сетълмента институциите прилагат корекция за променливост, отразяваща променливостта на валутните курсове. Институциите прилагат една корекция за променливост независимо от броя на валутите по сделките, обхванати от споразумение за нетиране.
2. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на обезпечението (CVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
C
=
стойността на обезпечението;
HC
=
корекцията за променливост на обезпечението, изчислена съгласно членове 224 и 227;
Hfx
=
корекцията за променливост при валутно несъответствие, изчислена съгласно членове 224 и 227.
Институциите използват посочената в настоящия параграф формула при изчисляването на коригираната за променливост стойност на обезпечението за всички сделки, с изключение на тези, които са предмет на признати рамкови споразумения за нетиране, за които се прилагат посочените в членове 220 и 221 разпоредби.
3. Когато изчисляват коригираната за променливост стойност на експозицията (EVA), институциите трябва да вземат предвид следното:
където:
E
=
стойността на експозицията, както би била определена по глава 2 или по глава 3, в зависимост от случая, ако експозицията не е била обезпечена;
HE
=
корекцията за променливост на експозицията, изчислена съгласно членове 224 и 227.
При сделки с извънборсови деривати институциите изчисляват EVA по следния начин:
.
4. При изчисляването на E за целите на параграф 3 се прилага следното:
а)
за институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно стандартизирания подход, стойността на експозицията на задбалансовите позиции, изброени в приложение I, е 100 % от стойността на тази позиция, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
б)
институциите, които изчисляват размера на рисково претеглените експозиции съгласно вътрешнорейтинговия подход, изчисляват стойността на експозицията на позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент от 100 %, а не конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
5. Институциите изчисляват напълно коригираната стойност на експозицията (E*), отчитайки както променливостта, така и ефектите за редуциране на риска на обезпечението, по следния начин:
където:
EVA
=
коригираната за променливост стойност на експозицията, изчислена съгласно параграф 3;
CVAM
=
допълнително коригирана CVA за падежни несъответствия в съответствие с разпоредбите на раздел 5;
6. Институциите могат да изчисляват корекциите за променливост, като използват посочения в член 224 подход на надзорни корекции за променливост или посочения в член 225 подход на собствените оценки.
Институцията може да реши да използва подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки независимо от избора, който е направила между стандартизирания подход и вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции.
Въпреки това, когато институцията възнамерява да използва подхода на собствените оценки, тя прилага този подход за всички видове инструменти, с изключение на несъществените портфейли, при които тя може да използва подхода на надзорните корекции за променливост.
7. Когато обезпечението се състои от няколко приемливи позиции, институциите изчисляват корекцията за променливост (H) по следния начин:
където:
ai
=
делът от стойността на дадена приемлива позиция i от общата стойност на обезпечението;
Hi
=
корекцията за променливост, приложима към приемливата позиция i.
Член 224
Надзорна корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Корекциите за променливост, които биват прилагани съгласно подхода на надзорни корекции за променливост (при ежедневна преоценка), са посочени в таблици 1-4 от настоящия параграф.
КОРЕКЦИИ ЗА ПРОМЕНЛИВОСТ
Таблица 1
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на дълговата ценна книга
Остатъчен матуритет
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б)
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г)
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
≤ 1 година
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 години
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 години
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 година
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 години
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 години
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 година
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
1 ≤ 5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
5 години
21,213
15
10,607
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Не е приложимо
Таблица 2
Степен на кредитно качество, определена за кредитната оценка на краткосрочна дългова ценна книга
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, буква б), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за дългови ценни книжа, емитирани от субекти по член 197, параграф 1, букви в) и г), с краткосрочна кредитна оценка
Корекции за променливост за секюритизиращи позиции, отговарящи на критериите по член 197, параграф 1, буква з)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Таблица 3
Други обезпечения или видове експозиции
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
Капиталови инструменти и конвертируеми облигации, включени в основен борсов индекс
21,213
15
10,607
Други капиталови инструменти или конвертируеми облигации, котирани на призната борса
35,355
25
17,678
Парични средства в брой
0
0
0
Позиции в злато
21,213
15
10,607
Таблица 4
Корекции за променливост при несъответствие на валутите
20-дневен период на реализация (%)
10-дневен период на реализация (%)
5-дневен период на реализация (%)
11,314
8
5,657
2. При изчисляването на корекциите за променливост в съответствие с параграф 1 се спазват следните условия:
а)
за обезпечени кредитни сделки периодът на реализация е 20 работни дни;
б)
за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа периодът на реализация е 5 работни дни;
в)
за други сделки, обусловени от капиталовите пазари, периодът на реализация е 10 работни дни.
При сделка или нетираща съвкупност, която отговаря на посочените в член 285, параграфи 2, 3 и 4 критерии, институциите привеждат минималния период на държане в съответствие с рисковия маржин период, който се прилага съгласно посочените параграфи.
3. В таблици 1-4 от параграф 1, както и в параграфи 4-6 степента на кредитното качество, с която се свързва кредитната оценка на дълговата ценна книга, е степента на кредитно качество, с помощта на която е определена кредитната оценка от ЕБО по глава 2.
За да се определи степента на кредитното качество, с която е свързана кредитната оценка на дълговата книга съгласно посоченото в първа алинея, се прилага и член 197, параграф 7.
4. За неприемливи ценни книжа или за стоки, предоставяни в заем или продавани по репо сделки или сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, корекцията за променливост е същата както за капиталови инструменти, невключени в основен борсов индекс, котирани на призната борса.
5. За приемливи дялове в ПКИ корекциите за променливост са среднопретеглените корекции за променливост, които биха били приложени към активите, в които фондът е инвестирал, като се има предвид периода на реализация на сделките, както е посочен в параграф 2.
Ако активите, в които фондът е инвестирал, не са известни на институцията, корекцията за променливост е най-високата корекция за променливост, която би била приложена към всеки един от активите, в които фондът има право да инвестира.
6. За дългови ценни книжа без присъден рейтинг, емитирани от институции и отговарящи на критериите за признаване по член 197, параграф 4, корекциите за променливост са същите като тези за ценни книжа, емитирани от институции или предприятия с външна кредитна оценка, съответстваща на втора или трета степен на кредитно качество.
Член 225
Собствени оценки на корекциите за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Компетентните органи разрешават на институциите да използват собствени оценки за променливост при изчисляването на корекциите за променливост, прилагани към обезпеченията и експозициите, когато институциите спазват изискванията, посочени в параграфи 2 и 3. Институции, получили разрешение да използват собствени оценки за променливост, не възобновят използването на останалите методи, освен поради обоснована причина и след разрешение от компетентните органи.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, равностойна или по-добра от инвестиционен рейтинг, институциите могат да изчисляват оценка на променливостта за всяка категория ценни книжа.
За дългови ценни книжа, които имат присъдена кредитна оценка от АВКО, по-неблагоприятна от инвестиционен рейтинг, както и за друго признато обезпечение, институциите изчисляват корекциите за променливост за всяка отделна позиция.
Институциите, използващи подхода на собствени оценки, оценяват променливостта на обезпечението или на несъответствието между валутите, без да вземат предвид корелационните зависимости между необезпечената експозиция, обезпечението или валутните курсове.
При определяне на съответните категории институциите вземат предвид вида на емитента на ценната книга, външната кредитна оценка на ценните книжа, техния остатъчен срок до падежа и модифицираната им дюрация. Оценките за променливост са представителни за ценните книжа, включени в съответната категория от институцията.
2. При изчисляването на корекциите за променливост се спазва всеки един от следните критерии:
а)
институциите извършват изчислението на базата на 99-процентов едностранен доверителен интервал;
б)
институциите извършват изчислението на базата на следните периоди на реализация:
i)
20 работни дни за обезпечени кредитни сделки;
ii)
5 работни дни за репо сделки, които не обхващат прехвърляне на стоки или гарантирани права, свързани с правото на собственост върху стоки, както и за сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа;
iii)
10 работни дни за други сделки, обусловени от капиталовите пазари;
в)
институциите могат да използват стойностите на корекциите за променливост, изчислени на базата на по-къси или по-дълги периоди на реализация, увеличени или намалени до периода за реализация,предвиден в буква б) по видове сделки, използвайки формулата за „корен квадратен от времето”:
където:
TM
=
съответният период на реализация;
HM
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TM;
HN
=
корекцията за променливост въз основа на период на реализация TN.
г)
институциите вземат предвид неликвидността на активите с по-ниско качество. Те коригират периода на реализация в посока увеличение в случай на съмнения относно ликвидността на обезпечението. Те набелязват и случаите, при които историческите данни могат да не отразяват в достатъчна степен потенциалната променливост. В тези случаи се действа посредством сценарий при стрес;
д)
продължителността на историческия период на наблюдение, използван от институциите за изчисляване на корекциите за променливост, е най-малко една година. За институциите, които използват схема за претегляне или други методи за историческия период за наблюдение, ефективният период на наблюдение е най-малко една година. Компетентните органи могат също да изискат от институцията да изчислява корекциите си за променливост, използвайки по-кратък период на наблюдение, ако по тяхна преценка това е оправдано поради съществено увеличение в променливостта на цените.
е)
институциите актуализират наборите си от данни и изчисляването на корекциите за променливост най-малко веднъж на всеки три месеца. Те преразглеждат наборите си от данни при съществена промяна на пазарните цени.
3. Оценка на корекциите за променливост отговарят на всеки един от следните критерии за качество:
а)
институцията използва оценките на променливостта в ежедневния процес по управление на риска, включително по отношение на своите вътрешни лимити на експозициите;
б)
когато периодът на реализация, използван от институцията в рамките на ежедневния процес по управление на риска, е по-дълъг от този, предвиден в настоящия раздел за въпросния вид сделка, корекциите за променливост на институцията се завишават в съответствие с формулата за „корен квадратен от времето”, посочена в параграф 2, буква в);
в)
институцията разполага с установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на документиран набор от политики и механизми за контрол за функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост и за отразяване на тези оценки в нейния процес по управление на риска;
г)
в рамките на процедурите за вътрешен одит на институцията се извършва редовен независим преглед на системата на институцията за оценка на корекциите за променливост. Най-малко веднъж годишно се извършва преглед на цялостната система за оценка на корекциите за променливост и за интегриране на тези корекции в процеса по управление на риска на институцията. Този преглед включва най-малко следните елементи:
i)
отразяването на оценките на корекциите за променливост в ежедневния процес по управление на риска;
ii)
утвърждаването на всяка значителна промяна в процеса за оценка на корекциите за променливост;
iii)
проверката на последователността, актуалността и надеждността на източниците на данни, използвани при функционирането на системата за оценка на корекциите за променливост, включително независимостта на тези източници на данни;
iv)
точността и целесъобразността на допусканията за променливост.
Член 226
Завишаване на корекцията за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
Корекциите за променливост, посочени в член 224, са корекциите за променливост, които институциите прилагат при ежедневна преоценка. Аналогично, когато институцията използва собствените си оценки на корекциите за променливост в съответствие с член 225, тя ги изчислява на първо място въз основа на ежедневната преоценка. Когато преоценката се извършва по-рядко от всеки ден, институциите прилагат по-големи корекции за променливост. Институциите ги изчисляват чрез завишаване на прилаганите при ежедневната преоценка корекции за променливост, използвайки следната формула за „корен квадратен от времето”:
където:
H
=
корекцията за променливост, която трябва да се приложи;
HM
=
корекцията за променливост при ежедневна преоценка;
NR
=
действителният брой работни дни между преоценките;
TM
=
периодът на реализация за въпросния вид сделка.
Член 227
Условия за прилагане на нулева корекция за променливост при разширения метод за финансово обезпечение
1. Във връзка с репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа, при които институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по член 224 или подхода на собствените оценки по член 225 и са изпълнени условията по параграф 2, букви а)-з), институциите могат вместо корекциите за променливост, изчислени по членове 224-226, да прилагат корекция за променливост от 0 %. Институциите, използващи посочения в член 221 подход на вътрешните модели, не прилагат предвиденото в настоящия член третиране.
2. Институциите могат да прилагат корекция за променливост от 0 %, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
както експозицията, така и обезпечението представляват парични средства или дългови ценни книжа, емитирани от централни правителства или централни банки по смисъла на член 197, параграф 1, буква б) и получаващи 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
както експозицията, така и обезпечението са деноминирани в една и съща валута;
в)
матуритетът на сделката не надвишава един работен ден или както експозицията, така и обезпечението са предмет на ежедневна преоценка по пазарни цени или ежедневно допълване до минималния размер на обезпечението;
г)
периодът от последната пазарна преоценка, преди неуспешното попълване на маржин сметката от страна на контрагента, до реализацията на обезпечението не надхвърля четири работни дни;
д)
сделката е уредена посредством система за сетълмент, предназначена за такъв вид сделки;
е)
споразумението или сделката са документирани съгласно общоприетите правила за репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на съответните ценни книжа;
ж)
сделката се урежда от документация, в която се посочва, че ако контрагентът не изпълни задължение да достави паричните средства или ценните книжа или не осигури изискуемия размер по маржин сметката, или е в неизпълнение по друг начин, тогава сделката може да се прекрати незабавно;
з)
компетентните органи считат контрагента по сделката за основен пазарен участник.
3. Основните пазарни участници, посочени в параграф 2, буква з), обхващат следните субекти:
а)
субектите, посочени в член 197, параграф 1, буква б), на експозициите към които се присъжда 0 % рисково тегло съгласно глава 2;
б)
институции;
в)
други финансови предприятия по смисъла на член 13, точка 25, букви б) и г) от Директива 2009/138/ЕО, на експозициите към които се присъжда рисково тегло от 20 % по стандартизирания подход или които, при условие че институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба по вътрешнорейтинговия подход, нямат присъдена кредитна оценка от призната АВКО, но имат присъден с вътрешен рейтинг от институцията.
г)
регулирани ПКИ, за които се прилагат изисквания за капиталова адекватност или ниво на ливъридж;
д)
регулирани пенсионни фондове;
е)
признати организации за клиринг.
Член 228
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при разширения метод за финансово обезпечение
1. При стандартизирания подход институциите използват E*, изчислена съгласно член 223, параграф 5, като стойност на експозицията за целите на член 113. При задбалансовите позиции, посочени в приложение I, институциите използват E* като стойността, спрямо която се прилагат посочените в член 111, параграф 1 проценти, за да се получи стойността на експозицията.
2. При вътрешнорейтинговия подход институциите използват ефективната загуба при неизпълнение (LGD*) като LGD за целите на глава 3. Институциите изчисляват стойността на LGD* по следния начин:
където:
LGD
=
LGD, която би била приложена към експозицията съгласно глава 3, когато експозицията е необезпечена;
E
=
стойността на експозицията в съответствие с член 223, параграф 3;
E*
=
напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Член 229
Принципи на оценка за други приемливи обезпечения при вътрешнорейтинговия подход
1. При обезпечения с недвижими имоти обезпечението се оценява от независим оценител по пазарна или по-ниска от пазарната стойност. Институцията изисква от независимия оценител да документира пазарната стойност по прозрачен и ясен начин.
В тези държави членки, които са предвидили строги критерии за оценяването на ипотечната заемна стойност в законови и подзаконови нормативни разпоредби, имотите може вместо това да бъдат оценявани от независим оценител по стойност, по-ниска или равна на ипотечната заемна стойност. Институциите изискват от независимия оценител да не взема под внимание спекулативните елементи и да документира стойността по прозрачен и ясен начин при оценяването на ипотечната заемна стойност.
Стойността на обезпечението е пазарната стойност или ипотечната заемна стойност, намалена, когато е целесъобразно, с цел да се отразят резултатите от наблюдението, изисквано по член 208, параграф 3, и да се отчетат предишните вземания към имотите.
2. При вземания стойността на вземанията е размерът на вземането.
3. Институциите оценяват обезпеченията с физически активи, различни от недвижими имоти, по тяхната пазарна стойност. За целите на настоящия член „пазарна стойност“ е оценената сума, срещу която недвижимите имоти биха били прехвърлени на датата на оценката между желаещ купувач и желаещ продавач в сделка, при която те са достатъчно независими и равнопоставени.
Член 230
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба за друго признато обезпечение при вътрешнорейтинговия подход
1. Институциите използват LGD*, изчислена в съответствие с настоящия параграф и параграф 2, като LGD за целите на глава 3.
Когато съотношението между стойността на обезпечението (C) и стойността на експозицията (E) е под изискуемия праг на обезпеченост на експозицията (C*), както е посочено в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* са тези стойности на LGD, предвидени в глава 3 за необезпечени експозиции към контрагента. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Когато съотношението между стойността на обезпечението и стойността на експозицията превишава втория, по-висок изискуем праг C**, посочен в таблица 5, стойностите на параметъра LGD* се определят съгласно таблица 5.
Когато изискваното ниво на обезпеченост C** не е постигнато по отношение на експозицията като цяло, институцията разглежда експозицията като две експозиции - първата, по отношение на която изискуемият праг на обезпеченост C** е постигнат, и остатъчна експозиция.
2. Приложимите стойности на параметъра LGD* и изискуемите прагове на обезпеченост за обезпечените части от експозицията са посочени в таблица 5 от настоящия параграф.
Таблица 5
Минимални стойности на параметъра LGD за обезпечените части от експозицията
LGD* за първостепенни експозиции
LGD* за подчинени експозиции
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C*)
Минимален изискуем праг на обезпеченост на експозицията (C**)
Вземания
35 %
65 %
0 %
125 %
Жилищни имоти/търговски недвижими имоти
35 %
65 %
30 %
140 %
Други обезпечения
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Като алтернатива на предвиденото в параграфи 1 и 2 третиране и при спазване на член 124, параграф 2 институциите могат да определят рисково тегло от 50 % за частта от експозицията, която съобразно ограниченията, определени в член 125, параграф 2, буква г) и член 126, параграф 2, буква г), е напълно обезпечена с жилищни имоти или търговски недвижими имоти, намиращи се на територията на държава членка, ако са изпълнени всички условия по член 199, параграф 4.
Член 231
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случаите на смесени групи от обезпечения
1. Институцията изчислява стойността на LGD*, която тя използва като стойност на параметъра LGD за целите на глава 3, в съответствие с параграфи 2 и 3, когато са изпълнени следните две условия:
а)
институцията използва вътрешнорейтинговия подход за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба;
б)
експозицията е обезпечена както с финансово, така и с друго приемливо обезпечение.
2. От институциите се изисква да разделят на части коригираната за променливост стойност на експозицията, получена чрез прилагането на корекцията за променливост, както е предвидено в член 223, параграф 5, така че да се получи част - покрита от приемливо финансово обезпечение, част - покрита с вземания, част - покрита с обезпечение с търговски недвижими имоти или с жилищни имоти, част - покрита с друго приемливо обезпечение, и необезпечена част, когато е приложимо.
3. Институциите изчисляват LGD* поотделно за всяка част от експозицията, получена по параграф 2, в съответствие със съответните разпоредби на настоящата глава.
Член 232
Други форми на обезпечена кредитна защита
1. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 1 условия, влогове при институции- трети страни могат да бъдат третирани като гаранции от институция- трета страна.
2. Когато са изпълнени определените в член 212, параграф 2 условия, институцията третира частта от експозицията, която е обезпечена с текущата откупна стойност по заложени в полза на кредитиращата институция животозастрахователни полици, по следния начин:
а)
когато за експозицията се прилага стандартизираният подход, тя бива рисково претеглена, като се използват посочените в параграф 3 рискови тегла;
б)
когато за експозицията се прилага вътрешнорейтинговият подход, а не собствените оценки за LGD на институцията, на нея се присъжда LGD в размер на 40 %.
В случай на валутно несъответствие институциите намаляват текущата откупна стойност съгласно член 233, параграф 3, като стойността на кредитната защита е текущата откупна стойност на животозастрахователната полица.
3. За целите на параграф 2, буква а) институциите присъждат следните рискови тегла въз основа на рисковото тегло, присъдено за първостепенна необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица:
а)
рисково тегло от 20 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 20 %;
б)
рисково тегло от 35 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 50 %;
в)
рисково тегло от 70 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 100 %;
г)
рисково тегло от 150 %, когато за първостепенната необезпечена експозиция към предприятието, което издава животозастрахователната полица, се присъжда рисково тегло от 150 %.
4. Институциите могат да третират изкупуваните при поискване инструменти, които са приемливи по член 200, буква в), като гаранция от институцията емитент. Стойността на приемливата кредитна защита е, както следва:
а)
когато инструментът се изкупува обратно по номинална стойност - стойността на защитата е номиналната стойност;
б)
когато инструментът се изкупува обратно по пазарни цени - стойността на защитата е стойността на инструмента, оценен по същия начин както дълговите ценни книжа, които отговарят на условията в член 197, параграф 4.
Подраздел 2
Кредитна защита с гаранции
Член 233
Оценка
1. За целите на изчисляването на ефекта на кредитната защита с гаранции съгласно настоящия подраздел стойността на кредитната защита с гаранции (G) е сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати в случай на неизпълнение или неплащане от страна на длъжника или при настъпване на други определени кредитни събития.
2. При кредитни деривати, които не включват като кредитно събитие преструктуриране на базисното задължение, включително опрощаване или разсрочване на плащанията по главница, лихви или такси, водещо до загуби от кредитен характер, се прилага следното:
а)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, не надвишава стойността на експозицията, институцията намалява стойността на изчислената по параграф 1 кредитна защита с 40 %;
б)
когато сумата, която доставчикът на защита се е задължил да плати, надвишава стойността на експозицията, стойността на кредитната защита не надвишава 60 % от стойността на експозицията.
3. В случай на несъвпадение между валутата на кредитната защита с гаранции и на експозицията институциите намаляват стойността на кредитната защита, като прилагат корекцията за променливост, както следва:
където:
G*
=
размерът на кредитната защита, коригиран за валутен риск;
G
=
номиналната стойност на кредитната защита;
Hfx
=
корекцията за променливост при несъответствие между валутата на кредитната защита и на базисното задължение, определена в съответствие с параграф 4.
При липсата на валутно несъответствие Hfx е нула.
4. При определяне на корекциите за променливост за несъответствие между валутите институциите прилагат период на реализация от 10 работни дни (при ежедневна преоценка), като могат да ги изчисляват въз основа на подхода на надзорни корекции за променливост или подхода на собствените оценки, изложени съответно в членове 224 и 225. Институциите завишават корекциите за променливост в съответствие с член 226.
Член 234
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба в случай на частична защита и отделни траншове
Когато институцията прехвърля част от риска по даден заем, разпределен в един или повече траншове, се прилагат изложените в глава 5 правила. Институциите могат да третират праговете на същественост на загубите, под които не се извършват плащания, като задържана от банката позиция срещу първоначални загуби и средство за прехвърляне на риска чрез отделни траншове.
Член 235
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
1. За целите на член 113, параграф 3 институциите изчисляват размера на рисково претеглените експозиции в съответствие със следната формула:
където:
E
=
стойността на експозицията съгласно член 111; за тази цел стойността на експозицията на изброените в приложение I задбалансови позиции е 100 % от тяхната стойност, а не стойността на експозицията, посочена в член 111, параграф 1;
GA
=
размерът на защитата срещу кредитен риск, изчислен съгласно член 233, параграф 3 (G*), и допълнително коригиран за падежни несъответствия съгласно предвиденото в раздел 5;
r
=
рисковото тегло на експозициите към длъжника, както е посочено в глава 2;
g
=
рисковото тегло на експозициите към доставчика на защита, както е посочено в глава 2.
2. Когато защитената стойност (GA) е по-малка от експозицията (E), институциите могат да прилагат описаната в параграф 1 формула само когато защитената и незащитената част на експозицията са равностойни по ранг.
3. Институциите могат да разширят третирането, предвидено в член 114, параграфи 4 и 5, към експозиции или части от експозиции, гарантирани от централно правителство или централна банка, когато гаранцията е деноминирана в националната валута на кредитополучателя и експозицията се финансира в тази валута.
Член 236
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции и размера на очакваната загуба при вътрешнорейтинговия подход
1. За покритата част от стойността на експозицията (Е), определена въз основа на коригираната стойност на кредитната защита GA, вероятността от неизпълнение (PD) за целите на глава 3, раздел 4 може да бъде PD на доставчика на защитата или PD между тази на кредитополучателя и тази на гаранта, когато се счита, че не е оправдано пълно заместване. При подчинени експозиции и неподчинена защита с гаранции стойността на загубата при неизпълнение (LGD), която трябва да бъде приложена от институцията за целите на глава 3, раздел 4, може да бъде стойността, която съответства на първостепенни вземания.
2. За всяка непокрита част от стойността на експозицията (Е) PD е тази на кредитополучателя, а стойността на LGD е тази на базисната експозиция.
3. За целите на настоящия член GA е стойността на G*, изчислена съгласно член 233, параграф 3, и допълнително коригирана за падежни несъответствия, както е предвидено в раздел 5. Е е стойността на експозицията, определена съгласно глава 3, раздел 5. За тази цел институциите изчисляват стойността на експозицията по позициите, изброени в член 166, параграфи 8-10, като използват конверсионен коефициент или процент в размер на 100 % вместо конверсионните коефициенти или проценти, посочени в съответните параграфи.
Раздел 5
Падежни несъответствия
Член 237
Падежно несъответствие
1. За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции падежно несъответствие е налице, когато остатъчният срок до падеж на кредитната защита е по-малък от този на защитената експозиция. Когато остатъчният матуритет на защитата не надхвърля три месеца и матуритетът на защитата е по-малък от матуритета на базисната експозиция, въпросната защита не се класифицира като приемлива кредитна защита.
2. При несъответствие между падежите кредитната защита не се квалифицира като приемлива, когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
първоначалният матуритет на защитата е под 1 година;
б)
експозицията е краткосрочна експозиция, която според компетентните органи подлежи по-скоро на еднодневна, а не на едногодишна долна граница по отношение на стойността на падежа (М) съгласно член 162, параграф 3.
Член 238
Падеж на кредитна защита
1. Ефективният падеж на базисното задължение, чиято продължителност е ограничена до най-много пет години, е максималното възможно оставащо време преди длъжникът да изпълни задълженията си по график. При спазване на параграф 2 матуритетът на кредитната защита е времето до най-ранната дата, на която защитата може да бъде или ще бъде прекратена.
2. Когато съществува опция, позволяваща на продавача на защита да прекрати защитата, институциите приемат, че матуритетът на защитата е времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена. Когато съществува опция, позволяваща на купувача на защитата да прекрати защитата, и условията на договора при пораждането на защитата съдържат положителен стимул за институцията да поиска изпълнението на сделката преди договорния падеж, институцията приема за падеж на защитата времето до най-ранната дата, на която тази опция може да бъде упражнена; в противен случай институцията може да приеме, че подобна опция не оказва влияние върху падежа на защитата.
3. Когато няма пречка даден кредитен дериват да бъде прекратен преди изтичането на какъвто и да било гратисен период, изискван за настъпването на неизпълнение по базисното задължение в резултат на неплащане, институцията намалява матуритета на защитата с продължителността на гратисния период.
Член 239
Оценка на защитата
1. Когато при сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита съгласно опростения метод за финансово обезпечение, има несъответствие между падежа на експозицията и падежа на защитата, обезпечението не се квалифицира като призната обезпечена кредитна защита.
2. При сделки, които са предмет на обезпечена кредитна защита при разширения метод за финансово обезпечение, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на обезпечението съгласно следната формула:
където:
CVA
=
коригираната стойност за променливост на обезпечението, както е посочено в член 223, параграф 2, или размерът на експозицията, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват CVAM като CVA, допълнително коригирана за падежно несъответствие, във формулата за изчисляване на напълно коригираната стойност на експозицията (E*), изложена в член 223, параграф 5.
3. При сделки, които са предмет на кредитна защита с гаранции, институциите отразяват падежа на кредитната защита и на експозицията в коригираната стойност на кредитната защита съгласно следната формула:
където:
GA
=
G*, коригиран за падежно несъответствие;
G*
=
размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие;
t
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на кредитната защита, изчислен в съответствие с член 238, или стойността на T, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
T
=
броят на годините, оставащи до датата на падежа на експозицията, изчислен в съответствие с член 238, или пет години, в зависимост от това коя от двете стойности е по-ниска;
t*
=
0.25.
Институциите използват GA като стойността на защитата за целите на членове 233-236.
Раздел 6
Техники за редуциране на кредитния риск на съвкупност от експозиции
Член 240
Кредитни деривати за първо неизпълнение
Когато институцията получи кредитна защита за няколко експозиции, при условие че първото неизпълнение измежду експозициите задейства плащане и че това кредитно събитие прекратява договора, институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и по целесъобразност на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до най-ниския размер на рисково претеглена експозиция, в съответствие с настоящата глава.
а)
за институциите, използващи стандартизирания подход, размерът на рисково претеглената експозиция е размерът, изчислен съгласно стандартизирания подход;
б)
за институциите, използващи вътрешнорейтинговия подход, размерът на рисково претеглената експозиция е сборът от рисково претеглената експозиция съгласно вътрешнорейтинговия подход и размера на очакваната загуба, умножен по 12,5.
Третирането,предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малка или равна на стойността на кредитната защита.
Член 241
Кредитни деривати за n-то неизпълнение
Когато n-тото неизпълнение сред експозициите задейства плащане по кредитната защита, закупуващата защита институция може да признава защитата само за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба, ако е получена защита и за неизпълнения от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В такива случаи институцията може да промени изчислението на размера на рисково претеглената експозиция и, в зависимост от случая, на размера на очакваната загуба за експозицията, което при липса на кредитна защита би довело до n-тия най-нисък размер на рисково претеглената експозиция в съответствие с настоящата глава. Институциите изчисляват n-тия най-нисък размер, както е посочено в член 240, букви а) и б).
Третирането, предвидено в настоящия член, се прилага само ако стойността на експозицията е по-малък или равен на стойността на кредитната защита.
Всички експозиции в съвкупността трябва да отговарят на изискванията, посочени в член 204, параграф 2 и член 216, параграф 1, буква г).
ГЛАВА 5
Секюритизация
Раздел 1
Определения
Член 242
Определения
За целите на настоящата глава се прилагат следните определения:
1)
„допълнителен спред“ означава разликата между брутните постъпления от такси и други подобни приходи, получени във връзка със секюритизираните експозиции и приложимите разходи по съответната секюритизация;
2)
„опция за пълно погасяване“ означава предвидена в договора възможност, позволяваща на инициатора на секюритизационна схема да изкупи обратно или да погаси всички секюритизиращи позиции преди пълното погасяване на базисните експозиции, когато остатъчният размер на базисните експозиции спадне под определено ниво;
3)
„ликвидно улеснение“ означава секюритизираща позиция, произтичаща от договорно споразумение за финансиране, която осигурява редовното изплащане на паричните потоци към инвеститорите;
4)
„KIRB“ означава сборът от 8 % от рисково претегления размер на експозициите, които биха били изчислени съгласно глава 3 по отношение на секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, и размера на очакваната загуба за тези експозиции, изчислен съгласно посочената глава;
5)
„рейтингов метод“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 261;
6)
„метод на надзорната формула“ означава методът за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции в съответствие с член 262;
7)
„нерейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която няма призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
8)
„рейтингована позиция“ означава секюритизираща позиция, която има призната кредитна оценка от АВКО, съгласно посоченото в раздел 4;
9)
„програма за търговски книжа, покрити с активи“ означава схема за секюритизация, при която биват емитирани ценни книжа предимно под формата на търговски книжа с първоначален матуритет, равен или по-малък от една година;
10)
„традиционна секюритизация“ означава секюритизация, която включва икономическото прехвърляне на секюритизираните експозиции. Това се постига чрез прехвърляне на собствеността върху секюритизираните експозиции от институцията инициатор към дружество със специална цел - секюритизация, или чрез прехвърляне на риска към дружество със специална цел - секюритизация. Емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
11)
„синтетична секюритизация“ означава секюритизация, при която прехвърлянето на риск се постига чрез използване на кредитни деривати или гаранции, а експозициите, които се секюритизират, остават експозиции на институцията инициатор;
12)
„револвираща експозиция“ означава експозиция, при която е позволено неизплатените от клиента салда да се променят в рамките на предварително установен лимит в зависимост от решенията на клиента за усвояване или погасяване;
13)
„револвираща секюритизация“ означава секюритизация, при която самата структура на секюритизацията револвира, като към групата експозиции се добавят експозиции или те се премахват от нея, независимо от това дали самите експозиции револвират;
14)
„клауза за предсрочна амортизация“ означава договорна клауза при секюритизация на револвиращи експозиции или револвираща секюритизация, която изисква в случай на настъпване на предварително договорени събития позициите на инвеститорите да бъдат изкупени обратно преди първоначално предвидения падеж на емитираните ценни книжа;
15)
„транш за първа загуба“ означава най-подчиненият транш, който е първият транш, понасящ загуби, възникнали по секюритизираните експозиции, като по този начин се осигурява защита за транша за втора загуба, и когато е приложимо, на траншовете от по-висок ранг.
Раздел 2
Признаване на прехвърляне на значителен риск
Член 243
Традиционна секюритизация
1. Институцията инициатор на традиционна секюритизация може да изключи секюритизираните експозиции от изчислението на рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваната загуба, ако е изпълнено едно от следните две условия:
а)
значителен кредитен риск, свързан със секюритизираните експозиции, се счита за прехвърлен на трети лица;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които тя задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Значителен кредитен риск се счита за прехвърлен в следните случаи:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържана от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинни траншове в тази секюритизация;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %.
Когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентните органи могат за всеки случай поотделно да преценят, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4 както е приложимо, се изпълнява всяко едно от следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
институцията инициатор и нейните кредитори не могат да се разпореждат със секюритизираните експозиции, включително в случай на несъстоятелност или след назначаване на ликвидатор или квестор. Това обстоятелство се потвърждава от квалифицирано правно становище;
в)
емитираните ценни книжа не представляват задължения за плащане от страна на институцията инициатор;
г)
институцията инициатор не упражнява ефективен или непряк контрол върху прехвърлените експозиции. Счита се, че инициаторът е запазил ефективен контрол върху прехвърлените експозиции, ако той има право да изкупи обратно от поемателя прехвърлените по-рано експозиции, за да реализира произтичащите от тях доходи, или ако е задължен да поеме обратно прехвърления риск. Запазването на правата или задълженията за обслужването на експозициите от страна на институцията инициатор не представлява само по себе си непряк контрол върху експозициите;
д)
документацията по секюритизацията отговаря на всяко едно от следните условия:
i)
тя не съдържа клаузи, които в случаите, различни от предсрочна амортизация, изискват секюритизиращите позиции да бъдат подобрени от институцията инициатор, включително, но без да се ограничава до замяна на базисните кредитни експозиции или увеличаването на доходността, платима на инвеститорите в отговор на влошаване на кредитното качество на секюритизираните експозиции;
ii)
тя не съдържа клаузи, които предвиждат увеличаване на доходността, платима на държателите на позиции по секюритизацията в отговор на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
iii)
в нея се уточнява, когато е приложимо, че всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, представлява изключение и може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя също изпълнява следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и не предоставя кредитно подобрение по друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Член 244
Синтетична секюритизация
1. Институцията инициатор на синтетична секюритизация може да изчислява рисково претегления размер на експозициите и, когато е приложимо, размера на очакваните загуби за секюритизираните експозиции в съответствие с член 249, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
счита се, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен към трети лица чрез обезпечена кредитна защита или чрез кредитна защита с гаранции;
б)
институцията инициатор прилага рисково тегло от 1 250 % спрямо всички секюритизиращи позиции, които задържа в тази секюритизация, или приспада тези секюритизиращи позиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к).
2. Счита се, че значителен кредитен риск е прехвърлен, ако е изпълнено едно от следните условия:
а)
размерът на рисково претеглената експозиция на междинните траншове в секюритизацията, задържани от институцията инициатор в тази секюритизация, не надхвърля 50 % от размера на рисково претеглената експозиция на всички междинните траншове в тази секюритизацията;
б)
когато в секюритизацията няма междинни траншове и инициаторът може да докаже, че стойността на секюритизиращите позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или за които би било определено рисково тегло 1 250 %, надхвърля значително обоснованата оценка на очакваната загуба по секюритизираните експозиции, институцията инициатор задържа не повече от 20 % от стойностите на секюритизираните позиции, които биха подлежали на приспадане от базовия собствен капитал от първи ред или биха получили рисково тегло 1 250 %;
в)
когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции, което институцията инициатор би постигнала чрез тази секюритизация, не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, компетентният орган може за всеки случай поотделно да прецени, че няма да се счита, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен на трети лица.
3. За целите на параграф 2 междинните траншове в секюритизацията са секюритизиращи позиции, за които се прилага рисково тегло по-ниско от 1 250 % и които са по-подчинени спрямо първостепенната позиция в тази секюритизация и с по-нисък ранг спрямо всяка секюритизираща позиция в тази секюритизация, за която в съответствие с раздел 4 е присъдено:
а)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 3 - първа степен кредитно качество;
б)
при секюритизираща позиция, за която се прилага раздел 3, подраздел 4 - първа или втора степен кредитно качество.
4. Като алтернатива на параграфи 2 и 3 компетентните органи разрешават на институциите инициатори да считат, че значителен кредитен риск е бил прехвърлен, когато институцията инициатор е в състояние да докаже за всеки случай на секюритизация, че намаляването на капиталовите изисквания, които инициаторът постига чрез секюритизация, е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица.
Разрешение получават само институциите, които отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
институцията разполага с подходящи чувствителни към риска политики и методологии за оценка на прехвърлянето на риск;
б)
институцията е отчела всяко прехвърляне на кредитен риск на трети лица за целите на вътрешното за институцията управление на риска и за разпределението на вътрешния капитал.
5. В допълнение към изискванията, посочени в параграфи 1-4, както е приложимо, прехвърлянето отговаря на следните условия:
а)
документацията по секюритизацията отразява икономическата същност на сделката;
б)
кредитната защита, чрез която се прехвърля кредитният риск, отговаря на изискванията на член 247, параграф 2;
в)
инструментите, използвани за прехвърляне на кредитния риск, не съдържат клаузи или условия, които:
i)
установяват значими прагове на същественост, под които кредитната защита не се счита за изискуема в случай на настъпване на кредитно събитие;
ii)
позволяват прекратяване на защитата в случай на влошаване на кредитното качество на базисните експозиции;
iii)
изискват в случаите, различни от предсрочна амортизация, институцията инициатор да подобрява кредитното качество на позициите в секюритизацията;
iv)
предвиждат увеличаване на цената на кредитната защита на институцията или на доходността, платима на държателите на позиции в секюритизацията, в случай на влошаване на кредитното качество на групата базисни експозиции;
г)
получено е квалифицирано правно становище, което потвърждава изпълнимостта на кредитната защита във всички съответни юрисдикции;
д)
в документацията по секюритизацията е уточнено, че когато е приложимо, всяко закупуване или обратно изкупуване на секюритизиращи позиции от инициатора или спонсора, което излиза извън договорните му задължения, може да стане единствено в условията на равнопоставена сделка между две независими лица;
е)
когато е налице опция за пълно погасяване, тя съответства на всяко едно от следните условия:
i)
тя може да бъде упражнена по преценка на институцията инициатор;
ii)
тя може да бъде упражнена само когато остава неамортизирана 10 % или по-малко от първоначалната стойност на секюритизираните експозиции;
iii)
тя няма за цел избягване на разпределяне на загуби по позиции, притежаващи кредитни подобрения, или по други позиции, държани от инвеститорите, и да се предоставя кредитно подобрение по-друг начин.
6. Компетентните органи информират ЕБО относно конкретните случаи, посочени в параграф 2, когато възможното намаление на размера на рисково претеглените експозиции не е оправдано от съразмерно прехвърляне на кредитен риск на трети лица, и относно случаите, при които институциите прилагат параграф 4. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010. ЕБО прави преглед на изпълнението на тези насоки от държавите членки и до 31 декември 2017 г. предоставя на Комисията мнение по това дали е необходим обвързващ технически стандарт.
Раздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
Подраздел 1
Принципи
Член 245
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции
1. Когато в съответствие с раздел 2 институцията инициатор е прехвърлила значителен кредитен риск, свързан със секюритизирани експозиции, въпросната институция може:
а)
при традиционна секюритизация да изключи експозициите, които тя е секюритизирала, от изчисленията на размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, от размера на очакваната загуба;
б)
при синтетична секюритизация, да изчисли размера на рисково претеглените експозиции и, когато е приложимо, размера на очакваната загуба по отношение на секюритизираните експозиции в съответствие с членове 249 и 250.
2. Когато институцията инициатор е взела решение да прилага параграф 1, тя изчислява размера на рисково претеглените експозиции по настоящата глава за позициите, които тя може да държи в секюритизацията.
Когато институцията инициатор не е прехвърлила значителен кредитен риск или е взела решение да не прилага параграф 1, не е необходимо тя да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за всяка позиция, която тя може да има във въпросната секюритизация, но продължава да включва секюритизираните експозиции в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. Когато има експозиция към различни траншове от една секюритизация, експозицията към всеки транш се третира като отделна секюритизираща позиция. Счита се, че доставчиците на кредитна защита по секюритизиращи позиции държат позиции в секюритизацията. Секюритизиращите позиции включват експозиции към секюритизация, произтичащи от лихвени или валутни дериватни договори.
4. Освен ако секюритизиращата позиция не е приспадната от елементите на базовия собствен капитал от първи ред в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), размерът на рисково претеглената експозиция се включва в общия размер на рисково претеглените експозиции на институцията за целите на член 92, параграф 3.
5. Размерът на рисково претеглените експозиции на секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на съответното общо рисково тегло към стойността на експозицията на позицията, изчислена в съответствие с член 246.
6. Общото рисково тегло се определя като сума от рисковото тегло, посочено в настоящата глава, и евентуалното допълнително рисково тегло в съответствие с член 407.
Член 246
Стойност на експозицията
1. Стойността на експозицията се изчислява, както следва:
а)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, след като са приложени съответните специфични корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
б)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена балансова секюритизираща позиция следва да бъде нейната отчетна стойност, измерена без да бъдат отчитани направените корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110;
в)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 3, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, намалена с корекции за специфичен кредитен риск по въпросната секюритизираща позиция, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
г)
ако институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно подраздел 4, стойността на експозицията на дадена задбалансова секюритизираща позиция е нейната номинална стойност, умножена с посочения в настоящата глава конверсионен коефициент. Освен ако не е указано друго, конверсионният коефициент е 100 %;
д)
стойността на експозицията за кредитен риск от контрагента на дериватен инструмент, посочен в приложение II, се определя в съответствие с глава 6.
2. Когато институцията притежава две или повече припокриващи се позиции при секюритизация, институцията включва в изчислението на размера на рисково претеглените експозиции, до размера на припокриването, само позицията или частта от позиция, водеща до по-голям размер на рисково претеглените експозиции. Институцията може също да отчете такова припокриване между капиталовите изисквания за специфичен риск на позиции в търговския портфейл и капиталовите изисквания за секюритизиращите позиции в банковия портфейл, при условие че институцията може да изчисли и сравни капиталовите изисквания за съответните позиции. За целите на настоящия параграф припокриване е налице, когато позициите, напълно или частично, представляват експозиция към един риск, така че за размера на припокриването се установява една-единствена експозиция.
3. Когато член 268, буква в) се прилага за позициите в търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва рисковите тегла, определени за ликвидното улеснение, при изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция за търговски книжа, покрити с активи, при условие че 100 % от емитираните по програмата търговски книжа, покрити с активи, са обхванати от това или от друго ликвидно улеснение и всички тези ликвидни улеснения се третират равностойно с търговските книжа, покрити с активи, така че те формират припокриващи се позиции.
Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага това третиране.
Член 247
Признаване на редуциране на кредитен риск при секюритизиращи позиции
1. Дадена институция може да признае обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, получена по отношение на дадена секюритизираща позиция, в съответствие с глава 4 и при спазване на изискванията, установени в настоящата глава и в глава 4.
Приемливата обезпечена кредитна защита се ограничава до финансовите обезпечения, които отговарят на изискванията на глава 2 за изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, както е посочено в глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
2. Приемливата кредитна защита с гаранции и доставчиците на кредитна защита с гаранции се ограничават до тези, които отговарят на условията по глава 4, като признаването зависи от спазването на съответните изисквания, установени в глава 4.
3. Чрез дерогация от параграф 2, приемливите доставчици на кредитна защита с гаранции, изброени в член 201, параграф 1, букви а)-з), с изключение на квалифицираните централни контрагенти, трябва да имат кредитна оценка от призната АВКО, която е определена като съответстваща на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно член 136 и е съответствала на втора или по-благоприятна степен към момента на първото признаване на кредитната защита. Институциите, които имат разрешение да прилагат вътрешнорейтинговия подход за пряка експозиция към доставчика на защита, могат да определят приемливостта по първото изречение, като сравнят вероятността от неизпълнение на доставчика на защита с вероятността от неизпълнение, съответстваща на посочените в член 136 степени на кредитното качество.
4. Чрез дерогация от параграф 2, дружества със специална цел - секюритизация, са приемливи доставчици на защита, ако притежават активи, които се квалифицират като приемливо финансово обезпечение и по отношение на които няма права или условни права от по-висок или равностоен ранг на условните права на институцията, която получава кредитна защита с гаранции, и са изпълнени всички изисквания за признаването на финансовите обезпечения по глава 4. В тези случаи GA (размерът на защитата, коригиран за валутни и падежни несъответствия съгласно разпоредбите по глава 4) се ограничава до коригираната за променливост пазарна стойност на тези активи и g (рисковото тегло на експозициите към доставчика на защитата, определено съгласно стандартизирания подход) се определя като среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за тези активи като финансово обезпечение съгласно стандартизирания подход.
Член 248
Непряка подкрепа
1. Институцията спонсор или институцията инициатор, която по отношение на дадена секюритизация е приложила член 245, параграфи 1 и 2 при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции или е продала инструменти от търговския си портфейл, в резултат на което от нея вече не се изисква да разполага със собствен капитал срещу риска от тези инструменти, не може да осигурява с оглед на намаляване на потенциалните или реални загуби на инвеститорите подкрепа на секюритизацията, която излиза извън договорните ѝ задължения. Не се смята, че дадена сделка осигурява подкрепа, ако тя е осъществена в условията на равнопоставена сделка между две независими лица и е взета предвид при оценката на значителното прехвърляне на риск. Независимо дали осигурява подкрепа, всяка такава сделка се съобщава на компетентните органи и отчита в процеса на разглеждане и разрешаване на кредити от страна на институцията. Когато преценява дали структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа, институцията отчита по подходящ начин най-малко всеки един от следните критерии:
а)
цената на обратното изкупуване;
б)
капиталовата и ликвидната позиция на институцията преди и след обратното изкупуване;
в)
риска и доходността на секюритизираните експозиции;
г)
риска и доходността на секюритизиращите позиции;
д)
въздействието на подкрепата върху очакваните загуби, която инициаторът очаква да понесе в сравнение с инвеститорите.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава насоки за това какво представляват условията на равнопоставена сделка между две независими лица и кога структурата на сделката не позволява осигуряване на подкрепа.
3. Ако институция инициатор или институция спонсор не успее да изпълни изискванията на параграф 1 по отношение на дадена секюритизация, тази институция трябва да разполага със собствен капитал за покриване най-малко на всички секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
Подраздел 2
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции, секюритизирани при синтетична секюритизация, от страна на институцията инициатор
Член 249
Общо третиране
Когато са изпълнени условията по член 244, при изчисляването на рисково претегления размер на секюритизираните експозиции институцията инициатор на синтетична секюритизация използва в съответствие с условията на член 250 съответните методологии за изчисление, предвидени в настоящия раздел, а не предвидените в глава 2. За институциите, изчисляващи рисково претегления размер на експозициите и размера на очакваните загуби по глава 3, размерът на очакваната загуба по отношение на такива експозиции е нула.
Установените в първа алинея изисквания се прилагат за цялата група от експозиции, включени в секюритизацията. При спазване на член 250 институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции по отношение на всички траншове по секюритизацията в съответствие с разпоредбите на настоящия раздел, включително тези, за които институцията отчита редуциране на кредитния риск съгласно член 247, като рисковите тегла, които се прилагат спрямо такива позиции, могат да бъдат изменени в съответствие с глава 4 при спазване на предвидените в настоящата глава изисквания.
Член 250
Третиране на падежните несъответствия при синтетична секюритизация
При изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции в съответствие с член 249 се отчита всяко несъответствие между падежа на кредитната защита, което представлява транш, и посредством която се извършва прехвърляне на риск, и на секюритизираните експозиции, както следва:
а)
падежът на секюритизираните експозиции се определя на база експозицията с най-отдалечен във времето падеж, но не повече от пет години. Падежът на кредитната защита се определя съгласно глава 4;
б)
институцията инициатор не отчита наличието на падежни несъответствия при изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции за траншове, които в съответствие с настоящия раздел получават рисково тегло от 1 250 %. За всички останали траншове третирането на падежното несъответствие, предвидено в глава 4, се прилага съгласно следната формула:
където:
RW*
=
размерът на рисково претеглените експозиции за целите на член 92, параграф 3, буква а);
RWAss
=
размерът на рисково претеглените експозиции, който би бил използван, ако тези експозиции не са били секюритизирани, изчислен на пропорционална основа;
RWSP
=
размерът на рисково претеглените експозиции съгласно член 249, при условие че няма падежно несъответствие;
T
=
падежът на базисните експозиции, изразен в години;
t
=
падежът на кредитната защита, изразен в години;
t*
=
0,25.
Подраздел 3
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при стандартизирания подход
Член 251
Рискови тегла
При спазване на изискванията по член 252 институцията изчислява размера на рисково претеглената експозиция на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 1.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
1
2
3
4 (само за кредитни оценки, различни от краткосрочни кредитни оценки)
всички други степени на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Пресекюритизиращи позиции
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
При спазване на членове 252-255 размерът на всяка рисково претеглена нерейтингована секюритизираща позиция се изчислява посредством прилагането на рисково тегло от 1 250 %.
Член 252
Институции инициатори и институции спонсори
За институция инициатор или институция спонсор размерът на рисково претеглените експозиции, изчислени по отношение на нейните секюритизиращи позиции във всяка отделна секюритизация, може да се сведе до размера на рисково претеглените експозиции, който обичайно би бил изчислен за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, при прилагането на рисково тегло от 150 % спрямо:
а)
всички позиции, които понастоящем са в неизпълнение;
б)
всички позиции сред секюритизираните експозиции, които в съответствие с член 128 са свързани с особено висок риск.
Член 253
Третиране на нерейтинговани позиции
1. За целите на изчисляването на рисково претегления размер на нерейтингована секюритизираща позиция, институцията може да прилага среднопретегленото рисково тегло, което институция, държаща експозициите, би приложила към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, умножено по коефициента на концентрация, посочен в параграф 2. За тази цел институцията във всеки един момент знае състава на групата секюритизирани експозиции.
2. Коефициентът на концентрация е равен на сумата от номиналните стойности на всичките траншове, разделена на сумата от номиналните размери на траншовете, подчинени или равностойни по ранг на транша, в който се държи позицията, включително въпросния транш. Полученото в резултат рисково тегло не трябва да е по-високо от 1 250 % или по-ниско от което и да било рисково тегло, приложимо спрямо транш с по-висок ранг, който е с присъдена кредитна оценка. Когато дадена институция не е в състояние да определи рисковите тегла, които биха били приложени към секюритизираните експозиции съгласно глава 2, към позицията се прилага рисково тегло в размер на 1 250 %.
Член 254
Третиране на секюритизиращи позиции, структурирани като траншове за втора или следващи по ред загуби в програми за търговски книжа, покрити с активи
Освен ако е налично по-благоприятно третиране на в случаите на нерейтинговани ликвидни улеснения съгласно член 255, институцията може да прилага за секюритизиращите позиции, които отговарят на следните условия, рисково тегло, което е по -високата от следните две стойности: 100 %, или най-високото от рисковите тегла, което институция, притежаваща експозициите, би приложила за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2:
а)
секюритизиращата позиция е в транш, който по своята икономическа същност представлява позиция за втора или следващи по ред загуби в секюритизацията и траншът за първа загуба осигурява значително подобрение на кредитното качество на транша за втора загуба;
б)
качеството на секюритизиращата позиция е равностойно или по-благоприятно от трета степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход;
в)
секюритизиращата позиция се държи от институция, която не притежава позиция в транша за първа загуба.
Член 255
Третиране на нерейтинговани ликвидни улеснения
1. За определяне на стойността на експозицията, дадена институция може да приложи конверсионен коефициент от 50 % към номиналната стойност на нерейтинговано ликвидно улеснение, когато са изпълнени следните условия:
а)
документацията по ликвидното улеснение ясно посочва и ограничава обстоятелствата, при които ликвидното улеснение може да бъде използвано;
б)
усвояванията по ликвидното улеснение не могат да се използват за предоставяне на кредитна подкрепа чрез покриване на вече настъпили загуби по време на усвояването, и особено за осигуряване на ликвидност по отношение на експозиции в неизпълнение по време на усвояването или за придобиване на активи по по-висока от справедливата стойност;
в)
улеснението не се използва за осигуряване на постоянно или периодично финансиране на секюритизацията;
г)
погасяването на изтеглените суми по улеснението не е подчинено спрямо вземанията на инвеститорите, които не са вземания по лихвени или валутни дериватни договори, такси и други подобни плащания, като вземанията по улеснението не могат да бъдат отписвани, отлагани или разсрочвани;
д)
не е възможно улеснението да бъде усвоявано след изчерпването на всички приложими кредитни подобрения, подкрепящи ликвидното улеснение;
е)
ликвидното улеснение съдържа клауза, която намалява автоматично сумата, която може да бъде изтеглена, с размера на експозициите в неизпълнение, където „неизпълнение“ има значението по глава 3, или където групата секюритизирани експозиции се състои от рейтинговани инструменти, ликвидното улеснение се прекратява, когато средното кредитно качество на групата се понижи под инвестиционен рейтинг.
Приложимото рисково тегло е най-високото рисково тегло, което би се приложило за всяка от секюритизираните експозиции по глава 2 от институция, държаща експозициите.
2. За да се определи стойността на експозицията на улеснения във вид на парични аванси, може да бъде приложен конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидно улеснение, което е безусловно отменяемо, при условие че са изпълнени условията, посочени в параграф 1, и погасяванията на усвоени суми от улеснението са с първостепенен ранг спрямо останалите претенции към паричните потоци, произтичащи от секюритизираните експозиции.
Член 256
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. При наличие на секюритизация на револвиращи експозиции, за които е приложима клауза за предсрочна амортизация, институцията инициатор изчислява в съответствие с настоящия член допълнителен рисково претеглен размер на експозицията във връзка с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация.
2. Институцията изчислява рисково претегления размер по отношение на сумата от стойностите на експозициите от участието на инициатора и участието на инвеститорите.
За секюритизационни структури, където секюритизираните експозиции обхващат револвиращи и нереволвиращи експозиции, институцията инициатор прилага третирането, предвидено в параграфи 3-6, към частта от групата от базисни експозиции, съдържаща револвиращи експозиции.
Стойността на експозицията на участието на инициатора представлява стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, препродадени в секюритизация, която, съотнесена към размера на общата съвкупност, препродадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които имат секюритизиращи позиции в секюритизацията. Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите. Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на оставащата номинална част от съвкупността от усвоени суми.
Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора се изчислява пропорционално на експозицията към секюритизирани експозиции, все едно че те не са били секюритизирани.
3. От изчисляването на допълнителен рисково претеглен размер на експозицията по параграф 1 се освобождават инициаторите на следните видове секюритизации:
а)
секюритизациите на револвиращи експозиции, при които инвеститорите остават напълно изложени на всички бъдещи усвоявания от кредитополучателите, така че рискът по базисните експозиции не се поема обратно от институцията инициатор дори след настъпването на предсрочна амортизация;
б)
секюритизациите, при които клаузата за предсрочна амортизация се задейства единствено от събития, които не са свързани с риска и доходността на секюритизираните активи или на институцията инициатор като например съществени промени в данъчните закони или наредби.
4. За институцията инициатор, изчисляваща допълнителен рисково претеглен размер на експозицията в съответствие с параграф 1, сумата на рисково претегления размер на експозициите по отношение на позициите ѝ в участието на инвеститорите и сумата на рисково претеглените експозиции, изчислени съгласно параграф 1, не превишават по-голямото от:
а)
размера на рисково претеглената експозиция, изчислен по отношение на нейните позиции в участието на инвеститорите;
б)
размера на рисково претеглената експозиция, който би бил изчислен по отношение на секюритизираните експозиции от институция, притежаваща експозициите, ако експозициите не бяха секюритизирани, до размера на участието на инвеститорите.
Приспадането на нетни печалби, ако има такива, произтичащи от капитализиране на бъдещ доход, изисквано по член 32, параграф 1, не участва при изчисляването на максималния размер, посочен в предходната алинея.
5. Рисково претегленият размер на експозициите, който се изчислява в съответствие с параграф 1, се установява, като се умножи стойността на експозицията на участието на инвеститорите по произведението на съответния конверсионен коефициент, посочен в параграфи 6-9, и среднопретегленото рисково тегло, което би било приложимо за секюритизираните експозиции, ако експозициите не бяха секюритизирани.
Клаузата за предсрочна амортизация се разглежда като контролирана, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията инициатор разполага с подходящи планове за управление на капитала и ликвидността, обезпечаващи достатъчно собствен капитал и ликвидност при възникване на събитие, водещо до предсрочна амортизация;
б)
през целия период на трансакцията има пропорционално разделяне между участието на инициатора и участието на инвеститора на плащанията по лихви и главници, разходи, загуби и възстановени суми на базата на салдото на неизплатените вземания в един или повече референтни момента през всеки месец;
в)
периодът на амортизация е достатъчно дълъг, така че 90 % от началния размер на дълга (участието на инициатора и на инвеститорите) се очаква до края на периода да бъде погасен или да изпадне в неизпълнение;
г)
скоростта на погасяването не превишава тази, която би била постигната при линейната амортизация за периода, посочен в буква в).
6. В случай на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомление, където предпоставка за предприемане на предсрочната амортизация е спадането на осреднения за три месеца допълнителен спред до определено ниво, институциите сравняват осреднения за три месеца допълнителен спред с размера на посоченото в клаузата ниво на задържане на допълнителния спред.
Когато секюритизацията не изисква да се определя изрично нивото на задържане на допълнителния спред, нивото на задържане се приема за 4,5 процентни пункта по-високо от нивото на допълнителния спред, при който се предприема предсрочна амортизация.
Конверсионният коефициент, който се прилага, се определя от нивото на действителния тримесечен среден допълнителен спред съгласно таблица 2.
Таблица 2
Секюритизация с клауза за контролирана предсрочна амортизация
Секюритизация с клауза за неконтролирана предсрочна амортизация
Осреднен тримесечен допълнителен спред
Конверсионен коефициент
Конверсионен коефициент
Над ниво A
0 %
0 %
Ниво A
1 %
5 %
Ниво B
2 %
15 %
Ниво C
10 %
50 %
Ниво D
20 %
100 %
Ниво E
40 %
100 %
където:
а)
„ниво A“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 133,33 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 100 % от това ниво на задържане;
б)
„ниво B“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 100 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 75 % от това ниво на задържане;
в)
„ниво C“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 75 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 50 % от това ниво на задържане;
г)
„ниво D“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 50 % от нивото на задържане на допълнителния спред, но не по-ниски от 25 % от това ниво на задържане;
д)
„ниво E“ означава нива на допълнителен спред по-ниски от 25 % от нивото на задържане на допълнителния спред.
7. В случаи на секюритизация с клауза за предсрочна амортизация на експозиции към на дребно, които са неусвоени и безусловно отменяеми без предварително уведомяване и където предсрочната амортизация се предприема на основание на числена стойност, различна от осреднения тримесечен допълнителен спред, след получено разрешение от компетентните органи институциите могат да прилагат третиране с, което е приблизително същото като това по параграф 6, за да определят посочения конверсионен коефициент. Компетентният орган дава разрешение, ако са изпълнени следните условия:
а)
това третиране е по-подходящо, защото институцията може да установи количествен показател, който по отношение на числената стойност, задействаща предсрочната амортизация, е равностоен на нивото на задържане на допълнителния спред;
б)
това третиране води до оценка на риска, свързана с вероятността нивата на кредитния риск, на който е изложена институцията, да нараснат след прилагането на клаузата за предсрочна амортизация, която е също толкова благоразумна колкото изчислената по параграф 6.
8. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за контролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 90 %.
9. Спрямо всички други схеми на секюритизация, съдържащи клауза за неконтролирана предсрочна амортизация на револвиращите експозиции, се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 257
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага стандартизираният подход
Когато е получена кредитна защита спрямо дадена секюритизираща позиция, изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции може да се измени в съответствие с глава 4.
Член 258
Намаление на размера на рисково претеглените експозиции
Когато на секюритизиращата позиция е присъдено рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), да приспаднат от базовия собствен капитал от първи ред стойността на експозицията на тази позиция като алтернатива на включването на позицията в изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции. За тази цел изчислението на стойността на експозицията може да отразява признатата обезпечена кредитна защита по начин, който съответства на член 257.
Когато институцията инициатор прилага въпросната алтернатива, тя може да извади сумата, приспадната в съответствие с член 36, параграф 1, буква к), умножена по 12,5, от сумата, определена в член 252 като рисково претегления размер на експозицията, който би бил изчислен обичайно за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани.
Подраздел 4
Изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции при вътрешнорейтинговия подход
Член 259
Йерархия на методите
1. Институциите използват методите в съответствие със следната йерархия:
а)
спрямо позициите с присъдена оценка или такива, за които може да се използва подразбираща се оценка, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция се прилага рейтинговият подход, изложен в член 261;
б)
спрямо нерейтингованите позиции институцията може да използва изложения в член 262 метод на надзорната формула, при който тя може да изготвя оценки на PD и, когато е приложимо, на стойността на експозицията и на LGD, които се използват в метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по раздел 3. Институция, която не е инициатор, може да използва метода на надзорната формула само с предварителното разрешение на компетентните органи, което се предоставя само ако институцията отговаря на предвидените в първото изречение от настоящата буква условия;
в)
като алтернатива на буква б) и само за позиции без рейтинг, произтичащи от програми за търговски книжа, покрити с активи, институцията може да използва посочения в параграф 4 подход на вътрешна оценка, ако компетентните органи са дали съответното разрешение;
г)
във всички останали случаи секюритизиращите позиции без рейтинг получават рисково тегло от 1 250 %;
д)
независимо от буква г) и след предварително разрешение от компетентните органи, институцията може да изчисли рисковото тегло за позиция без рейтинг в програма за търговски книжа, покрити с активи, съгласно член 253 или член 254, ако позицията без рейтинг не представлява търговски книжа и попада в приложното поле на подхода на вътрешна оценка, за който е поискано разрешение. Съвкупната стойност на експозициите, за които се прилага това изключение, не трябва да е съществена и при всички случаи да е по-малка от 10 % от съвкупната стойност на експозициите, третирани от институцията в съответствие с подхода на вътрешна оценка. Институцията спира да прилага това, ако бъде отказано разрешението за съответния подход за вътрешна оценка.
2. За да може да използва рейтинги по подразбиране, институцията присъжда на позиция без рейтинг кредитна оценка по подразбиране, еквивалентна на кредитната оценка на референтна позиция от най-висок ранг с рейтинг, подчинена във всяко отношение на въпросната секюритизираща позиция без рейтинг и отговаряща на всяко едно от следните условия:
а)
референтните позиции трябва във всяко отношение да бъдат подчинени на секюритизираща позиция без рейтинг;
б)
матуритетът на референтните позиции е еднакъв на или по-голям от матуритета на въпросната позиция без рейтинг;
в)
всеки рейтинг по подразбиране се актуализира периодично с цел отразяване промените в кредитните оценки на референтните позиции.
3. Компетентните органи разрешават на институциите да използват посочения в параграф 4 „подход на вътрешна оценка“, когато е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
позициите в търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи, са позиции с рейтинг;
б)
вътрешната оценка на кредитното качество на позицията отразява общодостъпната методология за оценка, прилагана от една или повече АВКО, за определянето на рейтинга на ценни книжа, покрити от такъв вид секюритизиращи експозиции;
в)
АВКО, чиято методология се използва съгласно изискванията на буква б), включват тези АВКО, които са присъдили външен рейтинг на търговските книжа, емитирани по програма за търговски книжа, покрити с активи. Количествените параметри като например стрес факторите, използвани за отнасяне на позициите към дадено кредитно качество, са поне толкова консервативни, колкото критериите, използвани при съответната методология за оценка, прилагана от въпросните АВКО;
г)
при разработване на своята методология за вътрешна оценка институцията отчита съответните публикувани рейтингови методологии на АВКО, които присъждат рейтинги на търговски книжа, емитирани по програмата за търговски книжа, покрити с активи. Това отчитане се документира от институцията и редовно се актуализира, както е посочено в буква ж);
д)
методологията на институцията за вътрешна оценка включва рейтингови класове. Трябва да има съответствие между тези рейтингови класове и кредитните оценки на АВКО. Това съответствие изрично се документира;
е)
методологията за вътрешна оценка се използва в процесите на институцията за вътрешно управление на риска, включително в процедурите по вземане на управленски решения, управленските информационни системи и процеса за разпределение на вътрешния капитал;
ж)
периодично се извършва преглед на процеса на вътрешна оценка и на качеството на вътрешните оценки на кредитното качество на експозициите на институцията по програма за търговски книжа, покрити с активи, от страна на вътрешни или външни одитори, АВКО или вътрешните функции на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска. Ако вътрешният одит, функциите на институцията за преглед на кредитния портфейл или за управление на риска извършват прегледа, тези функции са независими от дейностите, свързани с програмата за търговски книжа, покрити с активи, както и от дейността по взаимоотношения с клиенти;
з)
институцията следи резултатите от вътрешните рейтинги във времето, за да прецени качеството на методологията си за вътрешна оценка, и при необходимост внася корекции в тази методология, когато рискът и доходността на експозициите редовно се отклоняват от това, което се очаква от съответните вътрешните рейтинги;
и)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа стандарти за емитиране под формата на кредитни и инвестиционни указания. При вземането на решение за закупуване на даден актив администраторът на програмата за търговски книжа, покрити с активи, отчита вида на закупувания актив, вида и паричната стойност на експозицията, породена от предоставените ликвидни улеснения и кредитни подобрения, разпределението на загубите, правната и икономическа необвързаност на прехвърлените активи със субекта, продаващ активите. Извършва се кредитен анализ на рисковия профил на продавача на актива, включващ анализ на предходните и очакваните бъдещи финансови резултати, настоящо позициониране на пазара, очаквана бъдеща конкурентоспособност, ливъридж, парични потоци, лихвено покритие и рейтинг на дълга. Освен това се извършва преглед на правилата на продавача за кредитиране, способността за обслужване и процедурите по събиране на вземанията;
й)
стандартите за емитиране на програмата за търговски книжа, покрити с активи, установяват минимални критерии, на които трябва да отговарят активите, които в частност:
i)
изключват закупуването на активи, които са със значително просрочие или в неизпълнение;
ii)
ограничават свръхконцентрация към отделни длъжници или по географски области;
iii)
ограничават максималния падеж на закупуваните активи;
к)
програмата за търговски книжа, покрити с активи, съдържа политики и процедури за събиране на вземания, отчитащи оперативния капацитет и кредитното качество на обслужващото дружество. Програмата за търговски книжа, покрити с активи, предвижда редуциране на рисковете, свързани с резултатите от дейността на продавача или обслужващото лице, посредством различни методи като например механизми за реагиране, базирани на актуалното кредитно качество, които не биха позволили нежелано смесване на средства;
л)
оценката на общата очаквана загуба на групата от активи, която програмата за търговски книжа, покрити с активи, разглежда за закупуване, отчита всички източници на потенциален риск, включително кредитен риск и риск от разсейване. Ако размерът на предоставеното от продавача кредитно подобрение се базира единствено на размера на загубите от кредитен характер, се създават отделен резерв за покриване на риска от разсейване, когато този риск е съществен за конкретната група от експозиции. Освен това при определяне на размера на изискваното подобрение програмата анализира историческа информация от последните няколко години, включително за загуби, просрочия, случаите на разсейване и заменяемостта на вземанията;
м)
програмата за търговски ценни книжа, покрити с активи, включва определени структурни елементи при закупуването на експозиции, включително механизми за прекратяване на програмата, с цел редуциране на потенциалното влошаване на кредитното качество на базисния портфейл.
4. При подхода на вътрешна оценка институцията отнася позиция без рейтинг към един от рейтинговите класове, посочени в параграф 3, буква д). Позицията получава същия рейтинг въз основа на кредитните оценки, съответстващи на този рейтингов клас, както е изложено в параграф 3, буква д). Когато в началото на секюритизацията този производен рейтинг е на ниво инвестиционен рейтинг или по-добро, той се счита за еквивалентен на признатата кредитна оценка, присъдена от АВКО, за целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции.
5. Институциите, които са получили разрешение да използват подхода на вътрешна оценка, не възобновят използването на други методи, освен ако не е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е удостоверила по удовлетворителен за компетентния орган начин, че има сериозни основания да го направи;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 260
Максимален размер на рисково претеглените експозиции
Институция инициатор, институция спонсор или други институции, които могат да изчислят стойността на коефициента KIRB, могат да ограничат размерите на рисково претеглените експозиции, изчислени във връзка с позициите им в секюритизация, до това, което би дало като резултат капиталовото изискване по член 92, параграф 3, равно на сумата от 8 % от размера на рисково претеглените експозиции, които биха се получили, ако секюритизираните активи не бяха секюритизирани и представляваха в балансова позиция на институцията, плюс размера на съответната очакваната загуба.
Член 261
Рейтингов метод
1. При рейтинговия метод институцията изчислява рисково претегления размер на рейтингована секюритизираща или пресекюритизираща позиция, като прилага съответното рисково тегло към стойността на експозицията и умножава получения резултат по 1,06.
Приложимото рисково тегло, което съответства на кредитната оценка на позицията съгласно раздел 4, е посочено в таблица 4.
Таблица 4
Степен на кредитно качество
Секюритизиращи позиции
Пресекюритизиращи позиции
Кредитни оценки, които не са краткосрочни
Краткосрочни кредитни оценки
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
всички други и без рейтинг
1 250 %
Рисковите тегла в колона C на таблица 4 се прилагат, ако секюритизиращата позиция не е пресекюритизираща позиция и ако ефективният брой на секюритизираните експозиции е по-малък от шест.
За останалата част от секюритизиращите позиции, които не са пресекюритизиращи позиции, се прилагат рисковите тегла в колона B, освен ако позицията е в най-първостепенния транш на дадена секюритизация, когато се прилагат рисковите тегла в колона A.
За пресекюритизиращите позиции се прилагат рисковите тегла в колона E, освен ако пресекюритизиращата позиция е в най-първостепенния транш на пресекюритизацията и никоя от базисните експозиции не представлява сама по себе си пресекюритизираща експозиция, когато се прилагат рисковите тегла в колона D.
Когато се определя дали даден транш е първостепенен, не се изисква да се вземат предвид сумите, дължими по лихвени или валутни дериватни договори, дължими такси или други подобни плащания.
При изчисляването на ефективния брой на секюритизираните експозиции няколко на брой експозиции към един длъжник се третират като една експозиция. Ефективният брой на експозициите се изчислява, като:
където EADi представлява сумата от стойностите на всички експозиции към i-ия длъжник. Ако е известен делът от портфейла, съответстващ на най-голямата експозиция C1, институцията може да изчисли N като 1/C1.
2. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да бъде признато съгласно член 264, параграфи 1 и 4, ако бъдат спазени посочените в член 247 условия.
Член 262
Метод на надзорната формула
1. При метода на надзорната формула рисковото тегло на секюритизираща позиция се изчислява по следния начин, като то не може да бъде по-малко от 20 % за пресекюритизиращи позиции и 7 % за всички други секюритизиращи позиции:
където:
S[x] =
x,
когато x ≤ K IRBR
,
когато x K IRBR
където:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= функцията на бета разпределението с параметри а и b за съответната стойност на x;
T= относителният дял на транша, в който се съдържа позицията, измерен като съотношение на а) номиналния размер на транша към б) сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. За дериватните инструменти, изброени в приложение II, вместо условния размер се използва сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция, изчислена в съответствие с глава 6;
KIRBR = съотношението на а) KIRB към б) сумата на стойностите на експозициите, които са били секюритизирани, представено като десетична дроб;
L= нивото на кредитно подобрение, измерено като съотношение между номиналния размер на всички траншове, подчинени на транша, в който се държи позицията, и сумата на номиналните размери на експозициите, които са били секюритизирани. Капитализираният бъдещ доход не участва в изчислението на L. Сумите, дължими от контрагенти по посочените в приложение II дериватни инструменти, които представляват траншове, подчинени на въпросния транш, може да се измерват по тяхната текуща разменна стойност,без потенциалната бъдеща кредитна експозиция, при изчисляването на нивото на кредитното подобрение;
N= ефективният брой на експозициите, изчислен съгласно член 261. В случаите на пресекюритизация институцията разглежда броя на секюритизиращите експозиции в групата, а не броя на базисните експозиции в първоначалните групи, от които произхождат базисните секюритизиращи експозиции;
ELGD= средно претеглената според експозициите загуба при неизпълнение, изчислена по следния начин:
където:
LGDi = средната стойност на параметъра LGD, свързан с всички експозиции на i-тия пореден длъжник, където LGD се определя съгласно глава 3. В случаите на пресекюритизация прилаганата за секюритизиращите позиции стойност на параметъра LGD е 100 %. Когато при секюритизация рисковете от неизпълнение и разсейване за закупени вземания се третират в съвкупност, стойността на параметъра LGDi се изчислява като средно претеглена от приложимата стойност на параметъра LGD за кредитен риск и стойност от 75 % за параметъра LGD за риск от разсейване. Използваните тегла са изчислените поотделно капиталови изисквания за кредитен риск и съответно риск от разсейване.
2. Когато номиналната стойност на най-голямата секюритизирана експозиция C1 не превишава 3 % от сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции, за целите на метода на надзорната формула институцията може да използва стойност на параметъра LGD от 50 % в случаите на секюритизации, които не представляват пресекюритизации, а N се определя съгласно една от следните две формули:
където:
Cm
=
съотношението между сумата на номиналните стойности на m-те най-големи експозиции и сумата на номиналните стойности на секюритизираните експозиции. Нивото на m може да бъде определено от институцията.
За секюритизации, при които всички секюритизирани експозиции представляват на практика експозиции на дребно, с разрешение от компетентния орган институциите могат да използват метода на надзорната формула, прилагайки опростяванията h=0 и ν=0, при условие че ефективният брой на експозициите не е малък и че експозициите не са силно концентрирани.
3. Компетентните органи информират ЕБО относно случаите, при които институциите прилагат параграф 2. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Редуцирането на кредитния риск по секюритизиращите позиции може да се признае съгласно член 264, параграфи 2-4, ако се спазят посочените в член 247 условия.
Член 263
Ликвидни улеснения
1. За да се определи стойността на експозицията на секюритизираща позиция без рейтинг във вид на улеснения под формата на парични аванси, може да се прилага конверсионен коефициент от 0 % към номиналната стойност на ликвидното улеснение, което отговаря на посочените в член 255, параграф 2 условия.
2. Когато за институцията не е възможно да изчисли рисково претегления размер на секюритизираните експозиции, все едно че те не са били секюритизирани, институцията може, по изключение и ако получи разрешение от компетентните органи, временно да прилага определения в параграф 3 метод за изчисляване на рисково претегления размер на секюритизиращи позиции без рейтинг във вид на ликвидни улеснения, които отговарят на условията по член 255, параграф 1. Институциите уведомяват компетентните органи относно прилагането на първо изречение, заедно със съответните обосновка и предвидения срок на прилагане.
Изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по принцип се смята за невъзможно, ако институцията не прилага рейтинг по подразбиране, подхода на вътрешна оценка и подхода на надзорната формула.
3. Най-високото рисково тегло, което би било приложимо по глава 2 за секюритизираните експозиции, ако те не бяха секюритизирани, може да бъде приложено спрямо секюритизиращата позиция, представлявана от ликвидно улеснение, което отговаря на условията по член 255, параграф 1. За определяне на стойността на експозицията на тази позиция се прилага конверсионен коефициент от 100 %.
Член 264
Редуциране на кредитен риск за секюритизиращи позиции, за които се прилага вътрешнорейтинговият подход
1. Когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на рейтинговия метод, стойността на експозицията или рисковото тегло за дадена секюритизираща позиция, по отношение на която е получена кредитна защита, могат да бъдат променени в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2.
2. При пълна кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
институцията определя „ефективното рисково тегло“ на позицията. Тя прави това като разделя рисково претегления размер на позицията на стойността на позицията и умножи резултата по 100;
б)
при обезпечена кредитна защита рисково претегления размер на секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи рисково претегленият размер на позицията, коригиран с размера на обезпечената кредитна защита (E*), изчислен съгласно глава 4, за изчисляване на размера на рисково претеглената експозиция по глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за E, по ефективното рисково тегло;
в)
при кредитна защита с гаранции рисково претегления размерна секюритизиращата позиция се изчислява, като се умножи размерът на защитата, коригиран за валутно несъответствие и падежно несъответствие (GA) в съответствие с разпоредбите на глава 4, с рисковото тегло на доставчика на защитата; така полученото произведение се добавя към произведението, което се получава при умножаването на разликата между секюритизиращата позиция и GA, по ефективното рисково тегло.
3. При частична кредитна защита, когато размерът на рисково претеглената експозиция се изчислява посредством използването на метода на надзорната формула, се прилагат следните изисквания:
а)
ако редуцирането на кредитния риск покрива на пропорционална основа първата загуба или загуби в секюритизиращата позиция, институцията може да приложи параграф 2;
б)
в останалите случаи институцията третира секюритизиращата позиция като две или повече позиции, като за непокрита част се счита позицията с по-ниско кредитно качество. За да се изчисли рисково претегления размер на тази позиция, се прилагат разпоредбите на член 262, при условие че T се коригира на e* в случаите на обезпечена кредитна защита, и на T-g в случаите на кредитна защита с гаранции, където e* обозначава съотношението на E* към общата номинална стойност на базисната съвкупност, а E* е коригираният размер на експозицията на секюритизиращата позиция, изчислен в съответствие с разпоредбите на глава 4, както те се прилагат за изчисляването на размера на рисково претеглената експозиция съгласно глава 2, приемайки размера на секюритизиращата позиция за Е; и g е съотношението на номиналната стойност на кредитната защита, коригирана за валутно и падежно несъответствие в съответствие с разпоредбите на глава 4, към сумата на секюритизираните експозиции. При кредитна защита с гаранции рисковото тегло на доставчика на защитата се прилага към тази част от позицията, която не попада в коригираната стойност на T.
4. Когато при кредитна защита с гаранции компетентните органи са разрешили на институцията да изчислява размера на рисково претеглените експозиции за подобни преки експозиции към доставчика на защитата в съответствие с глава 3, рисковото тегло g за експозициите към доставчика на защитата съгласно член 235 се определя, както е с посоченото в глава 3.
Член 265
Допълнителни капиталови изисквания при секюритизация на револвиращи експозиции с предвидена клауза за предсрочна амортизация
1. В допълнение към размера на рисково претеглените експозиции, изчислен по отношение на секюритизиращите ѝ позиции, институцията инициатор изчислява размера на рисково претеглените експозиции съгласно изложената в член 256 методология, когато продава револвиращи експозиции чрез секюритизация, която съдържа клауза за предсрочна амортизация.
2. Чрез дерогация от член 256 стойността на експозицията на участието на инициатора е сумата от следните елементи:
а)
стойността на експозицията на онази номинална част от съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизация, която съотнесена към размера на общата съвкупност, продадена в структурата, определя частта на паричните потоци, генерирани от събраните суми по главниците и лихвите и други свързани суми, които не са предназначени за извършване на плащания към тези, които притежават секюритизиращи позиции в секюритизацията;
б)
стойността на експозициите на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитните линии, чиито усвоени суми са били продадени чрез секюритизация, която като дял от общия размер на тези неусвоени суми съответства на дела на стойността на експозицията, разгледана в буква а), от стойността на експозицията на съвкупността от усвоени суми, продадени чрез секюритизацията.
Участието на инициатора не е подчинено спрямо участието на инвеститорите.
Стойността на експозицията на участието на инвеститорите е стойността на експозицията на номиналната част на съвкупността от усвоени суми, невключени в буква а), плюс стойността на експозицията на онази част от съвкупността от неусвоени суми по кредитни линии, усвоените суми по които са продадени в секюритизацията, невключена в буква б).
3. Размерът на рисково претеглената експозиция по отношение на стойността на експозицията на участието на инициатора съгласно параграф 2, буква а) се изчислява като пропорционална експозиция към секюритизираните усвоени експозиции,все едно че те не са били секюритизирани, и като пропорционална експозиция към неусвоените суми по кредитните линии, усвоените суми по които са продадени чрез секюритизация.
Член 266
Намаления в размера на рисково претеглените експозиции
1. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция, на която е присъдено рисково тегло от 1 250 %, може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на секюритизираните експозиции. Доколкото за тази цел се отчитат специфични кредитни корекции, същите не се отчитат за целите на изчислението, посочено в член 159.
2. Рисково претегления размер на дадена секюритизираща позиция може да бъде намален с умножения по 12,5 размер на специфичните корекции за кредитен риск, третирани в съответствие с член 110, направени от институцията по отношение на тази позиция.
3. Както е предвидено в член 36, параграф 1, буква к), по отношение на секюритизираща позиция, за която се прилага рисково тегло от 1 250 %, институциите могат, като алтернатива на включването на позицията в изчисленията си на размера на рисково претеглените експозиции, да приспаднат от собствения си капитал рисково претегления размер на позицията при спазване на следните условия:
а)
стойността на експозицията на позицията може да се изключи от размера на рисково претеглените експозиции, като се отчетат и намаленията, направени в съответствие с параграфи 1 и 2;
б)
изчисляването на стойността на експозицията може да отрази призната обезпечена защита, по начин който е в съответствие с методологията по членове 247 и 264;
в)
когато за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции се използва методът на надзорната формула и L KIRBR и [L+T] KIRBR, позицията може да се третира като две позиции с L равно на KIRBR за позицията с по-висок ранг.
4. Когато институцията прилага предвидената в параграф 3 възможност, тя може от посочената в член 260 сума да извади сумата, приспадната съгласно въпросния параграф, умножена по 12,5, до която стойност се ограничава рисково претегления размер на позициите й в секюритизацията.
Раздел 4
Външни кредитни оценки
Член 267
Използване на кредитните оценки на АВКО
При определянето на рисковото тегло на дадена секюритизираща позиция институциите могат да използват кредитните оценки само когато те са били присъдени или са били одобрени от АВКО в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009.
Член 268
Изисквания към кредитните оценки на АВКО
За целите на изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции съгласно раздел 3 институциите използват кредитната оценка на АВКО само когато са изпълнени следните условия:
а)
не съществува несъответствие между видовете плащания, отразени в кредитната оценка, и видовете плащания, на които кредитната институция има право по договора, пораждащ въпросната секюритизираща позиция;
б)
АВКО оповестява анализа на загубите и на паричните потоци, както и на чувствителността на рейтингите към промени в основните допускания, използвани при определянето на рейтингите, включително риска и доходността на групата от активи, както и кредитните оценки, процедури, методологии, допускания и ключовите елементи, които стоят в основата на оценките в съответствие с Регламент (ЕО) № 1060/2009. Информацията, която се предоставя единствено на ограничен брой лица, не се счита за оповестена. Кредитните оценки се включват в миграционната таблица на АВКО;
в)
кредитната оценка не се базира изцяло или частично на подкрепа с гаранции, предоставена от самата институция. В този случай при изчисляването на размера на рисковопретеглените експозиции съгласно раздел 3 институцията разглежда съответната позиция като такъв без рейтинг.
АВКО поема ангажимент да оповести и изясни начина, по който риска и доходността на групата от активи влияе върху въпросната кредитна оценка.
Член 269
Използване на кредитните оценки
1. Институцията може да избере една или повече АВКО, чиито кредитни оценки да се използват при изчисляването на размера на нейните рисково претеглени експозиции по настоящата глава („избрана АВКО“).
2. По отношение на своите секюритизиращи позиции институцията използва кредитните оценки последователно, а не избирателно, като се ръководи от следните принципи:
а)
институцията не може да използва кредитните оценки, присъдени от дадена АВКО за нейните позиции в някои траншове, и кредитни оценки на друга АВКО за позициите ѝ в други траншове по същата секюритизация, независимо дали те са били оценени от първата АВКО;
б)
когато дадена позиция има две кредитни оценки от избрани АВКО, институцията използва по-малко благоприятната кредитна оценка;
в)
когато дадена позиция има повече от две кредитни оценки от избрани АВКО, се използват двете най-благоприятни кредитни оценки. Когато двете най-благоприятни кредитни оценки са различни, се използва по-малко благоприятната от двете;
г)
институцията не изисква активно оттеглянето на по-неблагоприятни рейтинги.
3. Когато кредитната защита, отговаряща на условията по глава 4, е предоставена пряко на дружество със специална цел - секюритизация, и защитата е отразена в кредитната оценка на позицията от избрана АВКО, може да се използва рисковото тегло, свързано с тази кредитна оценка. Когато защитата не отговаря на условията по глава 4, кредитната оценка не се признава. Когато кредитната защита е предоставена пряко на друга секюритизираща позиция, а не на самото дружество със специална цел - секюритизация, кредитната оценка не се признава.
Член 270
Съотнасяне
ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение с цел за всички АВКО да бъде установено кои от посочените в настоящата глава степени на кредитно качество отговарят на съответните кредитни оценки на определенаАВКО. Съотнасянето трябва да е обективно и последователно и да се извършва в съответствие със следните принципи:
а)
ЕБО прави разграничение между съответните степени на риск, изразени чрез всяка кредитна оценка;
б)
ЕБО отчита количествени фактори, като например проценти на неизпълнение и/или на загуба, както и историческите данни за представянето на кредитните оценки на всяка АВКО за различни класове активи;
в)
ЕБО разглежда качествени фактори, като например разнообразието от сделки, оценявани от АВКО, нейната методология и значението на кредитните ѝ оценки, по-специално дали са основани на очакваната загуба или на първата парична загуба и на своевременното изплащане на лихвите или на евентуалното изплащане на лихвите;
г)
ЕБО се стреми да гарантира, че за секюритизиращи позиции, за които въз основа на кредитните оценки на АВКО се прилага едно и също рисково тегло, се прилагат еквивалентни степени на кредитен риск. При необходимост ЕБО разглежда възможността за промяна на съотнасянето на дадена степен на кредитно качество спрямо конкретна кредитна оценка.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 6
Кредитен риск от контрагента
Раздел 1
Определения
Член 271
Определяне на стойността на експозицията
1. Институцията определя стойността на експозицията на дериватните инструменти, изброени в приложение II, в съответствие с настоящата глава.
2. Институцията може да определя стойността на експозицията на репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемни сделки в съответствие с настоящата глава, вместо да се прилага глава 4.
Член 272
Определения
За целите на настоящата глава и на дял VI от настоящата част се прилагат следните определения:
Общи понятия
1)
„кредитен риск от контрагента“ или „CCR“ означава рискът контрагентът по определена сделка да изпадне в неизпълнение преди окончателния сетълмент на паричните потоци по сделката;
Видове сделки
2)
„транзакции с удължен сетълмент“ означава трансакции, при които контрагентът поема задължение да достави ценна книга, стока или сума в чуждестранна валута срещу парични средства, други финансови инструменти или стоки - или обратно - на договорно определена дата на сетълмент или доставка, която е по-късна от пазарно установения срок за подобен вид сделки или е пет работни дни след датата, на която институцията е сключила сделката, което от двете настъпи по-рано;
3)
„маржин заемни сделки“ означава сделки, при които институцията предоставя кредит във връзка с покупката, продажбата, държането или търгуването на ценни книжа. Маржин заемните сделки не включват други заеми, които са подсигурени чрез обезпечение във вид на ценни книжа;
Нетираща съвкупност, хеджиращи съвкупности и свързани с тях понятия
4)
„нетираща съвкупност“ означава група от сделки между институцията и един контрагент, които са предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7 и глава 4.
Всяка сделка, която не е предмет на правно изпълнимо двустранно споразумение за нетиране, което е признато по раздел 7, се разглежда като отделна нетираща съвкупност за целите на настоящата глава.
Съгласно метода на вътрешните модели изложен в раздел 6, всички нетиращи съвкупности с един контрагент могат да се третират като една нетираща съвкупност, ако симулираните отрицателни пазарни стойности на отделните нетиращи съвкупности са получили стойност 0 в оценката на очакваната експозиция (наричана по-долу „ЕЕ“).
5)
„рискова позиция“ означава стойността на риска, която се определя за дадена трансакция съгласно стандартизирания метод, изложен в раздел 5, по предварително определен алгоритъм;
6)
„хеджираща съвкупност“ означава група от рискови позиции, произтичащи от трансакциите в рамките на една нетираща съвкупност, като за определянето на стойността на експозицията по изложения в раздел 5 стандартизиран метод е използван единствено балансът на тези рискови позиции;
7)
„маржин споразумение“ означава споразумение или клаузи от споразумение, съгласно които даден контрагент трябва да предостави обезпечение на втори контрагент, когато експозицията на втория контрагент към първия надхвърли определено равнище;
8)
„маржин праг“ означава най-големият размер на определена експозиция, след достигането на който едната от страните има правото да изиска допълнително обезщетение;
9)
„рисков маржин период“ означава периодът от последната размяна на обезпечение по определена нетираща съвкупност от сделки с изпаднал в неизпълнение контрагент, до момента в който експозицията към контрагента са ликвидира и остатъчният пазарен риск се хеджира отново;
10)
„ефективен падеж по метода на вътрешните модели за нетираща съвкупност с падеж над една година“ означава съотношението между размера на очакваната експозиция при отчитане на пълната продължителност на трансакциите от нетиращата съвкупност, дисконтиран с безрисковия лихвен процент, и размера на очакваната експозиция за една година от нетиращото множество, дисконтиран с безрисковия лихвен процент;
Ефективният падеж може да бъде коригиран, така че да отразява риска от подновяване, чрез заместване на очакваната експозиция с ефективната очаквана експозиция при прогнозен хоризонт под една година;
11)
„кръстосано нетиране на продукти“ означава включването на трансакции с различни категории продукти в една нетираща съвкупност в съответствие с правилата за кръстосано нетиране на продукти, изложени в настоящата глава;
12)
„текуща пазарна стойност“ (наричана по-долу „CMV“) за целите на раздел 5 означава нетната пазарна стойност на портфейл от сделки в рамките на нетираща съвкупност, като за изчисляването на CMV се използват както положителните, така и отрицателните пазарни стойности;
Разпределения
13)
„разпределение на пазарните стойности“ е прогнозата на вероятностното разпределение на нетните пазарни стойности към определена бъдеща дата (прогнозен хоризонт) на сделки от една нетираща съвкупност въз основа на реализируемата пазарна стойност на тези сделки към датата на прогнозата;
14)
„разпределение на експозициите“ означава прогнозата на вероятностното разпределение на пазарните стойности, получено след заместване на отрицателните нетни пазарни стойности от прогнозата с нулеви стойности;
15)
„риск-неутрално разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, изчислено с помощта на производни пазарни величини, като например производна променливост;
16)
„действително разпределение“ означава разпределение на пазарните стойности или експозициите за бъдещ период от време, като разпределението се изчислява въз основа на исторически или реализирани стойности, като например стойностите на променливостта, изчислени с помощта на минали промени на цени или лихви;
Измерване и корекция на експозициите
17)
„текуща експозиция“ означава положителната пазарна стойност на сделка или портфейл от сделки, включени в нетираща съвкупност с контрагент, която ще бъде загубена при неизпълнение от страна на контрагента, като се приема, че при производство по несъстоятелност или по ликвидация възстановимата стойност на тези сделки ще бъде нулева;
18)
„върхова експозиция“ означава висок процентил на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди датата на падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
19)
„очаквана експозиция“ (наричана по-долу „ЕЕ“) означава средната стойност на разпределението на експозициите към определена бъдеща дата преди падежа на най-дългосрочната сделка в нетиращата съвкупност;
20)
„ефективна очаквана експозиция към определена дата“ (по-долу „ефективна ЕЕ“) означава максималната стойност на очакваната експозиция за тази или предходна дата. Като алтернатива, тя може да бъде определена за конкретна дата като най-голямата очаквана експозиция на тази дата или като ефективната очаквана експозиция на която е да било предходна дата;
21)
„очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „EPE“) означава среднопретеглените във времето очаквани експозиции, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция.
При изчисляването на капиталовото изискване институциите правят осредняване за първата година, а когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на една година, осредняване се извършва за времевия интервал до настъпването на падежа на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност;
22)
„ефективна очаквана положителна експозиция“ (наричана по-долу „ефективна EPE“) означава среднопретеглената ефективна очаквана експозиция през първата година на нетиращата съвкупност или, когато падежът на всички договори, включени в нетиращата съвкупност, настъпва преди изтичането на годината, осредняване се извършва за времевия период на най-дългосрочния договор в нетиращата съвкупност, като теглата представляват делът на целия времеви интервал, през който съществува отделната очаквана експозиция;
Рискове, свързани с CCR
23)
„риск от подновяване“ означава сумата, с която е подценена EPE, поради продължаващото сключване на сделки със съответния контрагент.
Допълнителната експозиция, създадена от тези бъдещи сделки, не се включва в изчислението на EPE;
24)
„контрагент“ за целите на раздел 7 означава всяко юридическо или физическо лице, което участва в споразумение за нетиране и притежава необходимата за целта договорна правоспособност;
25)
„договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти“ означава двустранно договорно споразумение между институция и контрагент, с което се създава единично правно задължение (базирано на нетирането на обхванатите сделки), обхващащо всички двустранни генерални споразумения и сделки, принадлежащи към включените в споразумението различни продуктови категории;
За целите на настоящото определение „различни продуктови категории“ означава:
а)
репо сделки или сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
б)
маржин заемни сделки;
в)
договори, изброени в приложение II;
26)
„платежно рамо“ означава плащане, договорено в сделка с извънборсов дериватен инструмент с линеен рисков профил, който предвижда размяна на финансов инструмент срещу плащане.
При сделки, които предвиждат размяна на едно плащане срещу друго, тези две платежни рамена обхващат договорно установените брутни плащания, включително условната стойност по сделката.
Раздел 2
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
Член 273
Методи за изчисляване на стойността на експозицията
1. Институциите определят стойността на експозицията за изброените в приложение II договори въз основа на един от методите, посочени в раздели 3-6 в съответствие с настоящия член.
Институциите, които не отговарят на условията за третирането, изложено в член 94, не използват метода, посочен в раздел 4. За определяне на стойността на експозицията за договорите, изброени в приложение II, точка 3, институциите не използват метода, посочен в раздел 4. Институциите могат да използват непрекъснато в комбинация методите, изложени в раздели 3-6 в рамките на дадена група. Отделните институции не използват в комбинация методите, изложени в раздели 3-6, непрекъснато, но имат право да използват в комбинация изложените в раздели 3 и 5 методи, когато един от тях е използван за посочените в член 282, параграф 6 случаи.
2. Ако компетентните органи са дали разрешение в съответствие с член 283, параграфи 1 и 2, институцията може да определи стойността на експозицията за следните позиции, прилагайки изложения в раздел 6 метод на вътрешните модели:
а)
договори, изброени в приложение II;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
маржин заемни сделки;
д)
транзакции с удължен сетълмент.
3. Когато институцията придобие защита чрез кредитен дериват срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към риск от контрагента, тя може да изчисли своите капиталови изисквания за хеджираната експозиция в съответствие с едно от следните:
а)
членове 233-236;
б)
в съответствие с член 153, параграф 3 или член 183, когато е получено разрешение в съответствие с член 143.
Стойността на експозицията за CCR за тези кредитни деривати е нула, освен ако институцията не прилага подхода по член 299, параграф 2, буква з), подточка ii).
4. Независимо от параграф 3 институцията може да избере да включва по един и същ начин за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, невключени в търговския портфейл и закупени като защита срещу експозиция от банковия портфейл или срещу експозиция към кредитен риск от контрагента, когато кредитната защита се признава съгласно настоящия регламент.
5. Когато продаваните от институцията суапове за кредитно неизпълнение се третират от нея като кредитна защита, предоставена от въпросната институция, и подлежат на капиталови изисквания за кредитен риск на базисния инструмент върху цялата главница, за целите на CCR стойността на тяхната експозиция в банковия портфейл е нула.
6. Съгласно всички методи, изложени в раздели 3-6, стойността на експозицията за даден контрагент е равна на сбора от стойностите на експозициите, изчислени за всяка нетираща съвкупност от сделки с този контрагент.
За даден контрагент стойността на експозицията за дадена нетираща съвкупност от изброените в приложение II извънборсови дериватни инструменти, изчислена в съответствие с настоящата глава, е по-голямата от следните стойности: нула и разликата между сумата от стойностите на експозициите във всички нетиращи съвкупности от сделки с контрагента и сумата на CVA за въпросния контрагент, която е призната от институцията като извършени обезценки. Корекциите на кредитната оценка се изчисляват, без да се вземат предвид балансиращите корекции на стойността на дебита на собствения кредитен риск на дружеството, които вече са били изключени от собствения капитал съгласно член 33, параграф 1, буква в).
7. Институциите определят стойността на породените от транзакции с удължен сетълмент експозиции, чрез който и да било от методите, посочени в раздели 3-6, независимо от метода, който институцията е избрала за третирането на сделки с извънборсови деривати, репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки. При изчисляване на капиталовите изисквания за транзакции с удължен сетълмент, институцията, която използва изложения в глава 3 подход, може да присъжда рискови тегла в съответствие с подхода, предвиден в глава 2, постоянно и независимо от това доколко съществени са тези позиции.
8. По отношение на методите, изложени в раздели 3 и 4, институцията приема последователна методика за определяне на условния размер на различните видове продукти и гарантира, че условният размер, който трябва да се вземе предвид, осигурява подходящо покритие на свързания с договора риск. Когато договорът предвижда мултиплициране на паричните потоци, институцията коригира условната сума, за да отчете последиците от мултиплицирането върху структурата на риска по този договор.
По отношение на методите, изложени в раздели 3-6, институциите третират сделките с установен специфичен утежняващ риск в съответствие с член 291, параграфи 2, 4, 5 и 6, в зависимост от случая.
Раздел 3
Метод на пазарната оценка
Член 274
Метод на пазарната оценка
1. За да определят текущата разменна стойност на всички договори с положителни стойности, институциите определят текущите пазарни стойности по договорите.
2. За да определят потенциалната бъдеща кредитна експозиция, институциите умножават условните стойности или съответно базисните стойности по коефициентите, посочени в таблица 1, в съответствие със следните принципи:
а)
договори, които не попадат в една от петте категории, посочени в таблица 1, се третират като договори за стоки, различни от благородни метали;
б)
за договори, при които главницата се разменя повече от веднъж, коефициентите се умножава по броя на оставащите плащания, които все още трябва да бъдат направени съгласно договора;
в)
за договори, при които остатъчната експозиция се преизчислява на предварително зададени дати на плащане и условията по които се коригират така, че пазарната стойност на договора да бъде нула на тези дати, остатъчният матуритет е времето до следващата дата на корекция. При лихвени договори, отговарящи на тези условия и с общ остатъчен матуритет над една година, коефициентът е не по-малък от 0,5 %.
Таблица 1
Остатъчен матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
Договори за капиталови инструменти
Договори за благородни метали, с изключение на злато
Договори за стоки, различни от благородни метали
1 година или по-малко
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Над 5 години
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. По отношение на договорите за стоки, различни от злато, които са посочени в приложение II, точка 3, вместо коефициентите в таблица 1 институцията може да прилага коефициентите в таблица 2, при условие че за тези договори институцията прилага посочения в член 361 разширен подход на падежната стълбица.
Таблица 2
Остатъчен матуритет
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
1 година или по-малко
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Над 1 година, но не повече от 5 години
5 %
4 %
5 %
6 %
Над 5 години
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Стойността на експозицията е сборът от текущата разменна стойност и потенциалната бъдеща кредитна експозиция.
Раздел 4
Метод на първоначалната експозиция
Член 275
Метод на първоначалната експозиция
1. Стойността на експозицията е условният размер на всеки инструмент, умножен по заложените в таблица 3 коефициенти.
Таблица 3
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори и договори за злато
1 година или по-малко
0,5 %
2 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
1 %
5 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
1 %
3 %
2. За изчисляването на стойността на експозицията на лихвени договори институцията може да избере дали да използва първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 5
Стандартизиран метод
Член 276
Стандартизиран метод
1. Институциите могат да използват стандартизирания метод само при изчисляването на стойност на експозиция за извънборсови деривати и за транзакции с удължен сетълмент.
2. При прилагането на стандартизирания метод институциите изчисляват стойността на експозицията отделно за всяка нетираща съвкупност, след отчитане на обезпеченията, по следния начин:
където:
CMV
=
текущата пазарна стойност, преди отчитане на обезпеченията, на портфейла от сделки с контрагент, включени в нетиращата съвкупност, като:
където:
CMVi
=
текущата пазарна стойност на сделка i;
CMC
=
текущата пазарна стойност на обезпеченията за тази нетираща съвкупност, като:
където
CMCl
=
текущата пазарна стойност на обезпечение l;
i
=
индекс на сделките;
l
=
индекс на обезпеченията;
j
=
индекс на категорията хеджираща съвкупност;
Хеджиращите съвкупности съответстват на рисковите фактори, за които рискови позиции с различни знаци могат да се нетират и измерването на експозицията да става посредством получената по този начин нетна позиция;
RPTij = рискова позиция от сделка i по отношение на хеджираща съвкупност j;
RPClj = рисковатa позиция от обезпечение l по отношение на хеджираща съвкупност j;
CCRMj = множителят на CCR от таблица 5 по отношение на хеджираща съвкупност j;
β= 1,4.
3. За целите на изчислението по параграф 2:
а)
приемливите обезпечения, получени от контрагента, имат положителен знак, а обезпеченията, дадени на контрагента, имат отрицателен знак;
б)
само обезпеченията, които са приемливи съгласно член 197, член 198 и член 299, параграф 2, буква г), се използват при стандартизирания метод;
в)
институцията може да пренебрегне лихвения риск, свързан с платежните рамена с остатъчен матуритет под една година;
г)
институцията може да третира сделки с две платежни рамена в една валута като една съвкупна сделка. Третирането на платежните рамена се прилага за съвкупната сделка.
Член 277
Сделки с линеен рисков профил
1. Институциите отнасят сделките с линеен рисков профил към рисковите позиции в съответствие със следните разпоредби:
а)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент капиталови инструменти (включително индекси върху капиталови инструменти), злато, други благородни метали или други стоки, се отчитат като рискова позиция в съответния капиталов инструмент (или индекс върху капиталови инструменти) или стока и лихвена рискова позиция, съответстваща на платежното рамо;
б)
сделки с линеен рисков профил, използващи като базисен инструмент дългови инструменти, се отчитат като лихвена рискова позиция за дълговия инструмент и още една лихвена рискова позиция за платежното рамо;
в)
сделки с линеен рисков профил, които предвиждат размяната на едно плащане срещу друго, включително и валутни форуърди, се отчитат като лихвена рискова позиция за всяко от платежните рамена.
Когато при някоя от сделките, посочени в буква а), б) или в), платежното рамо или базисният дългов инструмент е в чужда валута, това платежно рамо или базисен инструмент се отчита като рискова позиция в тази валута.
2. За целите на параграф 1 размерът на дадена рискова позиция, произтичаща от сделка с линеен рисков профил, е ефективната условна стойност (пазарна цена, умножена по количеството) на базисните финансови инструменти или стоки, преобразувани чрез умножаване по съответния обменен курс в националната валута на институцията, с изключение на дълговите инструменти.
3. При дългови инструменти и при платежни рамена размерът на рисковата позиция е ефективната условна стойност на остатъчните брутни плащания (включително условната стойност), преизчислена в националната валута на държавата членка по произход и умножена съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или платежното рамо.
4. Размерът на дадена рискова позиция за суап за кредитно неизпълнение е условната стойност на референтния дългов инструмент, умножена по остатъчния матуритет на суапа за кредитно неизпълнение.
Член 278
Сделки с нелинеен рисков профил
1. Институциите определят размера на рисковите позиции за сделки с нелинеен рисков профил съгласно параграфите по-долу.
2. Размерът на рискова позиция от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент не е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на базисния финансов инструмент на сделката в съответствие в член 280, параграф 1.
3. Размерът на рисковите позиции от извънборсов дериват с нелинеен рисков профил, включително опции и суапции, чийто базисен инструмент е дългов инструмент или платежно рамо, е равен на делта еквивалента на ефективната условна стойност на финансовия инструмент или платежното рамо, умножен съответно по модифицираната дюрация на дълговия инструмент или на платежното рамо.
Член 279
Третиране на обезпеченията
За определяне на рисковите позиции институциите третират обезпеченията по следния начин:
а)
обезпечение, получено от контрагента, се третира като вземане от контрагента по дериватен договор (дълга позиция) с падеж на деня на определянето;
б)
предоставеното на контрагента обезпечение се третира като задължение към контрагента (къса позиция) с падеж на деня на определянето.
Член 280
Изчисляване на рисковите позиции
1. Институцията определя размера и знака на рисковите позиции по следния начин:
а)
за всички инструменти, които не са дългови:
i)
като ефективната условна стойност при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
Pref
=
цената на базисния инструмент в референтната валута;
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция стойността е цената на опцията);
P
=
цената на базисния инструмент, изразена в същата валута като V;
б)
за дългови инструменти и за платежните рамена на всички сделки:
i)
като ефективната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация, при сделка с линеен рисков профил;
ii)
като делта еквивалентната условна стойност, умножена по модицифираната дюрация,
, при сделка с нелинеен рисков профил,където:
V
=
стойността на финансовия инструмент (при опция това е цената на опцията);
r
=
ниво на лихвения процент.
Ако V е деноминирана в различна от референтната валута, дериватът се преизчислява в референтната валута, като се умножи по съответния обменен курс.
2. Институциите групират рисковите позиции в хеджиращи съвкупности. За всяка хеджираща съвкупност се изчислява абсолютната стойност на сумата от получените рискови позиции. В резултат на това изчисление се получава нетната рискова позиция, която за целите на член 276, параграф 2 се изчислява, както следва:
Член 281
Лихвени рискови позиции
1. За изчисляване на лихвените рискови позиции институциите прилагат изложените по-долу разпоредби.
2. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, получени от контрагента като обезпечение;
б)
платежни рамена;
в)
базисни дългови инструменти,
по отношение на които във всеки случай се прилага капиталово изискване от не повече от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1, като институциите отнасят тези позиции към една от шестте хеджиращи съвкупности, изложени в таблица 4, за всяка отделна валута.
Таблица 4
Референтни лихвени проценти по ДЦК
Други референтни лихвени проценти
Матуритет
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
1 година
1 ≤ 5 години
5 години
3. За лихвени рискови позиции от базисни дългови инструменти или от платежни рамена, при които лихвеният процент е обвързан с референтен лихвен процент, който отразява общото лихвено равнище на пазара, остатъчният матуритет е продължителността на времевия период до следващата промяна на лихвения процент. Във всички останали случаи се ползва остатъчният матуритет на базисния дългов инструмент, а при платежните рамена се ползва остатъчният срок на съответната сделка.
Член 282
Хеджиращи съвкупности
1. Институциите формират хеджиращи съвкупности в съответствие с параграфи 2-5.
2. Отделна хеджираща съвкупност се обособява за всеки емитент на референтен дългов инструмент, който е базисен за кредитен суап за неизпълнение.
При n-тото неизпълнение, кредитните суапове за неизпълнение, част от съвкупност от експозиции, се третират, както следва:
а)
размерът на рисковата позиция в референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна за n-тото неизпълнение на кредитни суапове за неизпълнение, представлява ефективната условна стойност на референтния дългов инструмент, умножена по модифицираната дюрация на деривата при n-тото неизпълнение по отношение на промяна в кредитния спред на референтния дългов инструмент;
б)
за всеки референтен дългов инструмент, част от съвкупността от експозиции, която е базисна при дадено n-то неизпълнение на кредитен суап за неизпълнение, се обособява отделна хеджираща съвкупност. Рисковите позиции, произтичащи от n-тото неизпълнение на различни кредитни суапове за неизпълнение, не се включват в една и съща хеджираща съвкупност;
в)
множителят на CCR, приложим за всяка хеджираща съвкупност, създадена за даден референтен дългов инструмент в дериват при n-тото неизпълнение, е равен на:
i)
0,3 % за референтен дългов инструмент с присъдена кредитна оценка от призната АВКО, съответстваща на степен за кредитно качество от 1 до 3;
ii)
0,6 % за останалите дългови инструменти.
3. За лихвени рискови позиции, произтичащи от:
а)
парични влогове, предоставени като обезпечение на контрагент, когато този контрагент няма собствени дългови инструменти с нисък специфичен риск;
б)
базисни дългови инструменти, към които се прилага капиталово изискване, по-голямо от 1,60 % в съответствие с член 336, таблица 1;
За всеки емитент има една хеджираща съвкупност.
Когато дадено платежно рамонаподобява такъв дългов инструмент, също се обособява една хеджираща съвкупност за всеки емитент на референтния дългов инструмент.
Институцията може да включва в една и съща хеджираща съвкупност рисковите позиции в дългови инструменти на определен емитент или в референтните дългови инструменти на същия емитент, които са равностойни на платежни рамена или са базисни инструменти по суапове за кредитно неизпълнение.
4. Само еднаквите или подобни базисни финансови инструменти, различни от дългови, се включват в една и съща хеджираща съвкупност. Във всички други случаи те се включват в отделни хеджиращи съвкупности.
За целите на настоящия параграф институциите определят дали базисните инструменти са подобни, в съответствие със следните принципи:
а)
по отношение на капиталовите инструменти - емитираните от един емитент капиталови инструменти представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху капиталови инструменти се третира като отделен емитент;
б)
по отношение на благородните метали - активите в един и същ благороден метал представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху благородни метали се третира като отделен благороден метал;
в)
по отношение на електроенергията - базисните инструменти са подобни, ако правата и задълженията за доставка на електроенергия се отнасят до един и същ период на върхово или невърхово натоварване в рамките на 24 часа;
г)
по отношение на стоките - активите в една и съща стока представляват подобни базисни инструменти. Индексът върху стоки се третира като отделна стока.
5. Множителите за CCR (наричани по-долу „CCRM“) за различните категории хеджиращи съвкупности са посочени в следната таблица:
Таблица 5
Категории хеджиращи съвкупности
Множител
1.
Лихвени позиции
0,2 %
2.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от референтни дългови инструменти, които са базисни инструменти по суап за кредитно неизпълнение и за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-малко или равно на 1,60 %.
0,3 %
3.
Лихви за рискови позиции, произтичащи от дългови инструменти или от референтни дългови инструменти, за които капиталовото изискване по дял IV, глава 2, таблица 1 е по-голямо от 1,60 %.
0,6 %
4.
Валутни позиции
2,5 %
5.
Позиции от инструменти за доставка на електроенергия
4 %
6.
Позиции в злато
5 %
7.
Позиции в капиталови инструменти
7 %
8.
Позиции в благородни метали (с изключение на злато)
8,5 %
9.
Позиции в други стоки (без благородни метали и електроенергия)
10 %
10.
Позиции в други базисни инструменти по извънборсови деривати, които не са включени в категориите по-горе
10 %
Базисните инструменти по извънборсови деривати, посочени в таблица 5, точка 10, се включват в отделни хеджиращи съвкупности за всяка категория базисни инструменти.
6. За сделки с нелинеен рисков профил или за платежни рамена и сделки с базисен актив дългов инструмент, за които институцията не може да определи делтата или модифицираната дюрация, с оценъчен модел, одобрен от компетентния орган за целите на определянето на капиталовите изисквания за пазарен риск, компетентният орган определя консервативно размера на рисковите позиции и приложимите CCRMj или изисква от институцията да използва определения в раздел 3 метод. Нетирането не се отчита (т.е. стойността на експозицията се определя при допускане за нетираща съвкупност, състояща се само от тази отделна сделка).
7. Институцията разполага с вътрешни процедури, чрез които да потвърди, че съответната сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, отговарящ на изискванията по раздел 7, преди сделката да бъде включена в определена хеджираща съвкупност.
8. Преди да признае влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за редуциране на CCR, прилага вътрешни процедури, с които да потвърди, че обезпеченията съответстват на стандартите за правна сигурност по глава 4.
Раздел 6
Метод на вътрешните модели
Член 283
Разрешение за използване на метода на вътрешните модели
1. При условие че компетентните органи се уверят, че институцията е изпълнила посоченото в параграф 2 изискване, те разрешават на въпросната институция да използва метода на вътрешните модели (наричан по-долу „МВМ“) за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от следните сделки:
а)
сделки по член 273, параграф 2, буква а);
б)
сделки по член 273, параграф 2, букви б), в) и г);
в)
сделки по член 273, параграф 2, букви а)-г),
Когато на институцията е разрешено да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията за която и да е от сделките, посочени в букви а)-в) от първа алинея, тя може също така да използва МВМ за сделките по член 273, параграф 2, буква д).
Независимо от член 273, параграф 1, трета алинея институцията може да реши да не прилага този метод към несъществени по размер и риск експозиции. В такъв случай институцията прилага към тези експозиции един от методите, посочени в раздели 3-5, когато са изпълнени съответните изисквания за всеки от методите.
2. Компетентните органи разрешават на институцията да използва МВМ за изчисленията, посочени в параграф 1, само ако институцията е удостоверила, че отговаря на изискванията, посочени в настоящия раздел, и компетентните органи са установили, че поддържаните от институцията системи за управление на CCR са надеждни и се прилагат правилно.
3. Компетентните органи могат да разрешат на институциите в рамките на определен период от време да въвеждат поетапно МВМ за различните видове сделки. През този период на поетапно въвеждане институциите могат да използват методите, установени в раздел 3 или раздел 5, по отношение на видовете сделки, за които те не използват МВМ.
4. За всички сделки с извънборсови деривати и транзакции с удължен сетълмент, за които институцията не е получила разрешение съгласно параграф 1 за използване на МВМ, институцията използва методите, посочени в раздел 3 или раздел 5.
Тези методи могат да бъдат използвани комбинирано и на непрекъсната основа в рамките на дадена група. В рамките на една институцията тези методи могат да бъдат използвани комбинирано само когато един от методите се използва в случаите, предвидени в член 282, параграф 6.
5. Институцията, която в съответствие с параграф 1 е получила разрешение да използва МВМ, не възобновява използването на методите, посочени в раздел 3 или раздел 5, освен ако не е получила съответното разрешение от компетентния орган. Компетентните органи дават такова разрешение, ако институцията е посочила основателна причина.
6. Ако институцията престане да изпълнява посочените в настоящия раздел изисквания, тя уведомява компетентния орган и предприема едно от следните действия:
а)
представя на компетентния орган план за своевременно достигане на изискванията;
б)
доказва пред компетентния орган, че въздействието на това неизпълнение е несъществено.
Член 284
Стойност на експозицията
1. Когато на институцията е разрешено в съответствие с член 283, параграф 1 да използва МВМ за изчисляване на стойността на експозицията на някои или на всички сделки, посочени в същия параграф, тя измерва стойността на експозицията на тези сделки на ниво нетираща съвкупност.
Моделът, използван за тази цел от институцията:
а)
определя прогнозното разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, дължащи се на съвместно изменение на съответните пазарни променливи, като например лихвени проценти и валутни курсове;
б)
изчислява стойността на експозицията за нетиращата съвкупност за всяка бъдеща дата въз основа на съвместното изменение на пазарните променливи.
2. С цел моделът да отчете ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението, моделът на стойността на обезпечението отговаря на качествените и количествените изисквания и изискванията за данни по отношение на МВМ в съответствие с настоящия раздел, като в своето прогнозно разпределение на промените в пазарната стойност на нетиращата съвкупност институцията може да включи единствено приемливото финансово обезпечение, съгласно посоченото в членове 197 и 198, и в член 299, параграф 2, букви в) и г).
3. Капиталовото изискване за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към CCR, спрямо които институцията прилага МВМ, е по-високата от следните стойности:
а)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на текущи пазарни данни;
б)
капиталовото изискване за тези експозиции, изчислено на базата на ефективната EPE чрез използване на единно последователно калибриране при стрес за всички експозиции към CCR, спрямо които се прилага МВМ.
4. Освен при контрагентите, които са определени като носители на специфичен утежняващ риск и попадат в обхвата на член 291, параграфи 4 и 5, институциите изчисляват стойността на експозицията като произведение на коефициента (α) по ефективната очаквана положителна експозиция:
където:
α
=
1,4, освен когато компетентните органи не изискват по-висока стойност на α или не разрешават на институциите да използват своите собствени оценки в съответствие с параграф 9;
Ефективната EPE се изчислява чрез оценяване на очакваната експозиция (EEt) като средната експозиция на бъдеща дата t, където средната стойност се изчислява на базата на възможните бъдещи стойности на съответните фактори на пазарен риск.
Моделът оценява EE към поредица от бъдещи дати t1, t2, t3 и т.н.
5. Ефективната EE се изчислява рекурсивно като:
където:
текущата дата е обозначена като t0;
ефективната EEt0 е равна на текущата експозиция.
6. Ефективната EPE е средната ефективна EE през първата година на бъдещата експозиция. Ако падежът на всички договори в нетиращата съвкупност е в рамките на по-малко от една година, EPE е средната ЕЕ до момента на настъпване на падежа на всички договори в нетиращата съвкупност. Ефективната EPE се изчислява като среднопретеглената стойност на ефективната ЕЕ:
където теглата дават възможност бъдещата експозиция да бъде изчислена към дати, които не са равномерно разположени във времето.
7. Институциите изчисляват EE или върховата експозиция въз основа на разпределение на експозициите, което отчита възможните отклонения от нормалното разпределение на експозициите.
8. Институцията може да използва изчисленото по модела разпределение, което е по-консервативно от произведението на α и ефективната EPE, изчислено за всеки контрагент в съответствие с формулата по параграф 4.
9. Независимо от параграф 4 компетентните органи могат да разрешат на институциите да използват своите собствени оценки за параметъра α, когато:
а)
α се равнява на съотношението на вътрешния капитал на базата на пълна симулация на експозицията към CCR при различните контрагенти (като числител) и вътрешния капитал на базата на EPE (като знаменател);
б)
EPE се използва в знаменателя при допускане, че е фиксирана остатъчна сума.
Когато е изчислен в съответствие с настоящия параграф, параметърът α е не по-малък от 1,2.
10. За да бъде определен параметърът α съгласно параграф 9, институцията гарантира, че числителят и знаменателят се изчисляват по начин, съвместим с методиката за моделиране, спецификациите на параметрите и състава на портфейлите. Използваният при определянето на параметъра α подход се основава на вътрешния капиталов подход на институцията, той е добре документиран и подлежи на независимо утвърждаване. Освен това институциите правят преглед на оценките си на α най-малко веднъж на тримесечие и по-често, когато съставът на портфейла се променя с времето. Институцията оценява също и свързания с модела риск.
11. Институцията доказва пред компетентния орган, че нейните вътрешни оценки на параметъра α отразяват в числителя съществени източници на зависимост на разпределението на пазарните стойности на сделките или портфейлите от сделки за различните контрагенти. Във вътрешните оценки на параметъра α е отчетена нееднородността на портфейлите.
12. При надзора на използването на оценките по параграф 9 компетентните органи вземат предвид значителното отклонение в оценките на α, което възниква поради възможността за неточно определяне, която се проявява при моделите, използвани за определяне на числителя, особено при наличието на изпъкналост.
13. Променливостта и корелациите на факторите на пазарния риск, използвани при съвместното моделиране на пазарния и кредитния риск, се определят, когато е уместно, в зависимост от кредитните рискови фактори с цел отразяване на потенциалното увеличаване на променливостта или корелациите при икономически спад.
Член 285
Стойност на експозицията за нетираща съвкупност, предмет на маржин споразумение
1. Ако нетиращата съвкупност е предмет на маржин споразумение и ежедневна пазарна оценка, институцията може да използва една от следните величини за определяне на EPE:
а)
ефективната EPE, без отчитане на обезпеченията, получени или предоставени по маржин споразумението, плюс всички предоставени на контрагента обезпечения, които не подлежат на ежедневна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението или текущата експозиция;
б)
надбавка, която отразява очакваното увеличение на експозицията по време на рисковия маржин период плюс по-голямата от посочените по-долу експозиции:
i)
текущата експозиция, включително всички получени или предоставени в момента обезпечения, които не са изисквани или оспорвани;
ii)
най-голямата нетна експозиция, включително обезпеченията по маржин споразумението, която не би довела до изискване на обезпечението. Тази сума отразява всички приложими прагове, минимални размери на прехвърляеми средства, независими суми и първоначални маржове по маржин споразумението;
в)
ако при изчисляване на EE моделът отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението, след разрешение от компетентния орган институцията може да използва изчислената чрез модела ЕЕ пряко във формулата по член 284, параграф 5. Компетентните органи дават такова разрешение само ако потвърдят, че при изчисляването на ЕЕ моделът надлежно отчита ефектите от допълване до минималния размер на обезпечението.
За целите на буква б) институциите изчисляват добавката като очакваната положителна промяна на пазарната стойност на трансакциите по време на рисковия маржин период. Промените в стойността на обезпечението биват отразявани чрез използване на надзорните корекции за променливост в съответствие с глава 4, раздел 3 или чрез собствени оценки на корекциите за променливост по разширения метод за финансово обезпечение, като обаче по време на рисковия маржин период не се допускат плащания по обезпеченията. Минималната продължителност на рисковия маржин период е посочена в параграфи 2-5.
2. При сделките, за които се извършва ежедневно пазарна оценка и допълване до минималния размер на обезпечението, рисковият маржин период, използван за моделирането на стойността на експозицията при маржин споразуменията, е не по-кратък от:
а)
5 работни дни за нетиращите съвкупности, състоящи се единствено от репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки и маржин заемни сделки;
б)
10 работни дни за всички други нетиращи съвкупности.
3. Букви а) и б) от параграф 2 се прилагат при спазването на следните изключения:
а)
за всички нетиращи съвкупности, при които броят на сделките надвишава 5 000 във всеки един момент от тримесечието, рисковият маржин период за следващото тримесечие е не по-кратък от 20 работни дни. Това изключение не се прилага спрямо експозициите по търговско финансиране на институцията;
б)
за нетиращите съвкупности, съдържащи една или повече сделки, включващи неликвидно обезпечение или извънборсов дериват, които не могат да бъдат лесно подменени, рисковият маржин период не е по-кратък от 20 работни дни.
Институцията определя дали обезпечението е неликвидно или дали извънборсовите деривати не могат да бъдат лесно подменени при стресирани пазарни условия, които се характеризират с липсата на постоянно работещи пазари, на които контрагентът би получил в рамките на най-много два дни голям брой ценови котировки, без това да влияе на пазарните цени или цената да бъде формирана с пазарна отстъпка (при обезпеченията) или премия (при извънборсовите деривати).
Институцията преценява дали сделките или ценните книжа, които тя държи като обезпечение, са съсредоточени към даден контрагент и дали институцията би била в състояние да подмени тези сделки или ценни книжа, ако въпросният контрагент напусне неочаквано пазара.
4. Ако в рамките на непосредствено предшестващите две тримесечия институцията е участвала в повече от два спора по изисквания за допълване на маржин депозита към дадена нетираща съвкупност, които са продължили по-дълго от приложимия рисков маржин период по параграфи 2 и 3, през следващите две тримесечия институцията използва рисков маржин период, който е поне двойно по-дълъг от посочения в параграфи 2 и 3 период, за тази нетираща съвкупност.
5. Когато периодичността на допълването до минималния размер на обезпечението е N дни, рисковият маржин период е най-малко равен на периода, посочен в параграфи 2 и 3 (F), плюс N дни минус един ден. Т.е.:
6. Ако вътрешният модел включва ефекта от допълване до минималния размер на обезпечението при промени в пазарната стойност на нетиращата съвкупност, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, институцията моделира обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, съвместно с експозицията.
7. Ако институцията не е в състояние да моделира обезпечението съвместно с експозицията, при изчисляването на стойността на експозициите за извънборсови деривати и сделки, финансирани чрез ценни книжа, тя не отчита ефект от обезпечение, различно от парични средства във валутата на самата експозиция, освен когато институцията не използва корекции за променливост, които отговарят на стандартите на разширения метод за финансово обезпечение със собствени оценки на корекциите за променливост, или стандартните данни за надзорни корекции за променливост в съответствие с глава 4.
8. Институцията, която използва МВМ, не може да отчита в своите модели ефекта от намаляване на стойността на експозицията вследствие на клаузи в споразумението за предоставяне на обезпечение, изискващи получаване на обезпечение при влошаване на кредитното качество на контрагента.
Член 286
Управление на CCR - политики, процедури и системи
1. Институцията установява и поддържа рамка за управление на CCR, състояща се от:
а)
политики, процеси и системи, осигуряващи установяването, измерването, управлението, одобрението и вътрешното отчитане на CCR;
б)
процедури, гарантиращи съблюдаването на тези политики, процеси и системи.
Тези политики, процеси и системи са концептуално издържани, прилагат се цялостно и биват документирани. Документацията съдържа обяснение на емпиричните техники, използвани за измерване на CCR.
2. Изискваната по параграф 1 рамка за управление на CCR отчита пазарните, ликвидните, правните и операционните рискове, които са свързани с CCR. Рамката конкретно гарантира, че институцията спазва следните принципи:
а)
тя не встъпва в стопански отношения с контрагент, без да оцени неговата кредитоспособност;
б)
тя надлежно отчита кредитния риск, възникващ преди и по време на сетълмента;
в)
тя управлява тези рискове по възможно най-всеобхватен начин на ниво отделен контрагент, обединявайки експозициите към CCR с другите кредитни експозиции, и на ниво предприятие.
3. Институцията, която използва МВМ, доказва пред компетентния орган, че при определяне на ликвидните рискове нейната рамка за управление на CCR отчита всеки един от следните елементи:
а)
евентуалните входящи изисквания за допълване на маржин депозита в контекста на обмена на вариационния маржин или на друг вид маржин обезпечение, например първоначален или независим маржин, при неблагоприятни пазарни сътресения;
б)
евентуалните искове за връщане на излишъка по обезпечението, предоставено от контрагентите;
в)
претенции, произтичащи от евентуално понижаване на собствената външна оценка на кредитното качество.
Институцията гарантира, че естеството и времевият хоризонт на повторно използване на обезпечението са в съответствие с необходимата ѝ ликвидност и не застрашават способността ѝ своевременно да предоставя или връща обезпечения.
4. Управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно и гарантират, че за управлението на CCR се отделят необходимите ресурси. В рамките на официална процедура висшето ръководство бива запознато с ограниченията и допусканията на използвания модел и влиянието на тези ограничения и допускания върху достоверността на изходните данни. Висшето ръководство бива също така осведомявано за несигурността на пазарната среда и оперативните проблеми, както и за отразяването им в модела.
5. Ежедневните отчети, изготвяни в съответствие с член 287, параграф 2, буква б) за експозициите на институцията към CCR, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната експозиция на институцията към CCR.
6. Рамката за управление на CCR, която институцията е установила в съответствие с параграф 1, се ползва заедно с вътрешните кредитни ограничения и ограниченията за търгуване. Кредитните ограничения и ограниченията за търгуване са свързани с модела за измерване на риска на институцията по начин, който е предвидим във времето и който е добре разяснен на служителите, които управляват кредитни позиции или търгуват, както и на висшето ръководство. Институцията е въвела официална процедура за докладване на нарушенията на праговете на риска на съответно ръководно ниво.
7. Системата за измерване на CCR на институцията включва измерване на използваните кредитни линии през и в края на деня. Институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Институцията изчислява и наблюдава върхова експозиция или потенциална бъдеща експозиция на ниво портфейл и на ниво отделен контрагент при избран от нея доверителен интервал. Институцията отчита големите или концентрираните позиции, включително по групи свързани контрагенти, по отрасли и по пазари.
8. Институцията създава и поддържа редовно прилагана и изчерпателна програма за стрес тестове. Резултатите от стрес тестовете се преглеждат периодично, и най-малко веднъж на тримесечие от висшето ръководство, и се отразяват в политиките и лимитите за CCR, приети от ръководния орган или висшето ръководство. Ако стрес тестовете установят конкретна уязвимост при определени обстоятелства, институцията предприема незабавни мерки за справяне с тези рискове.
Член 287
Организационна структура на управлението на CCR
1. Институцията, която използва МВМ, създава и поддържа:
а)
звено за контрол на риска в съответствие с параграф 2;
б)
звено за управление на обезпеченията в съответствие с параграф 3.
2. Звеното за контрол на риска отговаря за разработването и прилагането на процеса по управление на CCR, включително първоначалното и текущо утвърждаване на модела, като изпълнява следните функции и отговаря на следните изисквания:
а)
отговаря за разработване и прилагане на системата за управление на CCR на институцията;
б)
изготвя ежедневни отчети и анализи на резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска. Анализите включват оценка на взаимовръзката между големината на експозициите към CCR и наличните лимити за търгуване;
в)
контролира целостта на входящите данни и изработва и анализира отчети относно резултатите, получени чрез модела на институцията за измерване на риска, включващи оценка на връзката между големината на рисковите експозиции и лимитите за кредитиране и търгуване;
г)
независимо е от звената, отговарящи за поемането, подновяването или търгуването на експозициите и не е обект на неправомерно въздействие;
д)
то разполага с подходящо квалифициран персонал;
е)
отчита се пряко на висшето ръководство на институцията;
ж)
дейността му е тясно свързана с процеса по ежедневно управление на кредитния риск на институцията;
з)
резултатите от дейността му са неразделна част от процеса на планиране, наблюдение и контрол на кредитния и общия рисков профил на институцията.
3. Звеното за управление на обезпеченията изпълнява следните задачи и функции:
а)
изчислява и изисква допълване на маржин депозита, разглежда спорове по изисквания за допълване на маржин депозита, както и ежедневно и точно докладва нивата на независимите суми, първоначалния маржин и вариационния маржин;
б)
контролира целостта на данните, използвани при изисквания за допълване на маржин депозита, и осигурява тяхното съответствие и редовното им съгласуване със съответните източници на данни в рамките на институцията;
в)
проследява степента на повторно използване на обезпечения и на всички изменения на правата на институцията по предоставените от нея обезпечения или във връзка с тях;
г)
докладва на съответното ниво на управление за видовете активи, служещи като обезпечение, които се използват повторно, и за условията на това повторно използване, включително инструмент, кредитно качество и падеж;
д)
проследява концентрацията по отделни видове активи, приети от институцията като обезпечение;
е)
редовно и най-малко веднъж на всяко тримесечие докладва пред висшето ръководство информация относно управлението на обезпеченията, включително информация за вида на получените и предоставените обезпечения, както и размера, продължителността и причините за спорове по изисквания за допълване на маржин депозита. При това вътрешно отчитане се отразяват и тенденциите в данните.
4. Висшето ръководство осигурява достатъчно средства на предвиденото в параграф 1, буква б) звено за управление на обезпеченията, за да гарантира, че чрез неговите системи се постига необходимото равнище на оперативна функционалност, което се измерва със своевременното и точно изискване от страна на институцията за допълване на маржин депозитите, както и със своевременното реагиране на институцията на изискванията на нейните контрагенти за допълване на маржин депозитите. Висшето ръководство гарантира, че звеното разполага с необходимия персонал, за да може дори и при тежки пазарни кризи да обработва своевременно изискванията и споровете и да даде възможност на институцията да ограничи броя на спорове, предизвикани от големи по обем трансакции.
Член 288
Преглед на системата за управление на CCR
Институцията редовно извършва независим преглед на системата за управление на CCR в рамките на процедурата си за вътрешен одит. Този преглед включва дейността на звената по контрол и управление на обезпеченията, установени по член 287, и по-специално обхваща най-малко следното:
а)
наличието на подходяща документация за системата и процеса за управление на CCR, изисквани съгласно член 286;
б)
организацията на звеното за контрола на CCR, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква а);
в)
организацията на звеното за управление на обезпеченията, изисквано съгласно член 287, параграф 1, буква б);
г)
включването на мерки в резултат на CCR в ежедневното управление на риска;
д)
процеса на одобрение на моделите на ценообразуване, съобразено с риска, и на системите за оценка, използвани от персонала на фронт-офиса и бек-офиса;
е)
утвърждаването на всички значими промени в процеса на измерване на CCR;
ж)
обхвата на CCR, отразен в модела за измерване на риска;
з)
целостта на управленската информационна система;
и)
точността и изчерпателността на данните за CCR;
й)
точното отразяване на правните условия по споразуменията за предоставяне на обезпечение и нетиране при определяне на стойността на експозициите;
к)
проверката на последователността, своевременността и надеждността на информационните източници, използвани за прилагане на вътрешните модели, както и на тяхната независимост;
л)
точността и уместността на допусканията за променливостта и корелационните коефициенти;
м)
точността на изчисленията, свързани с оценяването и преобразуването на риска;
н)
проверката на точността на модела чрез чести бек-тестове, съгласно посоченото по член 293, параграф 1, букви б)-д);
о)
съблюдаването на приложимите регулаторни изисквания от страна на звеното за контрол на CCR и звеното по управление на обезпеченията.
Член 289
Критерии за цялостно използване
1. Институциите гарантират, че разпределението на експозициите, генерирано от модела, който се използва за изчисляване на ефективната EPE, е неразделна част от ежедневния процес на институцията по управление на CCR и че резултатите от модела се отчитат при процеса на разрешаване на кредити, управление на CCR, вътрешно разпределение на капитала и корпоративно управление.
2. Институцията доказва пред компетентните органи, че най-малко една година преди да получи разрешение от компетентните органи да използва МВМ в съответствие с член 283, е използвала модел за изчисляване на разпределението на експозициите, въз основа на което се изчислява EPE, който като цяло отговаря на изложените в настоящия раздел изисквания.
3. Моделът, използван за генериране на разпределение на експозициите към CCR, е част от рамката за управление на CCR, изисквана съгласно член 286. Тази рамка включва измерване на използването на кредитните линии чрез сумиране на експозициите към CCR с други кредитни експозиции и вътрешно разпределение на капитала.
4. В допълнение към EPE институцията измерва и управлява текущи експозиции. Когато е уместно, институцията измерва текущата експозиция със и без отчитане на обезпеченията. Критериите за използване са изпълнени, ако институцията използва и други показатели за измерване на CCR, като например върховата експозиция, които се основават на разпределението на експозициите, генерирано от модела за изчисляване на EPE.
5. Институцията трябва да разполага със системен капацитет, даващ възможност очакваната експозиция да се оценява при необходимост ежедневно, освен ако институцията не докаже пред компетентните органи, че предвид характера на експозициите ѝ към CCR са оправдани по-редките изчисления. Институцията оценява EE в рамките на времеви профил на прогнозните хоризонти, който отразява адекватно времевата структура на бъдещите парични потоци и падежните дати на договорите, и по начин, който съответства на съществеността и състава на експозициите.
6. Експозицията се измерва, наблюдава и контролира за целия срок на договорите в нетиращата съвкупност, а не само в рамките на едногодишен хоризонт. Институцията разполага с процедури за установяване и контрол на рисковете от контрагенти, към които експозицията се увеличава след едногодишния хоризонт. Прогнозното увеличение на експозицията се отчита от модела за вътрешния капитал на институцията.
Член 290
Стрес тестове
1. Институцията трябва да разполага с цялостна програма за извършване на стрес тестове за CCR, която да се използва и при оценката на капиталовите изисквания за CCR и да е съобразена с изискванията по параграфи 2-10.
2. Чрез тази програма се установяват възможни събития или бъдещи промени в икономическите условия, които биха могли да имат неблагоприятно влияние върху кредитните експозиции на институцията, и се оценяват възможностите на институцията за противодействие на такива промени.
3. Получените резултати от стрес тестове се съпоставят с лимита за риск и се възприемат от институцията като част от процеса, установен по член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
4. Програмата обхваща изцяло всички форми на кредитен риск от контрагента по сделките с и сумарните експозиции към отделните контрагенти, обхващащи период от време, позволяващ извършването на редовни стрес тестове.
5. В нея се предвижда най-малко веднъж месечно експозициите да бъдат подлагани на стрес тестове за основните фактори на пазарния риск като лихвени проценти, валутни котировки, капиталови инструменти, кредитни спредове и цени на стоки, по отношение на всички контрагенти на институцията, за да може институцията да установи и при необходимост да намали прекомерните концентрации в конкретни рискове, от заетата следваща пазара позиция. Стрес тестването на експозиции, включващо единичен фактор, множество фактори и рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, и съвместното стрес тестване на експозиции и кредитоспособност, се извършват на нивото на CCR по отношение на отделен контрагент, група контрагенти и съвкупна институция.
6. Тя прилага най-малко веднъж на тримесечие сценарии за многофакторно стрес тестване и оценява съществените рискове в резултат на заемането на позиция, без да е водеща посоката на пазара, включващи експозиция по кривата на доходност и базисни рискове. Многофакторното стрес тестване включва най-малко следните сценарии, при които:
а)
са настъпили сериозни икономически или пазарни събития;
б)
общата пазарна ликвидност е намаляла значително;
в)
голям финансов посредник закрива позиции.
7. Сериозността на сътресенията при базисните рискови фактори, съответства на целите на стрес теста. Когато в рамките на стрес тестовете се оценява платежоспособността, сътресенията при базисните рискови фактори са достатъчно сериозни, за да пресъздадат историческа извънредна пазарна среда и извънредни, но реалистични пазарни условия на стрес. При стрес тестовете се оценява въздействието от подобни сътресения върху собствения капитал, капиталовите изисквания и печалбите. За целите на ежедневното наблюдение, хеджиране и управление на концентрациите по портфейла, в програмата се предвиждат сценарии с по-слабо въздействие и по-голяма вероятност.
8. В програмата се предвижда прилагане при необходимост на обратни стрес тестове, за да се набележат извънредни, но реалистични сценарии, които биха имали съществени неблагоприятни последствия. При обратните стрес тестове се отчита въздействието на съществената нелинейност в портфейла.
9. Резултатите от стрес тестовете по програмата се докладват редовно, поне веднъж на тримесечие, пред висшето ръководство. Докладите и анализът на резултатите обхващат най-значителните влияния на ниво контрагент за целия портфейл, съществените концентрации в сегменти от портфейла (по отрасъл или регион) и съответните специфични тенденции по портфейл и контрагент.
10. Висшето ръководство поема водеща роля при включването на стрес тестовете в рамката на управлението на риска и културата на институцията по отношение на рисковете и гарантира, че резултатите са смислени и се използват за управление на CCR. Резултатите от стрес тестовете на значителни експозиции се оценяват съгласно насоки за определяне на склонността на институцията към поемане на риск и при установяване на прекомерни или концентрирани рискове, на висшето ръководство се обръща внимание, за да ги обсъди и предприеме действия.
Член 291
Утежняващ риск
1. За целите на настоящия член:
а)
„общ утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между вероятността от неизпълнение от контрагенти и факторите на общия пазарен риск;
б)
„специфичен утежняващ риск“ е рискът, възникващ при положителна корелация между бъдеща експозиция към конкретен контрагент и PD от страна на контрагента, произтичаща от естеството на сделките с този контрагент. Институцията се разглежда като изложена на специфичен утежняващ риск, ако бъдещата експозиция към конкретен контрагент се очаква да е голяма, когато вероятността от неизпълнение от страна на контрагента също е голяма.
2. Институцията надлежно взема под внимание експозиции, пораждащи значителни нива на общ и специфичен утежняващ риск.
3. За да установи съществуването на общ утежняващ риск, институцията разработва стрес тестове и анализи на сценарии, предвиждащи рискови фактори, които влияят неблагоприятно върху кредитоспособността на контрагента. В рамките на тези тестове се разглежда вероятността от настъпване на сериозни сътресения при изменение на взаимовръзката между рисковите фактори. Институцията следи общия утежняващ риск по продукти, по райони, по отрасли или по други категории, които имат отношение към нейната дейност.
4. Институцията разполага с процедури за установяване, наблюдение и контрол на случаите на специфичен утежняващ риск за всяко юридическо лице от началото на съответната сделка до окончателното ѝ уреждане.
5. Институциите изчисляват капиталовите изисквания за CCR във връзка със сделки, при които е установен специфичен утежняващ риск и при които съществува правно отношение между контрагента и емитента на базисния извънборсов дериват или на базисните сделки, съгласно посоченото в член 273, параграф 2, букви б), в) и г), в съответствие със следните принципи:
а)
инструментите, които съдържат специфичен утежняващ риск, не се включват в същата нетираща съвкупност като другите сделки с контрагента, и всеки от тях се третира като отделна нетираща съвкупност;
б)
във всяка такава отделна нетираща съвкупност стойността на експозицията за суапове за кредитно неизпълнение, издадени върху задължения на едно лице, е равна на пълния размер на очакваната загуба от стойността на оставащата справедлива стойност на базисните инструменти, като се допусне, че основният емитент е в производство по ликвидация;
в)
LGD за институциите, прилагащи изложения в глава 3 подход, се определя на 100 % за такива суапови операции;
г)
за институциите, използващи изложения в глава 2 подход, приложимото рисково тегло е равно на присъденото по необезпечена сделка;
д)
за всички останали сделки, които формират отделна нетираща съвкупност с едно референтно лице, изчисляването на стойността на експозицията отговаря на допускането за внезапно неизпълнение на тези базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента. За сделки, които се отнасят до референтна съвкупност от лица или индекс, внезапното неизпълнение на съответните базисни задължения, при които съществува правна връзка между емитента и контрагента, се отчита, ако има съществено значение;
е)
доколкото се използват вече съществуващи изчисления за пазарен риск при определянето на капиталовите изисквания за допълнителния риск от неизпълнение и миграционния риск, посочени в дял IV, глава 5, раздел 4, които вече съдържат допускания за LGD, стойността на LGD в използваната формула е 100 %.
6. Институциите представят пред висшето ръководство и съответния комитет на ръководния орган редовни отчети за общите и специфичните утежняващи рискове и за действията, които се предприемат за тяхното управление.
Член 292
Цялостност на процеса по моделиране
1. Институциите гарантират целостта на процеса по моделиране, описан в член 284, като приемат най-малко следните мерки:
а)
моделът отразява своевременно, пълно и консервативно условията и обстоятелствата на сделките;
б)
тези условия включват най-малко условните стойности на договорите, датите на падеж, референтните активи, наличните споразумения за нетиране и маржин споразумения;
в)
условията и обстоятелствата се съхраняват в база данни, предмет на официален и периодичен одит;
г)
процесът по признаване на споразуменията за нетиране включва преглед от съответния правен отдел за потвърждаване на правната изпълнимост на нетирането по тях;
д)
изискваното по буква г) потвърждение се записва в посочената в буква в) база данни от независимо звено;
е)
въвеждането на условията и обстоятелствата на сделките в модела на EPE подлежи на вътрешен одит;
ж)
разработен е процес, чрез който се осигурява формално съответствие между модела и системите, съдържащи входните данни, и се извършва текуща проверка дали условията и обстоятелствата се отразяват правилно или поне консервативно при изчисляване на очакваната положителна експозиция.
2. Текущите пазарни данни се използват за определяне на текущите експозиции. Институцията може да калибрира своя модел на EPE, използвайки историческа пазарна информация или извлечени от пазарни данни за установяване на параметрите на базисните стохастични процеси като отклонение, променливост и корелация. Ако институцията използва исторически данни, те обхващат поне три години. Данните се актуализират най-малко на тримесечие, а при необходимост и по-често, за да се отразят пазарните условия.
За изчисляването на ефективната EPE чрез калибриране при стрес институцията калибрира ефективната EPE, като използва данни за период от три години, които включват стрес период спрямо спредовете за кредитно неизпълнение на нейните контрагенти, или извлечени от пазарни данни от такъв стрес период.
За тази цел институцията прилага изискванията по параграфи 3, 4 и 5.
3. Поне веднъж на тримесечие институцията удостоверява пред компетентните органи, че стрес периодът, използван за изчисленията по настоящия параграф, съвпада с периода на увеличен суап за кредитно неизпълнение или други кредитни спредове (например по заеми или корпоративни облигации) за представителна извадка на нейните контрагенти с търгувани кредитни спредове. Когато институцията не разполага с достатъчно данни за кредитния спред на контрагента, тя отнася този контрагент към специфични данни за кредитния спред по регион, вътрешен рейтинг и бизнес модел.
4. Моделът за определяне на EPE за всички контрагенти използва исторически или извлечени текущо данни, които включват данни от кредитен период при стрес, като използването им става по начин, съвместим с използвания метод за калибриране на модела на EPE по текущи данни.
5. За да се оцени ефективността на стрес калибрирането на ефективната EPE, институцията създава няколко сравнителни портфейла, които са уязвими спрямо основните рискови фактори, на които е изложена институцията. Експозициите по тези сравнителни портфейли се изчисляват, като се използва а) методика при стрес, основана на текущите пазарни стойности и примерни параметри, калибрирани спрямо стресирани пазарни условия; и б) експозицията, създадена през стрес периода, но като се прилага изложеният в настоящия раздел метод (пазарна стойност в края на стрес периода, стойности за променливост и корелация от стрес период от три години).
Компетентните органи изискват от институцията да адаптира стрес калибрирането, ако експозициите по тези сравнителни портфейли се отклоняват съществено една от друга.
6. Институцията подлага модела на процес по утвърждаване, който е ясно обособен в политиките и процедурите на институцията. Процесът по утвърждаване:
а)
определя необходимия вид тестове за осигуряване на целостта на модела и установява условията, при които допусканията на модела са нарушени и следователно могат да доведат до подценяване на очакваната положителна експозиция;
б)
включва преглед на изчерпателността на модела.
7. Институцията трябва да наблюдава присъщите рискове и да разполага с процеси за коригиране на своята оценка на ефективната EPE при значителни нива на тези рискове. В съответствие с настоящия параграф институцията:
а)
установява и управлява своите експозиции към специфичен утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква б), и експозиции към общ утежняващ риск, посочен в член 291, параграф 1, буква а);
б)
периодично сравнява оценката за съответния размер на експозицията за едногодишен период с оценката, отчитаща цялата продължителност на експозицията, когато експозицията е с нарастващ рисков профил отвъд едногодишния хоризонт;
в)
периодично сравнява разменната стойност (текущата експозиция) и реализирания профил за експозиции с остатъчен матуритет под една година и съхранява данни, които биха позволили подобно сравнение.
8. Преди да включи в нетираща съвкупност съответната сделка, институцията прилага вътрешна процедура за потвърждаване, че тази сделка е обхваната от правно изпълним договор за нетиране, който отговоря на изискванията, посочени в раздел 7.
9. Преди да отчете влиянието на обезпеченията в своите изчисления, институцията, използваща обезпечения за намаляване на CCR, прилага вътрешна процедура, с която да потвърди, че обезпечението съответства на стандартите за правна сигурност, посочени в глава 4.
10. ЕБО следи различните практики в тази област и в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 изготвя насоки за прилагането на настоящия член.
Член 293
Изисквания към системата за управление на риска
1. Институцията трябва да спазва следните изисквания:
а)
спазва качествените изисквания, установени в част трета, дял IV, глава 5;
б)
провежда редовна програма за бек-тестове, сравнявайки реализираните стойности на риска със стойностите, генерирани от модела, както и хипотетични промени на базата на статични позиции с реализирани стойности;
в)
извършва първоначално утвърждаване и текущ периодичен преглед на модела за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска. Процесът на утвърждаване и прегледът са независими от процеса на разработване на модела;
г)
управителният орган и висшето ръководство участват в процеса на контрол на риска и гарантират предоставянето на необходимите ресурси за контрол на кредитния риск и на кредитния риск от контрагента. Във връзка с това ежедневните отчети, изготвяни от създаденото в съответствие с член 287, параграф 1, буква а) независимо звено за контрол на риска, се преглеждат от членове на ръководството с достатъчен ранг и правомощия да разпоредят на отделни служители, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, да намалят заетите позиции и да разпоредят намаление на цялостната рискова експозиция на институцията;
д)
вътрешният модел на институцията за измерване на риска е част от ежедневния процес по управлението на риска на институцията;
е)
системата за измерване на риска се използва заедно с вътрешните лимити за търгуване и по експозиции. Във връзка с това лимитите по експозициите са свързани с модела за измерване на риска на институцията по последователен във времето начин, който е добре разяснен на служителите, управляващи или търгуващи с кредитни позиции, и на висшето ръководство;
ж)
институцията гарантира, че нейната система за управление на риска е надлежно документирана. По-специално тя поддържа документиран набор от вътрешни политики, контролни механизми и процедури във връзка с функционирането на системата за измерване на риска, както и мерки, гарантиращи спазването на тези политики;
з)
в рамките на вътрешния си одит институцията редовно осъществява независим преглед на системата за измерване на риска. Този преглед обхваща дейностите на звената, ангажирани в търговската дейност, и на независимото звено за контрол на риска. Прегледът на цялостния процес по управление на риска се провежда на редовни интервали (не по-рядко от веднъж годишно) и специално разглежда най-малко всяка една от точките, посочени в член 288;
и)
текущото утвърждаване на моделите за кредитен риск от контрагента, включително бек-тестването, подлежи на редовен преглед от членове на ръководството, разполагащи с достатъчно правомощия за предприемане на действия за отстраняване на слабостите в моделите.
2. Компетентните органи вземат под внимание доколко дадена институция отговаря на изискванията по параграф 1, когато определят равнището на параметъра α, установен в член 284, параграф 4. Само институциите, които отговарят изцяло на въпросните изисквания, имат право да прилагат минималния мултипликационен коефициент.
3. Институцията документира процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела на експозицията към CCR и изчисляването на генерираните от модела рискови стойности с ниво на детайлност, което би позволило на трети лица да пресъздадат съответните анализи и стойности на риска. В тази документация се определя честотата, с която ще се извършват анализите на бек-тестове и другите видове текущо утвърждаване, както и начинът, по който се извършва утвърждаването по отношение на информационните потоци, портфейлите и анализите, които се използват.
4. Институцията определя критериите, по които оценява моделите си за експозиция към CCR и моделите, които спомагат за изчисляване на експозицията, и поддържа писмена политика, която описва процедурата за установяване и отстраняване на неприемливите резултати.
5. Институцията определя как се изграждат представителните портфейли от сделки с контрагенти за целите на утвърждаването на модела на експозицията към CCR и генерираните от него стойности на риска.
6. При утвърждаването на модели за измерване на експозицията към CCR и на генерираните от тях стойности на риска, при които се получават прогнозни разпределения, се вземат предвид статистически данни, които не се базират единствено на прогнозното разпределение.
Член 294
Изисквания за утвърждаване
1. Като част от първоначалното и текущото утвърждаване на своя модел на експозицията към CCR и на генерираните от него стойности на риска институцията гарантира, че са изпълнени следните изисквания:
а)
институцията провежда бек-тестове, използвайки исторически данни за движението на факторите на пазарен риск преди получаването на разрешение от компетентните органи в съответствие с член 283, параграф 1. Бек-тестовете обхващат множество отделни прогнозни времеви хоризонти с минимална продължителност от една година, с различни дати на инициализиране и при широк набор от пазарни условия;
б)
институцията, прилагаща изложения в член 285, параграф 1, буква б) подход, утвърждава редовно своя модел с цел да провери дали реализираните текущи експозиции са в съответствие с прогнозите през всички маржин периоди в рамките на една година. Ако падежът на някои от сделките в нетиращата съвкупност е по-малък от една година и рисковите фактори на нетиращата съвкупност са с по-висока чувствителност при изключване на тези сделки, това бива отчетено при утвърждаването;
в)
институцията подлага на бек-тестове резултатите от своя модел на експозицията към CCR, генерираните от него стойности на риска и прогнозните фактори на пазарния риск. При обезпечените сделки разглежданият прогнозен времеви хоризонт обхваща сделките, отразяващи обичайните рискови маржин периоди, прилагани при обезпечената търговия или при маржин търговията;
г)
ако при утвърждаването на модела е посочено, че ефективната EPE е подценена, институцията предприема необходимите действия с цел отстраняване на неточностите на модела;
д)
институцията проверява ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията към CCR при определен сценарий на бъдещи шокови промени във факторите на пазарния риск, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване на модела. Моделите за оценяване на опции вземат предвид нелинейността на стойността на опциите по отношение на факторите на пазарен риск;
е)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфичната информация за всяка сделка, която е необходима за обобщаване на експозициите на ниво нетираща съвкупност. Институцията се уверява, че сделките са отнесени към подходящата нетираща съвкупност в рамките на модела;
ж)
моделът на експозицията към CCR обхваща специфична информация за всяка сделка с цел отразяване на ефекта от допълването до минималния размер на обезпечението. Той взема предвид както текущия размер на маржин депозита, така и размера на маржин обезпечението, което ще бъде прехвърляно между контрагентите в бъдеще. Този модел отчита естеството на маржин споразуменията (едностранни или двустранни), честотата на изискванията за допълване на маржин депозита, рисковия маржин период, минималния праг за необезпечените експозиции, които институцията е готова да приеме, и минималния размер на прехвърляемите средства. Моделът оценява пазарната промяната в стойността на обезпечението или прилага изискванията по глава 4;
з)
процесът по утвърждаването на модела включва постоянно, историческо бек-тестване на представителни портфейли от сделки с контрагенти. Институцията периодично подлага на такова бек-тестване редица представителни действителни или хипотетични портфейли от сделки с контрагенти. Тези представителни портфейли се избират въз основа на тяхната чувствителност към съществените рискови фактори и комбинациите от рисковите фактори, на които е изложена институцията;
и)
институцията извършва бек-тестване, с което се цели проверка на ключовите предположения на модела за изчисляване на експозицията към CCR и съответните стойности на риска, включително моделираната връзка между тенденциите при отделните рискови фактори и моделираната връзка между рисковите фактори;
й)
резултатите от моделите за изчисляване на експозицията към CCR и генерираните от тях стойности на риска са обект на подходящи процедури по бек-тестване. Програмата за бек-тестване е в състояние да установи неточностите в генерираните от модела на EPE стойности на риска;
к)
институцията утвърждава своите модели за изчисляване на експозицията към CCR и всички генерирани от тях стойности на риска във времеви хоризонти, съизмерими с падежа на сделките, за които експозицията е изчислена с използването на МВМ в съответствие с член 283;
л)
в рамките на процеса по текущо утвърждаване на модела институцията редовно подлага на проверка ценовите модели, използвани при изчисляването на експозицията от контрагента, спрямо подходящи независими сравнителни показатели;
м)
текущото утвърждаване на модела на експозицията към CCR на институцията и на съответните стойности на риска включва оценка на целесъобразността на текущите резултати;
н)
институцията определя честотата, с която биват актуализирани параметрите на модела на експозицията към CCR, в рамките на процеса по първоначално и текущо утвърждаване;
о)
при първоначалното и текущото утвърждаване на моделите за измерване на експозицията към CCR се определя дали са подходящи изчисленията на експозициите на ниво отделен контрагент и нетираща съвкупност.
2. След като е получено предварително разрешение от компетентните органи, при изчисляване на регулаторната стойност на експозицията за всеки контрагент може да се използва мярка, която е по-консервативна от произведението на параметъра α и ефективната EPE. Степента на относителна консервативност ще бъде определена при първоначалното одобрение от компетентните органи и при редовните надзорни прегледи на моделите на EPE. Институцията утвърждава редовно степента на консервативност. Текущото оценяване на резултатите на модела обхваща всички контрагенти, спрямо които се прилага моделът.
3. Ако бек-тестването покаже, че моделът не е достатъчно точен, компетентните органи отнемат разрешението за използването му или налагат подходящи мерки, за да гарантират бързото подобряване на модела.
Раздел 7
Договорно нетиране
Член 295
Признаване на договорното нетиране като намаляващо риска
В съответствие с член 298 институциите, отговарящи на изискванията по член 297, могат да третират като намаляващи риска единствено следните видове споразумения за нетиране, които са били признати от компетентните органи в съответствие с член 296:
а)
двустранни договори за новация между институцията и неин контрагент, съгласно които вземанията и задълженията между тях се окрупняват автоматично по такъв начин, че новацията установява една нетна сума всеки път, когато се прилага, така че да се създаде нов правно обвързващ договор, който заменя всички предходни договори и всички произтичащи от тях задължения между страните;
б)
други двустранни споразумения между институцията и неин контрагент;
в)
договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти за институциите, които са получили одобрение да използват изложения в раздел 6 метод за сделки, попадащи в неговия обхват. Компетентните органи докладват на ЕБО списъка с одобрени договорни споразумения за кръстосано нетиране на продукти.
Нетирането между сделки, сключени от различни юридически лица от една група, не се признава за целите на изчисляването на капиталовите изисквания.
Член 296
Признаване на договорни споразумения за нетиране
1. Компетентните органи признават договорните споразумения за нетиране единствено когато са изпълнени условията по параграф 2 и когато е приложимо - параграф 3.
2. Всички договорни споразумения за нетиране, използвани от институцията за определяне на стойността на експозиция в настоящата част, трябва да отговарят на следните условия:
а)
институцията е сключила договорно споразумение за нетиране със свой контрагент, с което се създава само едно правно задължение, обхващащо всички включени сделки, така че в случай на неизпълнение от страна на контрагента, институцията ще има правото да получи или задължението да плати единствено нетната сума от положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните включени сделки;
б)
институцията е предоставила на компетентните органи писмени мотивирани правни становища, потвърждаващи, че в случай на правно оспорване на споразумението за нетиране, вземанията и задълженията на институцията биха били ограничени до сумата по буква а). Правното становище е съобразено с приложимото право:
i)
на юрисдикцията, в която е регистриран контрагентът;
ii)
в случаите, когато участва клон на предприятие, намиращ се в държава, различна от държавата, в която е регистрирано предприятието - на юрисдикцията, в която се намира клонът;
iii)
на юрисдикцията, чието право урежда отделните сделки, включени в споразумението за нетиране;
iv)
на юрисдикцията, чието право урежда договорите или споразуменията, необходими за изпълнение на договорното нетиране;
в)
кредитният риск към всеки контрагент е сумиран по начин, водещ до една от юридическа гледна точка експозиция, обхващаща сделките с всеки контрагент. Резултатът от това сумиране се използва при определянето на кредитните лимити и изискванията за вътрешен капитал;
г)
договорът не съдържа никакви клаузи, които при неизпълнение на контрагент да позволяват на изправната страна да извършва само ограничени плащания или да не извършва никакви плащания към неизправната страна, дори и в случаите, когато неизправната страна е кредитор по нетната сума (т.е. клауза, освобождаваща от задължения).
Ако някой от компетентните органи не е убеден в действителността и изпълнимостта на договорното нетиране съгласно правната уредба на всяка от посочените в буква б) юрисдикции, договорното споразумение за нетиране не се признава за намаляващо риска за никоя от страните по договора. Компетентните органи се информират взаимно за това.
3. Посочените в буква б) правни становища могат да бъдат изготвени по отношение на видове договорното нетиране. Договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти трябва да отговарят на следните допълнителни условия:
а)
нетната сума, посочена в параграф 2, буква а), е нетната сума на положителните и отрицателните крайни стойности на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения и на положителните и отрицателните пазарни стойности на отделните сделки („нетна сума при кръстосано нетиране на продукти“);
б)
правните становища, посочени в параграф 2, буква б) разглеждат действителността и изпълнимостта на цялостното договорно споразумение за кръстосано нетиране на продукти съгласно неговите условия и влиянието на споразумението за нетиране върху основните клаузи на всички включени отделни двустранни рамкови споразумения.
Член 297
Задължения на институциите
1. Институцията установява и поддържа процедури, за да гарантира, че правната действителност и изпълнимост на нейното договорно нетиране се преразглежда съобразно промените в правната рамка на съответните юрисдикции, посочени в член 296, параграф 2, буква б).
2. Институцията поддържа архив на цялата документация, изисквана във връзка с нейното договорно нетиране.
3. Институцията отчита въздействието от нетирането в своята оценка на сумарната експозиция към кредитен риск на всеки контрагент и управлява кредитния риск от контрагентите, отчитайки това въздействие върху оценката.
4. При договорните споразумения за кръстосано нетиране на продукти, посочени в член 295, институцията прилага процедурите по член 296, параграф 2, буква в), за да провери дали по отношение на всяка сделка, която ще бъде включена в нетиращата съвкупност, съществува правно становище, посочено в член 296, параграф 2, буква б).
Като отчита договорното споразумение за кръстосано нетиране на продукти, институцията продължава да спазва изискванията за признаване на двустранно нетиране и изискванията по глава 4 за признаване на редуцирането на кредитния риск, ако е приложимо, по отношение на всяко включено отделно двустранно рамково споразумение и сделка.
Член 298
Ефекти от признаването на нетирането като намаляващо риска
1. Договорните споразумения за нетиране биват третирани по следния начин:
а)
нетиране за целите на раздели 5 и 6 се признава съгласно посоченото в тези раздели;
б)
при договори за новация могат да бъдат претеглени по-скоро установените по тези договори единични нетни суми, а не включените брутни суми.
Когато прилагат раздел 3, институциите могат да вземат предвид договора за новация при определяне на:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1;
ii)
условните стойности по главницата или базисните стойности, посочени в член 274, параграф 2.
В приложение на раздел 4, при определянето на условната стойност, посочена в член 275, параграф 1, институциите могат да вземат предвид договора за новация за целите на изчисляването на условните стойности по главницата. В такъв случай институциите прилагат процентите от таблица 3.
в)
При други споразумения за нетиране институциите прилагат раздел 3 по следния начин:
i)
текущата разменна стойност, посочена в член 274, параграф 1, за договорите, включени в споразумение за нетиране, се получава, като се отчете действителната хипотетична нетна разменна стойност, която произтича от споразумението; когато нетирането поражда нетно задължение за институцията, изчисляваща нетната разменна стойност, текущата разменна стойност се изчислява като „0“;
ii)
размерът на потенциалната бъдеща кредитна експозиция, посочена в член 274, параграф 2, за всички договори, включени в споразумение за нетиране, се намалява в съответствие със следната формула:
където:
PCEred
=
намаленото число за потенциална бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включено в правно валидно двустранно споразумение за нетиране;
PCEgross
=
сборът на съставните части на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори с определен контрагент, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране и изчислени посредством умножаване на условните стойности на главницата по тях с процентите, посочени в таблица 1;
NGR
=
коефициент нето/бруто, изчислен като частното от нетната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с определен контрагент (числител), и брутната разменна стойност за всички договори, включени в правно действително двустранно споразумение за нетиране с този контрагент (знаменател).
2. При изчисляване на потенциалната бъдеща кредитна експозиция в съответствие с посочената в параграф 1 формула институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления.
При прилагането на член 275, параграф 1 институциите могат да третират напълно съчетани договори, включени в споразумението за нетиране, като един договор с условна стойност по главницата, равна на нетните постъпления, като условните стойности по главницата се умножават по процентите от таблица 3.
За целите на настоящия параграф напълно съчетани договори са валутни форуърдни договори или подобни на тях, при които условната стойност по главницата е равна на паричните потоци, когато паричните потоци стават дължими на една и съща дата и са деноминирани изцяло в една и съща валута.
3. За всички други договори, включени в споразумение за нетиране, приложимите проценти могат да бъдат намалени съгласно посоченото в таблица 6:
Таблица 6
Първоначален матуритет
Лихвени договори
Валутни договори
1 година или по-малко
0,35 %
1,50 %
Над 1 година, но не повече от 2 години
0,75 %
3,75 %
Допълнително начисление за всяка следваща година
0,75 %
2,25 %
4. При лихвени договори институциите могат, със съгласието на компетентните органи, да изберат първоначалния или остатъчния матуритет.
Раздел 8
Позиции в търговския портфейл
Член 299
Позиции в търговския портфейл
1. За целите на прилагането на настоящия член приложение II съдържа препратка към дериватни инструменти за трансфер на кредитен риск, както е посочено в раздел В, точка 8 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО.
2. При изчисляване на размера на рисково претеглена експозиция за риск от контрагента по позиции в търговския портфейл институциите спазват следните принципи:
а)
при кредитни деривати - суап за обща доходност и суап за кредитно неизпълнение, за да се определи потенциалната бъдеща кредитна експозиция по посочения в раздел 3 метод, условната стойност на инструмента се умножава по следните проценти:
i)
5 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
ii)
10 %, когато референтното задължение е такова, че ако породи пряка експозиция на институцията, не би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2.
Институция, за която експозицията, възникваща от суап за кредитно неизпълнение, представлява дълга позиция в базисния инструмент, може да използва 0 % за потенциалната бъдеща кредитна експозиция, освен ако суапът за кредитно неизпълнение не подлежи на прекратяване поради неплатежоспособност на субекта, за който експозицията, възникваща от суапа, представлява къса позиция в базисния инструмент, дори и когато базисният инструмент не е в неизпълнение.
Когато кредитният дериват осигурява защита за n-то неизпълнение сред няколко базисни задължения, институцията определя кой от установените в първа алинея проценти се прилага, като се позовава на задължението с n-тото най-ниско кредитно качество, което, ако възникне за институцията, би представлявало квалифицирана позиция за целите на трета част, дял IV, глава 2;
б)
институциите не използват опростения метод за финансово обезпечение, установен в член 222, за признаване на ефекта от финансовото обезпечение;
в)
при репо сделки и сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение всички финансови инструменти и стоки, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
г)
при експозиции, произтичащи от извънборсови дериватни инструменти, включени в търговския портфейл, институциите могат да признават като приемливо обезпечение стоките, които отговарят на изискванията за включване в търговския портфейл;
д)
при изчисляване на корекциите за променливост, когато финансовите инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, са предоставени в заем, продадени или предоставени, или са получени в заем, купени или получени като обезпечение или под друга форма в рамките на такава сделка, и институцията използва подхода на надзорни корекции за променливост по глава 4, раздел 3, институцията третира тези инструменти и стоки по същия начин като капиталови инструменти от неосновен индекс, търгувани на призната борса;
е)
когато институцията използва подхода на собствените оценки на корекциите за променливост съгласно глава 4, раздел 3 по отношение на финансови инструменти или стоки, които не са приемливи по глава 4, тя изчислява корекциите за променливост за всяка отделна позиция. Когато институцията е получила одобрение за използването на подхода на вътрешните модели, определен в глава 4, тя може да прилага този подход в търговския портфейл;
ж)
във връзка с признаването на рамкови споразумения за нетиране, обхващащи репо сделки, сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки или други сделки, обусловени от капиталовите пазари, институциите признават нетирането между позиции в търговския портфейл и банковия портфейл единствено когато нетираните сделки отговарят на следните условия:
i)
всички сделки се оценяват ежедневно по пазарни цени;
ii)
всички позиции, получени в заем, закупени или получени в резултат на сделките, могат да бъдат признати като приемливо финансово обезпечение съгласно глава 4, без да се прилагат букви в)-е) от настоящия параграф;
з)
когато кредитен дериват, включен в търговския портфейл, е част от вътрешно хеджиране и в съответствие с член 204 кредитната защита е призната съгласно настоящия регламент, институциите прилагат един от следните подходи:
i)
третират деривата по начин, който не отчита риска от контрагента, произтичащ от позицията в този кредитен дериват;
ii)
систематично включват в изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента всички кредитни деривати, включени в търговския портфейл, които са част от вътрешно хеджиране или са закупени като защита срещу CCR, когато кредитната защита е призната за приемлива съгласно глава 4.
Раздел 9
Капиталови изисквания за експозиции към централен контрагент
Член 300
Определения
За целите на настоящия раздел се прилагат следните определения:
1)
„защитен от несъстоятелност“ при активи на клиент означава, че съществуват ефективни механизми, които гарантират, че тези активи няма да бъдат достъпни за кредиторите на ЦК или на клирингов член в случай на несъстоятелност съответно на този ЦК или клирингов член или че активите няма да бъдат на разположение на клиринговия член, за да покрие загубите, понесени от него вследствие на неизпълнение на клиент или клиенти, различни от клиентите, предоставили тези активи;
2)
„сделка, свързана с ЦК“ означава сделка или договор, посочен в член 301, параграф 1, между клиент и клирингов член, който е пряко свързан с договор или сделка, изброени в посочения параграф, между този клирингов член и ЦК;
3)
„клирингов член“ означава клирингов член по смисъла на член 2, точка 14 от Регламент (ЕС) № 648/2012;
4)
„клиент“ означава клиент по смисъла на член 2, точка 15 от Регламент (ЕС) № 648/2012 или предприятие, което е сключило непреки споразумения за клиринг с клирингов член, в съответствие с член 4, параграф 3 от посочения регламент.
Член 301
Материален обхват
1. Настоящият раздел се прилага за следните договори и сделки, доколкото те са в процес на осъществяване чрез ЦК:
а)
договорите, изброени в приложение II, и кредитни деривати;
б)
репо сделки;
в)
сделки по предоставяне/получаване в заем на ценни книжа или стоки;
г)
транзакции с удължен сетълмент;
д)
маржин заемни сделки.
2. Институциите могат да избират дали да прилагат едно от следните две третирания към изброените в параграф 1 договори и сделки в процес на осъществяване с КЦК:
а)
третирането на експозициите по търговско финансиране и експозициите от вноските към гаранционния фонд, предвидено в член 306, с изключение на третирането, предвидено съответно в параграф 1, буква б) от посочения член, и в член 307;
б)
третирането, предвидено в член 310.
3. Институциите прилагат третирането, предвидено в член 306, изключение на третирането, предвидено в параграф 1, буква а) от посочения член, и в член 309, в зависимост от случая, към изброените в параграф 1 от настоящия член договори и сделки в процес на осъществяване с неквалифициран ЦК.
Член 302
Наблюдение на експозиции към ЦК
1. Институциите наблюдават всичките си експозиции към ЦК и разработват процедури за редовното предоставяне на информация за тези експозиции на висшето ръководство и съответната комисия или комисии на ръководния орган.
2. Чрез подходящ сценариен анализ и стрес тестове институциите преценяват дали размерът на собствения капитал, държан срещу експозиции към ЦК, включително потенциални бъдещи кредитни експозиции, експозиции от вноски в гаранционен фонд и, когато институцията действа като клирингов член - експозиции, произтичащи от посочените в член 304 договорни споразумения, е адекватен спрямо произтичащите от тези експозиции рискове.
Член 303
Третиране на сделките на клиринговите членове и на клиентите
1. Когато институцията действа като клирингов член за собствените си нужди или като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за своите експозиции към ЦК в съответствие с член 301, параграфи 2 и 3.
2. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
3. Когато институцията е клиент на клирингов член, тя изчислява изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, както е приложимо.
4. Като алтернатива на подхода, посочен в параграф 4, когато институцията е клиент, тя може да изчисли изискванията за собствен капитал за свързаните с ЦК сделки с клиринговия член в съответствие с член 305, параграф 2, при условие че са спазени следните две условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени по смисъла на член 39 от Регламент (ЕС) № 648/2012, както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
съответните закони, наредби, правила и договорни споразумения, приложими или обвързващи тази институция или ЦК, осигуряват в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член прехвърлянето на позициите на институцията, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения, към друг клирингов член в рамките на съответния рисков маржин период.
5. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, целящо да се гарантира на този клиент преносимостта на посочените в параграф 4, буква б) активи и позиции, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към условното задължение, създадено по силата на въпросното договорно споразумение.
Член 304
Третиране на експозициите на клирингови членове към клиенти
1. Когато институцията изпълнява функциите на клирингов член и в това си качество действа като финансов посредник между клиент и ЦК, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки с клиента в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Когато институцията, действаща като клирингов член, сключи договорно споразумение с клиент на друг клирингов член, което улеснява, в съответствие с член 48, параграфи 5 и 6 от Регламент (ЕС) № 648/2012, прехвърлянето на позициите и обезпеченията, посочени в член 305, параграф 2, буква б) от настоящия регламент, за въпросния клиент, и това договорно споразумение поражда условно задължение за институцията, въпросната институция може да придаде нулева стойност на експозицията към това условно задължение.
3. Институция, действаща като клирингов член, може да приложи по-кратък рисков маржин период при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на вътрешните модели.Приложеният от институцията рисков маржин период не трябва да е по-кратък от 5 дни.
4. Институция, действаща като клирингов член, може да умножи своята експозиция при неизпълнение по скалар при изчисляване на капиталовото изискване за експозициите си към клиент по метода на пазарната оценка, стандартизирания метод или метода на първоначалната експозиция. Институцията може да използва следните скалари:
а)
0,71 за рисков маржин период от пет дни;
б)
0,77 за рисков маржин период от шест дни;
в)
0,84 за рисков маржин период от седем дни;
г)
0,89 за рисков маржин период от осем дни;
д)
0,95 за рисков маржин период от девет дни;
е)
1 за рисков маржин период от десет или повече дни.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на рисковите маржин периоди, които могат да използват институциите за целите на параграфи 3 и 4.
При разработването на тези проекти на регулаторни технически стандарти ЕБО прилага следните принципи:
а)
той определя рисковите маржин периоди за всички видове договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1;
б)
рисковите маржин периоди съгласно буква а) отразяват периода на закриване за посочените в тази буква договори и сделки.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 305
Третиране на експозициите на клиенти
1. Когато институцията е клиент, тя изчислява капиталовите изисквания за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с други раздели 1- 8 от настоящата глава и с трета част, дял VI, в зависимост от случая.
2. Без да се засяга подходът, посочен в параграф 1, когато институцията е клиент, тя може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че са спазени всички посочени по-долу условия:
а)
свързаните с тези сделки позиции и активи на въпросната институция са разграничени и отделени както на ниво клирингов член, така и на ниво ЦК, от позициите и активите на клиринговия член и на останалите клиенти на въпросния клирингов член. В резултат на разграничението и отделянето тези позиции и активи са защитени от несъстоятелност в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на клиринговия член или на един или повече от останалите му клиенти;
б)
законите, подзаконовите актове, правилата и договорните споразумения, приложими към или обвързващи тази институция или ЦК, улесняват прехвърлянето на позициите на клиента, свързани с тези договори и сделки, и на съответните обезпечения към друг клирингов член в рамките на приложимия рисков маржин период в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на първоначалния клирингов член. При тези обстоятелства позициите и обезпеченията на клиента ще бъдат прехвърлени по пазарна стойност, освен ако клиентът не поиска да закрие позицията по пазарна стойност;
в)
институцията разполага с независимо писмено мотивирано правно становище, съгласно което в случай на правен спор съответните съдебни и административни органи биха стигнали до заключение, че клиентът няма да понесе загуби, произтичащи от неплатежоспособността на клиринговия му член или на който и да било от клиентите на този клирингов член, съгласно законите на юрисдикцията на институцията, нейния клирингов член и ЦК, правото, уреждащо сделките и договорите, на които институцията извършва клиринг чрез ЦК правото, уреждащо обезпечението, както и правото, уреждащо който и да било договор или споразумение, необходими, за да бъде изпълнено условието в буква б);
г)
ЦК е КЦК.
3. Без да се засягат условията по параграф 2, когато институция, която е клиент, не е защитена от загуби в случай на съвместно неизпълнение от страна на клиринговия член и друг клиент на клиринговия член, но са изпълнени всички други условия по параграф 2, клиентът може да изчисли капиталовите изисквания за своите експозиции по търговско финансиране за свързаните с ЦК сделки със своя клирингов член в съответствие с член 306, при условие че замени рисковото тегло от 2 % в параграф 1, буква а) от този член с рисково тегло от 4 %.
4. Когато институция, която е клиент, се ползва от услугите на ЦК чрез непреки споразумения за клиринг в съответствие с член 4, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, тя може да приложи третирането, предвидено в параграф 2 или 3, само ако условията, предвидени във всеки параграф, са спазени на всяко ниво от веригата на посредниците.
Член 306
Капиталови изисквания за експозиции по търговско финансиране
1. Институцията прилага следното третиране за експозициите по търговско финансиране към ЦК:
а)
тя прилага рисково тегло от 2 % спрямо стойността на всичките си експозиции по търговско финансиране към КЦК;
б)
тя прилага рисковото тегло, използвано при стандартизирания подход към кредитния риск, както е определено в член 107, параграф 2, буква б), за всичките си експозиции по търговско финансиране към неквалифицирани ЦК;
в)
когато институцията действа като финансов посредник между клиент и ЦК и условията на свързаната с ЦК сделка предвиждат, че институцията не е задължена да възстанови на клиента каквито и да било загуби, произтичащи от промени в стойността на тази сделка в случай на неизпълнение от страна на ЦК. Стойността на експозицията за сделката с ЦК, съответстваща на тази свързана с ЦК сделка, е равна на нула.
2. Независимо от параграф 1, когато активите, заложени като обезпечение при ЦК или клирингов член, са защитени от несъстоятелност, в случай че ЦК, клиринговият член или един или няколко от останалите клиенти на клиринговия член изпадне в неплатежоспособност, институцията може да придаде нулева стойност на експозицията към CCR за тези активи.
3. Институцията изчислява стойностите на експозициите по търговско финансиране към ЦК в съответствие с раздели 1-8 от настоящата глава, зависимост от случая.
4. За целите на член 92, параграф 3 институцията изчислява размерите на рисково претеглените експозиции за своите експозиции по търговско финансиране към ЦК като сумата от стойностите на експозициите си по търговско финансиране към ЦК, изчислена в съответствие с параграфи 2 и 3 от настоящия член, умножена по определеното в съответствие с параграф 1 от настоящия член рисково тегло.
Член 307
Капиталови изисквания за предварителните вноски към гаранционен фонд на ЦК
Институцията, действаща като клирингов член, прилага следното третиране към експозициите, произтичащи от нейните вноски в гаранционния фонд на ЦК:
а)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на ЦЦК в съответствие с изложения в член 308 подход.
б)
изчислява капиталовото изискване за предварителните си вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК в съответствие с изложения в член 309 подход.
Член 308
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на КЦК
1. Стойността на експозицията на предварителна вноска на дадена институция към гаранционния фонд на КЦК (DFi) е сумата, платена за доставените от тази институция активи, или пазарната им стойност, намалена със стойността на вноската, вече използвана от КЦК за поемане на неговите загуби, произтичащи от неизпълнението от страна на един или повече от клиринговите му членове.
2. Институцията изчислява капиталовите изисквания (Ki) за покриване на експозицията, произтичаща от нейната предварителна вноска (DFi), по следния начин:
където:
β
=
големината на коефициентът на концентрация, съобщен на институцията от ЦК;
N
=
броят на клиринговите членове, съобщен на институцията от ЦК;
DFCM
=
сумата на предварителните вноски на всички клирингови членове на ЦК , съобщена на институцията от ЦК;
KCM
=
сумата на капиталовите изисквания на всички клирингови членове на ЦК, изчислена в съответствие с приложимата формула по параграф 3 .
3. Институциите изчисляват KCM по следния начин:
а)
когато KCCP ≤ DFCCP, институцията използва следната формула:
;
б)
когато DFCCP KCCP ≤DF*, институцията използва следната формула:
;
в)
когато DF* KCCP, институцията използва следната формула:
където:
DFCCP
=
размерът на предварително предоставените на ЦК финансови средства, съобщен на институцията от ЦК;
KCCP
=
размерът на хипотетичният капитал на ЦК, съобщен на институцията от ЦК;
DF*
=
;
=
=
средната предварителна вноска, , съобщена на институцията от ЦК;
c1
=
капиталов коефициент, равен на
c2
=
капиталов коефициент, равен на 100 %;
μ
=
1,2.
4. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 2, бъде умножено по 12,5.
5. Когато KCCP е равно на нула, за целите на изчисленията по параграф 3 институциите придават на c1 стойност от 0,16 %.
Член 309
Капиталови изисквания за предварителни вноски към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК и за вноските с гаранция към гаранционния фонд на неквалифициран ЦК
1. Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от нейните предварителни вноски в гаранционния фонд на неквалифициран ЦК (DFi) и от вноските с гаранция (UCi) към такъв ЦК:
където c2·и μ са определените в член 308, параграф 3.
2. За целите на параграф 1 вноски с гаранция са вноските, които действаща като клирингов член институция е договорно обвързана да предостави на ЦК, след като той е изчерпал своя гаранционен фонд, за да покрие загубите от неизпълнението на един или повече клирингови членове.
3. Институцията изчислява размера на рисково претеглените експозиции, произтичащи от предварителна вноска на институцията за целите на член 92, параграф 3, като капиталовото изискване (Ki), определено в съответствие с параграф 1, бъде умножено по 12,5.
Член 310
Алтернативно изчисляване на капиталовото изискване за експозиции към квалифициран ЦК
Институцията използва следната формула за изчисляване на капиталовото изискване (Ki) за експозициите, произтичащи от експозициите ѝ по търговско финансиране, експозициите по търговско финансиране на нейния клиент (TEi) и предварителните вноски (DFi) в гаранционния фонд на КЦК:
Член 311
Изисквания за собствен капитал за експозиции към ЦК, които престават да отговарят на определени условия
1. Институцията прилага предвиденото в настоящия член третиране, когато е изпълнено едното или и двете следни условия:
а)
институцията е получила от ЦК уведомлението, изисквано по член 50б, буква й, подточка ii) от Регламент (ЕС) № 648/2012, че ЦК е преустановил изчисляването на KCCP;
б)
на институцията е станало известно - чрез публично съобщение или уведомление от компетентния орган на използвания от институцията ЦК или от самия ЦК - че ЦК вече не отговаря на условията за предоставяне на разрешение или признаване, в зависимост от случая.
2. Когато е изпълнено само предвиденото в параграф 1, буква а) условие, компетентният орган на институцията проверява поради какви причини ЦК е преустановил изчисляването на KCCP.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини са основателни, той може да разреши на институциите в своята държава членка да приложат предвиденото в член 310 третиране към експозициите си по търговско финансиране и вноските в гаранционния фонд на този ЦК. При предоставяне на такова разрешение, той разкрива основанията за решението си.
Когато компетентният орган прецени, че посочените в първа алинея причини не са основателни, всички институции в неговата държава членка прилагат третирането, предвидено в параграф 3, букви а)-г) от настоящия член, независимо от избраното от тях третиране в съответствие с член 301, параграф 2.
3. Когато е спазено условието, предвидено в параграф 1, буква б), независимо дали е спазено условието в буква а) от посочения параграф, в срок от три месеца след възникването на предвиденото в буква б) от същия параграф обстоятелство или в по-кратък срок, ако компетентният орган на институцията го изисква, институцията предприема следните действия по отношение на експозициите си към този ЦК:
а)
престава да прилага третирането, което е избрала в съответствие с член 301, параграф 2;
б)
прилага третирането, предвидено в член 306, параграф 1, буква б), към експозициите си по търговско финансиране към този ЦК;
в)
прилага предвиденото в член 309 третиране към предварителните си вноски в гаранционния фонд на този ЦК и към вноските си с гаранция в този ЦК;
г)
третира експозициите към този ЦК, различни от посочените в букви б) и в), като експозиции към предприятие в съответствие със стандартизирания подход за кредитен риск, установен в глава 2.
ДЯЛ III
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ОПЕРАЦИОНЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи принципи относно използването на различните подходи
Член 312
Разрешаване и уведомяване
1. За да имат право да използват стандартизирания подход, в допълнение към общите стандарти за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕС институциите трябва да отговарят и на критериите по член 320. Институциите уведомяват компетентните органи, преди да използват стандартизирания подход.
Компетентните органи разрешават на институциите да използват алтернативен съответен индикатор за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“, когато са спазени условията по член 319, параграф 2 и член 320.
2. Компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване, основаващи се на собствените им системи за измерване на операционния риск, когато са спазени всички качествени и количествени критерии по членове 321 и 322 съответно и когато институциите спазват общите норми за управление на риска по членове 74 и 85 от Директива 2013/36/ЕСи дял VII, глава 3, раздел II от посочената директива.
Институциите искат разрешение от компетентните органи и когато желаят да въведат съществени допълнения и изменения в посочените усъвършенствани подходи за измерване. Компетентните органи дават разрешение само ако институциите ще продължат да спазват посочените в първата алинея критерии и след съществените допълнения и изменения.
3. Институциите уведомяват компетентните органи за всички изменения в техните модели на усъвършенствани подходи за измерване.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват усъвършенствани подходи за измерване;
б)
условията, въз основа на които се преценява дали допълненията и измененията в усъвършенстваните подходи за измерване са съществени;
в)
условията, свързани с уведомяването по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 313
Преминаване към по-опростени подходи
1. Институциите, които използват стандартизирания подход, преминават към използване на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
2. Институциите, които използват усъвършенствани подходи за измерване, преминават към използване на стандартизирания подход или на подхода на базисния индикатор само ако са спазени условията по параграф 3.
3. Дадена институция може да премине към използването на по-опростен подход за измерване на операционния риск само когато е спазено всяко едно от следните условия:
а)
институцията е представила на компетентния орган убедителни доказателства, че използването на по-опростен подход не е предложено с цел намаляване на капиталовите изисквания, свързани с операционния риск на институцията, че то е необходимо с оглед на характера и сложността на институцията и че не би оказало съществено отрицателно въздействие върху платежоспособността на институцията или способността ѝ да управлява ефективно операционния риск;
б)
институцията е получила предварително разрешение от компетентния орган.
Член 314
Комбинирано използване на различни подходи
1. Институциите могат да използват комбинация от подходи, ако това им бъде разрешено от компетентните органи. Компетентните органи дават такова разрешение, когато са спазени изискванията по параграфи 2-4, в зависимост от случая.
2. Дадена институция може да използва усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, ако е изпълнено всяко едно от следните условия:
а)
комбинацията от използваните от институцията подходи обхваща всичките ѝ операционни рискове, а компетентните органи са уверени, че използваната от институцията методология обхваща различни дейности, географски райони, правни структури или други съответни поделения на институцията, определени в рамките ѝ;
б)
критериите по член 320 и стандартите по членове 321 и 322 са изпълнени за тази част от дейностите, които са обхванати съответно от стандартизирания подход и от усъвършенстваните подходи за измерване.
3. За институциите, които желаят да използват усъвършенстван подход за измерване в комбинация с подхода на базисния индикатор или стандартизирания подход, компетентните органи налагат следните допълнителни условия за даване на разрешение:
а)
към датата на въвеждане на усъвършенствания подход за измерване значителна част от операционните рискове на институцията да бъдат обхванати от този подход;
б)
институцията да поеме ангажимент да прилага усъвършенствания подход за измерване за съществена част от операциите си в рамките на времеви график, представен на компетентните органи и одобрен от тях.
4. Дадена институция може да поиска от компетентния орган разрешение да използва комбинация от подхода на базисния индикатор и стандартизирания подход само в изключителни случаи като неотдавнашно придобиване на нова дейност, което може да изисква преходен период за прилагане на стандартизирания подход.
Компетентният орган дава такова разрешение само ако институцията е поела задължението да приложи стандартизирания подход в рамките на времеви график, представен на компетентния орган и одобрен от него.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, въз основа на които компетентните органи оценяват методологията по параграф 2, буква а);
б)
условията, въз основа на които компетентните органи решават дали да наложат допълнителни условия съгласно параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 2
Подход на базисния индикатор
Член 315
Капиталово изискване
1. Съгласно подхода на базисния индикатор капиталовото изискване за операционен риск е равно на 15 % от средната стойност за три години на съответния индикатор, съгласно предвиденото в член 316.
Институциите изчисляват средната стойност за три години на съответния индикатор въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
2. Когато институцията е осъществявала дейност по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
3. Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институцията да промени начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
4. Когато за дадена година съответният индикатор е отрицателен или равен на нула, институциите не включват тази стойност при изчисляването на средната стойност за три години. Институциите изчисляват средната стойност за три години като сбор от положителните стойности, разделен на броя на положителните стойности.
Член 316
Съответен индикатор
1. За институциите, прилагащи счетоводните стандарти по Директива 86/635/ЕИО, въз основа на позициите от отчета за приходите и разходите на институциите съгласно член 27 от посочената директива, съответният индикатор е сборът на елементите, изброени в таблица 1 от настоящия параграф. Институциите включват в сбора всеки елемент с неговия положителен или отрицателен знак.
Таблица 1
1
Вземания по лихви и други подобни доходи
2.
Задължения по лихви и други подобни разходи
3.
Доход от акции и други ценни книжа с променлива/фиксирана доходност
4.
Вземания по комисиони и такси
5.
Задължения по комисиони и такси
6.
Нетна печалба или нетна загуба от финансови операции
7.
Други оперативни доходи
Институциите адаптират тези елементи, за да отразят следното:
а)
институциите изчисляват съответния индикатор преди приспадането на всякакви провизии и оперативни разходи. Институциите включват в оперативните разходи възнагражденията за външни услуги, предоставени от трети лица, които не са предприятие майка или дъщерно предприятие на институцията или дъщерно предприятие на предприятие майка, което е предприятие майка и на институцията. Институциите могат да използват разходите за външни услуги, предоставени от трети лица, за намаляване на съответния индикатор, ако разходите са извършени от предприятие, за което се прилагат разпоредбите на настоящия регламент или равностойни разпоредби;
б)
при изчисляването на съответния индикатор институциите не включват следните елементи:
i)
реализирани печалби/загуби от продажба на активи, включени в банковия портфейл;
ii)
доходи от извънредни или нерегулярни източници;
iii)
доходи от застрахователни обезщетения.
в)
когато преоценката на позициите от търговския портфейл е част от отчета за приходите и разходите, институциите могат да я включат. Когато институциите прилагат член 36, параграф 2 от Директива 86/635/ЕИО, те включват преоценката, отразена в отчета за приходите и разходите.
2. Когато институциите прилагат счетоводни стандарти, различни от установените с Директива 86/635/ЕИО, те изчисляват съответния индикатор на базата на данните, които най-добре отразяват определението по настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за определяне на методологията за изчисляване на съответния индикатор по параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2017 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 3
Стандартизиран подход
Член 317
Капиталово изискване
1. Съгласно стандартизирания подход институциите разделят дейностите си по групи, посочени в таблица 2 от параграф 4, и в съответствие с принципите по член 318.
2. Институциите изчисляват капиталовото изискване за операционен риск като средната стойност за три години на сбора на годишните капиталови изисквания за всички групи дейности съгласно таблица 2 от параграф 4. Годишното капиталово изискване за всяка група дейности е равно на произведението на съответстващия бета коефициент, посочен в таблицата, по частта от съответния индикатор, отговаряща на съответната група дейности.
3. За всяка година институциите могат да приспадат неограничено отрицателните капиталови изисквания, произтичащи от отрицателната част на съответния индикатор, от положителните капиталови изисквания по други групи дейности. Когато обаче съвкупното капиталово изискване за всички групи дейности през дадена година е отрицателно, институциите използват нулева стойност за числителя във формулата за съответната година.
4. Институциите изчисляват средната стойност за три години на сбора по параграф 2 въз основа на последните три дванадесетмесечни стойности в края на финансовата година. Когато няма одитирани данни, институциите могат да използват приблизителни бизнес оценки.
Ако дадена институция може да докаже пред компетентния орган, че поради сливане, придобиване или освобождаване от субекти или дейности, използването на средната стойност за три години за изчисляване на съответния индикатор би довело до неточна оценка за капиталовото изискване за операционен риск, компетентният орган може да разреши на институциите да променят начина на изчисляване, така че да бъдат взети предвид подобни събития, като надлежно уведомява ЕБО за това. При такива обстоятелства компетентният орган може и по собствена инициатива да изиска от институцията да промени начина на изчисляване.
Когато институцията е функционирала по-малко от три години, тя може да използва приблизителни бизнес оценки при изчисляването на съответния индикатор, при условие че започне да използва исторически данни веднага щом станат достъпни.
Таблица 2
Група дейности
Списък на дейностите
Процент
(бета коефициент)
Корпоративно финансиране
Поемане на емисии на финансови инструменти или предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти при неотменяемо задължение
Услуги, свързани с поемането на емисии
Инвестиционни консултации
Консултации за предприятия относно капиталовата им структура, отрасловата им стратегия и свързани с това въпроси; консултации и услуги, свързани със сливания и купуване на предприятия
Инвестиционни проучвания и финансов анализ и други форми на общи препоръки по сделки с финансови инструменти
18 %
Търгуване и продажби
Търгуване за собствена сметка
Парично брокерство
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
Организиране на многостранни системи за търговия
18 %
Брокерство на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане и предаване на нареждания във връзка с един или повече финансови инструменти
Изпълнение на нареждания от името на клиенти
Предлагане за първоначална продажба на финансови инструменти без безусловно и неотменяемо задължение
12 %
Търговско банкиране
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
15 %
Банкиране на дребно
(Дейности с отделни физически лица или с МСП, изпълняващи критериите на член 123 за класа експозиции на дребно)
Приемане на депозити и други възстановими средства
Кредитиране
Финансов лизинг
Гаранции и ангажименти
12 %
Плащания и сетълмент
Парични преводи
Издаване и администриране на средства за плащане
18 %
Агентски услуги
Съхранение и администриране на финансови инструменти за сметка на клиенти, включително попечителство и свързани с това услуги като управление на парични средства/обезпечения
15 %
Управление на активи
Управление на портфейли
Управление на ПКИПЦК
Други форми на управление на активи
12 %
Член 318
Принципи за разпределение по групи дейности
1. Институциите разработват и приемат в писмен вид конкретни политики и критерии за разпределение на съответния индикатор по съществуващите дейности и групи дейности в стандартизираната рамка по член 317. Те преглеждат и коригират тези политики и критерии по подходящ начин при въвеждане на нови или при промяна на вече съществуващи дейности и рискове.
2. Институциите спазват следните принципи за разпределянето на дейностите по групи:
а)
институциите разпределят всички дейности в съответните групи по изключващ повторенията и изчерпателен начин;
б)
институциите разпределят всяка дейност, която не може ясно да бъде съотнесена към определена група, но която е спомагателна спрямо друга дейност от рамката, към групата на дейността, която подпомага. Когато повече от една група дейности се подпомага от спомагателна дейност, институциите използват обективен критерий за съотнасяне;
в)
ако дадена дейност не може да бъде съотнесена към определена група, тогава институциите използват групата дейности с най-висок процент. Към същата група дейности се отнасят и всички свързани с тази дейност спомагателни дейности;
г)
институциите могат да използват методи за вътрешно ценообразуване за разпределянето на съответния индикатор между групите дейности. Разходите, които са извършени в дадена група дейности, но които се отнасят към друга група, могат да бъдат преразпределени към групата, към която се отнасят;
д)
съотнасянето на дейностите по групи за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск е в съответствие с категориите, използвани от институциите за кредитен и пазарен риск;
е)
висшето ръководство отговоря за политиката по съотнасяне на дейностите по групи под контрола на ръководния орган на институцията;
ж)
институциите подлагат процедурата по съотнасяне на дейностите по групи на независим преглед.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията за прилагане на принципите на съотнасяне на дейностите по групи съгласно настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 декември 2017 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 319
Алтернативен стандартизиран подход
1. Съгласно алтернативния стандартизиран подход за групите дейности „банкиране на дребно“ и „търговско банкиране“ институциите прилагат следното:
а)
съответният индикатор е нормализиран индикатор за дохода, равен на номиналния размер на заемите и авансите, умножен по 0,035;
б)
заемите и авансите се състоят от всички изтеглени суми в съответните кредитни портфейли. За групата дейности „търговско банкиране“ в номиналния размер на заемите и авансите институциите включват и ценните книжа, държани в банковия портфейл.
2. За да получи разрешение да използва алтернативния стандартизиран подход, институцията отговаря на всяко едно от следните условия:
а)
дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране генерират най-малко 90 % от доходите ѝ;
б)
значителен дял от дейностите ѝ по банкиране на дребно или търговско банкиране включва отпускането на заеми, свързани с висока вероятност от неизпълнение;
в)
алтернативният стандартизиран подход осигурява подходяща основа за изчисляване на капиталовото изискване за операционен риск.
Член 320
Критерии за стандартизирания подход
Критериите, посочени в член 312, параграф 1, първа алинея, са следните:
а)
институцията трябва да разполага с добре документирана система за оценка и управление на операционния риск, с ясно определени отговорности за тази система. Тя идентифицира експозициите си към операционен риск и проследява свързаните с операционния риск данни, включително за претърпени съществени загуби. Тази система се подлага на редовен независим преглед, осъществяван от вътрешен или външен орган, притежаващ необходимите знания за извършване на подобен преглед;
б)
системата на институцията за оценка на операционния риск е тясно интегрирана в нейните процеси за управление на риска. Нейните резултати са неразделна част от процеса за наблюдение и контрол на профила на операционния риск на институцията;
в)
институцията въвежда система за докладване до висшето ръководство, чрез която се предоставят доклади за операционния риск на съответните звена в институцията. Институцията трябва да разполага с процедури за предприемане на подходящи действия в зависимост от информацията в докладите за ръководството.
ГЛАВА 4
Усъвършенствани подходи за измерване
Член 321
Качествени критерии
Качествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, са следните:
а)
вътрешната система на институцията за измерване на операционния риск е тясно интегрирана в ежедневните ѝ процеси за управление на риска;
б)
институцията разполага с независима функция за управление на операционния риск;
в)
институцията поддържа редовна отчетност за експозициите към операционен риск и събитията, водещи до загуба, и процедури за предприемане на целесъобразни корективни действия;
г)
системата за управление на риска на институцията е добре документирана. Институцията има рутинни процедури за осигуряване на спазването на изискванията, както и политики за отстраняване на нарушенията;
д)
институцията подлага своите процеси за управление на операционния риск и системите за измерването му на редовни прегледи, извършвани от вътрешни или външни одитори;
е)
процесите на институцията за вътрешно утвърждаване работят надеждно и ефективно;
ж)
информационните потоци и процесите, свързани със системата на институцията за измерване на риска, са прозрачни и достъпни.
Член 322
Количествени критерии
1. Количествените критерии, посочени в член 312, параграф 2, включват критериите, отнасящи се до процесите, вътрешните данни, външните данни, сценарийния анализ, стопанската среда и свързаните с вътрешния контрол фактори, предвидени съответно в параграфи 2-6.
2. Критериите, отнасящи се до процесите, са следните:
а)
институцията изчислява своето капиталово изискване като включващо очакваната и неочакваната загуба, освен ако очакваната загуба не е адекватно обхваната в техните вътрешни търговски практики. Измерването на операционния риск обхваща потенциалните сериозни случаи, свързани с „опашката“ на разпределението на загубите, като се постига стандарт за надеждност, съпоставим с 99,9-процентов доверителен интервал в рамките на едногодишен период;
б)
системата на институцията за измерване на операционния риск включва използването на вътрешни данни, външни данни, сценариен анализ и фактори, отразяващи стопанската среда, и системи за вътрешен контрол съгласно параграфи 3-6. Институцията разполага с добре документиран подход за претегляне на използването на тези четири елемента в цялостната си система за измерване на операционния риск;
в)
системата на институцията за измерване на риска обхваща основните рискови фактори, влияещи на формата на „опашката“ на очакваното разпределение на загубите;
г)
институцията може да признават зависимостите в загубите от операционен риск между отделни оценки за операционния риск само когато системите ѝ за измерване на зависимостите са надеждни, цялостно прилагани и отчитат несигурността, свързана с всякакви подобни оценки за зависимостите, особено в стрес периоди. Институцията потвърждават допусканията си за зависимостите чрез използване на подходящи количествени и качествени техники;
д)
системата на институцията за измерване на риска е вътрешно последователна и избягва повторното отчитане на количествени оценки или техники за редуциране на риска, признати в други области от настоящия регламент.
3. Критериите, отнасящи се до вътрешните данни, са следните:
а)
вътрешно създадените измерители за операционен риск на институцията се основават на минимален исторически период на наблюдение от пет години. Когато дадена институция прилага за първи път усъвършенстван подход за измерване, тя може да използва тригодишен исторически период на наблюдение;
б)
институцията е в състояние да разпредели своите вътрешни исторически данни за загубите по групите дейности, определени в член 317, и по видовете събития, определени в член 324, и да предостави тези данни на компетентните органи при поискване. При изключителни обстоятелства дадена институция може да разпредели водещите до загуби събития, които засягат цялата институция, в допълнителна група дейности, наречена „корпоративни позиции“. Институцията има документирани обективни критерии за разпределяне на загубите по посочените групи дейности и видове събития. Загубите от операционен риск, които са свързани с кредитния риск и в минали периоди са включвани във вътрешните бази данни за кредитен риск, се включват в базите данни за операционен риск и се класифицират отделно от институцията. Такива загуби не подлежат на изискване за покритие за операционен риск, при условие, че от институцията се изисква да продължи да ги третира като кредитен риск за целите на изчисляването на капиталовите изисквания. Институцията включва загубите от операционен риск, които са свързани с пазарни рискове, в обхвата на капиталовото изискване за операционен риск:
в)
вътрешните данни за загубите на институцията са изчерпателни, т.е. обхващат всички съществени дейности и експозиции от всички съответни подсистеми и географски райони. Институцията е в състояние да докаже, че всички невключени от нея дейности или експозиции, както поотделно, така и заедно, не биха имали съществено влияние върху цялостните оценки на риска. Институцията определя подходящи минимални прагове на загуба при събирането на вътрешни данни относно загубите;
г)
освен информация относно брутните размери на загубите институцията събира и информация за датата на събитието, за всички възстановявания на брутните загуби, както и описателна информация за факторите или причините за събитието, водещо до загуба;
д)
институцията прилага конкретни критерии за разпределяне на данните за загубите, възникнали вследствие на събитие в централизирано звено или дейност, обслужваща повече от една група дейности, както и на загубите от свързани във времето събития;
е)
институцията разполага с документирани процедури за оценка на текущата приложимостта на историческите данни за загуби, включително за тези случаи, при които може да се приложи субективна преценка, мащабиране или други корекции, степента до която тези корекции могат да бъдат използвани и кой е оправомощен да взема такива решения.
4. Критериите за приемливост, отнасящи се до външните данни, са следните:
а)
системата на институцията за измерване на операционния риск използва подходящи външни данни, особено когато има причина да се счита, че институцията е изложена на риск от редки, но потенциално тежки загуби. Институцията има систематична процедура за определяне на ситуациите, при които се използват външни данни, и на методологиите за включване на данните в нейната система за измерване;
б)
институцията редовно преглежда условията и практиките за използване на външни данни, документират ги и ги подлага на периодичен независим преглед.
5. Институцията използва и сценариен анализ от експерти, заедно с външните данни, за оценяване на експозицията си към особено неблагоприятни събития. С течение на времето институцията утвърждава и проверява повторно тези оценки, като ги сравнява с действителните загуби, за да гарантира тяхната основателност.
6. Критериите за приемливост, отнасящи се до стопанската среда, и свързаните с вътрешния контрол фактори, са следните:
а)
методологията на институцията за оценка на риска за цялата институция обхваща основните фактори на стопанската среда и основните свързани с вътрешния контрол фактори, които могат да променят профила ѝ във връзка с операционния риск;
б)
институцията обосновава избора си на всеки фактор като значим източник на риск въз основа на натрупания опит и на експертна преценка на засегнатите стопански области;
в)
институцията може да обоснове пред компетентните органи чувствителността на оценките на риска към промени във факторите и относителната тежест на различните фактори. Освен промените в риска, дължащи се на подобрение в механизмите за вътрешен контрол, системата на институцията за измерване на риска обхваща и потенциалното нарастване на риска поради повишаване на сложността на дейностите или поради нарасналия им обем;
г)
институцията документира системата си за измерване на риска и я подлага на независим преглед в рамките на институцията и от страна на компетентните органи. С течение на времето институцията утвърждава и извършват повторна оценка на процедурата и резултатите, като ги сравняват с действителните вътрешни загуби и съответните външни данни.
Член 323
Ефект на застраховането и други механизми за прехвърляне на риска
1. Компетентните органи разрешават на институциите да признават ефекта на застраховането при условията по параграфи 2-5 и други механизми за прехвърляне на риска, когато институцията може да докаже, че е постигнат забележим ефект по редуциране на риска.
2. Застрахователят е лицензиран да извършва застраховане или презастраховане и има присъдена оценка от АВКО за минимална способност за изплащане на обезщетения, отговаряща според ЕБО на трета или по-благоприятна степен на кредитно качество съгласно разпоредбите за рисково претегляне на експозициите за институциите по дял II, глава 2.
3. Застраховката и застрахователната рамка на институцията отговарят на всяко едно от следните условия:
а)
застрахователната полица има първоначален срок, не по-малък от една година. За полиците с остатъчен срок под една година институцията прави подходящи процентни намаления, отразяващи намаляващия остатъчен срок на полицата, до пълно 100-процентно намаление за полиците с остатъчен срок от 90 дни или по-малко;
б)
застрахователната полица има минимален срок на предизвестие за прекратяване на договора от 90 дни;
в)
застрахователната полица не съдържа изключения или ограничения, свързани с надзорни действия, или, в случай на институция в несъстоятелност, които не позволяват на синдика или ликвидатора на институцията да възстановят понесените от институцията щети или разходи освен по отношение на събития, възникнали след откриване на производството по несъстоятелност или ликвидация на институцията. Покритието на застрахователната полица обаче може да изключва всякакви глоби, санкции или наказателни обезщетения, произтичащи от действия на компетентните органи;
г)
изчисленията за редуциране на риска отразяват застрахователното покритие по начин, който е прозрачен и съответстващ по отношение на действителната вероятност за възникване на загуби и последиците от тях, използвани при цялостното определяне на размера на капитала за операционен риск;
д)
застраховката се предоставя от трето лице. В случай на застраховане чрез каптивни или свързани дружества експозицията трябва да се прехвърли на независимо трето лице, което отговаря на критериите за допустимост по параграф 2;
е)
условията за признаване на застраховката са добре обосновани и документирани.
4. Методологията за признаване на застраховката отразява всеки един от следните елементи чрез дисконтиране или процентни намаления от размера на застраховката при признаването ѝ:
а)
остатъчният срок на застрахователната полица, когато той е под една година;
б)
условията за прекратяване на застрахователната полица, когато те са под една година;
в)
несигурността на плащанията, както и несъответствията на покритието по застрахователните полици.
5. Намалението на капиталовото изискване, произтичащо от признаването на застраховките и другите механизми за прехвърляне на риск, не превишава 20 % от капиталовото изискване за операционен риск преди признаването на техниките за редуциране на риска.
Член 324
Класификация на видовете събития, водещи до загуба
Водещите до загуба събития, посочени в член 322, параграф 3, буква б), са следните:
Таблица 3
Вид събитие
Определение
Вътрешни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на подзаконовите и законовите разпоредби или политиката на дружеството, с изключение на събития, свързани с многообразие/дискриминация, и които включват поне едно вътрешно лице.
Външни измами
Загуби, дължащи се на умишлени действия с цел измама, присвояване на собственост или заобикаляне на законовите разпоредби от трети лица.
Практики в областта на заетостта и безопасност на работното място
Загуби, възникващи от действия, които са в противоречие със законовите разпоредби или споразуменията в областта на заетостта, здравето или безопасността, от плащания по претенции за обезщетения при злополуки или от събития, свързани с многообразие/дискриминация
Клиенти, продуктови и търговски практики
Загуби, дължащи се на неспазване на професионалните задължения към определени клиенти - непредумишлено или поради небрежност (включително изисквания за доверителност и правилен подбор) или от естеството или характеристиките на продукта.
Повреди на физически активи
Загуби, възникващи от унищожаване или нанасяне на щети на физически активи от природни бедствия или други събития
Прекъсване на дейността и срив на системите
Загуби, възникващи от прекъсване на дейността или срив на системите.
Изпълнение, доставка и управление на процеси
Загуби, възникващи от неуспешна обработка на сделки или лошо управление на процеси и от отношения с търговски партньори и доставчици.
ДЯЛ IV
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА ПАЗАРЕН РИСК
ГЛАВА 1
Общи разпоредби
Член 325
Разпоредби за консолидираните изисквания
1. При спазване на параграф 2 и единствено за целите на изчисляването на нетните позиции и капиталовите изисквания съгласно настоящия дял на консолидирана основа институциите могат да използват позициите си в дадена институция или предприятие за компенсиране на позициите си в друга институция или предприятие.
2. Институциите могат да прилагат параграф 1 само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
налице е задоволително разпределение на собствения капитал в рамките на групата;
б)
регулаторната, правната или договорната рамка, в която институциите извършват дейност, е такава, че гарантира взаимна финансова помощ в рамките на групата.
3. Когато има предприятия, намиращи се в трети държави, освен условията по параграф 2 се спазва и всяко едно от следните условия:
а)
тези предприятия са лицензирани в трета държава и отговарят на определението за кредитна институция или са признати инвестиционни посредници от трета държава;
б)
тези предприятия спазват на индивидуална основа капиталовите изисквания, които са равностойни на определените в настоящия регламент;
в)
не съществуват разпоредби в съответните трети държави, които биха могли да засегнат в значителна степен прехвърлянето на средства в рамките на групата.
ГЛАВА 2
Капиталови изисквания за позиционен риск
Раздел 1
Общи разпоредби и специални инструменти
Член 326
Капиталови изисквания за позиционен риск
Капиталовото изискване за позиционен риск за дадена институция е равно на сбора от капиталовите изисквания за общ и специфичен риск, свързан с позициите в дългови и капиталови инструменти. Секюритизиращите позиции в търговския портфейл се третират като дългови инструменти.
Член 327
Нетиране
1. Абсолютната стойност на превишението на дългите (късите) позиции на институцията над късите (дългите) позиции в еднакви капиталови, дългови и конвертируеми инструменти и идентични финансови фючърси, опции, варанти и покрити варанти е нетната позиция във всеки от тези различни инструменти. При изчисляването на нетната позиция позициите в дериватни инструменти се третират съгласно посоченото в членове 328-330. Държаните от институциите собствени дългови инструменти не се включват при изчисляването на капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336.
2. Не се допуска нетиране между конвертируем инструмент и съчетана позиция в базисния инструмент, освен ако компетентните органи не приемат подход, при който се отчита вероятността конкретен конвертируем инструмент да се конвертира, или те не въведат капиталово изискване за покриване на всички загуби в резултат на конвертирането. ЕБО се уведомява за тези подходи или капиталови изисквания. ЕБО следи различните практики в тази област и издава насоки в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. Всички нетни позиции, независимо от техните знаци, се преизчисляват всекидневно в отчетната валута на съответната институция по текущия спот валутен курс преди сборуването им.
Член 328
Лихвени фючърси и форуърди
1. Лихвените фючърси, споразуменията за форуърдния курс (СФК) и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на дългови инструменти се третират като комбинации от дълги и къси позиции. Така дълга позиция в лихвен фючърс се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка по фючърсния договор и притежаване на актив със същия падеж като този на инструмента или условната позиция, която е базисна за съответния фючърсен договор. По същия начин продадено СФК се третира като дълга позиция с падеж, определян като датата на сетълмента, към която се добавя срокът на договора, и къса позиция, чийто падеж съвпада с датата на сетълмента. Както заемът, така и активът се включват в първата категория по таблица 1 от член 336 за изчисляване на капиталовото изискване за специфичен риск за лихвените фючърси и СФК. Форуърден ангажимент за покупка на дългов инструмент се третира като комбинация от получен заем с падеж на датата на доставка и дълга (спот) позиция в самия дългов инструмент. Заемът се включва в първата категория по таблица 1 от член 336 за целите на специфичния риск, а дълговият инструмент - в съответстващата му колона в същата таблица.
2. За целите на настоящия член „дълга позиция“ означава позиция, в която институцията е определила лихвения процент, който тя ще получи в определен бъдещ момент, а „къса позиция“ означава позиция, в която тя е определила лихвения процент, който тя ще изплати в определен бъдещ момент.
Член 329
Опции и варанти
1. Опциите и варантите върху лихвени проценти, дългови инструменти, капиталови инструменти, индекси върху капиталови инструменти, финансови фючърси, суапове и чуждестранни валути се третират като позиции, еквивалентни по стойност на размера на базисния инструмент, към който се отнася опцията, умножен по нейния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу съчетани позиции в идентичните базисни ценни книжа или деривати. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи, институцията може сама да изчисли този коефициент, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
2. Освен делта риска институциите трябва да отразяват по подходящ начин и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания съгласно параграф 2 по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме на посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в параграф 3, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако компетентните органи са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 330
Суапове
Суаповете се третират за целите на лихвения риск на същата основа като балансовите инструменти. Така лихвеният суап, по който институцията получава променлив лихвен процент и плаща фиксиран лихвен процент, се третира като равностоен на дълга позиция в инструмент с променлив лихвен процент със срок до падежа, равен на срока до следващото фиксиране на лихвата, и като къса позиция в инструмент с фиксиран лихвен процент със същия срок до падежа като този на самия суап.
Член 331
Лихвен риск във връзка с дериватни инструменти
1. Институциите, които изчисляват пазарната стойност и управляват лихвения риск на дериватните инструменти, обхванати от членове 328-330, въз основа на дисконтирани парични потоци, могат с разрешението на компетентните органи да използват модели на чувствителност за изчисление на позициите, посочени в тези членове, и да ги използват за всяка облигация, която се погасява през остатъчния си матуритет, а не чрез еднократно окончателно изплащане на главницата. Разрешение се дава, ако тези модели генерират позиции, които имат същата чувствителност към промените в лихвените проценти както базисните парични потоци. Тази чувствителност се оценява по отношение на независими промени в извадка от лихвени проценти за цялата крива на доходността, с поне един пункт на чувствителност за всеки от матуритетните интервали, включени в таблица 2 от член 339. Позициите се включват в изчислението на капиталовите изисквания за общ риск във връзка с дългови инструменти.
2. Институциите, които не използват моделите по параграф 1, могат да третират като напълно компенсиращи се всички позиции в дериватни инструменти по членове 328-330, които отговарят най-малко на следните условия:
а)
позициите са с една и съща стойност и в една и съща валута;
б)
референтните лихвени проценти (за позициите с променлив лихвен процент) или купони (за позициите с фиксиран лихвен процент) си съответстват в голяма степен;
в)
следващата дата на фиксиране на лихвения процент или - за позициите с фиксиран купон - остатъчният матуритет съответства на следните граници:
i)
по-малко от един месец: същия ден,
ii)
между един месец и една година: до седем дни,
iii)
над една година: до 30 дни.
Член 332
Кредитни деривати
1. Освен ако не е определено друго, при изчисляване на капиталовото изискване за общ и специфичен риск от лицето, което поема кредитния риск („продавачът на защита“), се използва условната стойност по договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на търговията, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. За изчисляването на изискването за специфичен риск, освен за суаповете за обща доходност, се прилага матуритетът на договора за кредитен дериват вместо матуритета на задължението. Позициите се определят, както следва:
а)
суап за обща доходност създава дълга позиция в общия риск на референтното задължение и къса позиция в общия риск на държавна облигация с матуритет, равен на срока до следващото фиксиране на лихвения процент, на която се присъжда рисково тегло от 0 % по дял II, глава 2. Той също така създава дълга позиция в специфичния риск на референтното задължение;
б)
суап за кредитно неизпълнение не създава позиция за общ риск. За целите на специфичния риск институцията трябва да запише синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице, освен ако дериватът не е с присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, като в този случай се записва дълга позиция в деривата. Ако по продукта са дължими плащания на премия или лихва, тези парични потоци трябва да бъдат представени като условни позиции в държавни облигации;
в)
дългова ценна книга, обвързана със заеми към едно лице, създава дълга позиция в общия риск на самата ценна книга като лихвен продукт. За целите на специфичния риск се създава синтетична дълга позиция в задължение на референтното лице. Допълнителна дълга позиция се създава към емитента на ценната книга. Когато дългова ценна книга, обвързана със заеми, има присъдена външна кредитна оценка и отговаря на условията за квалифицирана дългова позиция, е достатъчно да се запише една дълга позиция в специфичния риск на ценната книга;
г)
като допълнение към дълга позиция в специфичния риск на емитента на ценната книга, дългова ценна книга, обвързана със заеми към няколко лица, която осигурява пропорционална защита, създава позиция към всяко референтно лице, като общата номинална сума по договора се разпределя между позициите съгласно дела от общата номинална стойност, който отговаря на всяка експозиция към отделно референтно лице. Когато може да бъде избрано повече от едно задължение на референтно лице, задължението с най-високо рисково тегло определя специфичния риск;
д)
кредитен дериват за първо неизпълнение създава позиция в размер на условната стойност на задължението на всяко референтно лице. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Кредитен дериват за n-то неизпълнение създава позиция за условния размер на задължението на всяко референтно лице с изключение на референтните лица n-1 с най-ниски капиталови изисквания за специфичен риск. Ако размерът на максималното плащане по кредитно събитие е по-нисък от капиталовото изискване по метода в първото изречение от настоящата буква, този размер може да бъде приет като капиталово изискване за специфичен риск.
Ако кредитен дериват за n-то неизпълнение има присъдена външна кредитна оценка, продавачът на защита изчислява капиталовото изискване за специфичен риск, като използва оценката на деривата и прилага съответните приложими секюритизиращи рискови тегла, когато това е приложимо.
2. За страната, която прехвърля кредитен риск („купувач на защита“), позициите се определят въз основа на огледалния принцип спрямо позициите на продавача на защита, освен в случая на дългова ценна книга, обвързана със заеми (която не води до създаване на къса позиция към емитента). При изчисляването на капиталовото изискване за купувача на защита се използва условната стойност на договора за кредитен дериват. Независимо от първото изречение, институцията може да избере да замени условната стойност с условната стойност плюс нетната промяна на пазарната стойност на кредитния дериват от началото на сделката, като от гледна точка на продавача на защита нетното намаление е с отрицателен знак. Ако в определен момент има опция за покупка в комбинация с повишение на цената, този момент се третира като падеж на защитата.
3. Кредитните деривати съгласно член 338, параграф 1 или параграф 3 се включват единствено при определянето на капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 338, параграф 4.
Член 333
Ценни книжа, продавани съгласно репо споразумение или отдавани назаем
Прехвърлящият ценни книжа или обезпечени права, свързани с правото на собственост върху ценни книжа, при репо споразумение и заемодателят при отдаване на ценни книжа в заем, включват тези ценни книжа при изчислението на изискването им за собствен капитал по настоящата глава, при условие че тези ценни книжа са позиции от търговския портфейл.
Раздел 2
Дългови инструменти
Член 334
Нетни позиции в дългови инструменти
Нетните позиции се класифицират в съответствие с валутата, в която са деноминирани, а капиталовите изисквания за общ и специфичен риск се изчисляват за всяка валута поотделно.
Подраздел 1
Специфичен риск
Член 335
Ограничение на капиталовото изискване за нетна позиция
Институцията може да наложи ограничение на капиталовото изискване за специфичен риск за нетна позиция в дългов инструмент, което да бъде равно на максималния размер на евентуалната загуба, свързана с риск от неизпълнение. За късите позиции това ограничение може да се изчисли като промяна в стойността, дължаща се на незабавно елиминиране на риска от неизпълнение за инструмента или базисните лица, когато е приложимо.
Член 336
Капиталово изискване за несекюритизиращи дългови инструменти
1. Институцията причислява нетните позиции от търговския си портфейл в инструменти, които не са секюритизиращи позиции, изчислени в съответствие с член 327, към съответните категории в таблица 1 въз основа на техния емитент или длъжник, вътрешната или външната кредитна оценка и остатъчния матуритет, като след това ги умножава по теглата, посочени в същата таблица. Тя събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член, независимо дали са дълги или къси, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Таблица 1
Категории
Капиталово изискване за специфичен риск
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 0 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
0 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 20 % или 50 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск, и други квалифицирани позиции, определени в параграф 4.
0,25 % (остатъчен срок до окончателния матуритет до шест месеца включително)
1,00 % (остатъчен срок до окончателния матуритет над шест месеца и до 24 месеца включително)
1,60 % (остатъчен срок до матуритета над 24 месеца)
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 100 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
8,00 %
Дългови ценни книжа, които биха получили рисково тегло 150 % съгласно стандартизирания подход за кредитен риск.
12,00 %
2. За да могат институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход спрямо класа експозиции, към който спада емитентът на дълговия инструмент, да използват рисково тегло по стандартизирания подход за кредитен риск съгласно параграф 1, емитентът на експозицията има вътрешна оценка с параметър PD, равен или по-нисък от присъщия на съответната степен на кредитно качество съгласно стандартизирания подход.
3. Институциите могат да изчислят изискванията за специфичен риск за всички облигации, които получават рисково тегло 10 % съгласно третирането, предвидено в член 129, параграфи 4, 5 и 6, третирайки го като половината от приложимото капиталово изискване за специфичен риск за втората категория в таблица 1.
4. Други квалифицирани позиции са:
а)
дългите и късите позиции в активи, за които няма кредитна оценка от одобрена АВКО и които отговарят на всяко едно от следните условия:
i)
смятани са от съответната институция за достатъчно ликвидни;
ii)
инвестиционното им качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
iii)
търгувани са на поне един регулиран пазар в държава членка или на фондова борса в трета държава, при условие че тази борса е призната от компетентните органи на съответната държава членка;
б)
дългите и късите позиции в активи, емитирани от институции, за които се прилагат капиталовите изисквания по настоящия регламент, които са смятани от съответната институция за достатъчно ликвидни и чието инвестиционно качество според преценката на институцията е поне равностойно на качеството на активите по таблица 1, втори ред;
в)
ценните книжа, емитирани от институции, за които се счита, че имат кредитно качество, равностойно или по-високо от кредитното качество от втора степен съгласно стандартизирания подход за кредитен риск на експозициите към институции, и за които се прилагат надзорни и регулаторни разпоредби, съпоставими с тези по настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС
Институциите, които използват разпоредбите по буква а) или буква б), трябва да имат документирана методология, с чиято помощ преценяват дали активите отговарят на изискванията по посочените букви, и уведомят компетентните органи за тази методология.
Член 337
Капиталово изискване за секюритизиращи инструменти
1. По отношение на инструментите в търговския портфейл, които са секюритизиращи позиции, институцията претегля своите нетни позиции, изчислени в съответствие с член 327, параграф 1, със следните тегла:
а)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал стандартизираният подход за кредитен риск: 8 % от рисковото тегло съгласно стандартизирания подход по дял II, глава 5, раздел 3;
б)
за секюритизиращи позиции, за които в банковия портфейл на същата институция би се прилагал вътрешнорейтинговият подход: 8 % от рисковото тегло съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 5, раздел 3.
2. Изложеният в член 262 метод на надзорната формула може да бъде използван, когато институцията може да представи оценки на PD и, ако е приложимо, на стойността на експозицията и LGD, използвани при метода на надзорната формула, в съответствие с изискванията за оценка на тези параметри съгласно вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
Институция, различна от институция инициатор, която би могла да прилага този метод за същата секюритизираща позиция в банковия си портфейл, може да го използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако институцията изпълнява условието по първа алинея
Оценките на PD и LGD като входящи данни по метода на надзорната формула могат да бъдат определени и въз основа на оценките, получени при прилагане на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск от институция, на която е дадено разрешение да използва вътрешен модел за специфичен риск за дългови инструменти. Вторият вариант може да се използва само с разрешението на компетентните органи, което се дава, ако тези оценки отговарят на количествените изисквания за вътрешнорейтинговия подход по дял II, глава 3.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 ЕБО издава указания за използването на оценки за PD иLGD като входящи данни, когато тези оценки се основават на модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск.
3. За секюритизиращите позиции, за които се изисква допълнително рисково тегло съгласно член 3407, се прилага тегло в размер на 8 % от общото рисково тегло.
С изключение на секюритизиращите позиции, третирани съгласно член 338, параграф 4, институцията събира своите претеглени позиции, получени от прилагането на настоящия член (независимо дали са дълги или къси), за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
4. Чрез дерогация от параграф 3, втора алинея за преходния период до 31 декември 2014 г. институцията събира отделно своите претеглени нетни дълги позиции и своите претеглени нетни къси позиции. По-големият сбор представлява капиталовото изискване за специфичен риск. Институцията обаче отчита на всеки три месеца пред компетентния орган на държавата членка по произход общия размер на своите претеглени нетни дълги и нетни къси позиции, разпределени по видове базисни активи.
5. Когато институцията - инициатор на традиционна секюритизация, не отговаря на условията за прехвърляне на значителен риск по член 243, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции вместо секюритизиращите си позиции от тази секюритизация.
Когато институцията-инициатор на синтетична секюритизация, не отговаря на условията прехвърляне на значителен риск по член 244, при изчислението на капиталовото изискване съгласно настоящия член, тя включва секюритизираните експозиции от тази секюритизация, но не и получената за секюритизирания портфейл кредитна защита, ако има такава.
Член 338
Капиталови изисквания за портфейла за корелационно търгуване
1. Портфейлът за корелационно търгуване се състои от секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение, които отговарят на всеки един от следните критерии:
а)
позициите не са нито пресекюритизиращи позиции, нито опции върху секюритизационен транш, нито каквито и да било други деривати по секюритизирани експозиции, които не предоставят пропорционален дял от приходите от секюритизационен транш;
б)
всички референтни инструменти са едно от следните:
i)
издадените върху задължения на едно лице инструменти, включително издадените върху задължения на едно лице кредитни деривати, за които съществува ликвиден двупосочен пазар;
ii)
обичайно търгувани индекси, базирани на тези референтни лица.
Приема се, че двупосочен пазар съществува, когато има независими добросъвестни предложения за покупка и продажба, така че в рамките на един ден може да бъде определена цена, достатъчно близка до последната продажна цена или до текущите добросъвестни конкурентни котировки за покупка и продажба, и на тази цена може да бъде извършен сетълмент за относително кратко време съобразно обичайната търговска практика.
2. Позиции, които се отнасят до някой от следните елементи, не са част от портфейла за корелационно търгуване:
а)
базисен актив, който може да бъде отнесен към класа експозиции „експозиции на дребно“ или към класа експозиции „експозиции, обезпечени с ипотека върху недвижим имот“ съгласно стандартизирания подход за кредитен риск в банковия портфейл на институцията;
б)
вземане от дружество със специална цел, обезпечено, пряко или косвено, с позиция, която сама по себе си не би отговаряла на изискванията за включване в портфейла за корелационно търгуване съгласно параграф 1 и настоящия параграф.
3. Институцията може да включи в портфейла за корелационно търгуване позиции, които не са нито секюритизиращи позиции, нито кредитни деривати за n-то неизпълнение, но които хеджират други позиции от този портфейл, при условие че за инструмента или базисните му инструменти съществува ликвиден двупосочен пазар, както е описано в параграф 1, последна алинея.
4. Институцията определя по-голямата от посочените по-долу суми като капиталовото изискване за специфичен риск на портфейла за корелационно търгуване:
а)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните дълги позиции от портфейла за корелационно търгуване;
б)
общото капиталово изискване за специфичен риск, което би било приложимо само за нетните къси позиции от портфейла за корелационно търгуване.
Подраздел 2
Общ риск
Член 339
Матуритетен подход за изчисляване на общия риск
1. С цел изчисляване на капиталовите изисквания за общ риск всички позиции се претеглят според своя матуритет съгласно параграф 2, за да се пресметне размерът на собствения капитал, необходим за покриването им. Това изискване се намалява, когато една претеглена позиция се държи заедно с противоположна претеглена позиция в рамките на същия матуритетен интервал. Намаление на изискването се извършва също така, когато противоположните претеглени позиции спадат към различни матуритетни интервали, като размерът на това намаление зависи едновременно от това дали двете позиции се числят към една и съща зона или не, както и от конкретните зони, към които се числят.
2. Институцията разпределя нетните си позиции в съответните матуритетни интервали в колона 2 или колона 3, в зависимост от случая, в таблица 2 от параграф 4. Тя прави това въз основа на остатъчния матуритет в случаите на инструменти с фиксиран лихвен процент и въз основа на срока до следващото определяне на лихвения процент в случаите на инструменти, по които лихвеният процент се променя преди окончателния матуритет. Тя също така прави разграничение между дългови инструменти с купон от 3 % или повече и тези с купон под 3 %, като по този начин ги включва в колона 2 или колона 3 на таблица 2. След това тя умножава всяка от позициите с теглото за съответния матуритетен интервал, посочено в колона 4 на таблица 2.
3. След това институцията изчислява сбора на претеглените дълги позиции и сбора на претеглените къси позиции във всеки матуритетен интервал. Частта на претеглените дълги позиции, която се съчетава с частта на претеглените къси позиции в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната претеглена позиция в този матуритетен интервал, докато остатъчните дълги или къси позиции съставляват несъчетаната претеглена позиция за същия матуритетен интервал. След това се изчислява общият размер на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали.
4. Институцията изчислява общите размери на несъчетаните претеглени дълги позиции за интервалите, включени във всяка от зоните в таблица 2, за да получи несъчетаната претеглена дълга позиция за всяка зона. По същия начин се изчислява сборът на несъчетаните претеглени къси позиции за всеки интервал в конкретна зона, за да се изчисли несъчетаната претеглена къса позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга позиция за дадена зона, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса позиция за същата зона, е съчетаната претеглена позиция за тази зона. Частта от несъчетаната претеглена дълга или несъчетаната претеглена къса позиция за зона, която не може да се съчетае по този начин, представлява несъчетаната претеглена позиция за тази зона.
Таблица 2
Зона
Матуритетен интервал
Тегло в (%)
Предполагаема промяна в лихвения процент (%)
Купон от 3 % или повече
Купон от по-малко от 3 %
I
0 ≤ 1 месец
0 ≤ 1 месец
0,00
-
1 ≤ 3 месеца
1 ≤ 3 месеца
0,20
1,00
3 ≤ 6 месеца
3 ≤ 6 месеца
0,40
1,00
6 ≤ 12 месеца
6 ≤ 12 месеца
0,70
1,00
II
1 ≤ 2 години
1,0 ≤ 1,9 години
1,25
0,90
2 ≤ 3 години
1,9 ≤ 2,8 години
1,75
0,80
3 ≤ 4 години
2,8 ≤ 3,6 години
2,25
0,75
III
4 ≤ 5 години
3,6 ≤ 4,3 години
2,75
0,75
5 ≤ 7 години
4,3 ≤ 5,7 години
3,25
0,70
7 ≤ 10 години
5,7 ≤ 7,3 години
3,75
0,65
10 ≤ 15 години
7,3 ≤ 9,3 години
4,50
0,60
15 ≤ 20 години
9,3 ≤ 10,6 години
5,25
0,60
20 години
10,6 ≤ 12,0 години
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 години
8,00
0,60
20 години
12,50
0,60
5. Размерът на несъчетаната претеглена дълга или къса позиция в зона I, която се съчетава с несъчетаната претеглена къса или дълга позиция в зона II, представлява съчетаната претеглена позиция между зони I и II. Същото изчисление се прави за оставащата част от несъчетаната претеглена позиция в зона II и несъчетаната претеглена позиция в зона III, за да се изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III.
6. Институцията може да обърне реда на изчисление по параграф 5, за да изчисли съчетаната претеглена позиция между зона II и зона III, преди да изчисли позицията между зона I и зона II.
7. Останалата част от несъчетаната претеглена позиция в зона I след това се съчетава с това, което е останало в зона III след съчетаването със зона II, за да се получи съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III.
8. Остатъчните позиции след трите отделни изчисления за съчетаване по параграфи 5, 6 и 7 се събират.
9. Капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от:
а)
10 % от сбора на съчетаните претеглени позиции във всички матуритетни интервали;
б)
40 % от съчетаната претеглена позиция в зона I;
в)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона II;
г)
30 % от съчетаната претеглена позиция в зона III;
д)
40 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона II и между зона II и зона III;
е)
150 % от съчетаната претеглена позиция между зона I и зона III;
ж)
100 % от остатъчните несъчетани претеглени позиции.
Член 340
Дюрационен подход за изчисляване на общия риск
1. За изчисляването на капиталовото изискване за общ риск по дългови инструменти институциите могат да използват подход, който отразява дюрацията, вместо подхода по член 339, при условие че това се извършва последователно.
2. При дюрационния подход по параграф 1 институцията взема пазарната стойност на всеки дългов инструмент с фиксиран лихвен процент и на тази основа изчислява доходността му до падежа, която представлява вътрешната норма на дисконтиране за този инструмент. В случаите на инструменти с променлив лихвен процент институцията взема пазарната стойност на всеки инструмент и на тази основа изчислява доходността му, като допуска, че главницата е дължима при следващата промяна на лихвения процент.
3. След това институцията изчислява модифицираната дюрация на всеки дългов инструмент по следната формула:
където:
D
=
дюрацията, изчислена по следната формула:
където:
R
=
доходността до падежа;
Ct
=
паричният поток в момент t;
M
=
общият матуритет.
В изчислението на модифицираната дюрация се прави корекция за дълговите инструменти, при които има риск от предсрочно изплащане. ЕБО издава насоки за начина на прилагане на тези корекции в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. След това институцията отнася всеки дългов инструмент към съответната зона в таблица 3. Тя прави това въз основа на модифицираната дюрация за всеки инструмент.
Таблица 3
Зона
Модифицирана дюрация
(в години)
Предполагаема промяна на лихвения процент (в %)
I
0 ≤ 1,0
1,0
II
1,0 ≤ 3,6
0,85
III
3,6
0,7
5. След това институцията изчислява дюрационно претеглената позиция за всеки инструмент, като умножава пазарната му стойност по модифицираната дюрация и по предполагаемата промяна на лихвения процент за инструмент с конкретната модифицирана дюрация (вж. колона 3 от таблица 3).
6. Институцията изчислява дюрационно претеглените си дълги и къси позиции в рамките на всяка зона. Размерът на дюрационно претеглените дълги позиции, които са съчетани с дюрационно претеглените къси позиции в рамките на всяка зона, представлява съчетаната дюрационно претеглена позиция за тази зона.
След това институцията изчислява несъчетаните дюрационно претеглени позиции за всяка зона. После институцията следва процедурите, предвидени за несъчетаните претеглени позиции в член 339, параграфи 5-8.
7. След това капиталовото изискване на институцията се изчислява като сбор от следните:
а)
2 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция за всяка зона;
б)
40 % от съчетаните дюрационно претеглени позиции между зони I и II и между зони II и III;
в)
150 % от съчетаната дюрационно претеглена позиция между зони I и III;
г)
100 % от остатъчните несъчетани дюрационно претеглени позиции.
Раздел 3
Капиталови инструменти
Член 341
Нетни позиции в капиталови инструменти
1. Институцията сборува поотделно всички свои нетни дълги позиции и всички свои нетни къси позиции в съответствие с член 327. Сборът от абсолютните стойности на двете числа представлява общата брутна позиция.
2. Институцията изчислява поотделно за всеки пазар разликата между сбора на нетните дълги позиции и нетните къси позиции. Сборът от абсолютните стойности на тези разлики представлява общата нетна позиция.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на понятието „пазар“, използвано в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първата алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 342
Специфичен риск на капиталови инструменти
Институцията умножава общия размер на брутната си позиция по 8 %, за да изчисли своето капиталово изискване за специфичен риск.
Член 343
Общ риск на капиталови инструменти
Капиталовото изискване за общ риск е общият размер на нетната позиция на институцията, умножен по 8 %.
Член 344
Борсови индекси
1. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, посочващи борсовите индекси, за които може да се ползват методите за третиране, предвидени в параграф 4, второ изречение.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
2. Преди влизането в сила на техническите стандарти по параграф 1 институциите могат да продължат да прилагат третирането по параграфи 3 и 4, ако компетентните органи са прилагали този начин на третиране преди 1 януари 2014 г.
3. Фючърсите върху борсови индекси, делта претеглените еквиваленти на опциите при фючърсите върху борсови индекси и борсовите индекси, събирателно наричани „фючърси върху борсови индекси“, могат да бъдат разпределени по позиции във всеки от съставящите ги капиталови инструменти. Тези позиции могат да се третират като базисните позиции в съответните капиталови инструменти и могат да бъдат нетирани срещу противоположни позиции в самите базисни капиталови инструменти. Институциите уведомяват компетентния орган за начина, по който използват този метод на третиране.
4. Ако даден фючърс върху борсови индекси не е разпределен по базисните си позиции, той се третира като отделен капиталов инструмент. Въпреки това специфичният риск по такъв отделен капиталов инструмент може да не се взема предвид, ако съответният фючърс върху борсови индекси се търгува на борсата и представлява приложим и подходящо диверсифициран индекс.
Раздел 4
Поемане на емисии
Член 345
Намаляване на нетните позиции
1. При поемане на емисия на дългови и капиталови инструменти институцията може да използва описаната по-долу процедура за изчисляване на капиталовите изисквания. Първо, тя изчислява нетните си позиции чрез приспадане на поетите позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официални споразумения. След това институцията намалява нетните позиции с редуциращите коефициенти от таблица 4 и изчислява капиталовите изисквания, използвайки намалените поети позиции.
Таблица 4
работен ден 0:
100 %
работен ден 1:
90 %
работни дни 2 и 3:
75 %
работен ден 4:
50 %
работен ден 5:
25 %
след работен ден 5:
0 %.
За „работен ден 0“ се счита работният ден, в който институцията поема безусловно задължение да приеме определено количество ценни книжа по договорена цена.
2. Институцията уведомява компетентните органи, когато прилага начина на третиране по параграф 1.
Раздел 5
Капиталови изисквания за специфичен риск за позиции, хеджирани с кредитни деривати
Член 346
Признаване на хеджирането с кредитни деривати
1. Хеджирането с кредитни деривати се признава в съответствие с принципите, изложени в параграфи 2-6.
2. Институциите третират позицията в кредитен дериват като първото рамо на позицията, а хеджираната позиция със същата номинална или в съответните случаи условна стойност - като второто рамо на позицията.
3. Пълно признаване на защитата се дава, когато стойностите на двете рамена на позицията се изменят винаги в противоположни посоки и с приблизително един и същи размер. Такъв е случаят, когато:
а)
двете рамена на позицията се състоят от напълно идентични инструменти;
б)
дългата директна позиция е хеджирана със суап за обща доходност (или обратно) и има съвпадение между съответното задължение и базисната експозиция (тоест директната позиция). Матуритетът на суапа може да се различава от този на базисната експозиция.
В тези случаи капиталови изисквания за специфичен риск не се прилагат за нито едно от рамената на позицията.
4. Ще се прилага приспадане на 80 % от специфичния риск, когато стойностите на двете рамена се изменят винаги в противоположна посока и когато има съвпадение по отношение на референтното задължение, на матуритетите на референтното задължение и на кредитния дериват, както и на валутата на базисната експозиция. Освен това основните характеристики на договора за кредитен дериват не водят до промени в цената му, които съществено се различават от ценовите промени на касовата позиция. В случай че със сделката се прехвърля риск, приспадането на 80 % от специфичния риск ще се прилага към страната на сделката с по-високо капиталово изискване, а изискванията за специфичен риск на другата страна са нулеви.
5. Частично признаване извън случаите по параграфи 3 и 4 се дава в следните случаи:
а)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква б), но е налице несъответствие в активите между референтното задължение и базисната експозиция. Позициите обаче отговарят на следните изисквания:
i)
референтното задължение е със същия или по-нисък ранг спрямо базисното задължение;
ii)
базисното и референтното задължение имат един и същ длъжник, като имат правно задължителни клаузи във връзка със свързаното неизпълнение или свързаното предсрочно погасяване.
б)
позицията попада в обхвата на параграф 3, буква а) или параграф 4, но е налице валутно или падежно несъответствие между кредитната защита и базисния актив. Това валутно несъответствие се отразява в капиталовото изискване за валутен риск;
в)
позицията попада в обхвата на параграф 4, но е налице несъответствие в активите между касовата позиция и кредитния дериват. Базисният актив обаче се включва в задълженията (за доставка) в документацията по кредитния дериват.
За да се даде частично признаване, вместо да се събират капиталовите изисквания за специфичен риск за всяко от рамената на сделката, се прилага само по-високото от двете капиталови изисквания.
6. Във всички случаи извън обхвата на параграфи 3-5 се прилага капиталово изискване за специфичен риск отделно за двете рамена на позицията.
Член 347
Признаване на хеджирането с кредитни деривати за първо и n-то неизпълнение
В случая на кредитните деривати за първо неизпълнение и кредитните деривати за n-то неизпълнение се прилага следният начин на третиране за признаването, което трябва да се даде по член 346:
а)
когато дадена институция получава кредитна защита за няколко референтни лица - страни по кредитен дериват, при условие че първото неизпълнение измежду активите води до плащане и че с това кредитно събитие се прекратява договорът, институцията може да компенсира специфичния риск за референтното лице, за което съгласно таблица 1 от член 336 се прилага най-ниското изискване за специфичен риск измежду всички базисни референтни лица.
б)
когато n-тото неизпълнение сред експозициите доведе до плащане по кредитната защита, купувачът на защита може да компенсира специфичния риск само ако защитата е била получена и за неизпълненията от 1 до n-1 или когато вече са настъпили n-1 неизпълнения. В тези случаи описаната в буква а) методология за кредитни деривати за първо неизпълнение се следва, с подходящи изменения, и за продуктите за n-то неизпълнение.
Раздел 6
Капиталови изисквания за позиции в пки
Член 348
Капиталови изисквания за позиции в ПКИ
1. Без да се засягат други разпоредби в настоящия раздел, за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) от 32 %. Без да се засяга член 353, заедно с промененото третиране на инвестициите в злато по член 352, параграф 4, и член 367, параграф 2, буква б), за позициите в ПКИ се прилага капиталово изискване за позиционен риск, включващо специфичния и общия риск, и за валутен риск в размер на 40 %.
2. Освен ако в член 350 не е предвидено друго, не се разрешава нетиране между базисните инвестиции на ПКИ и други позиции на институцията.
Член 349
Общи критерии за ПКИ
ПКИ отговаря на критериите за прилагане на подхода по член 350, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
проспектът на ПКИ или равностоен документ съдържа всеки един от следните елементи:
i)
категориите активи, в които на ПКИ е разрешено да инвестира;
ii)
когато се прилагат лимити на инвестиране - относителните лимити и методологията за изчисляването им;
iii)
когато е разрешен ливъридж - максималното равнище на ливъридж;
iv)
когато е разрешено сключването на сделки с извънборсови финансови деривати или на репо сделки или предоставянето или получаването на ценни книжа в заем - политика за ограничаване на риска от контрагента по тези сделки;
б)
дейността на ПКИ се отчита чрез шестмесечни и годишни отчети, за да може да се извършва оценяване на активите, пасивите, приходите и дейността през съответния отчетен период;
в)
акциите или дяловете на ПКИ подлежат на обратно изкупуване с плащане в брой за сметка на активите на предприятието на ежедневна основа по искане на държателя им;
г)
инвестициите в ПКИ са отделени от активите на управляващото го дружество;
д)
налице е адекватна оценка на риска на ПКИ от страна на инвестиращата институция;
е)
ПКИ се управлява от лица, подлежащи на надзор в съответствие с Директива 2009/65/ЕО(или равностоен законодателен акт.
Член 350
Специални методи за ПКИ
1. Когато институцията получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да проучва тези базисни инвестиции, за да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск, включващ специфичния и общия риск. Съгласно този подход позициите в ПКИ се разглеждат като позиции в базисните инвестиции на ПКИ. Допустимо е нетиране между позициите в базисните инвестиции на ПКИ и други позиции, държани от институцията, при условие, че тя притежава достатъчно количество акции или дялове, така че да е възможно обратно изкупуване или размяна срещу базисните инвестиции.
2. Институциите могат да изчисляват капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ специфичния и общия риск) за позициите си в ПКИ, като допускат позиции, представляващи позициите, необходими за репликирането на състава и доходността на външно създадения индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа по буква а), при спазване на следните условия:
а)
целта на ПКИ е да копира състава и доходността на външно създаден индекс или фиксирана съвкупност от капиталови инструменти или дългови ценни книжа;
б)
минимален корелационен коефициент между дневните промени в цените на ПКИ и индекса или съвкупността от капиталови инструменти или дългови ценни книжа, които той отразява, е не по-малък от 0,9 и може да бъде надеждно изчислен за период от най-малко шест месеца.
3. Когато институцията не получава ежедневно сведения за базисните инвестиции на ПКИ, тя може да изчислява капиталовите изисквания за позиционен риск (включващ общия и специфичния риск) при спазване на следните условия:
а)
допуска се, че ПКИ първо инвестира в максимален размер според своите инвестиционни ограничения в класовете активи с най-високо капиталово изискване поотделно за общ риск и специфичен риск, а последващите си инвестиции извършва в низходящ ред до достигане на максималния общ лимит за инвестиране. Позицията в ПКИ ще се третира като пряко притежаване на поетата позиция;
б)
институциите отчитат максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат при заемане на позиции чрез ливъридж чрез ПКИ, когато изчисляват своето капиталово изискване поотделно за специфичен и общ риск, като увеличават пропорционално позицията в ПКИ до максималната експозиция към базисните инвестиционни позиции според инвестиционните ограничения на ПКИ;
в)
ако общото капиталово изискване за специфичен и общ риск съгласно настоящия параграф превишава посоченото в член 348, параграф 1, капиталовото изискване се ограничава до този размер.
4. Институциите могат да разчитат на следните трети лица за изчисляването и отчитането на капиталовите изисквания за позициите си в ПКИ по параграфи 1-4 съгласно методите, изложени по настоящата глава:
а)
депозитаря на ПКИ, ако ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всичките си ценни книжа при този депозитар;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
ГЛАВА 3
Капиталови изисквания за валутен риск
Член 351
Минимум и претегляне във връзка с валутния риск
Ако сборът на общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута и на нетната позиция в злато, изчислен съгласно процедурата по член 352, включително за всички позиции в чуждестранна валута и в злато, за които капиталовите изисквания са изчислени чрез вътрешен модел, надхвърля 2 % от общия размер на собствения капитал, институцията изчислява капиталово изискване за валутен риск. Капиталовото изискване за валутен риск е равно на сбора на общата нетна позиция в чуждестранна валута и нетната позиция в злато (изразена в отчетната валута), умножен по 8 %.
Член 352
Изчисляване на общата нетна позиция в чуждестранна валута
1. Нетната открита позиция на институцията във всяка валута (включително в отчетната валута) и в злато се изчислява като сбор от следните елементи (положителни или отрицателни):
а)
нетната спот позиция (т.е. всички активи минус всички пасиви, включително начислената лихва, в съответната валута или съответно нетната спот позиция в злато);
б)
нетната форуърдна позиция (тоест всички суми, които трябва да бъдат получени, минус всички суми, които трябва да бъдат платени по форуърдни валутни сделки и форуърдни сделки за злато, включително валутни фючърси и фючърси върху злато, и главницата по валутни суапове, които не са включени в спот позицията);
в)
неотменяемите гаранции и подобни инструменти, които със сигурност ще станат изискуеми и най-вероятно са неотменяеми;
г)
нетната делта равностойност или основана на делта коефициент равностойност на всички валутни опции и опции върху злато;
д)
пазарната стойност на другите опции.
Използваният за целите на буква г) делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Институцията може да включи нетните бъдещи доходи или разходи, които още не са начислени, но вече са напълно хеджирани, ако прави това последователно.
Нетните позиции в съставните валути могат да бъдат разпределени от институцията до валутите, които ги съставляват, в съответствие с действащите квоти.
2. Всички позиции, които институцията съзнателно поема за хеджиране срещу неблагоприятния ефект от валутния курс върху показателите по член 92, параграф 1, могат да бъдат изключени от изчислението на нетните открити валутни позиции с разрешението на компетентните органи. Тези позиции са с нетърговски или структурен характер, а за всяка промяна в условията на изключването им се изисква отделно съгласие на компетентните органи. Същият начин на третиране при спазване на същите условия може да се прилага за позициите на институцията, които са свързани с елементи, които вече са приспаднати при изчислението на собствения капитал.
3. Институцията може да използва нетната настояща стойност при изчисляването на нетната си открита позиция във всяка валута и в злато, ако прилага този подход последователно.
4. Нетните къси и дълги позиции във всяка валута, различна от отчетната валута, и нетната дълга или къса позиция в злато се преизчисляват по спот курсовете в отчетната валута. След това те се събират поотделно, за да се получат съответно общите нетни къси позиции и общите нетни дълги позиции. По-големият от двата сбора представлява общата нетна позиция на институцията в чуждестранна валута.
5. Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са прилагали тези видове третиране преди 31 декември 2013 г.
Член 353
Валутен риск за позиции в ПКИ
1. За целите на член 352 по отношение на ПКИ се вземат предвид действителните позиции на ПКИ в чуждестранна валута.
2. Институциите могат да използват отчетността на следните трети лица във връзка с позициите в чуждестранна валута в ПКИ:
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за другите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, ако това дружество отговаря на критериите по член 132, параграф 3,буква а).
Коректността на изчисленията се потвърждава от външен одитор.
3. Ако институцията не разполага с достатъчно информация за валутните позиции на ПКИ, се приема, че инвестициите на ПКИ в чуждестранна валута са в максимално позволения размер съгласно инвестиционните им ограничения, а институциите при изчисление на своите капиталови изисквания за валутен риск за своите позиции в търговския портфейл вземат предвид максималната непряка експозиция, която биха могли да достигнат чрез поемане на позиции с ливъридж чрез ПКИ. Това се извършва чрез пропорционално увеличаване на позицията в ПКИ до максимално възможната експозиция към базисните инвестиции съгласно инвестиционните ограничения. Поетата позиция на ПКИ в чуждестранна валута се третира като отделна валута, подобно на третирането на инвестициите в злато, като към общата дълга позиция се добавя общата дълга открита валутна позиция, а общата къса позиция се добавя към общата къса открита валутна позиция, когато насоката на инвестициите на ПКИ е известна. Преди изчислението не се допуска нетиране между такива позиции.
Член 354
Валути с висока взаимосвързаност
1. Институциите могат да предвидят по-ниски капиталови изисквания за покриване на позициите си в приложимите валути с висока взаимосвързаност. Две валути се смятат за валути с висока взаимосвързаност само ако за възникването на загуба, изчислена на базата на всекидневните данни за валутния курс за предходните три или пет години и проявяваща се при еднакви и противоположни позиции в тези валути през следващите 10 работни дни, която възлиза на 4 % или по-малко от стойността на съответната съчетана позиция (оценена в отчетната валута), съществува вероятност от поне 99 %, когато се използва тригодишен период на наблюдение, и от 95 %, когато се използва петгодишен период на наблюдение. Капиталовото изискване за съчетаната позиция при две валути с висока взаимосвързаност е 4 %, умножено по стойността на съчетаната позиция.
2. При изчисляването на изискванията по настоящата глава институциите могат да не отчитат позициите във валути, за които има сключено правно обвързващо междуправителствено споразумение за ограничаване на измененията на курса спрямо други валути, обхванати от същото споразумение. Институциите изчисляват съчетаните си позиции по тези валути и прилагат за тях капиталово изискване, което е не по-малко от половината от максимално допустимото изменение, предвидено в съответното междуправителствено споразумение по отношение на съответните валути.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, за които може да се използва третирането по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Капиталовото изискване за съчетаните позиции във валутите на държавите членки, участващи във втория етап на икономическия и паричен съюз, може да бъде изчислено като 1,6 % от стойността на тези съчетани позиции.
5. Само несъчетаните позиции във валутите по настоящия член се включват в общата нетна открита позиция съгласно член 341, параграф 4.
6. Когато ежедневните данни за валутния курс за предходните три или пет години, при еднакви и противоположни позиции в две валути през следващите 10 работни дни, показват, че тези две валути се намират в перфектна положителна корелация и институцията във всеки един момент може да е изправена пред нулева разлика между цените „продава“ и „купува“ в съответните сделки, институцията може след изрично разрешение от компетентния орган да приложи капиталово изискване от 0 % до края на 2017 г.
ГЛАВА 4
капиталови изисквания за стоков риск
Член 355
Избор на метод във връзка със стоковия риск
При спазване на членове 356-358 институциите изчисляват капиталовото изискване за стоков риск по един от методите, изложени в член 359, 360 или 361.
Член 356
Спомагателна дейност във връзка със стоки
1. Институциите, които извършват спомагателна дейност със селскостопански продукти, могат да определят капиталовите изисквания за наличните си стоки към края на всяка година по отношение на следващата година, ако е спазено всяко едно от следните условия:
а)
по всяко време на годината институцията притежава за този риск собствен капитал, който е не по-нисък от средното капиталово изискване за този риск, предвидено чрез консервативен подход за следващата година;
б)
институцията извършва консервативна оценка на очакваната променливост за изчисления резултат по буква а);
в)
средното капиталово изискване за този риск не надхвърля 5 % от собствения капитал или 1 милион евро, а при отчитане на прогнозираната променливост по буква б) очакваният максимален размер на капиталовите изисквания не надхвърля 6,5 % от собствения капитал;
г)
институцията следи постоянно дали оценките, извършени съгласно букви а) и б), все още отразяват действителността.
2. Институцията уведомява компетентните органи за начина, по който използват варианта по параграф 1.
Член 357
Позиции в стоки
1. Всяка позиция в стоки или стокови деривати се изразява посредством стандартната мерна единица. Спот цената за всяка стока се изразява в отчетната валута.
2. Счита се, че позициите в злато или деривати върху злато са изложени на валутен риск, и с цел изчисление на стоковия риск те се третират съгласно глава 3 или 5, в зависимост от случая.
3. За целите на член 360, параграф 1, превишението на дългите позиции на институцията над късите позиции или обратно в една и съща стока и идентични стокови фючърси, опции и варанти е нейната нетна позиция във всяка стока. Дериватните инструменти се третират съгласно член 358 като позиции в базисната стока.
4. За изчисляването на дадена позиция в стока следните позиции се разглеждат като позиции в една и съща стока:
а)
позициите в различни подкатегории стоки в случаите, когато стоките от подкатегориите са взаимозаменяеми;
б)
позициите в подобни стоки, ако те са близки заместители и ако може ясно да се установи минимален корелационен коефициент от 0,9 между ценовите промени за период от най-малко една година.
Член 358
Специални инструменти
1. Стоковите фючърси и форуърдните ангажименти за покупка или продажба на отделни стоки се включват в системата за измерване като условни стойности, изразени в стандартната мерна единица, и им се определя матуритет според техния краен срок.
2. Стоковите суапове, при които едната част на сделката е по фиксирана цена, а другата - по текущата пазарна цена, се третират като поредица от позиции, равни на условната стойност по договора, като на всяко от плащанията по суапа съответства една позиция в съответния матуритетен интервал в член 359, параграф 1. Позициите са дълги, ако институцията плаща по фиксирана цена и получава по променлива цена, и къси, ако институцията получава по фиксирана цена и плаща по променлива цена. Стоковите суапове, при които частите на сделката са в различни стоки, трябва да се отчитат по съответните отчетни таблици съгласно подхода на матуритетната стълбица.
3. Опциите и варантите върху стоки или върху стокови деривати се третират като позиции, равни по стойност на размера на базисния актив, за който се отнася опцията, умножен по съответния делта коефициент за целите на настоящата глава. Тези позиции могат да се нетират срещу всички позиции в идентична базисна стока или стоков дериват. Използваният делта коефициент е този на съответната борса. За извънборсови опции или когато липсва делта коефициентът на съответната борса, след разрешение от компетентните органи институцията може сама да изчисли делта коефициента, като използва подходящ модел. Разрешение се дава, ако с модела правилно се оценява процентното изменение на стойността на опцията или варанта при малки промени в пазарната цена на базисния инструмент.
Освен делта-риска институциите адекватно отразяват и другите рискове, свързани с опциите, в капиталовите изисквания.
4. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на набор от методи за отразяване на другите рискове освен делта-риска в капиталовите изисквания по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2013 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в първа алинея, компетентните органи могат да продължат да прилагат съществуващите видове национално третиране, ако вече са ги прилагали преди 31 декември 2013 г.
5. Институцията включва съответните стоки в изчислението на своето капиталово изискване за стоков риск в един от следните случаи:
а)
когато институцията е прехвърлителят на стоките или гарантираните права върху стоките при репо споразумение;
б)
когато институцията е заемодателят при споразумение за отдаване на стоки в заем.
Член 359
Подход на матуритетната стълбица
1. Институцията използва отделна матуритетна стълбица в съответствие с таблица 1 за всяка стока. Всяка позиция в тази стока се включва в подходящия матуритетен интервал. Стоките в наличност се включват в първия матуритетен интервал от 0 до 1 месец включително.
Таблица 1
Матуритетен интервал
(1)
Спред (в %)
(2)
0 ≤ 1 месец
1,50
1 ≤ 3 месеца
1,50
3 ≤ 6 месеца
1,50
6 ≤ 12 месеца
1,50
1 ≤ 2 години
1,50
2 ≤ 3 години
1,50
3 години
1,50
2. Следните позиции в една и съща стока могат да бъдат прихващани и включвани в подходящите матуритетни интервали в нетен размер:
а)
позиции в договори, чиито падежи са на една и съща дата;
б)
позиции в договори, чиито падежи се различават с не повече от 10 дни, ако договорите се търгуват на пазари, на които има ежедневни доставки.
3. След това институцията изчислява сбора на дългите позиции и сбора на късите позиции във всеки матуритетен интервал. Сборът на дългите позиции, които са съчетани с късите в даден матуритетен интервал, представлява съчетаната позиция в този интервал, а остатъчната дълга или къса позиция е несъчетаната позиция за същия интервал.
4. Частта от несъчетаната дълга позиция за даден матуритетен интервал, която е съчетана с несъчетаната къса позиция (или обратното) за следващия матуритетен интервал, е съчетаната позиция между двата матуритетни интервала. Частта на несъчетаната дълга или несъчетаната къса позиция, която не може да бъде съчетана по този начин, е несъчетаната позиция.
5. Капиталовите изисквания на институцията за всяка стока се изчисляват въз основа на съответната матуритетна стълбица като сбор от следното:
а)
сбора на съчетаните дълги и къси позиции, умножен по съответния спред от втората колона на таблица 1 за всеки падежен интервал и по спот цената на стоката;
б)
съчетаната позиция между два матуритетни интервала за всеки матуритетен интервал, в който се пренася несъчетана позиция, умножена по 0,6 % (коефициент на пренос) и по спот цената на стоката;
в)
остатъчните несъчетани позиции, умножени по 15 % (окончателен коефициент) и по спот цената на стоката.
6. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока в съответствие с параграф 5.
Член 360
Опростен подход
1. Капиталовото изискване на институцията за всяка стока се изчислява като сбор от:
а)
15 % от нетната позиция (дълга или къса), умножена по спот цената на стоката;
б)
3 % от брутната позиция (дълга плюс къса), умножена по спот цената на стоката.
2. Общото капиталово изискване на институцията за стоков риск се изчислява като сбор от капиталовите изисквания, изчислени за всяка стока съгласно параграф 1.
Член 361
Разширен подход на матуритетната стълбица
Институциите могат да използват минималния спред, минималния коефициент на пренос или минималния окончателен коефициент, изложени в таблица 2 по-долу, вместо посочените в член 359, при условие че институциите:
а)
осъществяват значителна търговия със стоки;
б)
имат подходящо диверсифициран портфейл от стоки;
в)
все още не са в състояние да използват вътрешни модели с цел изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
Таблица 2
Благородни метали
(с изключение на злато)
Неблагородни метали
Селскостопански продукти
(нетрайни продукти)
Други, включително енергийни продукти
Спред (%)
1,0
1,2
1,5
1,5
Коефициент на пренос (%)
0,3
0,5
0,6
0,6
Окончателен коефициент (%)
8
10
12
15
Институциите уведомяват компетентните органи за начина, по който използват настоящия член, като представят и доказателство за усилията си да въведат вътрешен модел за изчисляване на капиталовото изискване за стоков риск.
ГЛАВА 5
Използване на вътрешни модели за изчисляване на капиталовите изисквания
Раздел 1
Разрешение и капиталови изисквания
Член 362
Специфичен и общ риск
За целите на настоящата глава позиционният риск по търгуван дългов или капиталов инструмент или по базиран на тях дериват може да бъде разделен на два компонента. Първият е неговият специфичен рисков компонент и включва риска от промяна в цената на инструмента в резултат на фактори, свързани с неговия емитент или - в случай на дериват - с емитента на базисния инструмент. Вторият компонент включва общия риск от промяна в цената на инструмента, дължаща се на промяна в равнището на лихвените проценти (в случай на търгуван дългов инструмент или дългов дериват) или на цялостно движение на пазара на капиталови инструменти, което не е свързано с конкретни характеристики на отделните ценни книжа (в случай на капиталов инструмент или капиталов дериват).
Член 363
Разрешение за използване на вътрешни модели
1. След като са се уверили, че институцията спазва съответните изисквания по раздели 2, 3 и 4, компетентните органи дават на институцията разрешение да изчислява своите капиталови изисквания за една или няколко от посочените по-долу категории рискове чрез вътрешни модели вместо или в комбинация с методите по глави 2-4:
а)
общ риск по капиталови инструменти;
б)
специфичен риск по капиталови инструменти;
в)
общ риск по дългови инструменти;
г)
специфичен риск по дългови инструменти;
д)
валутен риск;
е)
стоков риск.
2. За категориите рискове, за които на институцията не е дадено разрешение да използва вътрешни модели съгласно параграф 1, институцията продължава да изчислява капиталовите изисквания съответно по глави 2, 3 и 4. Разрешение от компетентните органи за използване на вътрешни модели се изисква за всяка категория риск и се предоставя само ако вътрешният модел обхваща съществена част от позициите на определена категория риск.
3. За съществените промени в използването на вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва, разширяването на употребата им, особено чрез включване на допълнителни категории рискове, и първоначалното изчисление на стресираната стойност под риск съгласно член 365, параграф 2, се изисква отделно разрешение от компетентния орган.
Институциите уведомяват компетентните органи за всички други разширявания на употребата и промени в използването на тези вътрешни модели, които институцията е получила разрешение да използва.
4. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията, съгласно които се преценява дали разширенията и измененията в употребата на вътрешните модели са съществени;
б)
методологията за оценка, съгласно която компетентните органи разрешават на институциите да използват вътрешни модели.
в)
условията, при които обхванатата от вътрешния модел част от позициите в дадена рискова категория се счита за „съществена“, както е посочено в параграф 2.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 364
Капиталови изисквания при използването на вътрешни модели
1. Всяка институция, която използва вътрешен модел, освен капиталовите изисквания, изчислени съгласно глави 2, 3 и 4 за категориите рискове, за които не е получила разрешение да използва вътрешен модел, изпълнява и капиталови изисквания, изчислени като сбор от сумите по букви а) и б):
а)
по-високата измежду следните стойности:
i)
нейната стойност под риск за предходния ден, изчислена съгласно член 365, параграф 1 (VaRt-1);
ii)
средната величина на измерените дневни стойности под риск в съответствие с член 365, параграф 1 за всеки от предходните шестдесет работни дни (VaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (mc) съгласно член 366;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна стресирана стойност под риск, изчислена съгласно член 365, параграф 2 (sVaRt-1); и
ii)
средната величина на стресираните стойности под риск, изчислени по начина и с честотата, посочени в член 365, параграф 2, през предходните 60 работни дни (sVaRavg), умножена по мултипликационния коефициент (ms) съгласно член 366;
2. Институциите, които използват вътрешен модел за изчисляване на своето капиталово изискване за специфичен риск по дългови инструменти, спазват допълнително капиталово изискване, определено като сбор от сумите по букви а) и б) по-долу:
а)
капиталовото изискване, изчислено съгласно членове 337 и 338 за специфичния риск по секюритизиращи позиции и кредитни деривати за n-то неизпълнение в търговския портфейл, с изключение на включените в капиталовото изискване за специфичния риск по портфейла за корелационно търгуване съгласно раздел 5 и - в съответните случаи - капиталовото изискване за специфичен риск съгласно глава 2, раздел 6, за тези позиции в ПКИ, за които не са изпълнени нито условията по член 350, параграф 1, нито условията по член 350, параграф 2;
б)
по-високата измежду следните стойности:
i)
последната известна величина на показателя за риск за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, изчислена съгласно раздел 3;
ii)
средната величина на този показател за предходните 12 седмици.
3. Институциите, които имат портфейл за корелационно търгуване, отговарящ на изискванията по член 338, параграфи 1-3, могат да спазват капиталово изискване въз основа на член 377 вместо член 338, параграф 4, изчислявано като по-високата измежду следните стойности:
а)
последната известна величина на показателя за риск за портфейла за корелационно търгуване, изчислен съгласно раздел 5;
б)
средната величина на тази стойност за предходните 12 седмици;
в)
8 % от капиталовото изискване, което съгласно член 338, параграф 4 би било определено към момента на изчисляване на последната величина на показателя за риск, посочен в буква а) за всички позиции, включени във вътрешния модел за портфейла за корелационно търгуване.
Раздел 2
Общи изисквания
Член 365
Изчисляване на стойността под риск и стресираната стойност под риск
1. При изчисляването на стойността под риск съгласно член 353 се спазват следните изисквания:
а)
стойността под риск се изчислява ежедневно;
б)
използва се 99-процентов едностранен доверителен интервал;
в)
използва се 10-дневен период на държане;
г)
използва се ефективен исторически период на наблюдение от най-малко една година, освен когато е оправдан по-кратък период на наблюдение поради значително рязко увеличение на променливостта на цените;
д)
множеството от данни се актуализира най-малко веднъж месечно.
Институцията може да използва стойности под риск, изчислени при използване на периоди на държане под 10 дни, които се приравняват към период от 10 дни с помощта на подходяща методология, която подлежи на периодичен преглед.
2. Освен това институцията изчислява най-малко веднъж седмично стресираната стойност под риск за текущия портфейл съгласно изискванията по параграф 1, като входящите данни за модела за изчисляване на стойността под риск се съобразяват с историческите данни от непрекъснат 12-месечен период на значителен финансов стрес, свързан с портфейла на институцията. Изборът на такива исторически данни се подлага на поне ежегоден преглед от институцията, която съобщава резултатите на компетентните органи. ЕБО следи различните практики на изчисляване на стресираната стойност под риск и издава насоки за тези практики в съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 366
Регулаторни бек-тестове и мултипликационни коефициенти
1. Резултатите от изчисленията по член 365 се умножават по мултипликационните коефициенти (mc) и (ms).
2. Всеки един от мултипликационните коефициенти (mc) и (ms) представлява сбор от най-малко 3 и надбавка между 0 и 1 съгласно таблица 1. Надбавката зависи от броя на превишенията за последните 250 работни дни според данните от бек-тестовете на институцията, проведени по отношение на стойността под риск съгласно член 365, параграф 1.
Таблица 1
Брой превишения
Надбавка
По-малко от 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 или повече
1,00
3. Институциите броят превишения за деня въз основа на бек-тестове на хипотетичните и действителните промени в стойността на портфейла. Превишение е еднодневна промяна в стойността на портфейла, която надвишава съответната получена по модела на институцията еднодневна мярка за стойността под риск. С цел определяне на надбавката броят на превишенията се измерва поне веднъж на всяко тримесечие и се равнява на по-големия измежду броя на превишенията при хипотетичните и при действителните промени в стойността на портфейла.
Бек-тестването за хипотетични промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден при допускане, че позициите са непроменени.
Бек-тестването за действителните промени в стойността на портфейла се основава на сравнение между стойността на портфейла в края на деня и стойността му в края на следващия ден, без таксите, комисионите и нетния доход от лихви.
4. В отделни случаи компетентните органи могат да ограничат надбавката до размера, който произтича от превишенията при хипотетични промени, когато броят на превишенията при действителните промени не произтича от недостатъци на вътрешния модел.
5. За да могат компетентните органи непрекъснато да следят дали мултипликационните коефициенти са подходящи, институциите своевременно, при всички случаи в срок от пет работни дни, уведомяват компетентните органи за превишенията, установени чрез програмите им за бек-тестване.
Член 367
Изисквания за измерване на риска
1. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск и стоков риск, и всеки вътрешен модел, използван за корелационното търгуване, трябва да отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът обхваща точно всички съществени рискове;
б)
моделът отчита достатъчен брой рискови фактори в зависимост от степента на активност на институцията на съответните пазари. Когато рисков фактор е включен в модела за ценообразуване на институцията, но не е включен в модела за измерване на риска, институцията може да обоснове този пропуск по задоволителен за компетентните органи начин. Моделът за измерване на риска обхваща нелинейността на опциите и другите инструменти, както и корелационния риск и базисния риск. Когато се използват приближения за рисковите фактори, те се подкрепят от надеждни исторически данни за действителната държана позиция.
2. Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен риск, валутен риск или стоков риск, отговаря на всяко едно от следните изисквания:
а)
моделът включва набор от рискови фактори, съответстващи на лихвените проценти във всяка валута, в която институцията има балансови или задбалансови позиции, чувствителни към лихвените проценти. Институцията моделира кривите на доходността, като използва един от общоприетите подходи. За съществените експозиции към лихвен риск в основните валути и на основните пазари кривата на доходността се разделя на най-малко шест матуритетни интервала, за да обхване колебанията на променливостта на лихвените проценти по цялата крива на доходността. Моделът обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между различните криви на доходност;
б)
моделът включва рисковите фактори, съответстващи на златото и на отделните чуждестранни валути, в които са деноминирани позициите на институцията. По отношение на ПКИ се вземат предвид действителните им валутни позиции. Институциите могат да използват отчетността на трето лице за позицията на ПКИ в чуждестранна валута, когато точността на тази отчетност е надлежно осигурена. Ако институцията няма сведения за валутните позиции на ПКИ, тази позиция се измерва и третира в съответствие с член 353, параграф 3;
в)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всеки от капиталовите пазари, на които институцията държи значителни позиции;
г)
моделът използва отделен рисков фактор най-малко за всяка стока, в която институцията държи значителни позиции. Моделът трябва да обхваща и риска от движения с непълна функционална зависимост между подобни, но нееднакви стоки и експозицията към промените на форуърдните цени, възникващи от несъответствия на матуритетите. Той също така отчита пазарните характеристики, особено датите на доставка и възможността на търговците да закриват позиции;
д)
с вътрешния модел на институцията се оценява консервативно рискът от нисколиквидни позиции и позиции с ограничена ценова прозрачност посредством реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
3. Във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, институциите могат да използват емпирични зависимости в рамките на категориите рискове и между тях само ако подходът им за измерване на зависимостите е надежден и въведен изцяло.
Член 368
Качествени изисквания
1. Всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е надеждно разработен и обхваща всички операции на институцията, и по-специално, се спазва всяко едно от следните качествени изисквания:
а)
всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен или стоков риск е добре интегриран в ежедневния процес на институцията по управление на риска и служи за основа на отчитането на рисковите експозиции пред висшето ръководство;
б)
институцията има звено за контрол на риска, което е независимо от звената, участващи в търговската дейност, и се отчита директно пред висшето ръководство. Това звено отговаря за разработването и прилагането на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава. Звеното извършва първоначалното и текущото утвърждаване на всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, като носи отговорност за цялостната система за управление на риска. Звеното ежедневно изготвя и анализира отчети за резултатите от прилагането на всички вътрешни модели, използвани за изчисляване на капиталовите изисквания за позиционен, валутен и стоков риск, и за необходимите мерки, които трябва да бъдат предприети по отношение на лимитите за търгуване;
в)
управителният орган и висшето ръководство на институцията участват активно в процеса по контрол на риска, а всекидневните отчети, изготвяни от звеното за контрол на риска, се преглеждат от лица на такова ниво в йерархията, което им дава достатъчно правомощия да налагат както намаляване на позициите, заемани от отделните търговци, така и намаляване на общата рискова експозиция на институцията;
г)
институцията разполага с достатъчно на брой служители, които имат умения за използването на усъвършенствани вътрешни модели в търговията, контрола на риска, одитирането и дейностите на звеното за отчитане на сделките (бек-офис), включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
д)
институцията има установени процедури за наблюдение и осигуряване на спазването на набор от документирани вътрешни правила и разпоредби за контрол във връзка с цялостното функциониране на вътрешните модели, включително моделите, използвани за целите на настоящата глава;
е)
за всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава, е доказано в практиката, че измерва рисковете с приемлива точност;
ж)
институцията периодично извършва стрес тестове, включително обратни стрес тестове, по определена стриктна програма, която обхваща всички вътрешни модели за целите на настоящата глава, а резултатите от тези стрес тестове се преглеждат от висшето ръководство и отразяват в политиката и лимитите, които то налага. В този процес по-специално се вземат предвид неликвидността на пазарите при стресирани пазарни условия, рискът от концентрация, рискът от еднопосочността на пазарите, събитийният риск и рискът от внезапно неизпълнение, нелинейността на продуктите, позициите в опции с висока отрицателна вътрешна стойност, позициите с прекъсване на цените и други рискове, които не могат да бъдат включени по подходящ начин във вътрешните модели. Приложените сътресения отразяват характера на портфейлите и времето, което би било необходимо за хеджиране или управление на рисковете при неблагоприятни пазарни условия;
з)
като част от процеса си на редовно вътрешно одитиране институцията извършва независим преглед на вътрешните си модели, включително на използваните за целите на настоящата глава модели.
2. Прегледът, посочен в параграф 1, буква з), включва както дейностите на търговските звена, така и звеното за независим контрол на риска. Най-малко веднъж годишно институцията извършва преглед на цялостния си процес на управление на риска. Прегледът обхваща следното:
а)
адекватността на документацията на системата и процеса на управление на риска и организацията на звеното за контрол на риска;
б)
отразяването на оценките на рисковете във всекидневното управление на риска и надеждността на управленската информационна система;
в)
процеса, използван от институцията за одобряване на моделите за ценообразуване въз основа на риска и системите за оценка, които се използват от служителите в звеното за сключване на сделките (фронт-офис) и в звеното за отчитане на сделките (бек-офис);
г)
обхвата на рисковете, включени в модела за измерване на риска, и утвърждаването на всички съществени промени в процеса на измерване на риска;
д)
точността и пълнотата на данните за позициите, точността и целесъобразността на допусканията за променливостта и корелационната зависимост, както и точността на оценките и изчисленията за чувствителността към риск;
е)
проверките, извършвани от институцията за оценка на последователността, навременността и надеждността на източниците на данни, използвани за вътрешните модели, включително независимостта на такива източници на данни;
ж)
проверките, извършвани от институцията за оценка на бек-тестовете, провеждани за оценка на точността на модела.
3. Тъй като техниките и най-добрите практики се променят, институциите прилагат новите техники и практики във всеки вътрешен модел, използван за целите на настоящата глава.
Член 369
Вътрешно утвърждаване
1. Институциите имат въведени процеси, осигуряващи надлежно утвърждаване на всичките им вътрешни модели, използвани за целите на настоящата глава, от страна на лица с подходяща квалификация, които не са свързани с процеса на разработване на моделите, за да се гарантира, че те са надеждно разработени и обхващат всички съществени рискове по подходящ начин. Утвърждаването се извършва при първоначалната разработка на вътрешния модел и при въвеждане на значителни изменения във вътрешния модел. Утвърждаването се извършва също така периодично, особено когато има значителни структурни промени на пазара или промени в състава на портфейла, които биха могли да доведат до неадекватност на вътрешния модел. Тъй като техниките и най-добрите практики за вътрешно утвърждаване се променят, институциите прилагат съответните нововъведения. Утвърждаването на вътрешния модел не се ограничава до бек-тестване, а също така включва поне следното:
а)
тестове с цел проверка дали допусканията, направени във вътрешния модел, са подходящи и не подценяват или надценяват риска;
б)
в допълнение към надзорните програми за бек-тестване институциите извършват свои собствени вътрешни тестове за утвърждаване на вътрешните модели, включващи бек-тестове и съответстващи на рисковете и структурата на портфейлите им;
в)
използване на хипотетични портфейли, за да се гарантира, че вътрешният модел е в състояние да отчита особени структурни характеристики, които биха могли да възникнат, като например съществен базисен риск и риск от концентрация.
2. Институцията извършва бек-тестове във връзка както с действителните, така и с хипотетичните изменения на стойността на портфейла.
Раздел 3
Особени изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Член 370
Изисквания във връзка с моделите за специфичен риск
Всеки вътрешен модел, използван за изчисляване на капиталовите изисквания за специфичен риск, както и всеки вътрешен модел за корелационно търгуване, отговаря на следните допълнителни изисквания:
а)
обяснява историческите промени на цените на активите в портфейла;
б)
обхваща концентрациите по отношение на размера и промените на състава на портфейла;
в)
устойчив e при неблагоприятни условия;
г)
утвърден e чрез бек-тестове, чиято цел е да се прецени дали специфичният риск е правилно обхванат. Ако институцията извършва такива бек-тестове въз основа на съответните подпортфейли, тези подпортфейли трябва да бъдат подбрани по последователен начин;
д)
отчита индивидуалния за институцията базисен риск, по-специално чувствителен е към съществените характерни различия между подобни, но нееднакви позиции;
е)
обхваща събитийния риск.
Член 371
Изключения от моделите за специфичен риск
1. Институцията може да избере да изключи от изчислението на изискването си за собствен капитал за специфичен риск, което извършва с помощта на вътрешен модел, онези позиции, за които изпълнява капиталовото изискване за специфичен риск съгласно член 332, параграф 1, буква д) или член 337, с изключение на позициите, спрямо които се прилага подходът, изложен в член 377.
2. Институцията може да не включва риска от неизпълнение и миграционния риск по търгуваните дългови инструменти в своя вътрешен модел, когато покрива тези рискове чрез изискванията по раздел 4.
Раздел 4
Вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Член 372
Изискване за вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Всяка институция, която използва вътрешен модел за изчисляване на изискванията си за собствен капитал за специфичен риск по търгувани дългови инструменти, разполага и с вътрешен модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск, за да обхваща риска от неизпълнение и миграционния риск по позициите от търговския си портфейл, които са допълнителни спрямо рисковете, обхванати от мярката за стойност под риск съгласно член 365, параграф 1. Институцията доказва, че нейният вътрешен модел отговаря на следните стандарти при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази въздействието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможностите за избор:
а)
вътрешният модел осигурява смислена диференциация на рисковете и точни и последователни прогнозни оценки за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск;
б)
прогнозните оценки на вътрешния модел за потенциалните загуби играят съществена роля в управлението на риска от страна на институцията;
в)
пазарните данни и данните за позициите, използвани във вътрешния модел, са актуални и са предмет на подходяща оценка за качество;
г)
изискванията, изложени в член 367, параграф 3, член 368, член 369, параграф 1 и в член 370, букви б), в), д) и е) са изпълнени.
ЕБО публикува насоки относно изискванията, изложени в членове 373-376.
Член 373
Обхват на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск обхваща всички позиции, за които се прилага капиталово изискване за специфичен лихвен риск, включително за позициите, за които капиталовото изискване за специфичен риск е 0 % съгласно член 336, но не включва секюритизиращите позиции и кредитните деривати за n-то неизпълнение.
С разрешението на компетентните органи институцията може да избере да включи последователно всички котирани позиции в капиталови инструменти и всички дериватни позиции, базирани на допуснати за търговия капиталови инструменти. Разрешение се дава, ако включването на тези позиции и инструменти съответства на начина, по който институцията вътрешно измерва и управлява риска.
Член 374
Параметри на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Институциите използват вътрешния модел, за да изчислят величината на показател, с който се измерват загубите в резултат на неизпълнение, както и вътрешната или външната миграция на експозициите между рейтинговите класове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
2. Корелационните допускания се подкрепят от анализ на обективни данни в надеждно разработена система. Вътрешният модел отразява по подходящ начин концентрациите по отношение на емитентите. Отразяват се също концентрациите, които могат да възникнат в рамките на един клас или в различни класове инструменти в условия на стрес.
3. Вътрешният модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява въздействието на зависимостта между събитията на неизпълнение и събитията на миграция. Не се отразява въздействието на диверсифицирането между събитията на неизпълнение и на миграция, от една страна, и другите рискови фактори, от друга страна.
4. Вътрешният модел се основава на допускането за постоянно ниво на риск за едногодишен времеви хоризонт, което предполага, че отделните позиции или групи позиции в търговския портфейл, при които е настъпило неизпълнение или миграция през техния хоризонт на ликвидност, се ребалансират в края на своя хоризонт на ликвидност, за да се достигне първоначалното ниво на риск. Другият възможен вариант е институцията да използва последователно допускането за постоянна позиция за период от една година.
5. Хоризонтите на ликвидност се определят съгласно времето, необходимо за продажбата на позицията или за хеджиране на всички съответни съществени ценови рискове при пазарен стрес, като се отчита специално размерът на позицията. Хоризонтите на ликвидност отразяват действителната практика и опит по време на периоди както на системен или идиосинкратичен стрес. Хоризонтът на ликвидност се измерва съгласно консервативни допускания и е достатъчно дълъг, така че актът на продажбата или хеджирането сам по себе си да не повлияе съществено върху цената, по която биха се извършили продажбата или хеджирането.
6. Подходящият хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции не може да бъде по-кратък от три месеца.
7. При определяне на подходящия хоризонт на ликвидност за дадена позиция или група позиции се вземат предвид вътрешните правила на институцията, свързани с корекцията на стойността и управлението на нетъргуваните позиции. Когато дадена институция определя хоризонтите на ликвидност за групи позиции вместо за индивидуални позиции, критериите за определяне на групите позиции се определят по начин, който правилно отразява различията в ликвидността. Хоризонтите на ликвидност са по-големи за концентрираните позиции, което отразява по-дългия срок, необходим за реализацията на такива позиции. Хоризонтът на ликвидност за „лицето, опериращо секюритизационна схема“ отразява времето за натрупване, продажба и секюритизация на активите или за хеджиране на съществените рискове в условия на пазарен стрес.
Член 375
Признаване на хеджирането при прилагане на вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Техники за хеджиране могат да бъдат включени във вътрешния модел на институцията за отчитане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск. Позициите могат да бъдат нетирани, когато дълги и къси позиции се отнасят до един и същ финансов инструмент. Ефектите от хеджирането или диверсификацията, свързани с дългите и късите позиции, включващи различни инструменти или различни ценни книжа на един длъжник, както и дългите и късите позиции към различни емитенти, могат да бъдат признати само чрез изрично моделиране на брутните дълги и къси позиции в различните инструменти. Институциите отчитат въздействието на съществените рискове, които могат да възникнат в интервала между падежа на хеджираните позиции и хоризонта на ликвидност, както и възможните съществени базисни рискове в стратегиите за хеджиране по продукти, ранг в капиталовата структура, вътрешен или външен рейтинг, падеж, година на емитиране и други разлики в инструментите. Институцията отразява хеджираната позиция само до степента, до която тя може да бъде поддържана, дори когато длъжникът наближава кредитно или друго събитие.
2. За позициите, които са хеджирани посредством динамични стратегии за хеджиране, ребалансирането на хеджираните позиции в рамките на хоризонта на ликвидност на хеджираната позиция може да бъде признато, при условие че институцията:
а)
избере да моделира последователно ребалансирането на хеджираната позиция за цялата съответна група позиции в търговския портфейл;
б)
докаже, че включването на резултатите от ребалансирането води до по-добро измерване на риска;
в)
докаже, че пазарите на използваните за хеджиране инструменти са достатъчно ликвидни, за да позволят такова ребалансиране дори в периоди на стрес. Всички остатъчни рискове, произтичащи от динамичните стратегии за хеджиране, трябва да бъдат отразени в капиталовото изискване.
Член 376
Специални изисквания за вътрешния модел за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск
1. Вътрешният модел за обхващане на допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск отразява нелинейното въздействие на опциите, структурираните кредитни деривати и другите позиции със съществено нелинейно поведение по отношение на промени в цените. Институцията надлежно отчита степента на моделен риск, присъщ на оценката и изготвянето на приблизителни оценки на ценовите рискове, свързани с такива продукти.
2. Вътрешният модел се основава на обективни и актуални данни.
3. Като част от независимия преглед и утвърждаването на вътрешните си модели, използвани за целите на настоящата глава, включително за целите на системата за измерване на риска, институцията по-конкретно извършва всичко посочено по-долу:
а)
потвърждава, че подходът на моделиране на зависимостите и ценовите промени е подходящ за нейния портфейл, включително изборът и теглата на факторите на системния риск;
б)
извършва различни стрес тестове, включително анализ на чувствителността и сценариен анализ, за да оцени количествената и качествената надеждност на вътрешния модел, особено по отношение на третирането на концентрациите. Тези тестове не се ограничават до различните събития, наблюдавани в миналото;
в)
извършва подходящо утвърждаване чрез количествени техники, включително подходящи сравнителни показатели за вътрешно моделиране.
4. Вътрешният модел отговаря на прилаганите от институцията вътрешни методи за управление на риска с цел установяване, измерване и управление на рисковете, свързани с търгуването.
5. Институциите документират вътрешните си модели, така че корелационните и другите допускания за модела да бъдат прозрачни за компетентните органи.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
Раздел 5
Вътрешен модел за отчитане на корелационното търгуване
Член 377
Изисквания към вътрешния модел за отчитане на корелационното търгуване
1. Компетентните органи дават разрешение да се използва вътрешен модел за определяне на капиталовото изискване за портфейла за корелационно търгуване, вместо да се прилага капиталовото изискване по член 338, на институциите, на които е разрешено да използват вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти и които отговарят на изискванията по параграфи 2-6 от настоящия член, както и по член 367, параграфи 1 и 3, член 368, член 369, параграф 1 и член 370, букви а), б), в), д) и е).
2. Институциите използват този вътрешен модел, за да изчислят величината на показател, който отразява по подходящ начин всички ценови рискове при 99,9-процентов доверителен интервал за времеви хоризонт от една година, при допускане за постоянно равнище на риска, с корекции при необходимост с цел да се отрази влиянието на ликвидността, концентрациите, хеджирането и възможността за избор. Институциите изчисляват величината на този показател най-малко веднъж седмично.
3. Моделът по параграф 1 адекватно обхваща следните рискове:
а)
кумулативния риск, възникващ от неизпълнение на повече от един длъжник, включително реда на неизпълненията, при продуктите, разделени на траншове;
б)
риска от кредитния спред, включително ефектите, свързани с гама коефициента и кръстосания гама коефициент;
в)
променливостта на присъщите зависимости, включително кръстосания ефект между спредовете и зависимостите;
г)
базисният риск, включващ следните два елемента:
i)
разликата между спреда на индекс и спредовете на съставляващите го задължения на отделни длъжници; и
ii)
разликата между присъщия корелационен коефициент на индекс и на специално съставените портфейли;
д)
променливостта на процента на събиране на вземанията, доколкото е свързана със склонността на процента на събиране на вземанията да оказва влияние върху цените на траншовете;
е)
доколкото цялостният измерител на риска включва ползите от динамичното хеджиране - риска от несъвършено хеджиране и потенциалните разходи за ребалансиране на хеджираните позиции;
ж)
всички други съществени ценови рискове по позиции в портфейла за корелационно търгуване.
4. Институцията използва достатъчно пазарни данни в рамките на модела по параграф 1, за да гарантира, че обхваща напълно характерните рискове по тези експозиции в своя вътрешен подход съгласно изискванията по настоящия член. Тя трябва да е в състояние да докаже пред компетентните органи с помощта на бек-тестове или други подходящи средства, че с модела може адекватно да се обясни изменението на цените на тези продукти в миналото.
Институцията има подходящи правила и процедури, за да може да разделя своите позиции, които е разрешено да включи в капиталовото изискване съгласно настоящия член, от другите си позиции, за които няма такова разрешение.
5. Институцията редовно прилага поредица от специални, предварително определени стрес сценарии по отношение на портфейла с всички позиции, включени в модела по параграф 1. С тези стрес сценарии се изследват ефектите от напрежението върху процента на случаите на неизпълнение, процента на събиране на вземанията, кредитните спредове, базисните рискове, зависимостите и други значими рискови фактори, свързани с портфейла за корелационно търгуване. Институцията прилага тези стрес сценарии поне веднъж седмично и поне веднъж на всяко тримесечие се отчита пред компетентните органи за резултатите, като представя и сравнения с капиталовото изискване на институцията в съответствие с настоящия член. За всички случаи, в които резултатите от стрес тестовете съществено превишават изискването за собствен капитал за портфейла за корелационно търгуване, своевременно се съобщава на компетентните органи. ЕБО разработва насоки за прилагането на стрес сценариите спрямо портфейла за корелационно търгуване.
6. Вътрешният модел оценява консервативно риска от нисколиквидни позиции и от позиции с ограничена ценова прозрачност при реалистични пазарни сценарии. Освен това вътрешният модел отговаря на минималните стандарти по отношение на данните. Приближенията са достатъчно консервативни и могат да се използват само когато наличните данни са недостатъчни или не отразяват реалната променливост на позицията или портфейла.
ДЯЛ V
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА СЕТЪЛМЕНТ РИСК
Член 378
Сетълмент риск и риск при доставка
При сделки с дългови или капиталови инструменти, чуждестранна валута или стоки (с изключение на репо сделките и сделките по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки), по които не е извършен сетълмент до договорената дата за доставка, институцията изчислява ценовата разлика, във връзка с която тя е изложена на риск.
Ценовата разлика се изчислява като разликата между договорената цена на сетълмент за съответния дългов или капиталов инструмент, чуждестранна валута или стоки и неговата/нейната текуща пазарна стойност, когато тази разлика може да доведе до загуба за кредитната институция.
Институцията умножава ценовата разлика по съответния коефициент от дясната колона на следната таблица 1, за да изчисли изискването си за собствен капитал за сетълмент риск.
Таблица 1
Брой работни дни след договорената дата на сетълмента
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 или повече
100
Член 379
Свободни доставки
1. Институцията е длъжна да задели собствен капитал съгласно таблица 2 в следните случаи:
а)
институцията е платила за ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ги получи, или е доставила ценни книжа, чуждестранна валута или стоки, преди да ѝ бъде платено за тях;
б)
в случай на трансгранични сделки са изминали един или повече дни от извършване на плащането или доставката от страна на институцията.
Таблица 2
Капиталово третиране на свободни доставки
Колона 1
Колона 2
Колона 3
Колона 4
Вид на сделката
До първото договорно плащане или доставка
От първото договорно плащане или доставка до четири дни след второто договорно плащане или доставка
От 5 работни дни след второто договорно плащане или доставка до приключването на сделката
Свободна доставка
Няма капиталово изискване
Третира се като експозиция
Третира се като експозиция, претеглена с рисково тегло от 1 250 %
2. При прилагането на рискови тегла към експозиции в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, институциите, прилагащи вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да присъдят оценка на PD за контрагентите, към които нямат друга експозиция от банковия портфейл, като използват външния рейтинг на контрагентите. Институциите, които използват собствени оценки на параметъра LGD, могат да прилагат този параметър съгласно член 161, параграф 1 към експозициите в резултат на свободни доставки, третирани съгласно колона 3 от таблица 2, при условие че прилагат същия параметър за всички експозиции от този вид. Като алтернатива институциите, които прилагат вътрешнорейтинговия подход, изложен в трета част, дял II, глава 3, могат да прилагат рисковите тегла по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, при условие че прилагат тези тегла към всички експозиции от този вид, или могат да прилагат рисково тегло от 100 % към всички експозиции от този вид.
Ако размерът на положителната експозиция, произтичаща от свободна доставка, не е съществен, институциите могат да прилагат рисково тегло от 100 % към тези експозиции, освен когато се изисква прилагането на рисково тегло от 1 250 % съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1.
3. Вместо да прилагат рисково тегло от 1 250 % за експозициите в резултат на свободна доставка съгласно колона 4 от таблица 2 в параграф 1, институциите могат да приспадат прехвърлената вече стойност плюс текущата положителна стойност на тези експозиции от елементите на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква к).
Член 380
Освобождаване от третирането
В случай на пълен срив на система за сетълмент, на система за клиринг или на ЦК компетентните органи могат да освобождават временно институциите от прилагането на капиталовите изисквания, изчислени съгласно членове 378 и 379, до нормализиране на положението. В този случай неизвършването на сетълмент по сделка от страна на контрагента не се счита за неизпълнение за целите на кредитния риск.
ДЯЛ VI
КАПИТАЛОВИ ИЗИСКВАНИЯ ЗА РИСК ПРИ КОРЕКЦИЯТА НА КРЕДИТНАТА ОЦЕНКА
Член 381
Значение на корекцията на кредитната оценка
За целите на настоящия дял и дял II, глава 6 „корекция на кредитната оценка (ККО)“ означава корекция на оценката, изчислена по средни пазарни цени, на портфейла от сделки с даден контрагент. Тази корекция отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от контрагента за институцията, но не отразява текущата пазарна стойност на кредитния риск от институцията за контрагента.
Член 382
Обхват
1. Институцията изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно настоящия дял за всички извънборсови дериватни инструменти по отношение на всички свои стопански дейности, освен за кредитните деривати, признати за редуциране на размерите на рисковопретеглените експозиции при изчисляване на кредитния риск.
2. Институцията включва сделките по финансиране с ценни книжа в изчислението на собствения капитал, изискван по параграф 1, ако компетентният орган установи, че експозициите на институцията към риск при ККО, произтичащи от тези сделки, са съществени.
3. Сделките с квалифициран централен контрагент и сделките на клиент с клирингов член, при които клиринговият член действа като посредник между клиента и квалифициран централен контрагент и които пораждат експозиция по търговско финансиране на клиринговия член към квалифицирания централен контрагент, са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО.
4. Следните сделки са изключени от капиталовите изисквания за риск при ККО:
а)
сделки с нефинансови контрагенти, както са определени в член 2, точка 9 от Регламент (ЕС) № 648/2012, или с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, при които не се превишават клиринговите прагове, посочени в член 10, параграфи 3 и 4 от същия регламент.
б)
вътрешногрупови транзакции, предвидени в член 3 от Регламент (ЕС) № 648/2012, освен ако държавите членки не въведат национални закони, изискващи структурно разделение в рамките на банкова група, в който случай компетентните органи могат да изискат за вътрешногруповите трансакции на структурно разделените институции да се прилагат капиталовите изисквания;
в)
сделки с контрагенти, предвидени в член 2, точка 10 от Регламент (ЕС) № 648/2012 и обхванати от преходните разпоредби на член 85, параграф 2 от посочения регламент, докато тези преходни разпоредби престанат да се прилагат;
г)
сделки с контрагенти, посочени в член 1, параграф 4, букви а) и б) и параграф 5, букви а)-в) от Регламент (ЕС) № 648/2012, и сделки с контрагенти, за които в член 115 от настоящия регламент се предвижда рисково тегло от 0 % за експозициите към този контрагент.
Освобождаването от изискване относно риска при ККО на сделките, посочени в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент, които са сключени по време на преходния период по член 85, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 648/2012, следва да се прилага за продължителността на договора по тази сделка.
5. До 1 януари 2015 г. и на всеки две години след това ЕБО извършва преглед с оглед на международното регулаторно развитие, включително потенциалните подходи за калибрирането и праговете за прилагане на изисквания относно риска при ККО, спрямо нефинансови контрагенти от трети държави.
ЕБО разработва в сътрудничество с ЕОЦКП проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на процедурите за изключване на сделките с нефинансови контрагенти, установени в трета държава, от капиталовите изисквания за риск при ККО.
ЕБО представя тези проекти на регулаторни технически стандарти в рамките на шест месеца от датата на прегледа, посочена в първа алинея.
На Комисията се делегира правомощието да приеме регулаторните технически стандарти, посочени във втора алинея, в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 383
Усъвършенстван подход
1. Институция, на която е разрешено да използва вътрешен модел за специфичен риск по дългови инструменти съгласно член 363, параграф 1, буква г), определя - за всички сделки, за които има разрешение да използва МВМ за определяне на стойността на експозицията към кредитен риск от контрагента съгласно член 283 - капиталовите изисквания за риск при ККО, като създава модел, описващ начина по който промените в кредитните спредове на контрагенти влияят върху ККО на всички контрагенти по тези сделки, отчитайки хеджиранията на риска във връзка с ККО, които са допустими съгласно член 386.
Институцията използва своя вътрешен модел, за да определи капиталовите изисквания за специфичен риск, свързан с търгуваните дългови позиции, и използва 99 % доверителен интервал и приравнен период на държане от 10 дена. Вътрешният модел се конструира така, че да симулира промени в кредитните спредове на контрагентите, но не моделира чувствителност на ККО към промени на другите пазарни фактори, включително към промени на стойността на референтния актив, стока, валута или лихвен процент на даден дериват.
Капиталовите изисквания за риск при ККО за всеки контрагент се изчисляват по следната формула:
където:
ti
=
моментът на i-тата преоценка, като се започва от t0=0;
tT
=
най-дългият договорен матуритет измежду всички нетиращи съвкупности с контрагента;
si
=
кредитният спред на контрагента в момент ti, използван за изчисляване на ККО на контрагента. Когато спредът по суап за кредитно неизпълнение на контрагента е известен, институцията използва този спред. Когато не е известен спредът по такъв суап за кредитно неизпълнение, институцията използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента;
LGDMKT
=
LGD на контрагента, която се основава на спреда на пазарен инструмент на контрагента, ако такъв инструмент е наличен. Когато такъв инструмент не е налице, се използва като приближение друг спред, който е подходящ с оглед на рейтинга, сектора и района на контрагента.
Първият коефициент в сбора представлява приближение на присъщата за пазара пределна вероятност да настъпи неизпълнение в периода между момент ti-1 и момент ti;
EEi
=
очакваната експозиция към контрагента към момента на преоценяване ti, според което експозиции от различни нетиращи съвкупности към този контрагент се добавят и според което най-дългият матуритет на всяка нетираща съвкупност се определя от най-дългия договорен матуритет в рамките на съответната нетиращата съвкупност; институцията прилага начина на третиране, предвиден в параграф 3 при маржин сделки, ако използва мярката за очаквана положителна експозиция (ЕРЕ) съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б) за маржин сделките;
Di
=
безрисковият дисконтов фактор към момент ti, като D0 = 1.
2. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за даден контрагент, институцията получава всички входящи данни, необходими й за вътрешния й модел за специфичен риск по дългови инструменти, по следните формули (избирайки подходящата в зависимост от случая):
а)
когато моделът е основан на изцяло ново ценообразуване, формулата в параграф 1 се използва директно;
б)
когато моделът е основан на чувствителността на кредитните спредове за определени моменти, институцията изчислява чувствителността за всеки кредитен спред („Regulatory CS01“) по следната формула:
За крайния времеви интервал i=T съответната формула е
в)
когато в модела се използва чувствителност на кредитни спредове към паралелни измествания на кредитни спредове, институцията използва следната формула:
г)
когато в модела се използва чувствителност от втори ред към изменения на кредитни спредове (гама коефициент на спреда), гама коефициентите се изчисляват по формулата в параграф 1.
3. Когато изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1, всяка институция, която използва мярката за EPE за обезпечени извънборсови деривати съгласно член 285, параграф 1, буква а) или буква б), извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на очакваната експозиция;
б)
приравнява очакваната експозиция към ефективната очаквана експозиция, изчислявана съгласно член 285, параграф 1, буква б), за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
4. Всяка институция, на която компетентните органи са разрешили съгласно член 283 да използва МВМ за изчисляване на стойностите на експозициите по отношение на повечето от дейностите си, но която използва методите, предвидени в дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за по-малките си портфейли и която има разрешение да използва вътрешен модел за пазарен риск за специфичния риск на дългови инструменти в съответствие с член 363, параграф 1, буква г), може с разрешение на компетентните органи да изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно параграф 1 за нетиращите съвкупности, към които не се прилага МВМ. Компетентните органи дават такова разрешение само ако институцията използва методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 за ограничен брой по-малки портфейли.
За извършване на изчислението съгласно предходната алинея и когато резултатът, получен чрез МВМ се разминава с профилa на очакваната експозиция (EE), институцията извършва следните две действия:
а)
прави допускане за постоянен профил на EE;
б)
приравнява EE към стойността на експозицията, изчислена чрез методите по дял II, глава 6, раздел 3, раздел 4 или раздел 5 или чрез МВМ за матуритет, равен на по-големия от следните срокове:
i)
половината от най-дългия матуритет в нетиращата съвкупност;
ii)
среднопретегления матуритет на всички сделки в нетиращата съвкупност.
5. Институцията определя капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно член 364, параграф 1 и членове 365 и 367 като сбор от стойността под риск при нормални условия и стресираната стойност под риск, които се изчисляват по следния начин:
а)
за стойността под риск при нормални условия се прилага текущото калибриране на параметрите за очакваната експозиция, както е изложено в член 292, параграф 2, първа алинея;
б)
за стресираната стойност под риск се използват бъдещите профили на EE на контрагентите чрез прилагане на съобразено с предполагаемия стрес калибриране съгласно член 292, параграф 2, втора алинея. Периодът на стрес за параметрите на кредитния спред е най-неблагоприятният едногодишен период на стрес в рамките на тригодишния стрес период, използван за параметрите на експозицията;
в)
при тези изчисления ще се прилага трикратният множител, използван при изчисляването на капиталовите изисквания, базиран на стойността под риск и на стресираната стойност под риск в съответствие с член 364 параграф 1. ЕБО следи за съгласуваност при всяко правомощие за преценка, което надзорните органи упражняват с цел прилагане на по-голям от трикратния множител спрямо данните за оценка под риск и стресирана оценка под риск по отношение на капиталовите изисквания за риск при ККО. Компетентните органи, прилагащи по-голям от трикратния множител, предоставят писмена обосновка на ЕБО;
г)
изчислението се прави най-малко веднъж месечно, като използваната EE се изчислява със същата честота. Ако за целите на изчислението, посочено в член 364, параграф 1, буква а), подточка ii) и буква б), подточка ii), не се използват ежедневни стойности, а такива с по-рядка честота, институциите използват средните стойности за тримесечие.
6. За експозициите към контрагент, за които при използване на одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти се получава приближение на спред, което не съответства на рейтинга, сектора и района на контрагента, институцията използва метода, предвиден в член 384, за изчисляване на капиталовите изисквания за риск при ККО.
7. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за по-подробно определяне на това:
а)
как да се избере даден спред, който да бъде използван като приближение чрез одобрения вътрешен модел на институцията за специфичния риск по дългови инструменти, с цел установяване на посочените в параграф 1 si и LGDMKT;
б)
броят и размерът на портфейлите, които отговарят на критерия за ограничен брой по-малки портфейли по параграф 4.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 384
Стандартизиран метод
1. Всяка институция, която не изчислява капиталовите изисквания за риск при ККО за своите контрагенти съгласно член 373, изчислява портфейлни капиталови изисквания за риск при ККО за всеки контрагент по следната формула, отчитайки хеджиранията за редуциране на риска при ККО, които са допустими съгласно член 386:
където:
h
=
едногодишният хоризонт на риска (в години); h = 1;
wi
=
теглото, приложимо за контрагент „i“.
На контрагент „i“ се присъжда едно от шестте тегла wi въз основа на външна кредитна оценка от избрана АВКО съгласно таблица 1. За контрагент, за който няма присъдена кредитна оценка от избрана АВКО:
а)
институция, използваща подхода по дял II, глава 3, съотнася вътрешния рейтинг на контрагента към една от външните кредитни оценки;
б)
институция, използваща подхода по дял II, глава 2, присъжда wi=1,0 % на този контрагент. Въпреки това се установява wi=3,0 %, ако институция използва член 128 за рисково претегляне за кредитен риск от контрагента по отношение на експозициите към този контрагент.
=
общата стойност на експозицията към кредитен риск от контрагента за контрагент „i“ (изчислена като сбор за всички нетиращи съвкупности), включително ефекта на обезпечението съгласно методите по дял II, глава 6, раздели 3-6, приложима към изчислението на капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента за този контрагент. Институция, която използва един от методите по дял II, глава 6, раздели 3 и 4, може да използва като EADitotal напълно коригираната стойност на експозицията в съответствие с член 223, параграф 5.
Институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, дисконтира експозицията чрез прилагане на следния коефициент:
Bi
=
условната стойност на закупената защита чрез суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице (сбора им, ако позициите са повече от една), свързани с контрагент „i“ и използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
Bind
=
пълната условна стойност на един или повече индексни суапове за кредитно неизпълнение на закупена защита, използвани за хеджиране на риска при ККО.
Тази условна стойност се дисконтира чрез прилагане на следния коефициент:
wind
=
теглото, приложимо за индексното хеджиране.
Институцията определя Wind чрез изчисляване на среднопретеглените wi, приложими за отделните компоненти на индекса;
Mi
=
ефективният матуритет на сделките с контрагент i.
Институция, използваща метода по дял II, глава 6, раздел 6, изчислява Mi съгласно член 162, параграф 2, буква ж). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
За институция, която не използва метода по дял II, глава 6, раздел 6, Mi е среднопретегления матуритет съгласно член 162, параграф 2, буква б). За тази цел обаче Mi не е ограничен до пет години, а до най-дългия договорен остатъчен матуритет в нетиращата съвкупност;
=
матуритетът на хеджиращия инструмент с условна стойност Bi (количествата Mi hedge Bi се събират, ако позициите са повече от една);
Mind
=
матуритетът на индексното хеджиране.
Когато позициите за индексно хеджиране са повече от една, Mind е матуритет, среднопретеглен спрямо условната стойност.
2. Когато даден контрагент е включен в индекс, на който се базира суап за кредитно неизпълнение, използван за хеджиране на кредитния риск от контрагента, институцията може да извади условната стойност, която може да бъде отнесена към този контрагент според теглото му в индекса, от условната стойност на индексния суап за кредитно неизпълнение и да я третира като хеджиране (Bi) на индивидуалния контрагент с матуритет, основаващ се на матуритета на индекса.
Таблица 1
Степен на кредитно качество
Тегло wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Член 385
Алтернатива на използването на методите за ККО при изчисляването на капиталовите изисквания
Като алтернатива на член 384, за посочените в член 382 инструменти и с предварителното съгласие на компетентния орган институциите, използващи метода на първоначалната експозиция, изложен в член 275, могат да прилагат мултипликационен коефициент 10 към получения размер на рисково претеглените експозиции за кредитен риск от контрагента по отношение на тези експозиции, вместо да изчисляват капиталовите изисквания за риск при ККО.
Член 386
Допустимо хеджиране
1. Хеджирането е „допустимо“ за целите на изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО съгласно членове 383 и 384 само когато се използва за редуциране на риска при ККО и се управлява с тази цел, както и когато е под една от следните форми:
а)
суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице или други равностойни инструменти за хеджиране, които се отнасят пряко до контрагента;
б)
индексни суапове за кредитно неизпълнение, при условие че базисната разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение се отразява, по задоволителен за компетентните органи начин, в стойността под риск.
Изискването по буква б) базовата разлика между всеки спред на отделен контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение да се отразява в стойността под риск се прилага и в случаите, когато като приближение за спред на контрагента се използва друг спред.
За всички контрагенти, за които като приближение се използва друг спред, институцията използва подходящи базисни времеви редове, получени от представителна група подобни лица, за чийто спред има данни.
Ако базовата разлика между спреда на отделния контрагент и спредовете по хеджирането чрез индексни суапове за кредитно неизпълнение не е отразена по задоволителен за компетентните органи начин, институцията отразява само 50 % от условната стойност на индексното хеджиране в стойността под риск.
Не е разрешено прекомерно хеджиране на експозициите със суапове за кредитно неизпълнение върху задължения на едно лице по метода, посочен в член 383.
2. Институцията не отразява други видове хеджиране за риск от контрагента при изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО. По-специално, траншираните суапове за кредитно неизпълнение или суаповете за n-то кредитно неизпълнение и дълговите ценни книжа, обвързани със заеми, не са допустимо хеджиране при изчисляването на капиталовите изисквания за риск с ККО.
3. Допустимото хеджиране, включено в изчислението на капиталовите изисквания за риск при ККО, не се включва в изчислението на капиталовите изисквания за специфичен риск съгласно дял IV,нито третира като редуциране на кредитния риск, освен за кредитния риск от контрагента за същия портфейл сделки.
ЧЕТВЪРТА ЧАСТ
ГОЛЕМИ ЕКСПОЗИЦИИ
Член 387
Предмет
Институциите следят и контролират големите си експозиции съгласно настоящата част.
Член 388
Изключения от обхвата
Настоящата част не се прилага за инвестиционните посредници, които отговарят на критериите по член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1.
Настоящата част не се прилага по отношение на консолидирана група, ако тази група включва единствено инвестиционни посредници, посочени в член 95, параграф 1 или член 96, параграф 1, и спомагателни дружества и която не включва кредитни институции.
Член 389
Определение
За целите на настоящата част „експозиция“ означава всеки актив или задбалансова позиция съгласно трета част, дял II, глава 2, без прилагане на рисковите тегла или степените на риск.
Член 390
Изчисляване на стойността на експозицията
1. Експозициите, произтичащи от инструментите по приложение II, се изчисляват по един от методите, изложени в трета част, дял II, глава 6.
2. Институциите, на които е разрешено да използват метода на вътрешния модел, съгласно член 283, могат за използват метода на вътрешния модел, за да изчисляват стойността на експозицията при репо сделки, сделки по предоставяне или получаване в заем на ценни книжа или стоки, маржин заемни сделки и транзакции с удължен сетълмент.
3. Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания за дейностите в рамките на търговския си портфейл съгласно трета част, дял IV, глава 2, член 299, съгласно трета част, дял V и в съответните случаи съгласно трета част, дял IV, глава 5, изчисляват стойността на експозициите си към отделни клиенти, които възникват в рамките на търговския портфейл, като сбор от следните елементи:
а)
положителното превишение на дългите позиции на институцията над късите ѝ позиции във всички финансови инструменти, емитирани от съответния клиент, като нетната позиция във всеки отделен инструмент се изчислява по методите, посочени в трета част, дял IV, глава 2;
б)
нетната експозиция - в случаите на поемане на дългов или капиталов инструмент;
в)
експозициите в резултат на сделки, споразумения и договори, посочени в членове 299 и 378-380, със съответния клиент, като тези експозиции се изчисляват по начина за изчисление на стойностите на експозиции, изложен в посочените членове.
За целите на буква б) нетната експозиция се изчислява чрез приспадане на тези позиции, които са записани или препоети от трети лица въз основа на официално споразумение, намалени с коефициентите, посочени в член 345.
За целите на буква б) институциите създават системи за наблюдение и контрол на експозициите, произтичащи от поемане на емисии, за периода между първоначалното поемане на задължението и следващия работен ден с оглед на естеството на поетите рискове на въпросните пазари.
За целите на буква в) трета част, дял II, глава 3 се изключва от позоваването в член 299.
4. Общата експозиция към отделен клиент или към група от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите от търговския портфейл и експозициите от банковия портфейл.
5. Експозициите към групи от свързани клиенти се изчисляват чрез събиране на експозициите към отделните лица, отнесени в една група.
6. Експозициите не включват следното:
а)
при сделки с чуждестранна валута - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на два работни дни след плащането;
б)
при сделки за покупка или продажба на ценни книжа - експозициите, възникнали при обичайния период на сетълмент в рамките на пет работни дни след плащането или доставката на ценните книжа, в зависимост от това кое от двете настъпва по-рано;
в)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения или услуги за клиентите по клиринг, сетълмент и доверителни услуги, свързани с финансови инструменти - забавеното получаване на средствата, както и другите експозиции, произтичащи от дейността на клиента, чийто падеж е най-късно на следващия работен ден;
г)
при извършване на парични преводи, включително изпълнение на платежни услуги, клиринг и сетълмент във всяка валута и кореспондентски банкови отношения - експозициите в рамките на един ден към институции, предоставящи тези услуги;
д)
експозициите, с които е намален собственият капитал съгласно членове 36, 56 и 66.
7. За да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти, по отношение на клиенти, към които институцията има експозиции чрез сделки по член 112, букви м) и о) или чрез други сделки, когато има експозиция към базисни активи, институцията прави оценка на базисните експозиции, като отчита икономическата същност на структурата на сделката и рисковете, присъщи на структурата на сделката, за да определи дали тя представлява допълнителна експозиция.
8. ЕБО разработва проекти за регулаторни технически стандарти за определяне на следното:
а)
условията и методологиите, които се използват, за да се определи цялостната експозиция към клиент или група от свързани клиенти по отношение на видовете експозиции, посочени в параграф 7;
б)
условията, при които структурата на сделката по параграф 7 не представлява допълнителна експозиция;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 391
Определение на понятието „институция“ за целите на големите експозиции
За целите на изчисляването на стойността на експозициите по настоящата част понятието „институция“ включва всяко частно или публично предприятие, включително неговите клонове, което, ако беше установено в Съюза, би отговаряло на определението за „институция“ и което е лицензирано в трета държава, която прилага пруденциални надзорни и регулаторни изисквания, които са поне равностойни на прилаганите в Съюза.
Член 392
Определение на понятието „голяма експозиция“
Експозиция на институция към клиент или група от свързани клиенти се счита за голяма експозиция, когато нейната стойност е по-голяма или равна на 10 % от приемливия капитал на институцията.
Член 393
Способност за установяване и управление на големите експозиции
Институцията трябва да разполага с надеждни административни и счетоводни процедури и подходящи механизми за вътрешен контрол, за да установява, управлява, следи, отчита и регистрира всички големи експозиции и последващите изменения в тях съгласно настоящия регламент.
Член 394
Изисквания за предоставяне на информация
1. Всяка институция представя на компетентните органи посочената по-долу информация за всяка голяма експозиция, включително за големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
идентификационни данни на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1.
Когато по отношение на институцията се прилага трета част, дял II, глава 3, на компетентните органи се представя информация за нейните 20 най-големи експозиции на консолидирана основа, с изключение на големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага.
2. В допълнение към предоставената информация по параграф 1, институцията докладва на компетентните органи следната информация за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към институции, както и за своите 10 най-големи експозиции на консолидирана основа към нерегулирани финансови предприятия, включително големите експозиции, за които член 395, параграф 1 не се прилага:
а)
самоличността на клиента или групата от свързани клиенти, към които институцията има голяма експозиция;
б)
стойността на експозицията преди отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, когато е приложимо;
в)
вида на кредитната защита с обезпечения или гаранции, когато се използват такива;
г)
стойността на експозицията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск, изчислен за целите на член 395, параграф 1;
д)
очакваното погасяване на експозицията, изразено като падежираща сума в рамките на месечни матуритетни съвкупности до една година, тримесечни матуритетни съвкупности до три години, а след това ежегодно.
3. Тази информация се представя поне два пъти годишно.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единните формати за отчитане на информацията по параграф 3, съобразени с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институциите, и указанията за използването на тези формати;
б)
честотата и датите на представяне на информацията по параграф 3;
в)
информационните технологични решения за представяне на информацията по параграф 3.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с процедурата, предвидена в член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 395
Максимални размери на големите експозиции
1. Институцията не формира към даден клиент или група от свързани клиенти експозиция, чиято стойност надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Когато този клиент е институция или когато група от свързани клиенти включва една или повече институции, тази стойност не надвишава по-голямата от следните две стойности: 25 % от приемливия капитал на институцията или 150 милиона евро, при условие че сборът на стойностите на експозициите, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, към всички свързани клиенти, които не са институции, не надвишава 25 % от приемливия капитал на институцията.
Ако размерът на 25 % от приемливия капитал на институцията е под 150 милиона евро, стойността на експозицията, след отчитане на ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-4023 не надвишава разумен максимален размер от приемливия капитал на институцията. Този максимален размер се определя от институцията съгласно правилата и процедурите по член 81 от Директива 2013/36/ЕС, за да се преодолява и контролира риска от концентрация. Максималният размер не надвишава 100 % от приемливия капитал на институцията.
Компетентните органи могат да определят максимален размер, по-нисък от 150 милиона евро, като уведомяват ЕБО и Комисията за това.
2. В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 и като отчита ефекта от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403, както и резултатите от тенденциите в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, ЕБО издава до 31 декември 2014 г. насоки за определяне на подходящи общи изисквания за максималния размер на такива експозиции или по-строги индивидуални изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
При разработването на тези насоки ЕБО взема под внимание дали въвеждането на допълнителни изисквания за максималния размер ще окаже значително отрицателно въздействие върху рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху кредитирането на реалната икономика или върху стабилността и нормалното функциониране на финансовите пазари.
До 31 декември 2015 г. Комисията оценява целесъобразността и въздействието от налагането на изисквания за максималния размер на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка, като отчита развитието в Съюза и на международно равнище в областта на паралелната банкова система и големите експозиции, както и редуцирането на кредитния риск съгласно членове 399-403. Комисията представя доклада на Европейския парламент и на Съвета, по целесъобразност заедно със законодателно предложение за максималните размери на експозициите към паралелни банкови предприятия, които извършват банкови дейности извън регулирана рамка.
3. При спазване на член 396 институцията трябва във всеки един момент да съблюдава съответния максимален размер, определен в параграф 1.
4. За активите, представляващи вземания, и другите експозиции към признати инвестиционни посредници от трети държави може да се приложи същият начин на третиране като предвидения в параграф 1.
5. Експозициите от търговския портфейл на институцията могат да надвишат максималните размери по настоящия член, ако са спазени следните условия:
а)
експозицията към съответния клиент или група от свързани клиенти по позиции от банковия портфейл не надвишава максималния размер по параграф 1, изчислен по отношение на приемливия капитал, така че превишението произтича изцяло от позиции от търговския портфейл;
б)
институцията спазва допълнително капиталово изискване за превишението над максималния размер по параграф 1, като това изискване се изчислява съгласно членове 397 и 398;
в)
когато са изминали 10 дни или по-малко от възникването на превишението, експозицията по търговския портфейл към съответния клиент или група от свързани клиенти не превишава 500 % от приемливия капитал на институцията;
г)
всички превишения, продължили повече от 10 дни, сумарно не превишават 600 % от приемливия капитал на институцията.
При всяко превишение на максималния размер институцията своевременно съобщава на компетентните органи размера на превишението и наименованието на съответния клиент и когато е приложимо - наименованието на групата от съответните свързани клиенти.
6. За целите на настоящия параграф структурни мерки означава мерки, приети от държава членка и прилагани от съответните компетентни органи на тази държава членка преди влизането в сила на правен акт, който изрично хармонизира мерките, с които от лицензираните в тази държава членка кредитни институции се изисква да намалят експозициите си към различни юридически лица в зависимост от дейностите им, без значение къде се извършват тези дейности, с цел да се защитят вложителите и да се запази финансовата стабилност.
Независимо от параграф 1 от настоящия член и член 400, параграф 1, буква е), когато държавите членки приемат национални закони, с които се налага приемането на структурни мерки в рамките на банкова група, компетентните органи могат да изискват от институциите на банковата група, които държат депозити, обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно схемите за гарантиране на депозити (30) или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, да прилагат максимален размер на големите експозиции под 25 %, но не под 15 %, между 31 декември 2014 г. и и 30 юни 2015 г. и не под 10 % от 1 юли 2015 г. нататък, на подконсолидирана основа в съответствие с член 11, параграф 5 спрямо вътрешногруповите експозиции, когато тези експозиции се състоят от експозиции към субект, който не принадлежи към същата подгрупа за целите на структурните мерки.
За целите на настоящия параграф, трябва да са спазени следните условия:
а)
всички субекти, които спадат към една и съща подгрупа за целите на структурните мерки, се разглеждат като един клиент или група от свързани клиенти;
б)
компетентните органи прилагат еднакъв максимален размер към експозициите, посочени в първа алинея.
Прилагането на този подход не засяга ефективния надзор на консолидирана основа и не трябва да води до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, нито да представлява или да създава пречка пред функционирането на вътрешния пазар.
7. Преди приемането на конкретните структурни мерки, посочени в параграф 5, по отношение на големите експозиции, компетентните органи уведомяват Съвета, Комисията, съответните компетентни органи и ЕБО поне два месеца преди публикуването на решението за приемане на структурните мерки и представят подходящи количествени и качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
обхвата на дейностите, спрямо които се прилагат структурни мерки;
б)
обяснение защо тези проекти за мерки се считат за подходящи, ефективни и пропорционални за защита на вложителите;
в)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на мерките върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага държавата членка.
8. На Комисията се предоставя правомощие, като действа в съответствие с процедурата по член 464, параграф 2, да приеме акт за изпълнение, с който да одобри или да отхвърли предлаганите национални мерки, посочени в параграф 7.
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 7 ЕБО представя становището си по посочените в същия параграф елементи на Съвета Комисията и на съответната държава членка. Съответните компетентни органи също могат да представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни и надеждни доказателства, че мерките ще окажат отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, Комисията отхвърля предлаганите национални мерки в срок от два месеца от получаване на уведомлението. В противен случай Комисията одобрява предлаганите национални мерки за първоначален срок от две години, като по целесъобразност в мерките могат да бъдат внесени изменения.
Комисията отхвърля предлаганите национални мерки само когато счита, че те водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като по този начин представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар или пред свободното движение на капитали в съответствие с разпоредбите на ДФЕС.
В оценката си Комисията взема под внимание становището на ЕБО и доказателствата, представени в съответствие с параграф 7.
Преди срокът на действие на мерките да изтече, компетентните органи могат да предложат нови мерки за удължаване на срока на прилагане всеки път с още две години. В този случай те уведомяват Комисията, Съвета, съответните компетентни органи и ЕБО. За одобряването на новите мерки се прилага посочената в настоящия член процедура. Настоящият член не засяга член 458.
Член 396
Спазване на изискванията във връзка с големите експозиции
1. Ако по изключение експозициите превишават максималния размер по член 395, параграф 1, институцията своевременно докладва стойността на експозицията на компетентните органи, които могат, когато обстоятелствата го изискват, да определят на институцията срок, в който да започне да съблюдава максималния размер.
Когато за максимален размер се прилага сумата от 150 милиона евро, посочена в член 395, параграф 1, компетентните органи могат да разрешават за всеки отделен случай превишаване на максималния размер от 100 % от приемливия капитал на институцията.
2. Когато спазването от страна на дадена институция на индивидуална или подконсолидирана основа на задълженията по настоящата част отпадне съгласно член 7, параграф 1 или когато разпоредбите на член 9 се прилагат в случая на институции майки в държава членка, трябва да бъдат предприети мерки за осигуряване на задоволително разпределение на рисковете в рамките на групата.
Член 397
Изчисляване на допълнителните капиталови изисквания за големите експозиции в търговския портфейл
1. Превишението по член 395, параграф 5, буква б) се изчислява чрез подбор на тези компоненти от общата търговска експозиция към съответното лице или група лица, които пораждат най-високите изисквания за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изисквания по член 299 и трета част, дял V, чийто сбор се равнява на размера на превишението по член 395, параграф 5, буква а).
2. Когато превишението не е продължило повече от 10 дни, допълнителното капиталово изискване за тези компоненти е 200 % от изискванията по параграф 1.
3. От 10-ия ден от възникване на превишението компонентите му, подбрани в съответствие с параграф 1, се отнасят към съответния ред в колона 1 на таблица 1 във възходящ ред на изискванията за специфичен риск по част трета, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и част трета, дял V. Допълнителното капиталово изискване е равно на сбора от изискванията за специфичен риск по трета част, дял IV, глава 2 и/или изискванията по член 299 и трета част, дял V за тези компоненти, умножен по съответстващия коефициент от колона 2 на таблица 1.
Таблица 1
Колона 1: превишение на максималните размери
(като процент от приемливия капитал)
Колона 2: коефициенти
До 40 %
200 %
От 40 % до 60 %
300 %
От 60 % до 80 %
400 %
От 80 % до 100 %
500 %
От 100 % до 250 %
600 %
Над 250 %
900 %
Член 398
Процедури за предотвратяване на избягването от страна на институциите на допълнителното капиталово изискване
Институциите нямат право умишлено да избягват допълнителните капиталови изисквания по член 397, които биха възникнали за тях във връзка с експозициите, които са в превишение на максималния размер по член 395, параграф 1, след като тези експозиции вече са били поддържани повече от 10 дни, посредством временно прехвърляне на тези експозиции на друго дружество, независимо дали е в същата група или не, и/или чрез предприемане на изкуствени сделки за закриване на експозицията през 10-дневния период и създаване на нова експозиция.
Институциите поддържат системи, които осигуряват незабавното предаване на компетентните органи на информация за всяко прехвърляне, имащо ефекта по първа алинея.
Член 399
Допустими техники за редуциране на кредитния риск
1. За целите на членове 400-403 понятието „гаранция“ включва кредитните деривати, признати съгласно трета част, дял II, глава 4 и различни от дългови ценни книжа, обвързани със заеми.
2. При спазване на параграф 3 от настоящия член, когато съгласно членове 400-403 е разрешено признаването на обезпечена кредитна защита или кредитна защита с гаранции, това зависи от спазването на изискванията за допустимост и останалите изисквания по трета част, дял II, глава 4.
3. Когато дадена институция се позовава на член 401, параграф 2, признаването на обезпечена кредитна защита се извършва, при условие че са изпълнени съответните изисквания съгласно трета част, дял II, глава 3. За целите на настоящата част институцията не отчита обезпечението, посочено в член 199, параграфи 5-7, освен ако това е разрешено съгласно член 402.
4. Институциите анализират, доколкото е възможно, експозициите си към доставчиците на обезпечения, кредитна защита с гаранции и базисни активи съгласно член 390, параграф 7 от гледна точка на евентуална концентрация и при необходимост предприемат действия и съобщават на компетентния орган всички съществени констатации.
Член 400
Изключения
1. Член 384, параграф 1 не се прилага за следните експозиции:
а)
активи, които представляват вземания от централни правителства, централни банки или субекти от публичния сектор и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
активи, които представляват вземания от международни организации или многостранни банки за развитие и които при липса на обезпечение биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
активи, които представляват вземания с изрични гаранции от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, който предоставя гаранцията, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
други експозиции, които могат да се отнесат към или са гарантирани от централни правителства, централни банки, международни организации, многостранни банки за развитие или субекти от публичния сектор, когато необезпечените вземания към съответния субект, към когото се отнася експозицията или от когото тя се гарантира, биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
е)
експозиции към контрагентите, посочени в член 113, параграфи 6 или 7, в случай че те биха получили рисково тегло от 0 % съгласно трета част, дял II, глава 2. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
ж)
активи и други експозиции, обезпечени чрез парични депозити в кредитиращата институция или в институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция;
з)
активи и други експозиции, обезпечени чрез депозитни сертификати, издадени от кредитиращата институция или от институция, която е предприятието майка или дъщерно предприятие на кредитиращата институция, и депозирани в някоя от тях;
и)
експозиции, произтичащи от неусвоени кредитни улеснения, които в приложение I са класифицирани като нискорискови задбалансови позиции, при условие че с клиента или групата от свързани клиенти е сключено споразумение, съгласно което улеснението може да се усвоява само ако е било установено, че това няма да доведе до превишаване на приложимия максимален размер съгласно член 395, параграф 1;
й)
експозиции по търговско финансиране към централни контрагенти и вноски в гаранционните фондове на централните контрагенти;
к)
експозиции към схеми за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО, произтичащи от финансирането на тези схеми, ако институциите - членки на схемата, имат законово или договорно задължение да я финансират.
За паричните средства, получени по дългова ценна книга, обвързана със заеми, емитирана от институцията, и за заемите или депозитите на контрагент към или в институцията, които са предмет на споразумение за балансово нетиране, признато съгласно трета част, дял II, глава 4, се счита, че попадат в обхвата на буква ж).
2. Компетентните органи могат напълно или частично да освобождават следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3 и 5;
б)
активите, представляващи вземания от регионални правителства или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални правителства или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително различни видове участия, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи стандарти в трета държава; експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активи, представляващи вземания и други експозиции към кредитни институции, поети от кредитни институции, една от които действа с нестопанска цел и отпуска заеми в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав за насърчаване на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели, посредством кредитните институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания от централното правителство под формата на държавни ценни книжа, държани поради нормативно установени ликвидни изисквания, деноминирани и финансирани в националната валута на правителството, при условие че по преценка на компетентния орган присъдената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства е еквивалентна на инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране, имащи статус на кредитни институции;
й)
правно изискваните гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се отпуска на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
3. Компетентните органи могат да използват предвиденото в първото изречение изключение само ако са изпълнени следните условия:
а)
специфичното естество на експозицията, контрагента или връзката между институцията и контрагента премахва или намалява риска от експозицията; и
б)
по отношение на остатъчния риск от концентрация могат да се предприемат други мерки, които са също толкова ефективни, като правила, процеси и механизми, предвидени в член 81 от Директива 2013/36/ЕС.
Компетентните органи информират ЕБО дали възнамеряват да използват някое от предвидените в параграф 2 изключения в съответствие с букви а) и б) от настоящия параграф и се консултират с ЕБО по направения избор.
Член 401
Изчисляване на ефекта от използването на техники за редуциране на кредитния риск
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1 институцията може да използва параметъра „напълно коригирана стойност на експозицията“, изчислен съгласно трета част, дял II, глава 4 чрез отчитане на редуцирането на кредитния риск, корекциите за променливост и всички падежни несъответствия (Е*).
2. Всяка институция, на която е разрешено да използва собствени оценки на параметъра LGDи конверсионните коефициенти за всеки клас експозиции по трета част, дял II, глава 3, може с разрешението на компетентните органи да признава ефектите от финансовите обезпечения при изчисляването на стойностите на експозициите за целите на член 395, параграф 1.
Компетентните органи дават разрешението по предходната алинея само ако институцията може да направи оценка на ефектите от финансовите обезпечения за своите експозиции отделно от другите аспекти, свързани с параметъра LGD.
Направените от институцията оценки трябва да са достатъчно подходящи за намаляването на стойността на експозицията с цел спазване на разпоредбите на член 395.
Когато на дадена институция е разрешено да използва собствени оценки на ефекта от използването на финансови обезпечения, тя прави това по начин, който отговаря на подхода, възприет при изчисляването на капиталовите изисквания съгласно настоящия регламент.
Институциите, на които е разрешено да използват собствени оценки на параметъра LGD и конверсионни коефициенти за даден клас експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, но които не изчисляват стойността на своите експозиции чрез подхода по първа алинея от настоящия параграф, могат да използват разширения метод за финансово обезпечение или подхода, изложен в член 403, параграф 1, буква б), за изчисляване на стойността на експозициите.
3. Всяка институция, която използва разширения метод за финансово обезпечение или има разрешение да използва метода, описан в параграф 2 от настоящия член, за изчисляване на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, провежда периодични стрес тестове във връзка с концентрациите на кредитен риск, включително във връзка с реализируемата стойност на всяко прието обезпечение.
Периодичните стрес тестове, посочени в първа алинея, са ориентирани към рисковете, произтичащи от потенциални промени в пазарните условия, които биха могли да окажат отрицателно въздействие върху адекватността на собствения капитал на институцията, както и към рисковете, произтичащи от реализацията на обезпечения в ситуации на напрежение.
Извършваните стрес тестове са подходящи за оценяването на тези рискове.
В случай че периодичният стрес тест покаже по-ниска реализируема стойност на приетото обезпечение в сравнение със стойността, за която би било разрешено да бъде отчетена при използването на разширения метод за финансово обезпечение или по целесъобразност на метода, изложен в параграф 2, стойността на обезпечението, за която се разрешава да бъде призната при изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, параграф 1, се намалява съответно.
Институциите по първа алинея включват следните елементи в своите стратегии за преодоляване на риска от концентрация:
а)
правила и процедури за справяне с рисковете, произтичащи от несъответствия в падежа на експозициите и предоставената кредитна защита за тези експозиции;
б)
правила и процедури за случаите, когато стрес тестовете показват по-ниска реализируема стойност на обезпечението в сравнение с отчетената при използването на разширения метод за финансово обезпечение или метода, описан в параграф 2;
в)
правила и процедури, свързани с риска от концентрация, произтичащ от прилагането на техники за редуциране на кредитния риск, и по-конкретно с непреките големи кредитни експозиции, например към отделен емитент на ценни книжа, приети като обезпечение.
Член 402
Експозиции, произтичащи от ипотечно кредитиране
1. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да редуцира стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на заложената пазарна или ипотечна заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 35 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с жилищен имот в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията или част от нея е обезпечена напълно с
i)
ипотеки върху жилищни имоти; или
ii)
жилищен имот, предмет на лизингова сделка, при която лизингодателят запазва пълно право на собственост върху жилищния имот и лизингополучателят все още не е упражнил правото си на закупуване;
в)
изискванията, установени в член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени.
2. За изчисляването на стойността на експозициите за целите на член 395, институцията може да намали стойността на експозицията или на която и да е част от експозицията, която e напълно обезпечена с недвижима собственост в съответствие с член 125, параграф 1, с размера на пазарната или ипотечната заемна стойност на въпросния имот, но като не надхвърля 50 % от пазарната стойност или 60 % от ипотечната заемна стойност в държавите членки, които са установили строги критерии за определяне на ипотечната заемна стойност в законови или подзаконови разпоредби, ако са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
компетентните органи на държавите членки не са определили рисково тегло, по-голямо от 50 %, за експозициите или частите от експозиции, обезпечени с търговска недвижима собственост в съответствие с член 124, параграф 2;
б)
експозицията е напълно обезпечена със:
i)
ипотеки върху офиси или други търговски помещения; или
ii)
офиси или други търговски помещения и експозиции, свързани с лизингови сделки със собственост.
в)
изискванията, установени в член 125, параграф 2, буква а), член 208 и член 229, параграф 1 са изпълнени;
г)
търговският имот е напълно завършен.
3 Институцията може да третира експозиция към контрагент, която произтича от обратно репо споразумение, съгласно което институцията е закупила от контрагента неакцесорни независими ипотечни тежести върху недвижими имоти на трети лица, като няколко отделни експозиции към всяко от тези трети лица, при условие че са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
контрагентът е институция;
б)
експозицията е напълно обезпечена с ипотеки върху недвижимите имоти на тези трети лица, които са закупени от институцията, и институцията е в състояние да упражни правата си по тези ипотеки;
в)
институцията е направила необходимото за изпълнение на изискванията по член 208 и член 229, параграф 1;
г)
институцията е бенефициер по вземанията на контрагента към третите лица, в случай на неизпълнение, неплатежоспособност или ликвидация на контрагента;
д)
институцията докладва на компетентните органи в съответствие с член 394 общата сума на експозициите към всяка друга институция, третирани съгласно настоящия параграф.
За тези цели институцията приема, че има експозиция към всяко едно от посочените трети лица за сумата на вземането на контрагента от третото лице, вместо съответна сума на експозиция към контрагента. Остатъкът от експозицията към контрагента, ако има такъв остатък, продължава да се третира като експозиция към контрагента.
Член 403
Подход на заместването
1. Когато експозиция към даден клиент е гарантирана от трето лице или е обезпечена с издадено от трето лице обезпечение, институцията може:
а)
да третира гарантираната част от експозицията като експозиция към гаранта, а не към клиента, при условие че необезпечената експозиция към гаранта би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2;
б)
да третира частта от експозицията, обезпечена с пазарната стойност на признатото обезпечение, като експозиция към третото лице, а не към клиента, при условие че експозицията е покрита с обезпечение и че обезпечената част от експозицията би получила същото или по-ниско рисково тегло в сравнение с необезпечената експозиция към клиента съгласно трета част, дял II, глава 2.
Институцията не използва посочения в първа алинея, буква б) подход при несъответствие между падежите на експозицията и предоставената кредитна защита.
За целите на настоящата част институцията може да използва както разширения метод за финансово обезпечение, така и предвидения в първа алинея, буква б) подход за третиране, само когато за целите на член 92 е разрешено използването както на разширения метод за финансовото обезпечение, така и на опростения метод за финансово обезпечение.
2. Когато институцията прилага параграф 1, буква а):
а)
когато гаранцията е деноминирана във валута, различна от валутата, в която е деноминирана експозицията, размерът на експозицията, за която се счита, че е обезпечена, се изчислява в съответствие с разпоредбите за третиране на валутни несъответствия при кредитна защита с гаранции, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
б)
несъответствието между падежа на експозицията и падежа на защитата се третира в съответствие с разпоредбите за третиране на падежни несъответствия, предвидени в трета част, дял II, глава 4;
в)
частично обезпечение може да бъде признато в съответствие с начина на третиране, изложен в трета част, дял II, глава 4.
ПЕТА ЧАСТ
ЕКСПОЗИЦИИ КЪМ ПРЕХВЪРЛЕН КРЕДИТЕН РИСК
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ ЗА НАСТОЯЩАТА ЧАСТ
Член 404
Обхват на прилагане
Дялове II и III се прилагат по отношение на новите секюритизации, емитирани на 1 януари 2011 г. или след тази дата. След 31 декември 2014 г. дялове II и III се прилагат по отношение на съществуващите секюритизации в случай на прибавяне на нови базисни експозиции или тяхната замяна след тази дата.
ДЯЛ II
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ ИНВЕСТИТОРИ
Член 405
Запазване на интереса на емитента
1. Институция, която не действа като инициатор, спонсор или първоначален кредитор, поема кредитния риск по секюритизираща позиция в търговския или банковия си портфейл само ако инициаторът, спонсорът или първоначалният кредитор изрично е обявил пред институцията, че ще запази постоянно значителен нетен икономически интерес, който във всички случаи е не по-малък от 5 %.
За запазване на значителен нетен икономически интерес от най-малко 5 % се смята само следното:
а)
запазване на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на всеки от траншовете, продадени или прехвърлени на инвеститори;
б)
в случай на секюритизация на револвиращи експозиции - запазване на интереса на инициатора в размер на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
в)
запазване на произволно избрани експозиции, съответстващи на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции, ако в противен случай тези експозиции биха били секюритизирани при секюритизацията, при условие че броят на потенциално секюритизираните експозиции при инициирането е не по-малък от 100;
г)
запазване на транша за първа загуба и - при необходимост - на други траншове, които имат същия или по-неблагоприятен рисков профил от траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, и чийто падеж не настъпва по-рано от падежа на траншовете, прехвърлени или продадени на инвеститори, така че запазеният интерес да се равнява общо на не по-малко от 5 % от номиналната стойност на секюритизираните експозиции;
д)
запазване на експозицията за първа загуба в размер на не по-малко от 5 % от всяка секюритизирана експозиция при секюритизацията.
Нетният икономически интерес се изчислява при инициирането и се поддържа постоянно. По отношение на нетния икономически интерес, включително запазените позиции, интерес или експозиции, не се извършва редуциране на кредитния риск, поемане на къси позиции или други действия по хеджиране и той не може да бъде продаван. Нетният икономически интерес се определя по условната стойност на задбалансовите позиции.
Не се допуска многократно прилагане на изискванията за запазване за нито една схема за секюритизация.
2. Когато кредитна институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС, финансов холдинг със смесена дейност от ЕС или някое от нейните/неговите дъщерни предприятия като инициатор или спонсор секюритизира експозиции от няколко кредитни институции, инвестиционни посредници или други финансови институции, включени в обхвата на надзора на консолидирана основа, посоченото в параграф 1 изискване може да бъде изпълнено с оглед на консолидационното състояние на съответната кредитна институция майка от ЕС, на финансовия холдинг от ЕС или на смесения финансов холдинг от ЕС.
Първа алинея се прилага само ако кредитните институции, инвестиционните посредници или финансовите институции, които са създали секюритизираните експозиции, са се задължили да се придържат към посочените в член 408 изисквания и своевременно предоставят на инициатора или спонсора, както и на кредитната институция майка от ЕС, финансов холдинг от ЕС или финансов холдинг със смесена дейност от ЕС информацията, която е необходима за изпълнение на посочените в член 409 изисквания.
3. Параграф 1 не се прилага, ако секюритизираните експозиции представляват експозиции към посочените по-долу субекти или са изцяло, безусловно и неотменяемо гарантирани от тях:
а)
централни правителства или централни банки;
б)
регионални правителства или местни органи на власт и субекти от публичния сектор на държавите членки;
в)
институции, на които се присъжда рисково тегло от 50 % или по-малко съгласно трета част, дял II, глава 2;
г)
многостранни банки за развитие.
4. Параграф 1 не се прилага по отношение на сделки, основани на ясен, прозрачен и достъпен индекс, при който базисните емитенти са идентични с емитентите, съставляващи широко търгуван индекс от емитенти, или представляват други търгуеми ценни книжа, различни от секюритизиращи позиции;
Член 406
Комплексна проверка
1. Преди да бъдат изложени на рисковете от секюритизация, а при необходимост и след това, институциите трябва да са в състояние да докажат на компетентните органи за всяка от секюритизиращите си позиции, че познават задълбочено и изцяло и са приложили формалните правила и процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, за анализиране и съхраняване на:
а)
информацията, оповестена от инициаторите,спонсорите или първоначалните кредитори съгласно член 405, параграф 1, в която се посочва нетният икономически интерес, поддържан постоянно от тях в секюритизацията;
б)
рисковите параметри на отделната секюритизираща позиция;
в)
рисковите параметри на базисните експозиции на секюритизиращата позиция;
г)
репутацията и понесените загуби от страна на инициаторите или спонсорите при предишни секюритизации в съответните класове базисни експозиции, съставляващи секюритизиращата позиция;
д)
декларациите и оповестената информация от страна на инициаторите или спонсорите, или техните представители или консултанти за извършения от тях надлежен комплексен анализ по отношение на секюритизираните експозиции и - в съответните случаи - по отношение на качеството на обезпечението на секюритизираните експозиции;
е)
в съответните случаи - методологията и концепциите, на които се основава оценката на обезпеченията на секюритизираните експозиции, както и приетите от инициатора или спонсора правила за гарантиране на независимостта на оценителя;
ж)
всички структурни елементи на схемата за секюритизация, които могат значително да повлияят на ефекта на секюритизиращата позиция на институцията, например договорения план за разпределение на загубите (waterfall) и свързаните с него гранични нива за разпределяне на загубите, кредитните подобрения, ликвидните подобрения, активиращите механизми, свързани с пазарната стойност, и определенията за неизпълнение по конкретните сделки.
Институциите извършват редовно собствени стрес тестове, подходящи за техните секюритизиращи позиции. За целта институциите могат да използват финансови модели, разработени от АВКО, ако при поискване могат да докажат, че преди инвестицията са положили дължимата грижа с цел да проверят точността на съответните допускания и структурирането на моделите, както и да разберат методологията, допусканията и резултатите.
2. Институциите, които не действат като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, установяват формални процедури, подходящи за търговския и банковия им портфейл и съобразени с рисковия профил на инвестициите им в секюритизирани позиции, с цел постоянно и своевременно наблюдение на показателите на базисните експозиции, съставляващи секюритизиращите позиции. Когато е уместно, това включва вида експозиция, относителния дял на заемите с просрочие от повече от 30, 60 и 90 дни, процента на случаите на неизпълнение, процента на предсрочните плащания, заемите, при които има реализиране на обезпечението, вида обезпечение и дали то се използва, както и честотното разпределение на кредитните оценки или другите показатели за качеството на базисните експозиции, отрасловата и географската диверсификация, честотното разпределение на съотношенията между размера на заема и стойността на обезпечението с такива интервали, които улесняват извършването на подходящ анализ на чувствителността. Когато самите базисни експозиции представляват секюритизиращи позиции, институциите разполагат с посочената в настоящата алинея информация не само по отношение на базисните секюритизиращи траншове, например името или наименованието и кредитното качество на емитента, но и по отношение на характеристиките и показателите на базисните пулове, съставляващи тези секюритизиращи траншове.
Институциите прилагат същите стандарти и за анализ на дяловите участия или поетите секюритизиращи емисии, които са закупили от трети лица, независимо дали тези дялови участия или поети емисии са в търговския или банковия им портфейл.
Член 407
Допълнително рисково тегло
Когато дадена институция не изпълнява изискванията по членове 405, 406 или 409 в определен важен аспект поради небрежност или пропуск от страна на институцията, компетентните органи налагат пропорционално допълнително рисково тегло от не по-малко от 250 % от рисковото тегло (с максимален размер 1 250 %), което се прилага спрямо съответните секюритизиращи позиции по начина, описан съответно в член 245, параграф 6 или в член 337, параграф 3. Допълнителното рисково тегло се увеличава постепенно с всяко следващо нарушение на разпоредбите за извършване на комплексна проверка.
Компетентните органи вземат предвид изключенията по отношение на някои от секюритизациите, предвидени в член 405, параграф 3 чрез намаляване на рисковото тегло, което в противен случай биха присъдили съгласно настоящия член по отношение на секюритизация, за която се прилага член 405, параграф 3.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ КЪМ ИНСТИТУЦИИТЕ СПОНСОРИ И ИНИЦИАТОРИ
Член 408
Критерии за кредитиране
Институции спонсори и инициатори прилагат спрямо подлежащите на секюритизация експозиции същите строги и ясно определени критерии за кредитиране съгласно изискванията по член 79 от Директива 2013/36/ЕС, каквито прилагат по отношение на експозициите, които ще държат в собствения си банков портфейл. За тази цел институциите спонсори и инициатори прилагат същите процедури за одобрение и при необходимост за изменение, подновяване и рефинансиране на кредити.
Ако не са изпълнени посочените в първа алинея от настоящия член изисквания, институцията инициатор не прилага член 245, параграф 1 и няма право да изключва секюритизираните експозиции при изчисляването на капиталовите си изисквания съгласно настоящия регламент.
Член 409
Оповестяване на информация пред инвеститорите
Институциите, действащи като инициатори, спонсори или първоначални кредитори, оповестяват пред инвеститорите информацията за равнището на задължението, което са поели съгласно член 405 за поддържане на нетен икономически интерес в схемата на секюритизация. Институциите спонсори и инициатори гарантират, че на потенциалните инвеститори се предоставя лесен достъп до всички данни от съществено значение във връзка с кредитното качество и показателите на отделните базисни експозиции, паричните потоци и обезпеченията във връзка със секюритизиращите експозиции, както и необходимата информация за провеждането на всеобхватни стрес тестове, основаващи се на достатъчно данни, по отношение на паричните потоци и обезпеченията във връзка с базисните експозиции. За тази цел кои са данните от съществено значение се определя към датата на секюритизацията, а при необходимост с оглед на естеството на секюритизацията - и след това.
Член 410
Еднакви условия на прилагане
1. ЕБО докладва ежегодно на Комисията за мерките, които компетентните органи вземат, за да осигурят спазването на изискванията по дялове II и III от страна на институциите.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за подробно определяне на:
а)
изискванията по членове 405-406, приложими за институции, изложени на риск от секюритизация;
б)
изискването за запазване, включително критериите за запазване на значителен нетен икономически интерес, посочени в член 405, и равнището на запазване;
в)
изискванията за комплексна проверка съгласно член 405 за институции, изложени на риск от секюритизация и
г)
изискванията по членове 408-409, приложими за институциите спонсори и инициатори.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за улесняване на сближаването на надзорните практики във връзка с прилагането на член 407, включително мерките, които трябва да бъдат предприемани в случай на неспазване на задълженията, свързани с комплексната проверка и управлението на риска.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ШЕСТА ЧАСТ
ЛИКВИДНОСТ
ДЯЛ I
ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ИЗИСКВАНЕ ЗА ЛИКВИДНО ПОКРИТИЕ
Член 411
Определения
За целите на настоящата част се прилагат следните определения:
1)
„финансов клиент“ е клиент, който извършва една или повече от дейностите по приложение I към Директива 2013/36/ЕС като своя основна дейност или е някое от следните:
а)
кредитна институция;
б)
инвестиционен посредник;
в)
дружество със специална инвестиционна цел - секюритизация (ДСИЦС);
г)
ПКИ;
д)
инвестиционна схема от затворен тип;
е)
застрахователно предприятие;
ж)
финансов холдинг или финансов холдинг със смесена дейност;
2)
„влог на дребно“ е задължение към физическо лице или към МСП, когато физическото лице или МСП биха отговаряли на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск, или задължение към дружество, което отговаря на условията за третиране, предвидено в член 153, параграф 4, и когато съвкупният размер на влоговете на такива предприятия на групова основа не надвишава 1 милион евро.
Член 412
Изискване за ликвидно покритие
1. Институциите държат ликвидни активи с обща стойност, която покрива разликата между изходящите ликвидни потоци и входящите ликвидни потоци при стресирани условия, за да се гарантира, че институциите поддържат нива на ликвидни буфери, които са достатъчни за преодоляване на всяко възможно неравновесие между входящите и изходящите ликвидни потоци при изключително стресирани условия за период от тридесет дни. През периоди, характеризиращи се със стресирани условия, институциите могат да използват ликвидните си активи, за да покриват своите нетни изходящи ликвидни потоци.
2. Институциите не отчитат двукратно входящите ликвидни потоци и ликвидните активи.
3. Институциите могат да използват ликвидните активи по параграф 1, за да изпълняват задълженията си при стресирани обстоятелства, както е посочено в член 414.
4. Разпоредбите по дял II се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
5. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на ликвидните изисквания, преди задължителните минимални стандарти за изискването за ликвидно покритие да бъдат уточнени и изцяло въведени в Съюза съгласно член 460. Държавите членки или компетентните органи може да изискват от лицензираните в тяхната юрисдикция институции или от подклас от тези институции да изпълняват изискване за по-високо ликвидно покритие до 100 %, до окончателното въвеждане на задължителен минимален стандарт с ниво от 100 % съгласно член 4460.
Член 413
Стабилно финансиране
1. Институциите гарантират, че дългосрочните задължения се покриват по подходящ начин чрез разнообразие от стабилни инструменти за финансиране както при нормални условия, така и при стресирани обстоятелства.
2. Разпоредбите на дял III се прилагат само за определяне на задълженията за отчитане по член 415.
3. Държавите членки могат да запазят или да въведат национални разпоредби в областта на изискванията за стабилно финансиране преди определянето и въвеждането в Съюза на задължителните минимални стандарти за изискванията за нетно стабилно финансиране съгласно член 510.
Член 414
Спазване на ликвидните изисквания
Когато дадена институция нарушава или очаква да наруши изискването по член 412 или общото задължение по член 413, параграф 1, включително при настъпване на стресирани обстоятелства, тя незабавно уведомява компетентните органи и своевременно им представя план за бързо възобновяване на спазването на разпоредбите на член 412 или член 413, параграф 1. Докато не бъде възобновено спазването на разпоредбите, институцията ежедневно, до края на всеки работен ден, отчита елементите, посочени съответно в дял II или дял III, освен ако компетентният орган не ѝ разреши да ги отчита по-рядко ив рамките на по-дълъг срок. Компетентните органи дават такова разрешение само въз основа на конкретното положение на дадена институция и при отчитане на мащаба и сложността на нейната дейност. Те наблюдават изпълнението на плана за възобновяване на спазването на разпоредбите и при необходимост изискват от институцията да възобнови спазването по-бързо.
ДЯЛ II
ОТЧИТАНЕ НА ЛИКВИДНОСТТА
Член 415
Задължения за отчитане и формат на отчетност
1. Институциите отчитат в една валута, независимо от действителната им деноминация, пред компетентните органи елементите по дял II и дял III и техните компоненти, включително състава на ликвидните си активи съгласно член 416. До окончателното определяне на изискването за ликвидно покритие по шеста част и въвеждането му като минимален стандарт съгласно член 4460, институциите отчитат елементите, посочени в дял II и приложение III. Институциите отчитат елементите, посочени в дял III. Отчитането се извършва не по-рядко от веднъж месечно за елементите, посочени в дял II и приложение III, и не по-рядко от веднъж на всеки три месеца за елементите, посочени в дял III.
Форматите за отчетност включват цялата необходима информация и позволяват на ЕБО да прецени дали обезпечените кредитни сделки и операциите по замяна на обезпечения, при които ликвидни активи, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б и в), са получени срещу обезпечение, което не отговаря на изискванията на член 416, параграф 1, букви а), б и в),), са надлежно приключени.
2. Всяка институция отчита отделно пред компетентните органи на държавата членка по произход елементите по параграф 1 в посочената по-долу валута, когато има:
а)
съвкупни задължения във валута, различна от отчетната валута по параграф 1, в размер по-голям или равен на 5 % от общия размер на задълженията на институцията или на обособената ликвидна подгрупа или
б)
значим клон съгласно в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС в приемаща държава членка, в която се използва валута, различна от отчетната валута по параграф 1 от настоящия член.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне:
а)
единни формати за отчетност и информационни решения, заедно със съответните указания за установяване на честотата, датите и сроковете за отчитане. Форматите за отчетност и честотата на отчитане съответстват на естеството, мащаба и сложността на различните дейности на институциите и обхващат отчитането съгласно параграфи 1 и 2;
б)
допълнителни показатели за наблюдение на ликвидността, необходими на компетентните органи за получаване на цялостен поглед върху ликвидния рисков профил, в съответствие с естеството, мащаба и сложността на дейностите на институцията;
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г. - за елементите, посочени в буква а), и до 1 януари 2014 г. - за елементите, посочени в буква б).
До окончателното въвеждане на обвързващи ликвидни изисквания компетентните органи могат да продължат да събират информация посредством инструменти за наблюдение за целите на наблюдението на спазването на съществуващите национални стандарти за ликвидност.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. При поискване компетентните органи на държавата членка по произход предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи и на националната централна банка на приемащата държава членка и на ЕБО индивидуалните отчети съгласно настоящия член.
5. Компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 112 от Директива 2013/36/ЕС, при поискване от страна на посочените по-долу органи им предоставят своевременно и по електронен път всички отчети, подадени от институцията съгласно единните формати за отчетност по параграф 3:
а)
компетентните органи и националната централна банка на приемащите държави членки, в които са установени значими клонове в съответствие с член 51 от Директива 2013/36/ЕС на институцията майка или институции, контролирани от един и същ финансов холдинг майка;
б)
компетентните органи, които са издали лиценз на дъщерните предприятия на институцията майка или институциите, контролирани от един и същ финансов холдинг майка, и националната централна банка на тази държава членка;
в)
ЕБО;
г)
ЕЦБ.
6. Компетентните органи, които са издали лиценз на институция, която е дъщерно предприятие на институция майка или финансов холдинг майка, при поискване предоставят своевременно и по електронен път на компетентните органи, които упражняват надзор на консолидирана основа съгласно член 111 от Директива 2013/36/ЕС, на централната банка на държавата членка, в която е лицензирана институцията, и на ЕБО всички отчети, подадени от институцията в съответствие с единните формати за отчетност по параграф 3.
Член 416
Отчитане на ликвидните активи
1. Институциите отчитат посочените по-долу активи като ликвидни активи, освен ако са изключени съгласно параграф 2 и само ако ликвидните активи отговарят на условията по параграф 3:
а)
парични средства и експозиции към централни банки, доколкото тези експозиции могат да бъдат, при стресирани обстоятелства, изтеглени по всяко време. По отношение на държаните в централни банки депозити, компетентният орган и централната банка се стремят да постигнат общо разбиране за това в каква степен минималните резерви могат да бъдат изтеглени при стресирани обстоятелства;
б)
други прехвърлими активи, които са с изключително висока ликвидност и кредитно качество;
в)
прехвърлими активи, които представляват вземания от посочените по-долу лица или са гарантирани от тях:
i)
централното правителство на държава членка, на фискално автономен регион, който може да определя и събира данъци, или на трета държава в местната валута на централното правителство или регионалните органи на власт, ако институцията е изложена на ликвиден риск в тази държава членка или тази трета държава и покрива този риск с тези ликвидни активи;
ii)
централните банки и субектите от публичния сектор, които не спадат към централното правителство, в местната валута на централната банка и на предприятието от публичния сектор;
iii)
Банката за международни разплащания, Международния валутен фонд, Европейската комисия и многостранните банки развитие;
iv)
Европейският инструмент за финансова стабилност и Европейският механизъм за стабилност;
г)
прехвърлими активи, които са с висока ликвидност и кредитно качество;
д)
незабавно усвоими кредитни улеснения, отпускани от централните банки в рамките на паричната политика, доколкото тези улеснения не се обезпечават с ликвидни активи и като се изключва извънредната ликвидна подкрепа
е)
ако кредитната институция е включена в мрежа в съответствие със законови или други разпоредби, минималният размер на депозитите в централната кредитна институция според приложимите законови или други нормативни разпоредби и другото нормативно установено или налично по силата на договор ликвидно финансиране от централната кредитна институция или институциите, които са членове на мрежата по член 113, параграф 7 или които отговарят на условията за освобождаване по член 10, доколкото това финансиране не се обезпечава с ликвидни активи.
До приемането на единно определение за понятията за висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество съгласно член 460 институциите сами определят по валути кои прехвърлими активи са съответно с висока или изключително висока ликвидност и кредитно качество. До изготвянето на единно определение компетентните органи могат въз основа на критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5, да предоставят общи насоки, които институциите да следват при определянето на активите с висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество. Ако няма такива насоки, институциите използват прозрачни и обективни критерии за тази цел, включително част от или всички критерии по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
2. Следните активи не се смятат за ликвидни:
а)
активите, които са емитирани от кредитна институция, освен ако отговарят на едно от следните условия:
i)
те са облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или обезпечени с активи инструменти, ако е доказано, че са с изключително високо кредитно качество, определени от ЕБО в съответствие с критериите в член 509, параграфи 3, 4 и 5;
ii)
те са облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО, различни от посочените в подточка i) от същата буква;
iii)
кредитната институция е била създадена от централното правителство или регионални органи на власт на държава членка и това правителство или органи имат задължението да защитава икономическата основа на институцията и да поддържат нейната жизнеспособност, докато тя съществува; или активът се ползва с изричната гаранция на това правителство; или поне 90 % от заемите, отпуснати от институцията, са гарантирани директно или индиректно от това правителство или органи и активът се използва предимно за финансиране на насърчителни заеми, отпускани на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на правителството или органите;
б)
активи, които се предоставят като обезпечение на институцията в рамките на обратни репо сделки и трансакции, финансирани чрез ценни книжа, и които се държат от институцията единствено като средство за редуциране на кредитния риск и които институцията не може да използва по силата нито на нормативна разпоредба, нито на договор;
г)
активи, емитирани от:
i)
инвестиционен посредник;
ii)
застрахователно предприятие;
iii)
финансов холдинг;
iv)
финансов холдинг със смесена дейност;
v)
друг субект, който извършва като основна дейност една или повече от дейностите, изброени в приложение I към Директива 2013/36/ЕС
3. В съответствие с параграф 1институциите отчитат като ликвидни активите, които отговарят на следните условия:
а)
свободни са от тежести или са на разположение в групи обезпечения, за да бъдат използвани за получаването на допълнително финансиране в рамките на налични договорени, но неусвоени от институцията кредитни линии;
б)
не са емитирани от самата институция, от нейната институция майка, от нейна дъщерна институция, от друго дъщерно предприятие на институцията майка или финансовия холдинг майка;
в)
за цената им е налице принципно съгласие между участниците на пазара и тя може лесно да се наблюдава на него или цената им може да бъде определена по формула, която е лесна за изчисление въз основа на публично достъпни данни и не зависи от хипотетични допускания, както обикновено е при структурираните или екзотичните продукти;
г)
те са приемливо обезпечение при стандартни операции по поддържане на ликвидността на централна банка в държава членка или - ако ликвидните активи се държат за покриване на изходящите ликвидни потоци във валутата на трета държава - на централната банка на съответната трета държава;
д)
допуснати са за търгуване на призната борса или могат да се търгуват на активни пазари чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрени репо пазари. Тези критерии се оценяват поотделно за всеки пазар.
Условията, посочени в първа алинея, букви в), г) и д), не се прилагат за активите, посочени в параграф 1, буква д).
Условието, посочено в първа алинея, буква г), не се прилага за ликвидните активи, държани с цел покриване на изходящи ликвидни потоци във валута, за която съответната централна банка има изключително тясно определение за приемливост. При ликвидни активи, деноминирани във валути на трети държави, това изключение се прилага само ако компетентните органи на съответната трета държава прилагат същото или равностойно изключение.
4. Независимо от разпоредбите на параграфи 1, 2 и 3, до уточняването на задължително ликвидно изискване съгласно член 460 и в съответствие с параграф 1, втора алинея от настоящия член институциите отчитат:
а)
други активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например капиталови инструменти и злато, на основата на прозрачни и обективни критерии, включително критериите по член 509, параграфи 3, 4, и 5 в тяхната съвкупност или поотделно;
б)
други активи, които са приемливи за централната банка и могат да се търгуват, например обезпечени с активи инструменти с изключително високо кредитно качество, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5;
в)
други активи, които са приемливи за централната банка, но не могат да се търгуват, например кредитни вземания, установени от ЕБО в съответствие с критериите по член 509, параграфи 3, 4 и 5.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по параграф 3, трета алинея.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Преди влизането в сила на техническите стандарти, посочени в трета алинея, институциите могат да продължат да прилагат третирането, посочено в параграф 3, втора алинея, ако компетентните органи са го прилагали преди 1 януари 2014 г..
6. Акциите или дяловете в ПКИ могат да се третират като ликвидни активи до абсолютната сума от 500 милиона евро в портфейла с ликвидни активи на всяка институция, при условие че са спазени изискванията по член 132, параграф 3 и че ПКИ, освен в деривати за редуциране на лихвения или кредитния или валутния риск инвестира само в ликвидните активи, посочени в параграф 1 от настоящия член.
Използването или потенциалното използване на дериватни инструменти с цел хеджиране на риска на разрешените инвестиции от страна на ПКИ не възпрепятства допустимостта на въпросното ПКИ. Когато акциите или дяловете в ПКИ не се оценяват редовно по пазарни цени от трето лице, както е посочено в член 418, параграф 4, букви а) и б), и компетентният орган не се е уверил, че дадена институция е разработила устойчиви методологии и процеси за подобно оценяване, както е посочено в член 406, параграф 4, първо изречение, акциите и дяловете в това ПКИ не се третират като ликвидни активи.
7. Когато определен ликвиден актив престане да отговаря на условията за ликвиден актив, институцията може все пак да продължи да го смята за ликвиден актив за допълнителен период от 30 календарни дни. Ако ликвиден актив в ПКИ престане да отговаря на условията за третирането, посочено в параграф 6, акциите или дяловете в ПКИ може въпреки това да се считат за ликвиден актив за допълнителен период от 30 дни, при условие че тези активи не надвишават 10 % от всички активи на това ПКИ.
Член 417
Оперативни изисквания за притежаваните ликвидни активи
Институциите отчитат като ликвидни активи само притежаваните ликвидни активи, които отговарят на следните условия:
а)
те са подходящо диверсифицирани. Не се изисква диверсификация по отношение на активите, които отговарят на изискванията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в);
б)
юридически и фактически по всяко време през следващите 30 дни те са в наличност, за да бъдат реализирани чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар, за да бъдат покривани задълженията, които стават изискуеми. За ликвидните активи по член 416, параграф 1, буква в), които са държани в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, се счита, че са в наличност само доколкото съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута, освен ако институцията може да докаже пред компетентните органи, че е предприела подходящи мерки за хеджиране на произтичащия валутен риск;
в)
те са контролирани от функцията за управление на ликвидността;
г)
част от ликвидните активи, с изключение на посочените в член 416, параграф 1, букви а), в) и д), периодично, поне веднъж годишно, се реализират чрез незабавна продажба или чрез обикновена репо сделка на одобрен репо пазар със следните цели:
i)
за проверка на достъпа до пазара за тези активи;
ii)
за проверка на ефективността на процедурите на институцията за реализация на активите;
iii)
за проверка на използваемостта на активите;
iv)
за намаляване на риска от подаване на отрицателни сигнали при неблагоприятни обстоятелства;
д)
свързаните с активите ценови рискове може да се хеджират, но спрямо ликвидните активи се прилагат целесъобразни вътрешни правила, които гарантират, че тези активи са достъпни по-всяко време за ковчежничеството при необходимост и по-специално, че не се използват при други текущи операции, включително:
i)
хеджиране или други търговски стратегии;
ii)
осигуряване на кредитни подобрения в структурирани трансакции;
iii)
покриване на оперативни разходи.
е)
ликвидните активи са деноминирани във валути по начин, който съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци.
Член 418
Оценяване на ликвидните активи
1. Ликвидните активи се отчитат по пазарната им стойност, намалена подходящо с цел отразяване най-малко на дюрацията, кредитния и ликвидния риск и типичните за репо сделките отбиви при общи стресирани обстоятелства на пазара. Намалението не може да бъде по-малко от 15 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г). Ако институцията хеджира свързания с даден актив ценови риск, тя отчита паричния поток, произтичащ от възможното закриване на хеджиращата позиция.
2. За акциите или дяловете в ПКИ съгласно член 416, параграф 4 се прилагат процентни намаления въз основа на подробен преглед на базисните активи, както следва:
а)
0 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква а);
б)
5 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, букви б) и в);
в)
20 % за активите, посочени в член 416, параграф 1, буква г).
3. Прилагането на подхода на подробния преглед, посочен в параграф 2, се извършва по следния начин:
а)
когато институцията знае кои са базисните експозиции на дадено ПКИ, тя може да ги прегледа подробно, за да ги отнесе поотделно към член 416, параграф 1, букви а)-г);
б)
когато институцията не знае кои са базисните експозиции на ПКИ, се приема, че ПКИ инвестира в максималната степен, разрешена от неговия мандат, в низходящ ред във видовете активи по член 416, параграф 1, букви а)-г) до достигането на максималния общ лимит на инвестициите.
4. Институциите разработват устойчиви методологии и процеси за изчисляване и докладване на пазарната стойност и отбивите за акциите и дяловете на ПКИ. Само там, където институциите могат да докажат по удовлетворителен за на компетентния орган начин, че съществеността на експозициите не оправдава разработването на техни собствени методологии, институциите могат да разчитат на посочените по-долу трети лица за изчисляването и докладване на отбивите за акциите или дяловете на ПКИ съгласно методите по параграф 3, букви а) и б):
а)
депозитарната институция на ПКИ, при условие че ПКИ инвестира само в ценни книжа и депозира всички ценни книжа при тази депозитарна институция;
б)
за останалите ПКИ - управляващото дружество на ПКИ, при условие че отговаря на критериите по член 132, параграф 3, буква а).
Точността на изчисленията на депозитарната институция или управляващото дружество на ПКИ се потвърждава от външен одитор.
Член 419
Валути с ограничения в наличността на ликвидни активи
1. ЕБО преценява дали за институциите съществува достатъчна наличност на ликвидните активи, посочени в член 416, параграф 1, буква б) във валутите, които са от значение за институциите, установени в Съюза.
2. Когато доказаните потребности от ликвидни активи с оглед на изискването по член 412 надхвърлят наличността на тези ликвидни активи в дадена валута, се прилагат една или няколко от следните дерогации:
а)
чрез дерогация от член 417, буква е), ликвидните активи могат да бъдат деноминирани във валути по начин, който не съответства на разпределението по валути на изходящите ликвидни потоци след приспадане на входящите потоци;
б)
за валутите на държава членка или на трети държави изискваните ликвидни активи може да бъдат заменени от кредитни линии от централната банка на съответната държава членка или трета държава, които са отпуснати съгласно на неотменяемо договорно задължение за следващите 30 дни, а цената им е справедлива, независимо от текущо усвоената сума, при условие че компетентните органи на тази държава членка или трета държава прилагат същото третиране и че тази държава членка или трета държава има сходни изисквания за отчитане.
3. Прилаганите съгласно параграф 2 дерогации са обратнопропорционални на наличността на съответните активи. Доказаните потребности на институциите се оценяват с оглед на способността на институциите чрез разумно управление на ликвидността да намалят потребността от такива активи и размера на държаните от други пазарни участници количества от активите.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение, в които се посочват валутите, отговарящи на условията по настоящия член.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 31 март 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
5. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти, за уточняване на дерогациите по параграф 2, включително на условията за тяхното прилагане.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 420
Изходящи ликвидни потоци
1. До уточняването на изискването за ликвидност съгласно член 460 подлежащите на отчитане изходящи ликвидни потоци включват:
а)
текущата дължима сума по влоговете на дребно съгласно член 421;
б)
текущите дължими суми по други задължения, чийто падеж настъпва и чието плащане може да бъде поискано от институциите емитенти или от доставчика на финансирането, или които са свързани с негласно очакване на доставчика на финансирането, че институцията ще изплати задължението си през следващите 30 дни съгласно член 422;
в)
допълнителните изходящи потоци съгласно член 423;
г)
максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни по неусвоени договорени кредитни и ликвидни улеснения, съгласно член 424;
д)
допълнителните изходящи потоци, установени при оценяването съгласно параграф 2.
2. Институциите редовно оценяват възможността за и потенциалния размер на изходящите ликвидни потоци през следващите 30 дни по отношение на продуктите или услугите, които не са обхванати от членове 422, 423 и 424 и които тези институции предлагат или подпомагат или които потенциалните купувачи биха приели за свързани с тези институции, включително но не само, изходящите ликвидни потоци в резултат на договорни споразумения като други задбалансови и условни задължения за финансиране включително, но не само, договорени финансови улеснения, неусвоени кредити и аванси към контрагенти на едро, ипотечни продукти, които са одобрени, но още не са усвоени, кредитни карти, овърдрафти, планирани изходящи потоци, свързани с подновяване или удължаване на кредити на дребно или на едро, планирани плащания по деривативни договори и по отношение на продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и в приложение I. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институция, и за целия пазар.
При извършването на тази оценка институциите обръщат особено внимание на съществените щети върху репутацията си, които биха могли да възникнат, ако институциите не осигуряват ликвидна подкрепа за тези продукти или услуги. Институциите докладват най-малко веднъж годишно пред компетентните органи онези продукти и услуги, при които възможността а и възможният размер на изходящите ликвидни потоци, посочени в първа алинея, са значителни, а компетентните органи определят съответните изходящи потоци. Компетентните органи могат да приложат ниво в размер до 5 % за изходящите потоци за продукти за търговско финансиране, водещи до задбалансови позиции, съгласно посоченото в член 429 и приложение I.
Най-малко веднъж годишно компетентните органи представят пред ЕБО доклад относно видовете продукти или услуги, за които са определили изходящите потоци въз основа на докладите от институциите. В този доклад компетентните органи разясняват и методологията, която са използвали за определяне на изходящите потоци.
Член 421
Изходящи потоци по влогове на дребно
1. Институциите отчитат отделно размера на влоговете на дребно, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и умножават най-малко по 5 % във всеки от следните случаи:
а)
когато влогът е част от установено взаимоотношение, поради което изтеглянето му е много малко вероятно;
б)
когато влогът е по разплащателна сметка, включително сметки, по които редовно се превеждат заплати.
2. Институциите умножават размера на другите влогове на дребно, които не са посочени в параграф 1, най-малко по 10 %.
3. Като взема предвид поведението на местните вложители по препоръка на компетентните органи, ЕБО издава до 1 януари 2014 г. насоки относно критериите за определяне на условията за прилагане на параграфи 1 и 2 във връзка с установяването на влоговете на дребно, за които се предвиждат различни изходящи потоци, и определенията за посочените продукти за целите на настоящия дял. В тези насоки се взема предвид възможността тези влогове да доведат до изходящи ликвидни потоци през следващите 30 дни. Тези изходящи потоци се оценяват при допускане за сценарий на едновременно възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар.
4. Независимо от параграфи 1 и 2, институциите умножават размера на влоговете на дребно, които са привлекли в трети държави, с по-висок процент от предвидения в посочените параграфи, ако такъв процент е предвиден в сходни изисквания за отчетност на третата държава.
5. Институциите могат да изключат от изчислението на изходящите потоци някои ясно определени категории влогове на дребно, доколкото институцията винаги спазва стриктно посочените по-долу изисквания за цялата категория влогове, освен в отделни случаи при доказани затруднения на вложителя:
а)
за срок от 30 дни вложителят няма право да тегли влога си; или
б)
при преждевременно теглене преди изтичането на срока от 30 дни вложителят трябва да плати такса, в която се включват загуба на лихва за периода между датата на тегленето и договорената дата на падежа, както и съществена такса, която не се налага да надхвърля дължимата лихва за изминалия период от време между датата на откриване на влога и датата на тегленето.
Член 422
Изходящи потоци за други задължения
1. Институциите умножават задълженията, произтичащи от собствените оперативни разходи на институцията, с 0 %.
2. Институциите умножават задълженията, произтичащи от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар съгласно член 192, точка 3 със:
а)
0 % - до стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
б)
100 % - над стойността на ликвидните активи съгласно член 418, ако са обезпечени с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
в)
100 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, с изключение на трансакциите по букви в) и г) от настоящия параграф;
г)
25 % - ако са обезпечени с активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, и ако кредиторът е централното правителство, субект от публичния сектор на държавата членка, в която кредитната институция е получила лиценз или е открила клон, или многостранна банка за развитие. Това третиране се прилага за субекти от публичния сектор с рисково тегло по-малко или равно на 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
д)
0 % - ако кредиторът е централна банка.
3. Институциите умножават задълженията, произтичащи от влогове, които не могат да се изтеглят:
а)
от вложителя - за да ползва предоставени от институцията услуги по клиринг, попечителство или управление на парични средства или други сравними услуги;
б)
при споделено изпълнение на обща задача в рамките на институционална защитна схема, отговаряща на изискванията по член 113, параграф 7, или като изискван съгласно законова или друга нормативна разпоредба минимален влог на друго лице, което е член на същата институционална защитна схема;
в)
от вложителя в рамките на установено оперативно взаимоотношение, различно от посоченото в буква а);
г)
когато отчитащата се кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законова или друга нормативна разпоредба, от вложителя -за да ползва услуги по парични клирингови операции и услуги от централна кредитна институция;
с 5 % в случая по буква а), доколкото са покрити от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава, и с 25 % в останалите случаи.
Депозитите, държани от кредитните институции в централни кредитни институции, които се считат за ликвидни активи съгласно член 416, параграф 1, буква е), се умножават с множител за изходящи потоци от 100 %.
4. Услугите по клиринг, попечителство или управление на парични средства, или други сравними услуги, посочени в параграф 3, букви а) и г), обхващат тези услуги само доколкото те се предоставят в рамките на установено взаимоотношение, от което вложителят има значителна зависимост. Те не се състоят само в кореспондентско банкиране или основни посреднически услуги, а институцията разполага с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност.
До изготвянето на единно определение за установено оперативно взаимоотношение, посочено в параграф 3, буква в), институциите сами приемат критерии за определяне на установено оперативно взаимоотношение, за което разполагат с данни, според които клиентът не може да изтегли средства, правно дължими в срок от 30 дни, без да застраши оперативната си дейност, и докладват тези критерии на компетентните органи. В отсъствието на единно определение компетентните органи могат да предоставят общи насоки, които институциите спазват при установяването на влогове, които в рамките на установено оперативно взаимоотношение,не могат да се изтеглят от вложителя.
5. Институциите умножават по 40 % задълженията, произтичащи от влоговете на клиенти, които не са финансови клиенти, доколкото те не попадат в обхвата на параграфи 3 и 4, и умножават по 20 % размера на тези задължения, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или от равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава.
6. Институциите отчитат на нетна основа изходящите и входящи потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II за всички контрагенти, и ги умножават по 100 %, ако резултатът е нетен изходящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
7. Институциите отчитат отделно останалите задължения, които не попадат в обхвата на параграфи 1-5.
8. Компетентните органи могат за отделни случаи да дадат разрешение за прилагане на по-нисък процент на изходящите потоци към задълженията, посочени в параграф 7, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
вложителят е:
i)
институция майка или дъщерна институция на институцията или друго дъщерно предприятие на същата институция майка;
ii)
свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО;
iii)
институция, която попада в обхвата на същата институционална защитна схема съгласно изискванията на член 113, параграф 7;
iv)
централната институция или участник в мрежа, отговаряща на изискванията съгласно член 400, параграф 2, буква г);
б)
има основания да се очаква по-малък изходящ поток през следващите 30 дни дори при сценарий на едновременното възникване на стресирани обстоятелства, характерни за самата институцията и за целия пазар;
в)
вложителят отчита симетрично или по-консервативно съответстващия входящ поток чрез дерогация от член 425;
г)
институцията и вложителят са установени в една и съща държава членка.
9. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискванията на параграф 8, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай се спазват допълнителни обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат отчитането на по-малък изходящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-малки изходящи потоци.
10. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на допълнителните обективни критерии по параграф 8а.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 423
Допълнителни изходящи потоци
1. За обезпечение, различно от активите, посочени в член 416, параграф 1, букви а), б) и в), което е предоставено от институцията по договорите от приложение II и за кредитните деривати, се предвижда допълнителен изходящ поток от 20 %.
2. Институциите уведомяват компетентните органи за всички сключени от тях договори, чиито условия пораждат, в рамките на 30 дни, след съществено влошаване на кредитното качество на институцията, изходящи ликвидни потоци или потребност от допълнителни обезпечения. Ако компетентните органи сметнат подобни договори за значими по отношение на потенциалните изходящи ликвидни потоци на институцията, те изискват от нея да добави за тези договори допълнителен изходящ поток, включително поток, отговарящ на потребността от допълнителни обезпечения, възникваща от съществено влошаване на кредитното качество на институцията като понижаване на външната ѝ кредитна оценка с три степени. Институцията редовно преразглежда степента на това съществено влошаване в контекста на съответните клаузи на сключените от нея договори и уведомява компетентните органи за резултатите от прегледа.
3. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на потребността от обезпечение, която би възникнала в резултат на въздействието на сценарий на неблагоприятно развитие на пазарните условия върху сключените от институцията сделки с деривати, сделки за финансиране и други договори, ако е съществена.
ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за прилагане във връзка с понятието за значимост и методите за измерване на допълнителния изходящ поток.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 март 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените във втора алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
4. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на пазарната стойност на продаваните чрез къси продажби ценни книжа или други активи, които трябва да бъдат доставени в срок от 30 дни, освен ако институцията притежава ценните книжа, предмет на доставката или ги е получила в заем при условия, налагащи връщането им едва след изтичането на 30-дневния срок, и ако ценните книжа не са част от ликвидните активи на институцията.
5. Институцията предвижда допълнителен изходящ поток, съответстващ на:
а)
излишъка по обезпечението, който институцията държи и който по договор контрагентът може да поиска да бъде изискан по всяко време;
б)
обезпечението, което трябва да бъде върнато на контрагент;
в)
обезпечението, което съответства на активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416, и което може да бъде заменено, без съгласието на институцията, за активи, които не биха могли да се квалифицират като ликвидни активи за целите на член 416.
6. Влоговете, получени като обезпечение, не се разглеждат като задължения за целите на член 422, но за тях се прилагат разпоредбите на настоящия член, когато е уместно.
Член 424
Изходящи потоци по кредитни и ликвидни улеснения
1. Институциите отчитат изходящи потоци по договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения, определени като процент от максималната сума, която може да бъде усвоена през следващите 30 дни. Максималната сума, която може да бъде усвоена, може да се изчисли без отчитане на изискването за ликвидност по член 420, параграф 2, задължително за търговското финансиране по задбалансови позиции, и без отчитане на стойността на обезпечението по член 418, което трябва да се предостави, ако институцията може да използва това обезпечение повторно и ако то се държи под формата на ликвидни активи съгласно член 416. Обезпечението, което трябва да се предостави, не представлява активи, емитирани от контрагента по улеснението или от свързани с него лица. Ако институцията разполага с необходимата информация, максималната сума, която може да бъде усвоена по кредитни и ликвидни улеснения, се определя като максималната сума, която би могла да бъде усвоена с оглед на собствените задължения на контрагента или с оглед на предварително установения по договора график за усвояване, което се дължи през следващите 30 дни.
2. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 5 %, ако те могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск.
3. Максималната сума, която може да бъде усвоена по неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни, се умножава по 10 %, когато те отговарят на следните условия:
а)
те не могат да бъдат отнесени към класа „експозиции на дребно“ съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск;
б)
те са били предоставени на клиенти, които не са финансови клиенти;
в)
те не са предоставени с цел осигуряване на финансиране за клиента, когато той не може да задоволи потребностите си от финансиране на финансовите пазари.
4. Договореният размер на ликвидно улеснение, предоставено на дружество със специална цел - секюритизация с оглед да се даде възможност на такова дружество да придобие активи, различни от ценни книжа, от клиенти, които не са финансови клиенти, се умножава по 10 %, доколкото той надвишава размера на закупуваните обикновено активи от клиенти и ако максималната сума, която може да бъде усвоена, е договорно ограничена до размера на закупуваните обикновено активи.
5. Институциите отчитат максималната сума, която може да се усвои по други неусвоени договорени кредитни улеснения и ликвидни улеснения през следващите 30 дни. Това се отнася по-специално за:
а)
ликвидни улеснения, предоставени от институцията на дружества със специална цел - секюритизация, различни от посочените в параграф 3, буква б);
б)
споразуменията, съгласно които от институцията се изисква да купи или замени активи на дружество със специална цел - секюритизация;
в)
улесненията, предоставени на кредитни институции;
г)
улесненията, предоставени на финансови институции и на инвестиционни посредници.
6. Чрез дерогация от параграф 5 институциите, които са създадени и финансирани от централно правителство или регионални органи на власт на поне една държава членка, могат да прилагат третирането, предвидено в параграфи 2 и 3, и за кредитните и ликвидните улеснения, които са предоставени на институции единствено с цел пряко или непряко финансиране на насърчителни заеми, които могат да бъдат отнесени към класовете експозиции, посочени в тези параграфи. Чрез дерогация от член 425, параграф 2, буква г), ако тези насърчителни заеми са отпуснати посредством друга институция, действаща като посредник (заеми, отпускани чрез посредник), институциите могат да приложат симетричен входящ и изходящ поток. Тези насърчителни заеми се отпускат само на лица, които не са финансови клиенти, на неконкурентна основа и с нестопанска цел за насърчаване на изпълнението на целите на обществената политика на Съюза и/или на съответното централно правителство или регионални органи на власт на държавата членка. Ползването на такива улеснения е възможно единствено при материализиране на обичайно очакваното търсене за насърчителни заеми и до размера на това търсене, свързано с последващо отчитане за използването на отпуснатите средства.
Член 425
Входящи потоци
1. Институциите отчитат входящите ликвидни потоци. Ограничените входящи ликвидни потоци са входящите ликвидни потоци, ограничени до 75 % от размера на изходящите ликвидни потоци. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от влогове в други институции, за които може да се приложи третирането по член 113, параграф 6 или 7. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите ликвидни потоци от суми, дължими от кредитополучатели и инвеститори в облигации, които са свързани с ипотечно кредитиране, финансирано чрез облигации, за които може да се приложи третирането по член 129, параграфи 4, 5 или 6, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО. Институциите могат да изключат от прилагането на този лимит входящите потоци по насърчителни заеми, по които са посредник. След предварително одобрение от компетентния орган, който отговаря за надзора на индивидуална основа, институцията може да изключи напълно или частично входящите потоци от прилагането на този лимит, когато доставчикът е институция майка или дъщерна институция на институцията или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО.
2. Входящите ликвидни потоци се изчисляват за следващите 30 дни. Те обхващат само договорни входящи потоци от експозиции, които не са просрочени и за които институцията няма основания да очаква неизпълнение през следващите 30 дни. Входящите ликвидни потоци се отчитат общо, като следните входящи потоци се отчитат отделно:
а)
дължимите суми от клиенти, които не са финансови клиенти, за целите на плащане по главницата, се намаляват с по-високата от следните две суми - с 50 % от стойността си или със стойността на договорните задължения към тези клиенти за предоставяне на финансирането. Това не се прилага за дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и по сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, които са обезпечени с ликвидни активи съгласно член 416, в съответствие с посоченото в буква г) от настоящия параграф.
Чрез дерогация от първа алинея на настоящата точка институциите, пред които е поето задължение, посочено в член 424, параграф 6, за да могат да предоставят насърчителен заем на краен получател, могат да отчетат входящ поток до размера на изходящия поток, който прилагат към съответното задължение за предоставяне на тези насърчителни заеми;
б)
дължимите суми от операции по търговско финансиране, посочени в член 162, параграф 3, втора алинея, буква б), с остатъчен матуритет до 30 дни, се отчитат изцяло като входящи потоци;
в)
активите без определена крайна договорна дата се отчитат с 20 % входящ поток, при условие че договорът позволява на банката да се откаже и да поиска плащане в рамките на 30 дни.
г)
дължимите суми по обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3, ако са обезпечени с ликвидни активи, по смисъла на член 416, параграф 1, не се отчитат до размера на стойността на ликвидните активи след приспадане на отбивите, а за останалата част от дължимите суми се отчита пълният им размер;
д)
дължимите суми, които институцията длъжник третира съгласно член 422, параграфи 3 и 4, се дублират със съответен симетричен входящ поток.
е)
дължимите суми от позиции в инструменти, включени в основни капиталови индекси, при условие че няма двойно отчитане на ликвидните активи.
ж)
неусвоените кредитни или ликвидни улеснения и всякакви други получени задължения не се отчитат.
3. Изходящите и входящите потоци, очаквани в срок от 30 дни по договорите от приложение II, се отчитат на нетна основа за всички контрагенти и се умножават по 100 %, ако резултатът е нетен входящ поток. Отчитане на нетна основа означава и без отчитане на обезпеченията, които ще бъдат получени и които отговарят на изискванията за ликвидни активи съгласно член 416.
4. Чрез дерогация от параграф 2, буква ж) компетентните органи могат да дадат разрешение на институцията да прилага в отделни случаи по-голям входящ поток за кредитните и ликвидните улеснения, когато са изпълнени всички посочени по-долу условия:
а)
има основания да се очаква по-голям входящ поток дори при едновременното възникване на стресирани обстоятелства за доставчика и за целия пазар;
б)
контрагентът е институция майка или дъщерна институция на институцията, или е друго дъщерно предприятие на същата институция майка, или е свързан с институцията чрез определено отношение по смисъла на член 12, параграф 1 от Директива 83/349/ЕИО, или е член на същата институционална защитна схема, посочена в член 113, параграф 7 от настоящия регламент, или е централната институция, или е член на мрежа, за която се прилага освобождаването по член 10 от настоящия регламент;
в)
контрагентът отчита симетрично или по-консервативно съответстващия изходящ поток чрез дерогация от членове 422, 423 и424;
г)
институцията и контрагентът са установени в една и съща държава членка.
5. Компетентните органи могат да освободят от прилагането на изискването по параграф 4, буква г), когато се прилага член 20, параграф 1, буква б). В този случай трябва да се спазват допълнителните обективни критерии съгласно разпоредбите на делегирания акт, посочен в член 460. Когато разрешат приложението на по-голям входящ поток, компетентните органи информират ЕБО за резултата от процеса по член 20, параграф 1, буква б). Компетентните органи правят редовен преглед на изпълнението на условията за такива по-големи входящи потоци.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на обективните критерии по параграф 5.
ЕБО представя на Комисията проектите на тези регулаторни технически стандарти до 1 януари 2015 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
7. Институциите не могат да отчитат входящи потоци от отчетените съгласно член 416 ликвидни активи, различни от дължимите плащания по активите, които не са отразени в пазарната стойност на актива.
8. Институциите не отчитат входящи потоци от нови задължения, които са поели.
9. Институциите вземат предвид входящите ликвидни потоци, които трябва да се получат в трети държави с ограничения върху преводите или които са деноминирани в неконвертируеми валути, само доколкото тези входящи потоци съответстват на изходящите потоци в съответната трета държава или съответната валута.
Член 426
Актуализиране на бъдещите ликвидни изисквания
След като Комисията приеме делегиран акт за уточняване на характеристиките на изискването за ликвидност съгласно член 460, ЕБО може да изготви проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на условията по член 421, параграф 1, член 422, с изключение на параграфи 8, 9 и 10 от него, и член 424, като се вземат предвид международно договорените стандарти.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ОТЧИТАНЕ НА СТАБИЛНОТО ФИНАНСИРАНЕ
Член 427
Елементи, осигуряващи стабилно финансиране
1. Институциите отчитат пред компетентните органи в съответствие с изискванията за отчитане по член 415, параграф 1 и единните формати за отчетност по член 415, параграф 3, следните елементи и техните поделементи с оглед извършването на оценка на наличността на стабилно финансиране:
а)
следните елементи на собствения капитал след приспаданията, когато са приложими;
i)
инструменти от капитала от първи ред;
ii)
инструменти от капитала от втори ред;
iii)
други преференциални акции и капиталови инструменти, които надхвърлят позволения размер на капитала от втори ред, с ефективен матуритет от и над една година;
б)
следните задължения, които не са включени в буква а)
i)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 1;
ii)
влоговете на дребно, които отговарят на условията за третирането по член 421, параграф 2;
iii)
влоговете, които отговарят на условията за третирането, предвидено в член 422, параграфи 3 и 4;
iv)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които са обхванати от схема за гарантиране на депозитите съгласно Директива 94/19/ЕО или равностойна схема за гарантиране на депозитите в трета държава и които попадат в обхвата на член 421, параграф 2;
v)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква б);
vi)
измежду влоговете, посочени в подточка iii) - тези влогове, които попадат в обхвата на член 422, параграф 3, буква г);
vii)
вложени суми, които не попадат в обхвата на подточка i), ii) или iii), когато не са вложени от финансови клиенти;
viii)
цялото финансиране, получено от финансови клиенти;
ix)
отделно за сумите по подточки vii) и viii) съответно - финансирането от обезпечени кредитни сделки и сделки, обусловени от капиталовия пазар по смисъла на член 192, точка 3:
-
обезпечено с активи, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416;
-
обезпечено с други активи;
x)
задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, отговарящи на условията за третирането, предвидено в член 129, параграф 4 или 5, или съгласно посоченото в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
xi)
следните други задължения, които произтичат от емитирани ценни книжа, които не попадат в обхвата на буква а):
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет от и над една година;
-
задължения, които произтичат от ценни книжа с ефективен матуритет по-малко от една година;
xii)
други задължения.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в посочените по-долу пет групи според по-близката от следните дати: датата на падежа и най-ранната дата, на която съгласно договора може да се поиска изплащане на задължението:
а)
до три месеца,
б)
между три и шест месеца;
в)
между шест и девет месеца;
г)
между девет и 12 месеца;
д)
над 12 месеца.
Член 428
Елементи, изискващи стабилно финансиране
1. Освен ако не са приспаднати от собствения капитал, следните елементи се отчитат отделно пред компетентните органи, за се прецени дали е необходимо стабилно финансиране:
а)
активите, които биха могли да се квалифицират като ликвидни активи съгласно член 416, разпределени по видове;
б)
следните ценни книжа и инструменти на паричния пазар, които не са включени в буква а);
i)
активи, които получават първа степен на кредитно качество съгласно член 122;
ii)
активи, които получават втора степен на кредитно качество съгласно член 122;
iii)
други активи
в)
капиталови ценни книжа на нефинансови лица, включени в основен индекс на призната борса;
г)
други капиталови ценни книжа;
д)
злато;
е)
други благородни метали;
ж)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания и отделно онези неподлежащи на подновяване заеми и вземания, длъжниците по които са:
i)
физически лица, различни от едноличните търговци и съдружия;
ii)
МСП, които отговарят на изискванията за класа експозиции на дребно съгласно стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск или към дружество, което отговаря на условията за третирането по член 153, параграф 4, и когато общият размер на влоговете на съответния клиент или група от свързани клиенти е под 1 милион евро;
iii)
държави, централни банки и субекти от публичния сектор;
iv)
клиенти извън посочените в подточки i) и ii), различни от финансови клиенти;
v)
клиенти извън посочените в подточки i), ii) и iii), които са финансови клиенти, отделно от тях тези, които са кредитни институции и други финансови клиенти.
з)
неподлежащи на подновяване заеми и вземания, посочени в буква ж), и отделно от тях тези, които са:
i)
обезпечени с търговски недвижими имоти;
ii)
обезпечени с жилищни недвижими имоти;
iii)
предмет на съчетано (посредническо) финансиране чрез облигации, отговарящи на условията за третирането по член 129, параграф 4 или 5, или чрез облигации, посочени в член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО;
и)
вземания по деривати;
й)
други активи;
к)
неусвоени договорени кредитни улеснения, които са със среден риск или със среден/нисък риск съгласно приложение I.
2. Когато е приложимо, всички елементи се разпределят в петте групи по член 427, параграф 2.
СЕДМА ЧАСТ
ЛИВЪРИДЖ
Член 429
Изчисляване на отношението на ливъридж
1. Институциите изчисляват отношението си на ливъридж съгласно методологията по параграфи 2-11.
2. Отношението на ливъридж се изчислява, като мярката за капитал на институцията се разделя на мярката за обща експозиция на тази институция, и се изразява в проценти.
Институциите изчисляват отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните стойности на отношението на ливъридж за едно тримесечие.
3. За целите на параграф 2 мярката за капитал е капиталът от първи ред.
4. Мярката за обща експозиция е сборът на стойностите на експозициите по всички активи и задбалансови позиции, които не са приспаднати при определянето на мярката за капитала по параграф 3.
Когато институциите включват предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция съгласно член 43, в консолидираните си отчети съгласно приложимата нормативна уредба за счетоводната отчетност, но не и в пруденциалната консолидация съгласно първа част, дял II, глава 2, те определят стойността на експозицията на значителната инвестиция не съгласно параграф 5, буква а) от настоящия член, а с произведението, получено чрез умножаване на сумата по буква а) от настоящата алинея с коефициента по буква б) от настоящата алинея:
а)
сборът на стойностите на експозициите на всички експозиции на това предприятие от финансовия сектор, в което имат значителна инвестиция;
б)
за всички преки, непреки и синтетични позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятието от финансовия сектор, общата сума на тези елементи, която не е приспадната съгласно член 47 и член 48, параграф 1, буква б), разделена на общата сума на тези елементи.
5. Институциите определят стойността на експозицията на активите съгласно посочените по-долу принципи:
а)
стойностите на експозициите на активите, с изключение на договорите по приложение II и кредитните деривати, са стойностите на експозициите в съответствие с член 111, параграф 1, първо изречение;
б)
закупено физическо или финансово обезпечение, както и гаранции или редуциране на кредитния риск не се използват за намаляване на стойността на експозицията на активите;
в)
заемите не се нетират с влогове.
6. Институциите определят стойността на експозицията по договорите, посочени в приложение II, и на кредитните деривати, включително такива, които са задбалансови позиции, съгласно метода по член 274.
При определянето на стойността на експозицията по договорите по приложение II и на кредитните деривати институциите отчитат ефектите на договорите за новация и другите споразумения за нетиране, освен на споразуменията за кръстосано нетиране на продукти, съгласно член 295.
7. Чрез дерогация от параграф 6 институциите могат да използват метода по член 275, за да определят стойността на експозицията по договорите в точки 1 и 2 от приложение II, само ако използват този метод и за определяне на стойността на експозицията по тези договори с цел спазване на капиталовите изисквания по член 92.
8. При определянето на потенциалната бъдеща кредитна експозиция на кредитни деривати институциите прилагат посочените в член 299, параграф 2 принципи за всичките си кредитни деривати, а не само за онези, които са включени в търговския портфейл.
9. Институциите определят стойността на експозицията на репо сделките, сделките за отдаване или получаване в заем на стоки или ценни книжа, транзакции с удължен сетълмент и маржин заемните сделки, включително тези, които са задбалансови позиции, в съответствие с член 220, параграфи 1-3 и член 222, и отчитат ефектите от рамковите споразумения за нетиране, с изключение на споразуменията за кръстосано нетиране, в съответствие с член 206.
10. Институциите определят стойността на експозицията на задбалансовите позиции, освен по позициите, посочени в параграфи 6 и 9 от настоящия член, съгласно член 111, параграф 1, след извършване на посочените по-долу изменения на конверсионните коефициенти, изброени в посочения член:
а)
конверсионният коефициент, който се прилага към условната стойност за неусвоени кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време без предизвестие, посочени в точка 4, букви а) и б) от приложение I, е 10 %;
б)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден/нисък риск, посочени в точка 3, буква а) от приложение I, и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 3, буква б), подточка i) от приложение I, е 20 %;
в)
конверсионният коефициент за свързаните с търговско финансиране задбалансови позиции със среден риск, посочени в точка 2, буква а) и точка 2, буква б), подточка i) от приложение I и за задбалансовите позиции, свързани с официално стимулирано експортно кредитиране, посочени в точка 2, буква б), подточка ii) от приложение I, е 50 %;
г)
конверсионният коефициент за всички други задбалансови позиции от приложение I е 100 %.
11. Когато националните общоприети счетоводни принципи признават балансово активите, предмет на доверително управление, в съответствие с член 10 от Директива 86/635/ЕИО, тези активи могат да бъдат изключени от мярката за общата експозиция, ако отговарят на критериите за непризнаване, предвидени в международните счетоводни стандарти 39 (МСС 39), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, и, когато е приложимо, на критериите за изключване от обхвата на консолидацията, предвидени в международните стандарти за финансово отчитане 10 (МСФО 10), приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002.
Член 430
Изискване за отчетност
1. Институциите предоставят на компетентните органи цялата необходима информация за отношението на ливъридж и компонентите му съгласно член 429. Компетентните органи вземат предвид тази информация при извършването на надзорния преглед по член 97 от Директива 2013/36/ЕС.
Институциите предоставят на компетентните органи и информацията, която се изисква за целите на изготвянето на доклада по член 511.
Компетентните органи предават получената от институциите информация на ЕБО по негово искане, за да улеснят извършването на прегледа по член 511.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единна отчетна форма, указанията за попълване на формата, честотата и датите на отчетността и информационните решения, за целите на изискването за отчетност в параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ОСМА ЧАСТ
ОПОВЕСТЯВАНЕ НА ИНФОРМАЦИЯ ОТ ИНСТИТУЦИИТЕ
ДЯЛ I
ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 431
Обхват на изискванията за оповестяване на информация
1. Институциите оповестяват информацията по дял II при спазване на разпоредбите по член 432.
2. По отношение на разрешенията, предоставени от компетентните органи съгласно трета част относно инструментите и подходите, посочени в дял III се прилага изискването за публично оповестяване от институциите на предвидената там информация.
3. Институциите приемат официални правила с цел спазване на предвидените в настоящата част изисквания за оповестяване и разполагат с правила за оценка на целесъобразността на извършваните от тях оповестявания, включително за проверка на оповестяваната информация и честотата на оповестяване. Институциите разполагат и с правила за оценка дали оповестената от тях информация е достатъчна, за да могат участниците на пазара да оценят рисковия им профил.
Когато с тези оповестявания на участниците на пазара не се предоставя достатъчно информация относно рисковия профил на институциите, те оповестяват публично необходимата допълнителна информация освен изискваната съгласно параграф 1. От институциите обаче се изисква да оповестяват само информация, която е съществена и която не представлява търговска тайна или поверителна информация съгласно член 432.
4. При поискване институциите обясняват своите решения по отношение на присъдения от тях рейтинг на МСП и на други предприятия кредитоискатели, като предоставят и обяснение в писмена форма, ако това бъде поискано от тях. Административните разходи за обяснението са пропорционални на размера на кредита.
Член 432
Несъществена информация, търговска тайна или поверителна информация
1. Институциите могат да не оповестяват един или повече елементи от информацията за оповестяване по дял II, ако съответната информация не се смята за съществена, с изключение на оповестяванията по член 435, параграф 2, буква в), член 437и член 450.
Информацията за оповестяване се счита за съществена, ако пропускането ѝ или невярното ѝ представяне би могло да промени или да повлияе върху оценката или решението на даден ползвател, разчитащ на тази информация за вземане на икономически решения.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципа на същественост по отношение на изискванията за оповестяване по дял II.
2. Институциите могат да не оповестят също един или повече елементи от информацията за оповестяване по дялове II и III, ако тези елементи съдържат информация, която се смята за търговска тайна или поверителна информация съгласно втора и трета алинея, с изключение на случаите на оповестяване по член 437 и член 450.
Информацията се смята за търговска тайна на дадена институция, ако оповестяването ѝ би нарушило конкурентната позиция на институцията. Тя може да обхваща сведения относно продукти или системи, чието споделяне с конкурентите би намалило стойността на инвестициите на институцията в тях.
Информацията се счита за поверителна, ако са налице задължения към клиенти или други взаимоотношения с контрагенти, съгласно които институцията трябва да запази поверителността на тази информация.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за начина, по който институциите трябва да прилагат принципите на търговска тайна и на поверителност по отношение на изискванията за оповестяване по дялове II и III.
3. В изключителните случаи по параграф 2 при оповестяването на информация институцията обявява факта, че определени елементи от информацията не са оповестени и причината, поради която не са оповестени, и публикува по-обща информация по предмета на изискването за оповестяване, освен когато тези елементи трябва да бъдат класифицирани като търговска тайна или поверителна информация.
4 Параграфи 1, 2 и 3 не засягат обхвата на отговорността при липса на оповестяване на съществена информация.
Член 433
Честота на оповестяването на информация
Институциите оповестяват информацията по настоящата част най-малко веднъж годишно.
Оповестяваната ежегодно информация се публикува в зависимост от датата на публикуване на финансовите отчети.
Институциите преценяват необходимостта от публикуване на част или на цялата оповестявана информация по-често от веднъж годишно с оглед на съответните характеристики на своята дейност, например мащаба на операциите, обхвата на дейностите, извършването на дейност в различни държави и в различни финансови сектори и участието на международните финансови пазари, платежни системи и системи за сетълмент и клиринг. При тази преценка се обръща особено внимание на евентуалната необходимост от по-често оповестяване на информацията по член 437 и член 438, букви в)-е) и информацията за рисковите експозиции и другите елементи, при които често се наблюдават бързи промени.
В съответствие с член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 в срок до 31 декември 2014 г. ЕБО издава насоки за преценката от страна на институциите за необходимостта от по-често оповестяване на информацията по дялове II и III.
Член 434
Средства за оповестяването на информация
1. Институциите могат да определят подходящото средство и място за оповестяване на информацията и начините за проверка с цел действително спазване на изискванията за оповестяване по настоящата част. Доколкото е възможно, оповестяването на цялата информация се извършва чрез едно средство или на едно място. Ако сходна информация се оповестява в две или повече средства за оповестяване на информация, в оповестяването чрез всяко средство се съдържа препратка към еднородната информация, оповестявана чрез други средства.
2. Може да се приеме, че институцията е изпълнила задължението си за оповестяване на информация по настоящата част, ако е оповестила същата информация за целите на счетоводната отчетност, за допускане до търговия на регулиран пазар или съгласно други изисквания. Ако оповестената информация не е включена във финансовите отчети, институциите недвусмислено посочват във финансовите отчети къде тя може да бъде намерена.
ДЯЛ II
ТЕХНИЧЕСКИ КРИТЕРИИ ОТНОСНО ПРОЗРАЧНОСТТА И ОПОВЕСТЯВАНЕТО НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 435
Цели на управлението на риска и политика по управление на риска
1. Институциите оповестяват целите и политиките си във връзка с управлението на риска за всяка отделна категория риск, включително за рисковете по настоящия дял. Оповестява се информация за:
а)
стратегиите и процесите за управление на тези рискове;
б)
структурата и организацията на съответното звено за управление на риска, включително информация за правомощията и статута му или други подходящи правила;
в)
обхвата и естеството на системите за отчитане и измерване на риска;
г)
политиките за хеджиране и редуциране на риска и стратегиите и процесите за наблюдение на текущата ефективност на средствата за хеджиране и редуциране на риска;
д)
одобрено от ръководния орган изявление относно адекватността на механизмите на институцията за управление на риска, за да се гарантира, че въведените системи за управление на риска са адекватни по отношение на профила и стратегията на институцията;
е)
кратък отчет за риска, който е одобрен от ръководния орган и в който се описва накратко цялостният рисков профил на институцията, свързан с търговската ѝ стратегия. В този отчет се включват ключови показатели и данни, осигуряващи на външните заинтересовани лица цялостна представа за управлението на риска от институцията, включително за начина, по който рисковият профил взаимодейства с рисковия толеранс, определен от ръководния орган.
2. Институциите оповестяват посочената по-долу информация относно правилата за управление, като я актуализират редовно, най-малко веднъж годишно:
а)
броя на директорските постове, заемани от членовете на ръководния орган;
б)
политиката за подбор на членовете на ръководния орган и действителните им знания, умения и експертен опит;
в)
политиката за осигуряване на разнообразие при подбора на членовете на ръководния орган, целите на тази политика и всички заложени целеви показатели, както и информация доколко са били изпълнени тези цели и целеви показатели;
г)
информация дали институцията е създала отделен комитет по риска и колко пъти е заседавал този комитет;
д)
описанието на потоците от информация за риска, изпращана към ръководния орган.
Член 436
Приложно поле
Институциите оповестяват следната информация относно приложното поле на изискванията на настоящия регламент съгласно Директива 2013/36/ЕС.
а)
наименованието на институцията, за която се прилагат изискванията на настоящия регламент;
б)
кратко описание на разликите в обхвата на консолидация за счетоводни цели и за целите на пруденциалния надзор с кратко описание на включените предприятия, в което се посочва дали те са:
i)
напълно консолидирани;
ii)
пропорционално консолидирани;
iii)
приспаднати от собствения капитал;
iv)
нито консолидирани, нито приспаднати;
в)
всякакви текущи или предвидими съществени практически или правни пречки за бързо прехвърляне на собствен капитал или изплащане на задължения между предприятието майка и неговите дъщерни предприятия;
г)
общата сума, с която действителният размер на собствения капитал е под изисквания размер във всички дъщерни предприятия, които не са включени в консолидацията, и наименованията на тези предприятия;
д)
ако е приложимо, обстоятелствата, при които се използват разпоредбите на членове 7 и 9.
Член 437
Собствен капитал
1. Институциите оповестяват следната информация относно собствения си капитал:
а)
пълно равнение между елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и филтрите и приспаданията, приложени съгласно членове 32-35, 36, 56, 66 и 79 към собствения капитал на институцията, и баланса ѝ съгласно заверените ѝ финансови отчети;
б)
описание на основните характеристики на инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от институцията;
в)
пълните условия, отнасящи се до инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред;
г)
отделна информация за естеството и размерите на следното:
i)
всеки пруденциален филтър, приложен съгласно членове 32-35;
ii)
всички приспадания съгласно членове 36, 56 и 66;
iii)
елементите, които не са приспаднати съгласно членове 47, 48, 56, 66 и 79;
д)
описание на всички ограничения, прилагани при изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, и инструментите, пруденциалните филтри и приспаданията, към които се прилагат тези ограничения;
е)
когато институциите оповестяват съотношенията на капиталовата адекватност, които са изчислени чрез използване на елементи на собствения капитал, определени не по методите съгласно настоящия регламент - пълно описание на методите, по които са изчислени тези съотношения на капиталовата адекватност.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единни форми за оповестяване на информацията по параграф 1, букви а), б), г) и д).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2015 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 438
Капиталови изисквания
Институциите оповестяват следната информация за спазването на изискванията, предвидени в член 92 от настоящия регламент и член 73 от Директива 2013/36/ЕС:
а)
обобщена информация за подхода на институцията към оценяването на адекватността на вътрешния ѝ капитал за поддържане на настоящите и бъдещите ѝ дейности;
б)
при поискване от съответния компетентен орган - резултата от вътрешния процес на оценка на капиталовата адекватност на институцията, включително. състава на допълнителните капиталови изисквания въз основа на процеса на надзорен преглед, съгласно посоченото в член 104, параграф 1, буква а) от Директива 2013/36/ЕС.
в)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 112;
г)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 3 - сумата, равна на 8 % от размера на рисково претеглените експозиции за всеки от класовете експозиции по член 147. За експозициите на дребно това изискване се прилага за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за:
i)
всеки от подходите по член 155;
ii)
експозиции в търгувани на борсов пазар капиталови инструменти, експозиции в непублични капиталови инструменти, държани в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
iii)
експозиции, подлежащи на преходно надзорно третиране във връзка с капиталовите изисквания;
iv)
експозиции, за които се прилагат условията за унаследяване по отношение на капиталовите изисквания;
д)
капиталовите изисквания, изчислени в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в);
е)
капиталовите изисквания, изчислени съгласно трета част, дял III, глави 2, 3 и 4, и оповестявани поотделно.
Институциите, които изчисляват рисково претеглените размери на експозициите съгласно член 153, параграф 5 или член 155, параграф 2, оповестяват експозициите, които са отнесени към всяка от категориите по член 153, параграф 5, таблица 1 или на които е присъдено всяко от рисковите тегла съгласно член 155, параграф 2.
Член 439
Експозиция към кредитен риск от контрагента
Институциите оповестяват следната информация за своята експозиция към кредитен риск от контрагента съгласно посоченото в трета част, дял II, глава 6:
а)
описание на методологията, използвана за определяне на вътрешен капитал и кредитни лимити за експозициите към кредитен риск от контрагента;
б)
описание на правилата за обезпечаване на експозициите и формиране на кредитни резерви;
в)
описание на правилата по отношение на експозициите към утежняващ риск;
г)
описание на влиянието на размера на обезпечението, което институцията трябва да предостави при понижаване на кредитния ѝ рейтинг;
д)
брутната положителна справедлива стойност на договори, ползите при нетиране, нетираната текуща кредитна експозиция, полученото обезпечение и нетната кредитна експозиция по деривати. Нетната кредитна експозиция по деривати е кредитната експозиция по сделки с деривати след отчитането на ползите от изпълнимите споразумения за нетиране и споразумения за обезпечение;
е)
измерители за стойността на експозицията съгласно методите, изложени в трета част, дял II, глава 6, раздели 3-6, според това кой от тези методи е приложим;
ж)
условната стойност на кредитните деривати, използвани за хеджиране, и разпределението на текущата кредитна експозиция по видове кредитни експозиции;
з)
условната стойност на сделките с кредитни деривати, обособена между дейността в собствения кредитен портфейл на институцията, и дейността й като посредник, включително разпределението на използваните кредитни деривативни продукти, разграничено допълнително на закупена и продадена защита за всяка продуктова група;
и)
оценка на коефициента α, ако институцията е получила разрешение от страна на компетентните органи да изготвя такава оценка.
Член 440
Капиталови буфери
1. Всяка институция оповестява следната информация във връзка със спазването на изискването за поддържане на антицикличен капиталов буфер съгласно дял VII, глава 4 от Директива 2013/36/ЕС;
а)
географското разпределение на кредитните експозиции на институцията, свързани с изчислението на антицикличния капиталов буфер;
б)
размера на специфичния за институцията антицикличен капиталов буфер.
2. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за уточняване на изискванията за оповестяване по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 31 декември 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 441
Показатели от глобално системно значение
1. Институциите, определени като глобални системно значими институции (Г-СЗИ) в съответствие с член 131 от Директива 2013/36/ЕС, оповестяват ежегодно стойностите на показателите, използвани за определяне на оценката на институциите в съответствие с методологията за определяне, посочена в същия член.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за уточняване на еднакви форми и на датата за целите на посоченото в параграф 1 оповестяване. При разработването на тези технически стандарти ЕБО взема предвид международните стандарти.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 юли 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 442
Корекции за кредитен риск
Във връзка с експозицията на институциите към кредитен риск и риск от разсейване те оповестяват следната информация:
а)
определенията за просрочие и обезценка за счетоводни цели;
б)
описание на подходите и методите, възприети за определяне на корекциите за общ и специфичен кредитен риск;
в)
общия размер на експозициите след счетоводните прихващания и без да се отчитат ефектите от редуцирането на кредитния риск, както и средния размер на експозициите за периода, разпределен по различни класове експозиции;
г)
географското разпределение на експозициите, разграничени по значими региони по съществени класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
д)
разпределението на експозициите по отрасли и видове контрагенти, разграничени по класове експозиции, включително като се посочват експозициите към МСП, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
е)
разбивка на експозициите по остатъчен падеж, разграничени по класове експозиции, като при необходимост се представя по-подробно разпределение;
ж)
за значимите отрасли или видове контрагенти се посочва размерът на:
i)
обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно;
ii)
корекциите за специфичен и общ кредитен риск;
iii)
отчисленията във връзка с корекциите за специфичен и общ кредитен риск през отчетния период;
з)
размера на обезценените експозиции и просрочените експозиции, представени поотделно, разграничени по значими географски райони, включително, ако е практически възможно, размерите на корекциите за специфичен и общ кредитен риск, свързани с всеки географски район;
и)
равнението на промените на корекциите за специфичен и общ кредитен риск за обезценените експозиции, представени поотделно. Информацията включва:
i)
описание на вида корекции за специфичен и общ кредитен риск;
ii)
началните салда;
iii)
размера на предвидените суми, съответстващи на корекциите за кредитен риск през отчетния период;
iv)
размера на провизиите или намаленията на провизиите във връзка с прогнозните вероятни загуби от експозиции по време на отчетния период, всякакви други корекции, включително тези, свързани с курсови разлики, бизнес комбинации, придобивания на и освобождавания от дъщерни предприятия, както и трансфери между корекциите за кредитен риск;
v)
крайните салда.
Корекциите за специфичен кредитен риск и реинтегриране, отчетени директно в отчета за доходите, се оповестяват отделно.
Член 443
Свободни от тежести активи
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО издава насоки за оповестяването на свободните от тежести активи, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2на Европейския съвет за системен риск от 20 декември 2012 г. относно финансирането на кредитните институции (31) и по-специално Препоръка Г - Прозрачност на пазара относно тежестите върху активите. Тези насоки се приемат съгласно член 16 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ЕБО изготвя проекти на регулаторни технически стандарти за оповестяването на балансовата стойност за всеки клас експозиции, разграничени по качество на активите и на общата балансова стойност, която е свободна от тежести, като взема предвид Препоръка ЕССР/2012/2и при условие че в доклада си ЕБО преценява, че подобно допълнително оповестяване предлага надеждна и смислена информация.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 януари 2016 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 444
Използване на АВКО
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2, оповестяват следната информация за всеки от класовете експозиции, посочени в член 112:
а)
наименованията на признатите АВКО и агенции за експортно застраховане (АЕЗ) и причините за евентуалните промени;
б)
класовете експозиции, за които се използва съответна АВКО или АЕЗ;
в)
описание на процеса, използван за прехвърляне на кредитните оценки на емитента и емисията към позициите, които не са включени в търговския портфейл;
г)
отнасянето на външната кредитна оценка на всяка призната АВКО или АЕЗ към степените на кредитно качество, описани в трета част, дял II, глава 2, като се взема под внимание, че тази информация не е необходимо да се оповестява, ако институцията спазва стандартното съотнасяне на присъдените рейтинги към степени на кредитно качество, публикувано от ЕБО;
д)
стойностите на експозициите преди и след редуцирането на кредитния риск, свързани с всяка степен на кредитно качество по трета част, дял II, глава 2, както и тези, приспаднати от собствения капитал.
Член 445
Експозиция към пазарен риск
Институциите, които изчисляват капиталовите изисквания в съответствие с член 92, параграф 3, букви б) и в), оповестяват тези изисквания поотделно за всеки риск, посочен в тези разпоредби. Освен това капиталовото изискване за специфичен лихвен риск по секюритизиращите позиции се оповестява отделно.
Член 446
Операционен риск
Институциите оповестяват подходите за оценката на капиталовите изисквания за операционен риск, на които отговаря кредитната институция; описание на методологията, изложена в член 312, параграф 2, при положение че институцията я ползва, включително обсъждане на съответните вътрешни и външни фактори, предвидени в подхода на институцията във връзка с измерването и в случай на частично използване, обхвата и покритието на отделните използвани методологии.
Член 447
Експозиции в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл
По отношение на експозициите в капиталови инструменти, които не са включени в търговския портфейл, институциите оповестяват следната информация:
а)
разграничение между експозициите, основано на предназначението им, включително капиталови доходи и стратегически цели, и преглед на използваните счетоводни техники и методологии за оценка на стойността, включително основните допускания и практики, оказващи влияние върху оценката на стойността, и всякакви значителни промени в тези практики;
б)
балансовата стойност, справедливата стойност и - за инструментите, които се търгуват на борсов пазар - сравнение с пазарната цена, когато тя се различава съществено от справедливата стойност;
в)
видовете, естеството и размера на експозициите в инструменти, които се търгуват на борсов пазар, експозициите в непублични капиталови инструменти в достатъчно диверсифицирани портфейли и други експозиции;
г)
общия размер на реализираните печалби или загуби от продажби и други начини на реализация през периода; и
д)
общия размер на нереализираните печалби или загуби, общите латентни печалби или загуби от преоценка, и всяка от тези суми, включена в първичния или допълнителния собствен капитал.
Член 448
Експозиция към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл
Институциите оповестяват следната информация относно своите експозиции към лихвен риск по позиции, които не са включени в търговския портфейл:
а)
естеството на лихвения риск и основните допускания (включително допускания относно плащанията за предсрочно погасяване на кредити и тенденциите по отношение на безсрочните влогове) и честотата на измерване на лихвения риск;
б)
промените в доходите, икономическата стойност или друг подходящ измерител, използвани от ръководството при рязко повишаване или намаляване на лихвените проценти съгласно приетия от него метод за измерване на лихвения риск по валути.
Член 449
Експозиция по секюритизиращи позиции
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 5 или капиталовите изисквания съгласно член 337 или 338, оповестяват следната информация, когато е уместно, поотделно за своя търговски и банков портфейл:
а)
описание на целите на институцията във връзка със секюритизационната дейност;
б)
естеството на другите рискове, включително ликвидния риск, присъщ на секюритизираните активи;
в)
вида рискове по отношение на ранга на базисните секюритизиращи позиции и по отношение на базисните активи на тези секюритизиращи позиции, поети и задържани при пресекюритизационната дейност;
г)
различните функции, които изпълнява институцията в процеса на секюритизация;
д)
степента на участие на институцията във всяка от функциите, посочени в буква г);
е)
описание на наличните процедури за наблюдаване на промените в кредитния и пазарния риск на секюритизираните експозиции, включително как поведението на базисните активи влияе върху секюритизираните експозиции и как тези процеси се различават за пресекюритизираните експозиции;
ж)
описание на правилата на институцията, уреждащи използването на хеджиране и защита с гаранции за редуциране на рисковете на задържаните секюритизирани и пресекюритизирани експозиции, като се посочват и контрагентите по важните операции за хеджиране по съответните видове рискови експозиции;
з)
подходите за изчисляване на размерите на рисково претеглените експозиции, които институцията прилага за своите секюритизиращи дейности, включително видовете секюритизирани експозиции, към които се прилага всеки подход;
и)
видовете дружества със специална цел-секюритизация, които институцията използва в качеството си на спонсор, за да секюритизира експозиции на трето лице, включително дали, под каква форма и до каква степен институцията има експозиции към тези дружества, поотделно за балансовите и задбалансовите експозиции, както и списък на субектите, които институцията управлява или консултира и които инвестират в секюритизиращи позиции, които институцията е секюритизирала, или в дружества със специална цел- секюритизация, за които институцията се явява спонсор;
й)
обобщена информация за счетоводните политики на институцията по отношение на секюритизиращите дейности, включително:
i)
дали сделките се третират като продажби или финансиране;
ii)
признаването на печалбите от продажби;
iii)
методите, основните допускания, входящите данни, както и промените спрямо предходния период, по отношение на оценката на секюритизиращите позиции;
iv)
третирането на синтетичните секюритизации, ако не са обхванати от други счетоводни политики;
v)
как се оценяват активите, които предстои да бъдат секюритизирани, и дали са включени в търговския или в банковия портфейл на институцията;
vi)
правилата за признаване в баланса като пасив на споразумения, по които на институцията би могло да се наложи да осигури финансова подкрепа за секюритизирани активи;
к)
наименованията на АВКО, използвани при секюритизация, и видовете експозиции, за които се използва всяка агенция;
л)
в съответните случаи - описание на подхода на вътрешната оценка съгласно трета част, дял II, глава 5, раздел 3, включително структурата на процеса на вътрешното оценяване и връзката между вътрешната оценка и външните рейтинги, използването на вътрешна оценка за цел, различна от оценка на капитала чрез подхода на вътрешната оценка, контролните механизми за процеса на вътрешна оценка, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на процеса на вътрешно оценяване, видовете експозиции, към които се прилага процесът на вътрешна оценка, и стрес факторите за определяне на нивата на кредитното подобрение - по видове експозиции;
м)
обяснение на значителните промени в оповестената количествена информация по букви н)-р), настъпили след последния отчетен период;
н)
отделно за търговския и банковия портфейл - следната информация, разпределена по видове експозиции:
i)
общия текущ размер на експозициите, секюритизирани от институцията, поотделно за традиционните секюритизации, за синтетичните секюритизации и за секюритизациите, за които институцията действа само като спонсор;
ii)
общия размер на задържаните или закупените балансови секюритизиращи позиции и на задбалансовите секюритизирани експозиции;
iii)
общия размер на активите, които предстои да бъдат секюритизирани;
iv)
за секюритизирани улеснения, за които се прилага ранна амортизация - общия размер на усвоените експозиции, съответстващи на участията на инициатора и инвеститора, общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с участието на инициатора, и общия размер на капиталовите изисквания за институцията, свързани с дела на инвеститора в усвоените суми и неусвоените линии;
v)
размера на секюритизиращите позиции, които са приспаднати от собствения капитал или са с рисково тегло от 1 250 %;
vi)
обобщена информация за секюритизационната дейност за текущия период, включително размера на секюритизираните експозиции и признатите печалби или загуби от продажби;
о)
поотделно за търговския и банковия портфейл - следната информация:
i)
общия размер на задържаните или закупените секюритизиращи позиции и свързаните с тях капиталови изисквания, разпределени на секюритизиращи и пресекюритизиращи експозиции и допълнително групирани в разумен брой интервали според рисковите тегла или капиталовите изисквания, за всеки от използваните подходи за определяне на капиталовите изисквания;
ii)
общия размер на задържаните или закупените пресекюритизиращи експозиции, разпределен по видове експозиции преди и след хеджирането/застраховането, и експозицията към финансови гаранти, разпределена по категории на кредитоспособност на гаранта или по името на гаранта;
п)
за банковия портфейл и относно експозициите, секюритизирани от институцията - размера на обезценените/просрочените секюритизирани активи и размера на загубите, признати от институцията за текущия период, и двете разграничени по видове експозиции;
р)
за търговския портфейл - общия размер на оставащите експозиции, които са секюритизирани от институцията и за които се прилага капиталово изискване за пазарен риск, разграничен на традиционна/синтетична секюритизация и по видове експозиции;
с)
в съответните случаи - дали институцията е предоставила подкрепа по смисъла на член 248, параграф 1, и въздействието на тази подкрепа върху собствения капитал.
Член 450
Политика за възнагражденията
1. Институциите оповестяват най-малко следната информация относно политиката и практиката за определяне на възнагражденията на институцията за тези категории персонал, чиито професионални дейности имат съществено въздействие върху нейния рисков профил:
а)
информация относно процеса на вземане на решение, използван при определяне на политиката за възнагражденията, както и броя на заседанията, проведени от основния орган, който контролира възнагражденията, през финансовата година, включително -ако е приложимо - информация за състава и мандата на комитета по възнагражденията, външния консултант, чиито услуги са използвани за определяне на политиката за възнагражденията, и ролята на съответните заинтересовани участници;
б)
информация относно връзката между заплащането и постигнатите резултати;
в)
най-важните структурни характеристики на системата за възнагражденията, включително информация относно използваните критерии за измерване на постигнатите резултати и отчитането на риска, политиката за разсрочване на плащанията и критериите за получаване на възнаграждение;
г)
съотношенията между фиксирано и променливо възнаграждение, определени в съответствие с член 94, параграф 1, буква ж) от Директива2013/36/ЕС;
д)
информация относно критериите за постигнатите резултати, на базата на които се определя правото на получаване на акции, опции или променливи елементи на възнаграждението;
е)
основните параметри и логиката на схемите за променливо възнаграждение и другите материални стимули;
ж)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена по видове дейност;
з)
обобщена количествена информация относно възнагражденията, разграничена поотделно за висшето ръководство и за служителите, чиито дейности оказват съществено въздействие върху рисковия профил на институцията, като се посочва следното:
i)
размерите на възнагражденията за финансовата година, разделени на постоянен и променлив елемент, и броят на получателите;
ii)
размерите и вида на променливите елементи на възнагражденията, разделени на парични средства акции, свързани с акции инструменти и други;
iii)
размерите на неизплатените разсрочени възнаграждения, разделени на вече получени и на такива, които предстои да бъдат получени;
iv)
размерите на разсрочените възнаграждения, отпуснати през финансовата година, изплатени и намалени посредством корекции въз основа на постигнатите резултати;
v)
възнагражденията при наемане на работа и обезщетенията при освобождаване от работа, изплатени през финансовата година, и броят на получателите на такива плащания;
vi)
размерите на обезщетенията при освобождаване от работа, отпуснати през финансовата година, броят на получателите на такива обезщетения и най-високият размер на такова обезщетение, отпуснато на отделно лице.
и)
броя на отделните лица, получаващи възнаграждение от 1 милион евро или повече за една финансова година, за възнаграждение от 1 милион евро до 5 милиона евро -разпределени на интервали от по 500 000 EUR, а за възнаграждение от 5 милиона евро и повече -разпределени на интервали от по 1 милион евро.
й)
при поискване от държавата членка или компетентния орган - общото възнаграждение на всеки член на ръководния орган или на висшето ръководство.
2. За институциите, които са значими от гледна точка на техния размер и вътрешна организация, както и от гледна точка на естеството, мащаба и сложността на техните дейности, количествената информация, посочена в настоящия член на равнище членове на ръководния орган на институцията, се предоставя също така и на обществеността.
Институциите спазват изискванията, посочени в настоящия член, по начин, съобразен с техния размер и вътрешна организация, както и с естеството, мащаба и сложността на техните дейности, без да се засягат разпоредбите на Директива 95/46/ЕО.
Член 451
Ливъридж
1. Институциите оповестяват следната информация за своето отношение на ливъридж, изчислено съгласно член 429, и за управлението на риска от прекомерен ливъридж:
а)
отношението на ливъридж и по какъв начин институцията прилага член 499, параграфи 2 и 3;
б)
разпределение на мярката за общата експозиция и равнение между мярката за общата експозиция и съответната информация, оповестена в публикуваните финансови отчети;
в)
размера на отписаните доверителни дейности в съответствие с член 429, параграф 11, когато това е приложимо;
г)
описание на процесите, използвани за управление на риска от прекомерен ливъридж;
д)
описание на факторите, оказали влияние върху отношението на ливъридж през периода, за който се отнася оповестеното отношение на ливъридж.
2. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за установяване на единна форма за оповестяване на информацията по параграф 1 и указания за използването на тази форма.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 30 юни 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ДЯЛ III
ИЗИСКВАНИЯ ВЪВ ВРЪЗКА С ИЗПОЛЗВАНЕТО НА КОНКРЕТНИ ИНСТРУМЕНТИ ИЛИ МЕТОДОЛОГИИ
Член 452
Използване на вътрешнорейтинговия подход за кредитен риск
Институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените си експозиции чрез вътрешнорейтинговия подход, оповестяват следната информация:
а)
разрешението от компетентния орган за използване на подхода или одобрения преход към използването му;
б)
разяснение и преглед на:
i)
структурата на вътрешнорейтинговите системи и взаимоотношението между вътрешните и външните рейтинги;
ii)
използването на вътрешни приблизителни оценки, различни от използваните за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, в съответствие с трета част, дял II, глава 3;
iii)
процеса на управление и признаване на редуцирането на кредитния риск;
iv)
контролните механизми за рейтинговите системи, включително по отношение на независимостта, отчетността и прегледа на рейтинговите системи;
в)
описание на процеса на вътрешно присъждане на рейтинги, представено поотделно за следните класове експозиции:
i)
централни правителства и централни банки;
ii)
институции;
iii)
към предприятия, включително МСП, както и специализирано кредитиране и закупени вземания на предприятия;
iv)
експозиции на дребно - за всяка от категориите експозиции, на които съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4;
v)
капиталови инструменти;
г)
стойностите на експозициите за всеки от класовете експозиции, посочени в член 147. Когато институциите използват собствени приблизителни оценки за параметъра загуба при неизпълнение или конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции, експозициите към централни правителства и централни банки, институции и предприятия се оповестяват отделно от експозициите, за които институциите не използват такива оценки;
д)
за всеки от класовете експозиции - към централни правителства и централни банки, институции и предприятия и в капиталови инструменти - разпределени в достатъчен брой категории длъжници (включително в неизпълнение), за разумно разграничение на кредитния риск институциите оповестяват:
i)
общия размер на експозициите, включително за класовете експозиции към централни правителства и централни банки, институции и предприятия, размера на непогасените заеми и стойностите на експозициите по неусвоени суми по поети задължения; и останалия размер на експозициите по капиталови инструменти;
ii)
претегленото според размера на експозициите средно рисково тегло;
iii)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки на конверсионните коефициенти за изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции - размера на неусвоените суми по поети задължения и претеглените според експозициите средни стойности за всеки клас експозиции;
е)
за класа експозиции на дребно и за всяка от категориите, предвидени в буква в), подточка iv) - оповестената информация по буква д) (в съответните случаи -групирано) или анализ на експозициите (непогасени заеми и стойности на експозициите по неусвоени суми по поети задължения), съпоставена с достатъчен брой категории на параметъра очаквана загуба с цел разграничаване на кредитния риск (в съответните случаи -групирано);
ж)
действителните корекции за специфичен кредитен риск през предходния период - за всеки клас експозиции (за експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), и как се различават от действителните стойности за минали периоди;
з)
описание на факторите, които са оказали влияние върху загубите през предходния период (например дали институцията е регистрирала по-високи от средните проценти на случаите на неизпълнение или по-високи от средните нива на загубата при неизпълнение и конверсионни коефициенти);
и)
приблизителните оценки на институцията, съпоставени с действителните резултати за по-дълъг период. Това включва най-малко информация за оценките на загубите в сравнение с действителните загуби във всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv), за период, който е достатъчен, за да позволи разумна оценка на резултатите на процесите по вътрешно присъждане на рейтинги за всеки клас експозиция (по отношение на експозициите на дребно - за всяка от категориите в буква в), подточка iv). Когато е подходящо, институциите разграничават тази информация допълнително, за да представят анализ на вероятността за неизпълнение, а за институциите, използващи собствени оценки на загубата при неизпълнение и/или конверсионните коефициенти - действителните стойности на загубите при неизпълнение и конверсионните коефициенти, съпоставени с оценките, представени при предвиденото в настоящия член оповестяване на количествена информация за риска;
й)
за всички класове експозиции по член 147 и за всяка категория експозиции, на която съответстват различните корелационни коефициенти по член 154, параграфи 1-4:
i)
за институциите, използващи собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение за изчисляването на размера на рисково претеглените експозиции - претеглената според експозициите средна загуба при неизпълнение и вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции;
ii)
за институциите, които не използват собствени приблизителни оценки за загубата при неизпълнение - претеглената според експозициите средна вероятност за неизпълнение в проценти, за всеки съответен географски район на кредитните експозиции.
За целите на буква в) описанието обхваща видовете експозиции, включени в класа експозиции, определенията, методите и данните за оценката и утвърждаването на вероятността за неизпълнение и - в съответните случаи - загубата при неизпълнение и конверсионните коефициенти, включително допусканията, използвани при изчисляването на тези променливи, и описанията на съществените отклонения от определението за неизпълнение, изложено в член 178, включително основните сегменти, повлияни от тези отклонения.
За целите на буква й), когато става дума за съответния географски район на кредитните експозиции, се имат предвид експозициите в държавите членки, в които институцията е лицензирана, и държавите членки или третите държави, в които институциите извършват дейност чрез клон или дъщерно предприятие.
Член 453
Използване на техники за редуциране на кредитния риск
Институциите, прилагащи техники за редуциране на кредитния риск, оповестяват следната информация:
а)
правилата и процесите за балансово и задбалансово нетиране и степента на използването му;
б)
правилата и процесите за оценяване и управление на обезпеченията;
в)
описание на главните видове обезпечения, приемани от институцията;
г)
главните категории гаранти и контрагенти по кредитни деривати и тяхната кредитоспособност;
д)
информация за концентрациите на пазарен или кредитен риск в рамките на извършеното редуциране на кредитния риск;
е)
за институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, но не използват собствени приблизителни оценки на загубата при неизпълнение или конверсионните коефициенти по отношение на даден клас експозиции, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита - след прилагането на корекциите за променливост - от приемливо финансово обезпечение и други приемливи обезпечения;
ж)
за институциите, изчисляващи размерите на рисково претеглените експозиции по стандартизирания или вътрешнорейтинговия подход, поотделно за всеки клас експозиции - общата стойност на експозицията (в съответните случаи - след балансовото или задбалансовото нетиране), която е покрита от гаранции или кредитни деривати. За класа експозиции в капиталови инструменти това изискване се прилага за всеки от подходите по член 155.
Член 454
Използване на усъвършенствани подходи за измерване на операционния риск
Институциите, които прилагат усъвършенстваните подходи за измерване по членове 321-324 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, оповестяват описание на използваните застрахователни средства и други механизми за прехвърляне на риск с цел редуциране на този риск.
Член 455
Използване на вътрешни модели за пазарен риск
Институциите, които изчисляват своите капиталови изисквания съгласно член 363, оповестяват следната информация:
а)
за всеки обхванат подпортфейл:
i)
характеристиките на използваните модели;
ii)
за вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване, когато е приложимо - използваните методологии и рисковете, измерени чрез използването на вътрешни модели, включително описание на подхода, използван от институцията за определяне на ликвидните хоризонти, използваните методологии за постигане на оценка на капитала, която отговаря на изискването за надеждност, и използваните подходи при утвърждаване на модела;
iii)
описание на стрес тестовете, извършени спрямо подпортфейла;
iv)
описание на подходите, използвани за бек-тестване и удостоверяване на точността и последователността на вътрешните модели и процесите на моделиране;
б)
обхвата на разрешението от компетентния орган;
в)
описание на степента и методологиите за спазване на изискванията, изложени в членове 104 и 105;
г)
най-високите, най-ниските и средните стойности на следните параметри:
i)
дневните стойности под риск през отчетния период и в края на периода;
ii)
стресираната стойност под риск през отчетния период и в края на периода;
iii)
показателите за допълнителния риск от неизпълнение и миграционен риск и показателите за специфичния риск във връзка с портфейла за корелационно търгуване през отчетния период и в края на периода;
д)
елементите на капиталовото изискване по член 364;
е)
претегления среден ликвиден хоризонт за всеки подпортфейл, обхванат от вътрешните модели за допълнителен риск от неизпълнение и миграционен риск и за корелационно търгуване;
ж)
сравнение между дневните стойности под риск, изчислявани в края на деня, и еднодневните промени в стойността на портфейла до края на следващия работен ден, както и анализ на всички случаи на съществено превишаване през отчетния период.
ДЕВЕТА ЧАСТ
ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И АКТОВЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 456
Делегирани актове
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 445, отнасящи се до следните въпроси:
а)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411за осигуряване на еднакво прилагане на настоящия регламент;
б)
разясняване на определенията по членове 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 и 411 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари при прилагането на настоящия регламент;
в)
изменение на списъка на класовете експозиции по членове 112 и 147 за отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
г)
сумата, посочена в член 123, буква в), член 147, параграф 5, буква а), член 153, параграф 4 и член 162, параграф 4, с цел отчитане на ефекта на инфлацията;
д)
списъка и класификацията на задбалансовите позиции в приложения I и II, с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
е)
адаптиране на категориите инвестиционни посредници по член 95, параграф 1 и член 96, параграф 1 с цел отчитане на тенденциите на финансовите пазари;
ж)
разясняване на изискването по член 97 с цел осигуряване на единно прилагане на настоящия регламент;
з)
изменение на капиталовите изисквания съгласно членове 301-311 от настоящия регламент и членове 50а-50г от Регламент (ЕС) 648/2012, за да се отчетат измененията в международните стандарти за експозиции към централен контрагент;
и)
разяснение на условията, посочени в изключенията, предвидени в член 400;
й)
изменението на мярката за капитала и мярката за общата експозиция от формулата за изчисляване на отношението на ливъридж по член 429, параграф 2, за да бъдат поправени евентуалните пропуски, открити въз основа на представената информация по член 430, параграф 1, преди оповестяването на отношението на ливъридж от институциите съгласно член 451, параграф 1, буква а).
2. ЕБО наблюдава капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитната оценка и в срок до 1 януари 2015 г. представя доклад на Комисията. В доклада се прави оценка по-специално на:
а)
третирането на риска при ККО като отделно изискване, съпоставено спрямо интегриран елемент на рамката за пазарния риск:
б)
обхвата на изискването относно риска при ККО, включително освобождаването по член 482;
в)
допустимото хеджиране;
г)
изчисляването на капиталовите изисквания за риск при ККО.
Въз основа на този доклад и когато според заключенията е необходимо да се предприеме такова действие, на Комисията също така се предоставя правомощието да приеме делегиран акт в съответствие с член 462, за да измени член 381, член 382, параграфи 1-3 и членове 383-386 във връзка с тези въпроси.
Член 457
Технически корекции
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 445,за да внесе технически корекции на несъществени елементи в посочените по-долу разпоредби с цел отчитане на тенденциите при новите финансови продукти или дейности, да адаптира други законодателни актове на Съюза в областта на финансовите услуги и счетоводството, включително счетоводните стандарти въз основа на Регламент (ЕС) № 1605/2002, в съответствие с измененията, настъпили след приемането на настоящия регламент:
а)
капиталовите изисквания за кредитен риск съгласно членове 111-134 и членове 143-191;
б)
ефектите от редуцирането на кредитния риск съгласно членове 193-241;
в)
капиталовите изисквания във връзка със секюритизацията съгласно членове 243-266;
г)
капиталовите изисквания за кредитен риск от контрагента съгласно членове 272-311;
д)
капиталовите изисквания за операционен риск съгласно членове 315-324;
е)
капиталовите изисквания за пазарен риск съгласно членове 325-377;
ж)
капиталовите изисквания за сетълмент риск съгласно членове 378 и 379;
з)
капиталовите изисквания за риск при корекцията на кредитната оценка съгласно членове 383, 384 и 386;
и)
втора част и член 99 единствено в резултат на промените в счетоводните стандарти или изисквания, с които се взема предвид законодателството на Съюза.
Член 458
Макропруденциален или системен риск, установен на равнище държава членка
1. Държавата членка определя органа, който отговаря за прилагането на настоящия член. Този орган е компетентният орган или определеният орган.
2. Когато определеният в съответствие с параграф 1 орган установи промени в интензивността на макропруденциалния или системния риск във финансовата система, който може да има сериозни отрицателни последици за финансовата система и реалната икономика в конкретна държава членка и който според този орган може да се преодолее по-успешно чрез по-строги национални мерки, то той уведомява Европейския парламент, Съвета, Комисията, ЕССР и ЕБО за това и представя съответните количествени или качествени доказателства за всички посочени по-долу елементи:
а)
промените в интензивността на макропруденциалния или системния риск;
б)
причините, поради които тези промени биха могли да представляват заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
в)
изложение на основанията, поради които за установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
г)
проектите на национални мерки за лицензирани на национално равнище институции, или подгрупа от такива институции, предназначени да смекчат промените в интензивността на риска и отнасящи се до:
i)
размера на собствения капитал по член 92;
ii)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
iii)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455;
iv)
размера на предпазния капиталов буфер по член 129 от Директива 2013/36/ЕС;
v)
ликвидните изисквания по шеста част;
vi)
рисковите тегла за установяване на съмнително високи цени на активите в сектора на жилищните и търговските имоти; или
vii)
експозициите в рамките на финансовия сектор;
д)
обяснение защо определените в съответствие с параграф 1 органи считат проектите за мерки за подходящи, ефективни и пропорционални за справяне със ситуацията; и
е)
оценка на възможното положително или отрицателно въздействие на проектите за мерки върху вътрешния пазар въз основа на информацията, с която разполага съответната държава членка.
3. Когато на определените в съответствие с параграф 1 органи се разрешава да прилагат национални мерки съгласно настоящия член, те предоставят на съответните компетентни органи или определени органи в други държави членки цялата необходима информация.
4. На Съвета се предоставя правомощието да приеме, въз основа на предложение на Комисията, с квалифицирано мнозинство акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, посочени в параграф 2, буква г).
В рамките на един месец от получаването на уведомлението по параграф 2 ЕССР и ЕБО представят становищата си по посочените в същия параграф елементи на Съвета, Комисията и на съответната държава членка.
Като отчита във възможно най-голяма степен посочените във втора алинея становища и в случай че са налице убедителни, надеждни и подробни доказателства, че мярката ще окаже отрицателно въздействие върху вътрешния пазар, което надхвърля ползите за финансовата стабилност, произтичащи от намаляването на установения макропруденциален или системен риск, Комисията може в срок от един месец да предложи на Съвета акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки.
В случай че до един месец Комисията не представи предложение, съответната държавата членка може незабавно да приеме проекта за национални мерки за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
Съветът приема решение относно предложението на Комисията в срок от един месец от получаването на предложението и излага своите мотиви за отхвърлянето или приемането на проекта за национални мерки.
Съветът отхвърля проекта за национални мерки само ако прецени, че не са спазени едно или няколко от следните условия:
а)
естеството на промените в интензитета на макропруденциалния или системния риск представлява заплаха за финансовата стабилност на национално равнище;
б)
на установения макропруденциален или системен риск не може да се намери адекватно решение по членове 124 и 164 от настоящия регламент и членове 101, 103, 104, 105, 133 и 136 от Директива 2013/36/ЕС, като се отчита относителната ефективност на тези мерки;
в)
националните мерки в проекта са по-подходящи за справяне с установения макропруденциален или системен риск и не водят до несъразмерни отрицателни последици за финансовата система или за части от нея в други държави членки или Съюза като цяло, като представляват или създават пречка пред функционирането на вътрешния пазар;
г)
въпросът засяга само една държава членка; и
д)
по отношение на рисковете все още не са предприети други мерки, предвидени в настоящия регламент или в Директива 2013/36/ЕС.
Оценката на Съвета взема под внимание становището на ЕССР и ЕБО и се основава на доказателствата, представени съгласно параграф 2 от определения в съответствие с параграф 1 орган.
В случай че до един месец от получаване на предложението на Комисията Съветът не приеме акт за изпълнение за отхвърляне на проекта за национални мерки, държавата членка може да приеме мерките и да ги прилага за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано.
5. Други държави членки могат да признаят мерките, установени в съответствие с настоящия член, и да ги прилагат към лицензирани на национално равнище клонове, разположени в държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
6. Когато държавите членки признават мерките, определени в съответствие с настоящия член, те уведомяват Съвета, Комисията, ЕБО, ЕССР и държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките.
7. При вземането на решение за признаване на мерките, определени в съответствие с настоящия член, държавата членка отчита критериите по параграф 4.
8. Държавата членка, на която е разрешено да прилага мерките, може да отправи искане към ЕССР да издаде препоръка, както е посочено в член 16 от Регламент (ЕС) № 1092/2010, към една или повече държави членки, които не признават мерките.
9. Преди изтичането на разрешението, издадено в съответствие с параграф 4, държавата членка, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията и съответно може да приеме, в съответствие с процедурата по параграф 4, ново решение за удължаване на срока на прилагане на националните мерки всеки път с още една година. След първото удължаване Комисията, в консултация с ЕССР и ЕБО, прави преглед на ситуацията поне веднъж годишно.
10. Независимо от процедурата по параграфи 3-9, на държавите членки се разрешава да увеличат рисковите тегла над тези, предвидени в регламента, с до 25 %, за експозициите, посочени в параграф 2, буква г), подточки vi) и vii) от настоящия член, и да намалят максималния размер на големите експозиции, предвиден в член 395, с до 15 % за срок до две години или до изчезването на макропруденциалния или системния риск, ако това се случи по-рано, при условие че са спазени условията и изискванията за уведомяване по параграф 2 от настоящия член.
Член 459
Пруденциални изисквания
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове съгласно член 462, за да налага, за срок от една година, по-строги пруденциални изисквания за експозиции, когато това е необходимо за реакция спрямо промените в интензивността на микро- и макропруденциалните рискове, произтичащи от развитието на пазара във или извън Съюза, и които засягат всички държави членки, и когато инструментите на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕСне са достатъчни за преодоляване на тези рискове, по-специално въз основа на препоръка или становище на ЕССР или ЕБО за:
а)
нивото на собствения капитал по член 92;
б)
изискванията за големите експозиции, посочени в член 392 и членове 395-403;
в)
изискванията за публично оповестяване, посочени в членове 431-455.
Най-малко веднъж годишно Комисията, подпомагана от ЕССР, представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно развитието на пазара, което може да наложи използването на настоящия член.
Член 460
Ликвидност
1. На Комисията се предоставя правомощието да приеме делегиран акт съгласно член 462, за да определи подробно общото изискване по член 412, параграф 1. Приетият съгласно настоящия параграф делегиран акт се основава на елементите, които се отчитат съгласно шеста част, дял II и приложение III, в него се уточнява при какви обстоятелства компетентните органи трябва да наложат специфични равнища на входящите и изходящите потоци на кредитните институции, така че да бъдат отразени специфичните рискове, на които те са изложени, и се спазват праговете по параграф 2.
2. Изискването за ликвидно покритие по член 412 се въвежда поетапно съгласно следната схема:
а)
60 % от изискването за ликвидно покритие през 2015 г.;
б)
70 % от 1 януари 2016 г.
в)
80 % от 1 януари 2017 г.
г)
100 % от 1 януари 2018 г.
За тази цел Комисията взема предвид докладите, посочени в член 509, параграфи 1,2 и 3, като отчита разработените от международни форуми международни стандарти и особеностите на Съюза.
Комисията приема делегирания акт по параграф 1 до 30 юни 2014 г. Делегираният акт влиза в сила до 31 декември 2014 г., но не се прилага преди 1 януари 2015 г.
Член 461
Преглед на поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие
1. В срок до 30 юни 2016 г. и след консултация с ЕССР ЕБО докладва на Комисията дали следва да бъдат внесени изменения в схемата за поетапно въвеждане на изискването за ликвидно покритие по член 460, параграф 2. В този анализ се взема надлежно предвид тенденциите на пазарите и международното регулаторно развитие, както и особеностите на Съюза.
В доклада си ЕБО прави оценка по-специално на отлагането на въвеждането на минималния задължителен стандарт в неговия пълен размер (100 %) до 1 януари 2019 г. В доклада се вземат предвид годишните отчети по член 509, параграф 1, съответните пазарни данни и препоръките на всички компетентни органи.
2. Когато се налага да бъдат предприети мерки във връзка с развитие на пазара или друго развитие, Комисията се оправомощава да приеме делегиран акт съгласно член 462 за изменение на схемата за поетапно въвеждане по член 460 и за отлагане на въвеждането в неговия пълен размер на минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие по член 412, параграф 1 до 2019 г., както и за прилагане през 2018 г. на 90 % от минималния задължителен стандарт за изискването за ликвидно покритие.
За да оцени необходимостта от отлагане, Комисията взема предвид доклада и оценката по параграф 1.
Делегираните актове, приети съгласно настоящия член, не се прилагат преди 1 януари 2018 г. и влизат в сила до 30 юни 2017 г.
Член 462
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в членове 456-460, се предоставя на Комисията за неопределен срок, считано от 31 декември 2014 г..
3. Делегирането на правомощия, посочено в членове 456-460, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно членове 456-460, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от три месеца след нотифицирането на Европейския парламент и Съвета за акта или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с три месеца по инициатива на Европейския парламент или Съвета.
Член 463
Възражения срещу регулаторни технически стандарти
Когато Комисията приема регулаторен технически стандарт съгласно настоящия регламент, който е еднакъв с проекта на регулаторен технически стандарт, представен от ЕБО, срокът, в рамките на който Европейският парламент и Съветът могат да представят възражение срещу този регулаторен технически стандарт, е един месец от датата на нотификацията. По инициатива на Европейския парламент или Съвета този срок се удължава с един месец. Чрез дерогация от член 13, параграф 1, втора алинея от Регламент (ЕС) № 1093/2010 срокът, в който Европейският парламент или Съветът могат да представят възражения срещу този регулаторен технически стандарт, при необходимост може да бъде удължен с още един месец.
Член 464
Европейски банков комитет
1. Комисията се подпомага от Европейския банков комитет, създаден с Решение 2004/10/ЕО на Комисията (32). Този комитет е комитет по смисъла на член 3, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ДЕСЕТА ЧАСТ
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ, ОТЧЕТНОСТ И ПРЕГЛЕДИ И ИЗМЕНЕНИЯ
ДЯЛ I
ПРЕХОДНИ РАЗПОРЕДБИ
ГЛАВА 1
Капиталови изисквания, нереализирани печалби и загуби от оценка по справедлива стойност и приспадания
Раздел 1
Капиталови изисквания
Член 465
Капиталово изискване
1. Чрез дерогация от член 92, параграф 1, букви а) и б) се прилагат следните капиталови изисквания във всеки един момент през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.:
а)
съотношението на базовия собствен капитал от първи ред да бъде между 4 % и 4,5 %;
б)
съотношението на капиталовата адекватност от първи ред да бъде между 5,5 % и 6 %.
2. Компетентните органи определят и публикуват стойностите на съотношението на базовия собствен капитал от първи ред и съотношението на капиталовата адекватност от първи ред в рамките на интервалите по параграф 1, които институциите спазват или надвишават.
Член 466
Първоначално прилагане на международните стандарти за финансово отчитане
Чрез дерогация от член 23, параграф 2 компетентните органи дават на институциите, които са задължени първоначално да въведат в действие оценяването на активите и на задбалансовите си позиции и да определят собствения си капитал съгласно международните счетоводни стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, гратисен период от 24 месеца за въвеждането на необходимите вътрешни процеси и технически изисквания.
Раздел 2
Нереализирани печалби и загуби от оценката по справедлива стойност
Член 467
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 35 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на базовия си собствен капитал от първи ред само съответния приложим процент от нереализираните загуби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани загуби, вписани в отчета за приходите и разходите.
2. Приложимият процент за целите на параграф 1 е в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
Чрез дерогация от параграф 1 компетентните органи може, когато такова третиране се е прилагало преди 1 януари 2014 г., да разрешат на институциите да не включват в който и да било от елементите на собствения капитал нереализираните печалби или загуби от експозиции към централни правителства, класифицирани в категорията „на разположение за продажба“ съгласно одобрения от ЕС МСС 39.
Предвиденото във втора алинея третиране се прилага, докато Комисията приеме регламент въз основа на Регламент (ЕО) № 1606/2002 за одобряване на международните стандарти за финансово отчитане, които да заменят МСС 39.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- г).
Член 468
Нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност
1. Чрез дерогация от член 32 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите изключват от базовия си собствен капитал от първи ред съответния приложим процент от нереализираните печалби, свързани с активи или пасиви, оценени по справедлива стойност и вписани в счетоводния баланс, без посочените в член 33, и всички други нереализирани печалби, с изключение на тези, които са свързани с инвестиционни имоти, вписани в отчета за приходите и разходите. Остатъчната сума, получена в резултат на това, не се изключва от базовия собствен капитал от първи ред.
2. За целите на параграф 1 приложимият процент е 100 % през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г., а след това е в следните интервали:
а)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
в)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред 100 % от техните нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност, този компетентен орган може също да разреши на институциите да включат в това изчисляване и 100 % от своите нереализирани печалби от оценката по справедлива стойност.
От 1 януари 2015 г., когато съгласно член 467 компетентен орган изисква от институциите да включат процент от нереализирани загуби от оценката по справедлива стойност в изчисляването на базовия собствен капитал от първи ред, този компетентен орган не може да определи приложим процент от нереализираните печалби съгласно параграф 2 от настоящия член, който надвишава приложимия процент от нереализираните загуби, определен в съответствие с член 467.
3. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент на нереализираните печалби в рамките на интервалите по параграф 2, букви а)- в), който не е изключен от базовия собствен капитал от първи ред.
4. Чрез дерогация от член 33, буква в) през периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2017 г. институциите включват в изчислението на собствения си капитал съответния приложим процент по член 478 от печалбата и загубата по справедлива стойност от деривативни пасиви, произтичащи от техния собствен кредитен риск.
Раздел 3
Приспадания
Подраздел 1
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
Член 469
Приспадания от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 36, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
институциите прилагат съответните разпоредби по член 472 за остатъчните суми от елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), с изключение на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
в)
институциите приспадат от елементите на базовия собствен капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от общата сума, която трябва да бъде приспадната съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470;
г)
институциите прилагат изискванията по член 472, параграф 5 или параграф 11, в зависимост от случая, към общата остатъчна сума на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 36, параграф 1, букви в) и и), след прилагане на член 470.
2. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 5, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, съгласно член 470, параграф 2, буква а);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
3. Институциите определят частта от посочената в параграф 1, буква г) обща остатъчна сума, за която се прилагат разпоредбите на член 472, параграф 11, като разделят сумата по буква а) от настоящия параграф на сумата по буква б) от настоящия параграф:
а)
сумата на преките и непреките позиции в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, посочени в член 470, параграф 2, буква б);
б)
сбора на сумите по член 470, параграф 2, букви а) и б).
Член 470
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
1. За целите на настоящия член съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред включват елементите на базовия собствен капитал от първи ред на институцията, изчислени след прилагане на разпоредбите на членове 32-35 и след приспаданията по член 36, параграф 1, букви а)-з), буква к), подточки ii)-v) и буква л), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики.
2. Чрез дерогация от член 48, параграф 1 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите не приспадат елементите по букви а) и б) от настоящия параграф, чиято обща стойност е по-малка или равна на 15 % от стойността на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред на институцията:
а)
отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики и чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред;
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор - преките, непреките и синтетичните позиции на институцията в инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на съответното предприятие, чиято обща сума е по-малка или равна на 10 % от сумата на съответните елементи на базовия собствен капитал от първи ред.
3. Чрез дерогация от член 48, параграф 4 елементите, за които има изключение от прилагането на изискванията за приспадане съгласно параграф 2 от настоящия член, получават рисково тегло от 250 %. За елементите по параграф 2, буква б) от настоящия член в съответните случаи се прилагат изискванията по трета част, дял IV.
Член 471
Освобождаване от прилагането на изискванията за приспадане от елементите на базовия собствен капитал от първи ред на позициите в застрахователни дружества
1. Чрез дерогация от разпоредбите на член 49, параграф 1 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2022 г. компетентните органи може да разрешат на институциите да не приспадат капиталовите участия в застрахователни предприятия, презастрахователни предприятия и застрахователни холдинги, когато са изпълнени следните условия:
а)
условията по член 49, параграф 1, букви а), в) и д);
б)
компетентните органи са удовлетворени от нивото на процедурите за контрол на риска и за финансов анализ, приети специално от институцията с цел упражняване на надзор над инвестицията в предприятието или холдинга;
в)
капиталовото участие на институцията в застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг не надхвърлят 15 % от инструментите на базовия собствен капитал от първи ред, емитирани от тази институция към 31 декември 2012 г. и в периода от 1 януари 2013 г. до 31 декември 2022 г.,
г)
сумата на капиталовото участие, която не се приспада, не надхвърля сумата на позициите в инструменти на собствения базов капитал от първи ред на застрахователното предприятие, презастрахователното предприятие или застрахователния холдинг към 31 декември 2012 г.
2. Капиталовите участия, които не се приспадат съгласно параграф 1, се определят като експозиции и получават 370 % рисково тегло.
Член 472
Елементи, които не се приспадат от базовия собствен капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 33, параграф 1, буква в) и член 36, параграф 1, букви а)-и) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите прилагат настоящия член за остатъчните стойности на елементите съответно по член 468, параграф 4 и член 469, параграф 1, букви б) и г):
2. Не се приспада остатъчният размер на печалбите и загубите по справедлива стойност от корекциите по оценката на деривативни пасиви, произтичащи от собствения кредитен риск на институцията.
3. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчния размер на загубите през текущата финансова година съгласно член 36, параграф 1, буква а):
а)
съществените загуби се приспадат от елементите на капитала от първи ред;
б)
несъществените загуби не се приспадат.
4. Институциите приспадат остатъчната стойност на нематериалните активи по член 36, параграф 1, буква б) от капитала от първи ред.
5. Остатъчната сума на отсрочените данъчни активи съгласно член 36, параграф 1, буква в) не се приспада и ѝ се присъжда рисково тегло от 0 %.
6. Половината от остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква г) се приспада от елементите на капитала от първи ред, а другата половина - от елементите на капитала от втори ред.
7. Остатъчната сума на активите на пенсионните планове с дефинирани доходи съгласно член 36, параграф 1, буква д) не се приспада от никой елемент на собствения капитал, а се включва в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, доколкото тази сума би била призната като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки, с които са транспонирани разпоредбите на член 57, букви а)-ва) от Директива 2006/48/ЕО.
8. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на държаните собствени инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно член 36, параграф 1, буква е):
а)
сумата на пряко държаните инструменти се приспада от елементите на капитала от първи ред;
б)
сумата на непреките и синтетичните позиции, включително собствените инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспада; за нея се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
9. Институциите прилагат посочените по-долу разпоредби спрямо остатъчната сума на държаните инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на предприятие от финансовия сектор, когато институцията има реципрочни кръстосани позиции с това предприятие съгласно член 36, параграф 1, буква ж):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква з);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в това предприятие от финансовия сектор, сумата на държаните от нея инструменти на базовия собствен капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 36, параграф 1, буква и).
10. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква з):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
11. Институциите прилагат следните разпоредби за остатъчната сума на елементите по член 36, параграф 1, буква и):
а)
сумите, които трябва да бъдат приспаднати и които се отнасят до преките позиции, се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции, не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Член 473
Внасяне на изменения в МСС 19
1. Чрез дерогация от член 481 в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да разрешат на институциите, които изготвят своите финансови отчети в съответствие с международните счетоводни стандарти, приети съгласно процедурата по член 6, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1606/2002, да добавят към базовия си собствен капитал от първи ред приложимата сума съответно съгласно параграф 2 или 3 от настоящия член, както е приложимо, умножена по съответния коефициент, приложим съгласно параграф 4.
2. Приложимата сума се изчислява, като от сумата, получена по буква а), се извади сумата, получена по буква б):
а)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно Регламент (ЕО) № 1126/2008 (33), изменен с Регламент (ЕС) № 1205/2011 (34). След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила;
б)
институциите определят стойностите на активите на своите пенсионни фондове с предварително определен размер на пенсията или съответно планове с дефинирани доходи съгласно правилата по Регламент (ЕО) № 1126/2008. След това институциите приспадат от стойността на тези активи стойността на задълженията по линия на същите фондове или планове, определени съгласно същите счетоводни правила.
3. Сумата, определена съгласно параграф 2, се ограничава до сумата, която не се изисква да бъде приспадната от собствения капитал, до 1 януари 2014 г., съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО, доколкото тези национални мерки за транспониране отговарят на изискванията за третирането по член 481 от настоящия регламент в съответната държава членка.
4. Прилагат се следните коефициенти:
а)
1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
0,8 - в периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
0,6 - в периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
0,4 - в периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
0,2 - в периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.
5. Институциите оповестяват стойността на активите и пасивите по параграф 2 в своите публични финансови отчети.
Подраздел 2
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Член 474
Приспадания от елементите на допълнителния капитал от първи ред
Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56;
б)
институциите прилагат изискванията по член 475 спрямо остатъчните суми на елементите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56.
Член 475
Елементи, които не се приспадат от елементите на допълнителния капитал от първи ред
1. Чрез дерогация от член 56 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 474, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от първи ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на допълнителния капитал от първи ред, включително собствените инструменти на допълнителния капитал от първи ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат; за тях се присъжда рисково тегло съгласно част трета, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по част трета, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на допълнителния капитал от първи ред на това предприятие се третира съгласно член 56, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 56, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 56, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 3
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Член 476
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. се прилагат следните разпоредби:
а)
институциите приспадат от елементите на капитала от втори ред приложимия съгласно член 478 процент от сумите, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66;
б)
институциите прилагат изискванията по член 477 спрямо остатъчните суми, които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 63.
Член 477
Приспадания от елементите на капитала от втори ред
1. Чрез дерогация от член 66 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. изискванията по настоящия член се прилагат спрямо остатъчните суми по член 476, буква б).
2. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква а):
а)
преките позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред се приспадат по балансова стойност от елементите на капитала от втори ред;
б)
непреките и синтетични позиции в собствени инструменти на капитала от втори ред, включително собствените инструменти на капитала от втори ред, които институцията би могла да бъде задължена да закупи съгласно на настоящо или условно договорно задължение, не се приспадат и за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
3. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, буква б):
а)
когато институцията няма значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни насрещни позиции, сумата на нейните преки, непреки и синтетични позиции в инструменти на допълнителния капитал от втори ред на това предприятие се третира съгласно член 66, буква в);
б)
когато институцията има значителна инвестиция в предприятие от финансовия сектор, с което има реципрочни кръстосани позиции, сумата на преките, непреките и синтетичните позиции в инструменти на капитала от втори ред на това предприятие от финансовия сектор се третира съгласно член 66, буква г).
4. Институциите прилагат следните разпоредби спрямо остатъчната сума на елементите по член 66, букви в) и г):
а)
сумите, които се отнасят до преките позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), се приспадат наполовина от елементите на капитала от първи ред и наполовина от елементите на капитала от втори ред;
б)
сумите, които се отнасят до непреките и синтетичните позиции и които трябва да бъдат приспаднати съгласно член 66, букви в) и г), не се приспадат, за тях се присъжда рисково тегло съгласно трета част, дял II, глава 2 или 3 и се прилагат съответните изисквания по трета част, дял IV.
Подраздел 4
Приложими проценти при приспадане
Член 478
Приложими проценти при приспадане на елементи от базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. Приложимите проценти за целите на член 468, параграф 4, член 469, параграф 1, букви а) и в), член 474, буква а) и член 476, буква а) са в следните интервали:
а)
от 20 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 100 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
г)
от 60 % до 100 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
д)
от 80 % до 100 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
2. Чрез дерогация от параграф 1 за елементите по член 36, параграф 1, буква в), съществували преди , приложимият процент за целите на член 469, параграф 1, буква в) е в следните интервали:
(а)
от 0 % до 100 % за периода от 1 януари 2014 г. до 2 януари 2015 г.;
(б)
от 10 % до 100 % за периода от 2 януари 2015 г. до 2 януари 2016 г.;
(в)
от 20 % до 100 % за периода от 2 януари 2016 г. до 2 януари 2017 г.;
(г)
от 30 % до 100 % за периода от 2 януари 2017 г. до 2 януари 2018 г.;
(д)
от 40 % до 100 % за периода от 2 януари 2018 г. до 2 януари 2019 г.;
(е)
от 50 % до 100 % за периода от 2 януари 2019 г. до 2 януари 2020 г.;
(ж)
от 60 % до 100 % за периода от 2 януари 2020 г. до 2 януари 2021 г.;
(з)
от 70 % до 100 % за периода от 2 януари 2021 г. до 2 януари 2022 г.;
(и)
от 80 % до 100 % за периода от 2 януари 2022 г. до 2 януари 2023 г.;
(й)
от 90 % до 100 % за периода от 2 януари 2023 г. до 2 януари 2024 г..
3. Компетентните органи определят и публикуват приложим процент в рамките на интервалите по параграфи 1 и 2 за всяко едно от следните приспадания:
а)
индивидуалните приспадания, изисквани съгласно член 36, параграф 1, букви а)-з), без отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики;
б)
общата сума на отсрочените данъчни активи, които зависят от размера на бъдещата печалба и се дължат на временни разлики, и елементите, посочени в член 36, параграф 1, буква и), която трябва да бъде приспадната съгласно член 48;
в)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 56, букви б)-г);
г)
всяко приспадане, изисквано съгласно член 66, букви б)-г).
Раздел 4
Малцинствено участие и инструменти на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред, емитирани от дъщерни предприятия
Член 479
Признаване в консолидирания базов собствен капитал от първи ред на инструменти и елементи, които не се определят като малцинствено участие
1. Чрез дерогация от втора част, дял II през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. признаването в консолидирания собствен капитал на елементите, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, но които не се определят като консолидиран базов собствен капитал от първи ред поради някоя от посочените по-долу причини, се установява от компетентните органи съгласно параграфи 2 и 3 от настоящия член:
а)
инструментът не се определя като инструмент на базовия собствен капитал от първи ред и поради това свързаните с него неразпределена печалба и премиен резерв не се определят като елементи на консолидирания базов собствен капитал от първи ред;
б)
елементите не се определят като такива в резултат на прилагането на член 81, параграф 2;
в)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е институция или субект, за който съгласно приложимото национално право се прилагат изискванията на настоящия регламент и на Директива 2013/36/ЕС
г)
елементите не се определят като такива поради факта, че дъщерното предприятие не е напълно включено в консолидацията съгласно първа част, дял II, глава 2.
2. Приложимият процент на елементите по параграф 1, които биха били определени като консолидационни резерви съгласно националните мерки за транспониране на член 65 от Директива 2006/48/ЕО, се определя като консолидиран базов собствен капитал от първи ред.
3. За целите на параграф 2 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. Компетентните органи определят и публикуват приложимия процент в рамките на интервалите по параграф 3.
Член 480
Признаване в консолидирания собствен капитал на малцинствени участия, определени като допълнителен капитал от първи ред и капитал от втори ред
1. Чрез дерогация от член 84, параграф 1, буква б), член 85, параграф 1, буква б) и член 87, параграф 1, буква б) през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. посочените в тези членове проценти се умножават по приложим коефициент.
2. За целите на параграф 1 приложимите коефициенти са в следните интервали:
а)
от 0,2 до 1 - в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0,4 до 1 за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0,6 до 1 за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.; и
г)
от 0,8 до 1 за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
3. Компетентните органи определят и публикуват стойността на приложимия коефициент в рамките на интервалите по параграф 2.
Раздел 5
Допълнителни филтри и приспадания
Член 481
Допълнителни филтри и приспадания
1. Чрез дерогация от членове 32-36, 56 и 66 през 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите извършват корекции, за да включат в елементите на базовия собствен капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал или да приспаднат от тях приложимия процент на филтрите или приспаданията, които се изискват съгласно националните мерки за транспониране на членове 57, 61, 63, 63a, 64 и 66 от Директива 2006/48/ЕО и на членове 13 и 16 от Директива 2006/49/ЕО, но които не се изискват съгласно втора част от настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от член 36, параграф 1, буква и) и член 49, параграфи 1 и 3, през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г. компетентните органи могат да изискват от институциите или да им разрешават да прилагат методите, посочени в член 49, параграф 1, когато не са спазени изискванията по член 49, параграф 1, букви б) и д), а не приспадането, изисквано съгласно разпоредбите на член 36, параграф 1. В такива случаи делът на позициите в инструменти на собствения капитал на предприятие от финансовия сектор, в което предприятието майка има значителна инвестиция, за които не се изисква приспадане в съответствие с член 49, параграф 1, се определя с помощта на приложимия процент, посочен в параграф 4 от настоящия член. За сумата, която не се приспада, важат изискванията по член 49, параграф 4, доколкото са приложими.
3. За целите на параграф 1 приложимите проценти са в следните интервали:
а)
от 0 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 0 % до 60 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.
4. За целите на параграф 2 приложимият процент е между 0 % и 50 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
5. За всеки филтър или приспадане по параграфи 1 и 2 компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграфи 3 и 4.
6. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за установяване на условията, съгласно които компетентните органи определят дали корекциите на собствения капитал или неговите елементи, направени съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО или Директива 2006/49/ЕО, които не са включени във втора част от настоящия регламент, за целите на настоящия член трябва да бъдат направени по отношение на елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от първи ред, капитала от втори ред или собствения капитал.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 февруари 2014.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 482
Обхват на прилагане по отношение на деривативни сделки с пенсионни фондове
По отношение на сделките по член 89 от Регламент (ЕС) № 648/2012, сключени с пенсионен план по смисъла на член 2 от посочения регламент, институциите не изчисляват капиталовите изисквания за риск във връзка с корекцията на кредитните оценки съгласно посоченото в член 382, параграф 4, буква в) от настоящия регламент.
ГЛАВА 2
Унаследяване на капиталовите инструменти
Раздел 1
Инструменти, които представляват държавна помощ
Член 483
Унаследяване на инструментите, представляващи държавна помощ
1. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. настоящият член се прилага спрямо капиталовите инструменти и елементи, когато са изпълнени следните условия:
а)
инструментите са емитирани преди 1 януари 2014 г.;
б)
инструментите са емитирани в рамките на мерки за рекапитализация съгласно правилата за държавна помощ. Доколкото част от инструментите са записани от частни лица, те трябва да бъдат емитирани преди 30 юни 2012 г. и заедно с частите, които са записани от държавата членка;
в)
инструментите са били определени като съвместими с изискванията за вътрешния пазар от страна на Комисията съгласно член 107 ДФЕС;
г)
в случай че инструментите са записани както от държавата членка, така и от частни инвеститори, когато има частично обратно изкупуване на записаните от държавата членка инструменти, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на съответстващ дял на частно записаните инструменти. Когато всички записани от държавата членка инструменти са обратно изкупени, в съответствие с член 484 се признава унаследяване на записаните от частни инвеститори оставащи инструменти.
2. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред независимо от следното:
а)
не са спазени условията по член 28 от настоящия регламент;
б)
инструментите са били емитирани от предприятие по член 27 от настоящия регламент, но условията по член 28 от настоящия регламент или когато е приложимо член 29 от настоящия регламент, не са спазени.
3. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, дори ако изискванията по параграф 2, букви а) или б) от настоящия член не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 5 или параграф 7.
4. Инструментите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени.
5. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, дори ако условията по член 52, параграф 1 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на капитала от втори ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
6. Елементите, определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
7. Инструментите, посочени в параграф 1, буква в) от настоящия член, които не са определени като приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е), ж) или з) и член 66, параграф 1 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са посочени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени, при условие че са спазени изискванията по параграф 8 от настоящия член.
Инструментите, определени като инструменти на капитала от втори ред съгласно първа алинея, не могат да бъдат определени като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно параграф 3 или параграф 7.
8. Инструментите, посочени в параграфи 3, 5 и 7, могат да бъдат определени като инструменти на собствения капитал, посочени в тези параграфи, само ако е изпълнено условието по параграф 1, буква а), и ако са емитирани от институции, регистрирани в държава членка, която изпълнява програма за икономическо преустройство, и емитирането на тези инструменти е договорено в рамките на тази програма или отговаря на нейните условия за допустимост.
Раздел 2
Инструменти, които не представляват държавна помощ
Подраздел 1
Условия и ограничения за признаване на унаследяване
Член 484
Условия за признаване на унаследяване за елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите и елементите, които са емитирани или са отговаряли на условията за собствен капитал преди 31 декември 2011 г. и не са посочени в член 462, параграф 1.
2. Чрез дерогация от членове 26 - 29, 51, 52, 62 и 63настоящият член се прилага през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
3. При спазване на член 485 от настоящия регламент и на ограничението по член 486, параграф 2 от него, капиталът по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО и свързаните с него премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, дори този капитал да не отговаря на условията по член 28 или когато е приложимо на член 29 от настоящия регламент.
4. При спазване на ограничението по член 486, параграф 3 от настоящия регламент инструментите и свързаните с тях премийни резерви, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква ва) и член 154, параграфи 8 и 9 от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, дори ако не са спазени условията по член 52 от настоящия регламент.
5. При спазване на ограниченията по член 486, параграф 4 от настоящия регламент елементите и свързаните с тях премийни резерви, определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви д), е), ж) или з) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като инструменти на капитала от втори ред, дори ако елементите не са включени в член 62 от настоящия регламент или условията по член 63 от настоящия регламент не са спазени.
Член 485
Условия за включване в базовия собствен капитал от първи ред на премийни резерви, свързани с елементите, които са били определени като собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на Директива 2006/48/ЕО
1. Настоящият член се прилага само за инструментите, които са емитирани преди 31 декември 2010 г. и не са посочени в член 483, параграф 1.
2. Премийните резерви, свързани с капитала по смисъла на член 22 от Директива 86/365/ЕО, които са били определени като първоначален собствен капитал съгласно националните мерки за транспониране на член 57, буква а) от Директива 2006/48/ЕО, се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, ако отговарят на условията по член 28, букви и) и й) от настоящия регламент.
Член 486
Ограничения за признаване на унаследяване за елементите на базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
1. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. съгласно настоящия член се ограничава размерът, до който инструментите и елементите по член 484 се определят като собствен капитал.
2. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 3, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент от сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф:
а)
номиналния размер на капитала по член 484, параграф 3, емитиран към 31 декември 2012 г.;
б)
премийни резерви от емисии във връзка с посочените в буква а) инструменти.
3. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 4, които се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред, се ограничава до приложимия процент, умножен по разликата между сбора на сумите по букви а) и б) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви в)-е) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 4, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
стойността на инструментите по член 484, параграф 4, която към 31 декември 2012 г. превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) и член 66, параграф 1а от Директива 2006/48/ЕО;
г)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква в);
д)
номиналната сума на инструментите, посочени в член 484, параграф 4, които са били емитирани към 31 декември 2012 г., но които не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 489, параграф 4;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д).
4. Сумата на елементите, посочени в член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред, се ограничава до приложимия процент от разликата между сбора на сумите по букви а)-г) от настоящия параграф и сбора на сумите по букви д)-з) от настоящия параграф:
а)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г.;
б)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква а);
в)
номиналния размер на подчинения дълг, емитиран към 31 декември, намален със сумата, която трябва да бъде приспадната съгласно националните мерки за транспониране на член 64, параграф 3, буква в) от Директива 2006/48/ЕО;
г)
номиналната сума на елементите по член 484, параграф 5, различни от посочените в букви а) и в) от настоящия параграф инструменти и подчинен дълг, които са емитирани към 31 декември 2012 г.;
д)
номиналната сума на инструментите и елементите по член 484, параграф 5, емитирани към 31 декември 2012 г., която превишава ограниченията съгласно националните мерки за транспониране на член 66, параграф 1, буква а) от Директива 2006/48/ЕО;
е)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква д);
ж)
номиналната сума на инструментите по член 484, параграф 5, които са емитирани към 31 декември 2012 г. и които не се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 490, параграф 4;
з)
премийните резерви, свързани с инструментите по буква ж).
5. За целите на настоящия член приложимите проценти, посочени в параграфи 2-4, са в следните интервали:
а)
от 60 % до 80 % за периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
от 40 % до 70 % за периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
от 20 % до 60 % за периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
г)
от 0 % до 50 % за периода от 1 януари 2017 г. до 31 декември 2017 г.;
д)
от 0 % до 40 % за периода от 1 януари 2018 г. до 31 декември 2018 г.;
е)
от 0 % до 30 % за периода от 1 януари 2019 г. до 31 декември 2019 г.;
ж)
от 0 % до 20 % за периода от 1 януари 2020 г. до 31 декември 2020 г.;
з)
от 0 % до 10 % за периода от 1 януари 2021 г. до 31 декември 2021 г.
6. Компетентните органи определят и публикуват приложимите проценти в рамките на интервалите по параграф 5.
Член 487
Включване на елементи, които не са били включени в елементите на базовия собствен капитал от първи ред или на допълнителния капитал от първи ред съгласно правилата за унаследяване, в състава на други компоненти на собствения капитал
1. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират като елементи по член 484, параграф 4 капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2, доколкото с включването на този капитал и свързаните с него премийни резерви не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 3.
2. Чрез дерогация от членове 51, 52, 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите могат да третират посочените по-долу елементи като елементи по член 484, параграф 5, доколкото с включването им не се надхвърля приложимото процентно ограничение по член 486, параграф 4:
а)
капитала и свързаните с него премийни резерви по член 484, параграф 3, които са изключени от елементите на базовия собствен капитал от първи ред, защото надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 2;
б)
инструментите и свързаните с тях премийни резерви по член 484, параграф 4, които надхвърлят приложимия процент по член 486, параграф 3.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията за третиране на инструментите на собствения капитал по параграфи 1 и 2 като елементи по член 486, параграф 4 или параграф 5 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 488
Амортизация на елементите, които са включени в капитала от втори ред съгласно правилата за унаследяване
По отношение на елементите по член 484, параграф 5, които се определят като елементи на капитала от втори ред по член 484, параграф 5 или член 486, параграф 4, се прилагат изискванията по член 64.
Подраздел 2
Включване на инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване в елементите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред
Член 489
Хибридни инструменти с кол опция и стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 51 и 52 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. за инструментите по член 484, параграф 4, в чиито условия е предвидена кол опция със стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала кол опция и стимул за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 52 са изпълнени от 1 януари 2013 г. нататък.
3. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на допълнителния капитал от първи ред без ограничения, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите нататък.
4. Инструментите не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред и за тях не се прилага член 484, параграф 4 от 1 януари 2014 г., когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
5. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 4 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
6. Инструментите се определят като инструменти на допълнителния капитал от първи ред съгласно член 484, параграф 4, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 52 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на инструментите и след това.
Член 490
Елементи на капитала от втори ред със стимул за обратно изкупуване
1. Чрез дерогация от членове 62 и 63 през периода от 1 януари 2014 г.31 декември 2021 г. за елементите по член 484, параграф 5, които са определени за приемливи съгласно националните мерки за транспониране на член 57, букви е) или з) от Директива 2006/48/ЕО и при които има кол опция и стимул за обратно изкупуване от страна на институцията, се прилагат изискванията по параграфи 2-7 от настоящия член.
2. Елементите се определят като инструменти на капитала от втори ред, при условие че:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията;
в)
условията по член 63 са изпълнени от 1 януари 2013 г. и след това.
3. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това се определят като елементи на капитала от втори ред без ограничение, ако са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
4. Елементите не се определят като елементи на капитала от втори ред от 1 януари 2013 г. нататък, когато са изпълнени следните условия:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
5. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред с намалена стойност съгласно член 484, параграф 5 до датата на ефективния им падеж, а след това не се определят като елементи на капитала от втори ред, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване на 1 януари 2013 г. или след тази дата;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на инструментите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
6. Елементите се определят като елементи на капитала от втори ред съгласно член 484, параграф 5, когато:
а)
институцията е имала възможност да упражни кол опцията и стимула за обратно изкупуване само до 31 декември 2011 г. включително;
б)
институцията не е упражнила кол опцията на датата на ефективния падеж на елементите;
в)
условията по член 63 не са изпълнени от датата на ефективния падеж на елементите и след това.
Член 491
Ефективен падеж
За целите на членове 489 и 490 ефективният падеж се определя по следните начини:
а)
за елементите по параграфи 3 и 5 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, на или след 1 януари 2013 г.;
б)
за елементите по параграф 4 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, между 31 декември 2011 г. и 1 януари 2013 г.;
в)
за елементите по параграф 6 от посочените членове ефективният падеж е първата дата за упражняване на кол опцията, придружена със стимул за обратно изкупуване, преди 31 декември 2011 г.
ГЛАВА 3
Преходни разпоредби за оповестяването на информация за собствения капитал
Член 492
Оповестяване на информация за собствения капитал
1. Институциите прилагат настоящия член в периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г.
2. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2015 г. институциите оповестяват информация за превишението на своя базов собствен капитал от първи ред и капитал от първи ред над изискваните стойности съгласно член 465.
3. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. институциите оповестяват следната допълнителна информация за собствения си капитал:
а)
естеството на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно членове 467-470, 474, 476 и 479, и ефекта им върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
б)
размерите на малцинствените участия и инструментите на допълнителния капитал от първи ред и капитала от втори ред,както и свързаните с тях неразпределени печалби и премийни резерви, емитирани от дъщерни предприятия, които са включени в консолидирания базов собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал съгласно глава 1, раздел 4;
в)
ефекта на индивидуалните филтри и приспадания, прилагани съгласно член 481, върху базовия собствен капитал от първи ред, допълнителния капитал от първи ред, капитала от втори ред и собствения капитал;
г)
естеството и сумата на елементите, които се определят като елементи на базовия собствен капитал от първи ред, на капитала от първи ред и на капитала от втори ред чрез прилагане на дерогациите по глава 2, раздел 2.
4. През периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите оповестяват сумата на инструментите, които се определят като инструменти на базовия собствен капитал от първи ред, на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред съгласно член 484.
5. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на единните форми за оповестяване на информацията съгласно настоящия член. Формите включват елементите, изброени в член 437, параграф 1, букви а), б), г) и д), както са изменени от глава 1 и глава 2 от настоящия дял.
ЕБО представя тези проекти на технически стандарти за изпълнение на Комисията до 1 февруари 2014 г..
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
ГЛАВА 4
Големи експозиции, капиталови изисквания, ливъридж и минимален размер по Базел I
Член 493
Преходни разпоредби за големите експозиции
1. Разпоредбите относно големите експозиции, предвидени в членове 387-403, не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО на Съвета от 10 май 1993 г. относно инвестиционните услуги в областта на ценните книжа (35) не се е прилагала към 31 декември 2006 г. Това изключение важи до по-ранната от следните две дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграф 2 от настоящия член.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите дериватни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно да бъде изменена Директива 2004/39/ЕО с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
3. Държавите членки могат чрез дерогация от член 400, параграфи 2 и 3 за преходен период до влизането в сила на правен акт вследствие на прегледа в съответствие с член 507, но не по-късно от 2 януари 2029 г., изцяло или частично да освобождават от прилагането на член 395, параграф 1 следните експозиции:
а)
покритите облигации, попадащи в обхвата на член 129, параграфи 1, 3и 6;
б)
активите, представляващи вземания от регионални или местни органи на власт на държавите членки, когато тези вземания биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2, както и други експозиции към или гарантирани от тези регионални или местни органи на власт, вземанията от които биха получили рисково тегло от 20 % съгласно трета част, дял II, глава 2;
в)
експозициите, включително участия или други видове позиции, на институция към нейното предприятие майка, към други дъщерни предприятия на това предприятие майка или към нейни собствени дъщерни предприятия, доколкото тези предприятия са обхванати от надзора на консолидирана основа, на който подлежи самата институция в съответствие с настоящия регламент, Директива 2002/87/ЕО или с равностойни действащи разпоредби в трета държава. Експозициите, които не отговарят на тези критерии, се третират като експозиции към трето лице, независимо дали са освободени от изискванията по член 395, параграф 1 от настоящия регламент;
г)
активите, представляващи вземания и други експозиции, включително различни видове дялово участие, към регионални или централни кредитни институции, с които кредитната институция е свързана в мрежа в съответствие със законови или други нормативни разпоредби и които съгласно тези разпоредби отговарят за паричните клирингови операции в рамките на мрежата;
д)
активите, представляващи вземания и други експозиции на кредитни институции към кредитни институции, едната от които действа с нестопанска цел и предоставя или гарантира заеми, в рамките на законоустановени програми или съгласно собствения си устав, за насърчаването на конкретни стопански сектори при наличието на определена форма на правителствен контрол и ограничения върху използването на тези заеми, при условие че съответните експозиции произтичат от заемите, които са отпуснати на крайните получатели посредством кредитни институции, или от гаранциите по тези заеми;
е)
активите, представляващи вземания или други експозиции към институции, при условие че тези експозиции не са включени в собствения капитал на съответните институции, падежът им настъпва не по-късно от следващия работен ден и не са деноминирани в основна търговска валута;
ж)
активите, които представляват вземания към централни банки под формата на задължителни минимални резерви, депозирани в тези централни банки, и които са деноминирани в техните национални валути;
з)
активите, представляващи вземания към централни правителства под формата на нормативно установени ликвидни изисквания, депозирани в държавни ценни книжа, които са деноминирани и финансирани в техните национални валути, при условие че по преценка на компетентния орган определената от призната АВКО кредитна оценка на тези централни правителства представлява инвестиционен рейтинг;
и)
50 % от средно- или нискорисковите задбалансови документарни акредитиви и средно- или нискорисковите задбалансови неусвоени кредитни улеснения, посочени в приложение I, и - при съгласие на компетентните органи - 80 % от стойността на гаранциите, различни от гаранции по кредити, които имат законово или подзаконово основание и се предоставят в полза на членовете от взаимни схеми за гарантиране със статус на кредитни институции;
й)
изискваните по закон гаранции, в случаите когато ипотечен кредит, финансиран чрез издаване на ипотечни облигации, се превежда на получателя на ипотечния кредит преди окончателното вписване на ипотеката в имотния регистър, при условие че гаранцията не се използва за намаляване на риска при изчисляване на размера на рисково претеглените експозиции;
к)
активите, представляващи вземания и други експозиции към признати борси.
Член 494
Преходни разпоредби за приемливия капитал
Чрез дерогация от член 4, точка 71, буква б) приемливият капитал може да включва капитал от втори ред до следните размери:
а)
100 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2014 г.;
б)
75 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2015 г. до 31 декември 2015 г.;
в)
50 % от капитала от първи ред през периода от 1 януари 2016 г. до 31 декември 2016 г.;
Член 495
Третиране на експозициите в капиталови инструменти съгласно вътрешнорейтинговия подход
1. Чрез дерогация от част трета, глава 3 до 31 декември 2017 г. компетентните органи може да освободят от третирането съгласно вътрешнорейтинговия подход някои категории експозиции в капиталови инструменти, притежавани от институции и техни дъщерни предприятия от ЕС в съответната държава членка към 31 декември 2007 г. Компетентният орган публикува информация за категориите експозиции в капиталови инструменти, за които се прилага това третиране, съгласно член 143 от Директива 2013/36/ЕС.
Освободената позиция се измерва като брой на акциите или дяловете към 31 декември 2007 г. и всяка допълнителна акция или дял, произтичащи пряко от тези дялови участия, при условие те да не увеличават пропорционалния дял на собственост в дадено дружество от портфейла.
Ако с това придобиване се увеличава пропорционалният дял на собствеността по отношение на дадено дялово участие. Частта в превишение не подлежи на освобождаване. Освен това освобождаването не е приложимо спрямо дялови участия, които първоначално са подлежали на освобождаване, но са били продадени, а след това закупени обратно.
За експозициите в капиталови инструменти, за които се прилага настоящата разпоредба, се прилагат капиталовите изисквания, изчислени по стандартизирания подход съгласно трета част, дял II, глава 2, и изискванията по трета част, дял IV, в зависимост от случая.
Компетентните органи уведомяват Комисията и ЕБО за прилагането на настоящия параграф.
2. До 31 декември 2015 г. при изчисляването на размерите на рисково претеглените експозиции за целите на член 114, параграф 4 по отношение на експозициите към централни правителства или централни банки на държави членки, които са деноминирани и финансирани в националната валута на която и да е държава членка, се присъжда същото рисково тегло, което би било приложимо към такива експозиции, деноминирани и финансирани в тяхната национална валута.
3. ЕБО разработва проекти на регулаторни технически стандарти за определяне на условията, при които компетентните органи предоставят освобождаването по параграф 1.
ЕБО представя на Комисията тези проекти на регулаторни технически стандарти до 30 юни 2014 г.
На Комисията се делегира правомощието да приеме посочените в първа алинея регулаторни технически стандарти в съответствие с членове 10-14 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 496
Капиталови изисквания за покрити облигации
1. До 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да освободят изцяло или частично от прилагането на ограничението от 10 % първостепенните дялове, емитирани от френските фондове Fonds Communs de Créances или от дружества за секюритизация, които са равностойни на френските фондове Fonds Communs de Créances по член 129, параграф 1, букви г) и д), при условие че са изпълнени следните две условия:
а)
секюритизираните експозиции по жилищни или търговски недвижими имоти са инициирани от член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или от субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, когато членство или връзка с обща група се определя в момента, в който първостепенните дялове се превръщат обезпечение за покритите облигации
б)
член на същата консолидирана група, на която е член емитентът на покритите облигации, или субект, свързан със същия централен орган, с който е свързан емитентът на покритите облигации, запазва целия транш за първа загуба, покриващ тези първостепенни дялове.
2. За целите на член 129, параграф 1, буква в) до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда първа степен на кредитно качество.
3. За целите на член 129, параграф 4, до 31 декември 2014 г. на първостепенните необезпечени експозиции на институциите, на които преди влизането в сила на настоящия регламент е присъдено рисково тегло от 20 % съгласно националното право, се присъжда рисково тегло от 20 %.
Член 497
Капиталови изисквания за експозиции към ЦК
1. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от единайсетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на първа алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 14 от посочения регламент относно предоставянето на разрешение на ЦК, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК, ако е изпълнено установеното в първата част на посочената алинея условие.
2. До 15 месеца след датата на влизане в сила на най-новия от десетте регулаторни технически стандарта, посочени в член 89, параграф 3, края на втора алинея от Регламент (ЕС) 648/2012, или до вземането на решение по член 25 от посочения регламент относно признаването на ЦК, установен в трета държава, като се взема по-ранната дата, институцията може да разглежда ЦК като КЦК.
3. Комисията може да приеме акт за изпълнение по член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011 за удължаване на срока на действие на преходните разпоредби в параграфи 1 и 2 от настоящия член с още шест месеца, при изключителни обстоятелства, когато това е необходимо и пропорционално с цел избягване на смущения на международните финансови пазари.
4. До настъпването на крайните срокове по параграфи 1 и 2, удължени съгласно параграф 3, когато е приложимо, когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, институцията замества формулата за изчисляване на изискването за собствен капитал (Ki) в член 308, параграф 2 със следната формула:
където
IMi = първоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
IM= общият размер на първоначалния маржин, съобщен на институцията от ЦК.
Член 498
Изключение за търговците на стоки
1. Разпоредбите относно капиталовите изисквания по настоящия регламент не се прилагат по отношение на инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, и спрямо които Директива 93/22/ЕИО не се е прилагала към 31 декември 2006 г.
Това изключение важи до настъпването на по-ранната от следните дати: 31 декември 2017 г. или датата на влизане в сила на всяко изменение съгласно параграфи 2 и 3.
2. До 31 декември 2015 г. въз основа на публични консултации и в контекста на разискванията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета по следните въпроси:
а)
подходящия режим за пруденциален надзор върху инвестиционните посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка със стоковите деривативни инструменти или деривативните договори, посочени в раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО;
б)
дали е желателно Директива 2004/39/ЕО да бъде изменена с цел създаване на нова категория инвестиционни посредници, чиято основна дейност се състои изключително в предоставяне на инвестиционни услуги или извършване на инвестиционни дейности във връзка с финансовите инструменти по раздел В, точки 5, 6, 7, 9 и 10 от приложение I към Директива 2004/39/ЕО, свързани с енергийни доставки (включително електроенергия, въглища, газ и нефт).
3. Въз основа на доклада по параграф 2 Комисията може да представя предложения за изменения на настоящия регламент.
Член 499
Ливъридж
1. Чрез дерогация от членове 429 и 430 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2021 г. институциите изчисляват и отчитат отношението на ливъридж, като използват и двата посочени по-долу компонента за мярка за капитала:
а)
капитала от първи ред;
б)
капитала от първи ред при прилагане на дерогациите по глави 1 и 2 от настоящия дял.
2. Чрез дерогация от член 451, параграф 1 институциите могат да избират дали да оповестяват информация за отношението на ливъридж въз основа само на едно или въз основа на двете определения за мярката за капитала, посочени в параграф 1, букви а) и б) от настоящия член. Когато институциите решат да променят избрания за оповестяване отношение на ливъридж, при първото оповестяване след промяната се включва равнение на всички отношения на ливъридж, оповестени до момента на промяната.
3. Чрез дерогация от член 429, параграф 2 през периода от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2017 г. компетентните органи могат да разрешават на институциите да изчисляват отношението си на ливъридж към края на всяко тримесечие, ако смятат, че институциите нямат достатъчно надеждни данни за изчисляването на отношението на ливъридж като средноаритметична стойност на месечните отношения на ливъридж за едно тримесечие.
Член 500
Преходни разпоредби относно минималния размер по Базел I
1. До 31 декември 2017 г. институциите, които изчисляват размерите на рисково претеглените експозиции съгласно трета част, дял II, глава 3, и институциите, които използват усъвършенстваните подходи за измерване по трета част, дял III, глава 4 за изчисляването на капиталовите изисквания за операционен риск, спазват следните две изисквания:
а)
притежават собствен капитал съгласно изискванията на член 92;
б)
притежават собствен капитал, който винаги надвишава или е равен на 80 % от общия минимален размер на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 4 от Директива 93/6/ЕИО, както е било предвидено преди 1 януари 2007 г. в посочената директива и в Директива 2000/12/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 20 март 2000 г. относно предприемането и осъществяването на дейност на кредитни институции (36).
2. При условие че бъде одобрен от компетентните органи, размерът по параграф 1, буква б) може да бъде заменен от изискване за притежаване на собствен капитал, който винаги да е по-голям или равен на 80 % от размера на собствения капитал, който би се изисквало институцията да притежава съгласно член 92, като се изчислява размерът на рисково претеглените експозиции в съответствие с трета част, дял II, глава 2 и трета част, дял III, глава 2 или 3, в зависимост от случая, вместо в съответствие с трета част, дял II, глава 3 или трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
3. Дадена кредитна институция може да прилага параграф 2 единствено ако е започнала да използва вътрешнорейтинговия подход или усъвършенстваните подходи за измерване при изчисляването на своите капиталови изисквания на 1 януари 2010 г. или след тази дата.
4. Съответствието с изискванията на параграф 1, буква б) се постига въз основа на пълно коригиране на размерите на собствения капитал с цел да се отразят разликите в изчисляването на собствения капитал съгласно Директива 93/6/ЕИО и Директива 2000/12/ЕО в редакцията им преди 1 януари 2007 г., и изчисляването на собствения капитал съгласно настоящия регламент, произтичащи от отделното третиране на очакваната загуба и неочакваната загуба съгласно трета част, дял II, глава 3 от настоящия регламент.
5. След консултация с ЕБО компетентните органи могат да освободят институциите от прилагането на параграф 1, буква б), при условие че са спазени всички изисквания във връзка с вътрешнорейтинговия подход по трета част, дял II, глава 3, раздел 6 или критериите за използване на усъвършенствания подход за измерване по трета част, дял III, глава 4, в зависимост от случая.
6. До 1 януари 2017 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и Съвета за това дали е подходящо да се удължи срокът на прилагане на минималния размер по Базел I след 31 декември 2017 г. с цел да се гарантира наличието на ограничителен механизъм за вътрешните модели, като се вземат предвид тенденциите в международен план и договорените на международно равнище стандарти. Когато е уместно, заедно с доклада се представя законодателно предложение.
Член 501
Намаление на капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП
1. Капиталовите изисквания за кредитен риск, свързан с експозиции към МСП, се умножават по коефициент 0,7619.
2. За целите на настоящия член:
а)
експозициите се включват или в класа на дребно, или към предприятията, или на обезпечените с ипотека върху недвижими имоти. Експозициите, при които е имало неизпълнение, не се включват;
б)
МСП се определя в съответствие с Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията от 6 май 2003 г. относно определението за микро-, малко и средно предприятие (37). Сред критериите, изброени в член 2 от приложението към посочената препоръка, се взема предвид единствено годишният оборот;
в)
общият размер, дължим на институцията и на всяко предприятие майка и дъщерните му предприятия, включително всички експозиции, по които е имало неизпълнение, от страна на клиента длъжник или на групата от свързани клиенти, но като се изключат вземанията или условните вземания, обезпечени с жилищен имот, доколкото е известно на институцията, не превишава 1,5 милиона EUR. Институцията предприема разумни стъпки, за да получи тази информация.
3. Институцията докладва на компетентните органи на всеки три месеца относно общия размер на експозициите към МСП, изчислен в съответствие с параграф 2.
4. Комисията докладва до 2 януари 2017 г. за въздействието на капиталовите изисквания по настоящия регламент върху кредитирането на МСП и физическите лица и представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
5. За целите на параграф 4 ЕБО представя на Комисията следната информация:
а)
анализ на тенденциите и условията за кредитиране на МСП през периода, посочен в параграф 4;
б)
анализ на ефективните рискове, свързани с МСП в Съюза, в продължение на един завършен икономически цикъл;
в)
относно съответствието между капиталовите изисквания, установени в настоящия регламент по отношение на кредитния риск, свързан с експозициите към МСП, и резултатите от анализа по буква а) и буква б).
ДЯЛ II
ДОКЛАДИ И ПРЕГЛЕДИ
Член 502
Цикличност на капиталовите изисквания
В сътрудничество с ЕБО, ЕССР и държавите членки Комисията, като отчита становището на ЕЦБ, следи периодично дали настоящият регламент, взет като цяло, заедно с Директива 2013/36/ЕС, оказва значително въздействие върху икономическия цикъл и с оглед на резултатите от тази проверка разглежда въпроса дали са необходими корективни мерки. До 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията дали и как методологиите на институциите съгласно вътрешнорейтинговия подход следва да се сближат, за да бъдат постигнати по-сходни капиталови изисквания, като едновременно с това се намали процикличното въздействие.
Въз основа на този анализ и като отчита становището на ЕЦБ, Комисията изготвя доклад на всеки две години и го представя на Европейския парламент и Съвета заедно с евентуални подходящи предложения. Становищата на заемателите и заемодателите се отчитат по подходящ начин при изготвянето на доклада.
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 33, параграф 1, буква в), като представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако такова е необходимо.
Що се отнася до евентуалното премахване на член 33, параграф 1, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, прегледът по-специално гарантира, че са въведени достатъчно защити за осигуряване на финансова стабилност във всички държави членки.
Член 503
Капиталови изисквания за експозициите под формата на покрити облигации
1. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета, като представя евентуални подходящи предложения, дали рисковите тегла по член 129 и капиталовите изисквания за специфичен риск по член 336, параграф 3 са подходящи за всички инструменти, които отговарят на изискванията за тези начини на третиране, и дали са подходящи критериите по член 129.
2. Докладът и предложенията, посочени в параграф 1, се отнасят за:
а)
степента, в която действащите регулаторни капиталови изисквания, приложими спрямо покритите облигации, правилно диференцират промените в кредитното качество на покритите облигации и тяхното обезпечение, включително степента на различия между различните държави членки;
б)
прозрачността на пазара на покрити облигации и до каква степен това улеснява цялостния вътрешен анализ от страна на инвеститорите по отношение на кредитния риск, свързан с покрити облигации и обезпеченията по тях, и разделението на активи в случай на неплатежоспособност на емитента, включително редуциращият риска ефект на съответстващата стриктна национална правна рамка съгласно член 129 от настоящия елемент и член 52, параграф 4 от Директива 2009/65/ЕО върху кредитното качество като цяло на дадена покрита облигация и последиците за изискваната от инвеститорите степен на прозрачност; и
в)
степента, в която емитирането на покрити облигации от една кредитна институция влияе върху кредитния риск, на който са изложени други кредитори на институцията емитент.
3. До 31 декември 2014 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали заемите, обезпечени с въздухоплавателни средства (залози върху въздухоплавателни средства) и жилищните заеми, обезпечени с гаранции, но необезпечени с вписана ипотека, следва при определени условия да се считат за приемлив актив по член 129.
4. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед на целесъобразността на предвидената в член 496 дерогация и при необходимост преценява дали е целесъобразно подобно третиране да се предостави за която и да е друга форма на покрити облигации. В рамките на този преглед Комисията може да приема при необходимост делегирани актове съгласно член 462, за да направи тази дерогация постоянна, или да прави законодателни предложения за предоставянето ѝ за други форми на обезпечени облигации.
Член 504
Капиталови инструменти, записани от публичните органи в извънредни ситуации
До 31 декември 2016 г., след консултация с ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали се налага изменение или премахване на третирането по член 31, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 505
Преглед на дългосрочното финансиране
До 31 декември 2014 г. Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета дали са подходящи изискванията на настоящия регламент с оглед осигуряването на подходящи равнища на финансиране за всички форми на дългосрочно финансиране на икономиката, включително на проектите за критична инфраструктура в Съюза в областта на транспорта, енергетиката и съобщенията, като внася евентуални подходящи предложения.
Член 506
Кредитен, определение за неизпълнение
В срок до 31 декември 2017 г. ЕБО докладва на Комисията как замяната на срока за просрочие от 90 дни със 180 дни съгласно член 178, параграф 1, буква б) въздейства върху размера на рисково претеглените експозиции и доколко е подходящо действието на тази разпоредба да бъде продължено след 31 декември 2019 г.
Въз основа на този доклад Комисията може да представя законодателно предложение за изменение на настоящия регламент.
Член 507
Големи експозиции
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 400, параграф 1, буква й) и член 400, параграф 2, включително относно това дали да има право на преценка относно прилагането на изключенията по член 400, параграф 2, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Във връзка с евентуалното премахване на правото на преценка на национално равнище съгласно член 400, параграф 2, буква в) и евентуалното му прилагане на равнището на Съюза, при прегледа се взема под внимание по-специално ефективността на управлението на риска на ниво група, като същевременно се осигуряват достатъчно гаранции за финансовата стабилност във всички държави членки, в които е учредено дружество от групата.
Член 508
Ниво на прилагане
1. До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на първа част, дял II и член 113, параграфи 6 и 7 и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
2. До 31 декември 2015 г. Комисията докладва по въпроса дали и как изискването за ликвидно покритие по шеста част следва да се прилага за инвестиционните посредници, и след консултация с ЕБО представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
3. До 31 декември 2015 г. след консултации с ЕБО и ЕОЦКП и в контекста на обсъжданията с компетентните органи Комисията докладва на Европейския парламент и Съвета за подходящия режим на пруденциалния надзор върху инвестиционните посредници и за дружествата, посочени в член 4, параграф 1, точка 2, букви б) и в). Когато е уместно, докладът се придружава от законодателно предложение.
Член 509
Ликвидни изисквания
1. ЕБО следи и оценява докладите, представени съгласно член 415, параграф 1, за всички валути и различни бизнес модели. След консултация с ЕССР, нефинансовите крайни потребители, банковия сектор, компетентните органи и централните банки от ЕСЦБ ЕБО докладва на Комисията, веднъж годишно и за първи път не по-късно от 31 декември 2013 г., дали уточняването на общото изискване за ликвидно покритие в шеста част въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял II и приложение III, на индивидуална или консолидирана основа, би имало значително отрицателно въздействие върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху стабилността и правилното функциониране на финансовите пазари или върху икономиката и стабилността на предоставяните банкови кредити, с особено внимание към кредитите за МСП и към търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити.
В посочения в първа алинея доклад надлежно се вземат предвид пазарите и международното регулаторно развитие, както и взаимодействията на изискването за ликвидно покритие с други пруденциални изисквания съгласно настоящия регламент, като например съотношенията на рисков капитал, предвидено в член 92 и отношенията на ливъридж.
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по посочения в първа алинея доклад.
2. доклада по параграф 1 ЕБО прави оценка по-специално на следното:
а)
осигуряването на механизми за ограничаване на размера на входящите ликвидни потоци, по-специално с оглед на определянето на подходящ таван на входящите потоци и на условията за неговото прилагане, като се отчитат различните бизнес модели, включително финансиране, отпускано от посредник, факторинг, лизинг, покрити облигации, ипотеки, емитиране на покрити облигации, и степента, в която този таван следва да бъде изменен или премахнат, за да се отчетат особеностите на специализираното финансиране;
б)
калибрирането на входящите и изходящи потоци, посочени в шеста част, дял II, по-специално в член 422, параграф 7 и член 425, параграф 2.
в)
осигуряването на механизми за ограничаване на изпълнението на ликвидните изисквания от някои категории ликвидни активи; по-специално оценка на подходящия минимален процент на ликвидните активи по член 416, параграф 1, букви а), б и в) спрямо общия размер на ликвидните активи, като се прави тест с праг от 60 % и се взема предвид международното регулаторно развитие. Активите, по които има задължение с падеж в срок до 30 календарни дни или могат да станат изискуеми в този срок, не следва да се смятат за част от лимита, освен ако са получени срещу обезпечение, което също отговаря на условията по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
г)
предвиждането на конкретни проценти за понижаване на изходящите потоци и/или повишаване на входящите потоци за вътрегруповите потоци, като се посочва при какви условия подобни конкретни входящи или изходящи проценти са обосновани от пруденциална гледна точка и излага подробен обзор на методология, като използва обективни критерии и параметри с цел определянето на конкретни равнища за входящи и изходящи потоци между институцията и контрагента, когато те не са установени в една и съща държава членка;
д)
калибрирането на процентите на усвояване, които се прилагат към неусвоени поети като задължения кредитни и ликвидни улеснения, попадащи в обхвата на член 424, параграфи 3 и 5. По-специално ЕБО прави тест с процент на усвояване 100 %;
е)
определението за депозит на дребно в член 411, точка 2, и по-специално целесъобразно ли е въвеждане на праг за депозитите на физически лица;
ж)
необходимостта от въвеждане на нова категория депозити на дребно с по-малък изходящ поток, като се отчитат специфичните характеристики на тези влогове, което би могло да оправдае по-нисък процент на изходящите потоци, и като се вземат предвид тенденциите в международен план;
з)
дерогациите от изискванията за състава на ликвидните активи, които от институциите ще се изисква да държат, когато в дадена валута колективните основателни потребности на институциите от ликвидни активи надхвърлят наличността на тези ликвидни активи, както и условията, които следва да се прилагат към тези дерогации;
и)
определението за финансови продукти, които са съобразени с Шариата, като алтернатива на активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, което да бъде използвано от банките, съобразени с Шариата;
й)
определението за стресирани обстоятелства, включително принципите на евентуалното използване на запаси от ликвидни активи и необходимите ответни надзорни действия, при които институциите ще могат да използват своите ликвидни активи за покриване на изходящите ликвидни потоци и начините за справяне с нарушения;
к)
определението за установено оперативно взаимоотношение във връзка с нефинансов клиент, посочено в член 422, параграф 3, буква в);
л)
калибрирането на процента на изходящите потоци, който се прилага за кореспондентско банкиране и основни посреднически услуги по член 422, параграф 4,първа алинея;
м)
механизмите за унаследяване при гарантирани от правителството облигации, емитирани на кредитни институции като част от мерките за подкрепа от правителството, с одобрена от Съюза държавна помощ, като облигациите, емитирани от Националната агенция по управление на активите (NAMA) в Ирландия и дружеството за управление на активи в Испания, предназначени да отстранят проблемните активи от баланса на кредитните институции, като активи с най-висока ликвидност и кредитно качество, най-малкото до декември 2023 г.
3. След консултация с ЕОЦКП и ЕЦБ, до 31 декември 2013 г. ЕБО докладва на Комисията по въпроса за подходящите единни определения за понятията висока и изключително висока ликвидност и високо и изключително високо кредитно качество на прехвърлимите активи за целите на член 416, както и за подходящи процентни намаления за активите, които отговарят на изискванията за ликвидни активи за целите на член 416, с изключение на активите по член 416, параграф 1, букви а), б) и в).
На Европейския парламент и Съвета се предоставя възможност да изложат мнението си по този доклад.
В посочения в първа алинея доклад се разглеждат и:
а)
руги категории активи, по-специално обезпечени с ипотека върху жилищни имоти ценни книжа с висока ликвидност и високо кредитно качество,
б)
руги категории ценни книжа или заеми, приемливи за централната банка, например облигации на местни органи на власт и търговски книжа, и
в)
руги активи, които не са приемливи за централната банка, но които могат да се търгуват, например ценни книжа, котирани на призната борса, злато, инструменти по основни капиталови индекси, гарантирани облигации, покрити облигации, корпоративни облигации и фондове, основаващи се на тези активи.
4. В посочения в параграф 3 доклад се разглежда дали стендбай кредитните линии по член 416, параграф 1, буква д) следва да бъдат включени като ликвидни активи и ако да - в каква степен, предвид тенденциите в международен план и като се вземат предвид европейските особености, включително начина, по който се изпълнява паричната политика в Съюза.
По-специално ЕБО проверява адекватността на посочените по-долу критерии и подходящите нива за тези определения:
а)
минимален обем на търговия на активите;
б)
минимален остатъчен размер на активите;
в)
прозрачна информация за ценообразуването и етапите след сключването на сделката;
г)
степени на кредитно качество, посочени в трета част, дял II, глава 2;
д)
доказана ценова стабилност за минали периоди;
е)
среден обем на търговията и средна стойност на сделките;
ж)
максимална разлика между цените „продава“ и „купува“;
з)
остатъчен срок до падежа;
и)
минимален коефициент на обращение на активите.
5. Освен това до 31 януари 2014 г. ЕБО докладва относно:
а)
единни определения за висока и изключително висока ликвидност и кредитно качество;
б)
възможните неочаквани последствия от определението за ликвидни активи върху воденето на операция по паричната политика и степента, в която:
i)
списъкът с ликвидни активи, който е отделен от списъка на приемливи за централните банки активи, може да се окаже стимул за институциите да внасят приемливи активи, които не са включени в определението за ликвидни активи в операции по рефинансиране;
ii)
регламентът за ликвидност може да премахне стимулите за институциите да отпускат или да вземат заеми на необезпечения паричен пазар и възможността това да доведе до поставяне под въпрос на реферирането на EONIA в прилагането на паричната политика;
iii)
въвеждането на изискване за ликвидно покритие може да затрудни гарантирането от централните банки на ценовата стабилност чрез използването на съществуващата рамка и инструменти на паричните политики.
в)
оперативните изисквания за позиции в ликвидни активи съгласно член 417, букви б)-е) в съответствие с международното регулаторно развитие.
Член 510
Изисквания за нетно стабилно финансиране
1. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, дали и как би било целесъобразно да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране, като в доклада се включва и оценка на въздействието върху стопанския и рисковия профил на институциите, установени в Съюза, върху финансовите пазари или върху икономиката и банковото кредитиране, особено върху кредитирането на МСП и върху търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити и модели на финансиране, отпускано чрез посредник, включително ипотечно кредитиране чрез съфинансиране. По-специално ЕБО анализира въздействието на стабилните източници на финансиране върху структурите за рефинансиране на различните банкови модели в Съюза.
2. До 31 декември 2015 г. ЕБО докладва също на Комисията, въз основа на елементите, които подлежат на докладване съгласно шеста част, дял III, и в съответствие с единните форми на отчитане по член 415, параграф 3, буква а) и след консултация с ЕССР, относно методологиите за определяне на размера на стабилното финансиране, което е на разположение на институциите и се изисква от тях, както и относно подходящите единни определения за изчисляването на такова нетно изискване за стабилно финансиране, като разглежда по-специално следното:
а)
категориите и претеглянето, приложени спрямо източниците на стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
б)
категориите и претеглянето, приложени за определяне на изискването за стабилно финансиране в член 427, параграф 1;
в)
методологиите предоставят насърчаващи и разубеждаващи мерки в зависимост от необходимостта, за да се насърчи по-стабилното и по-дългосрочно финансиране на активи, стопански дейности, инвестиции и финансиране на институции;
г)
необходимостта от разработване на различни методологии за различните видове институции.
3. До 31 декември 2016 г., ако е целесъобразно и като взема предвид докладите по параграфи 1 и 2, както и като взема изцяло предвид разнообразието на банков сектор в Съюза, Комисията представя законодателно предложение на Европейския парламент и Съвета относно начина да се гарантира, че институциите използват стабилни източници на финансиране.
Член 511
Ливъридж
1. Въз основа на резултатите от доклада по параграф 2 до 31 декември 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад за въздействието и ефективността на отношението на ливъридж.
2. При необходимост заедно с доклада се представя и законодателно предложение за въвеждането на подходящ брой нива на отношението на ливъридж, които институциите, следващи различни бизнес модели, ще трябва да спазват, което предполага подходящо адаптиране на тези нива и евентуални подходящи корекции на мярката за капитала и на мярката за общата експозиция съгласно посоченото в член 429, заедно с евентуални свързани мерки за гъвкавост, ако са необходими, включително подходящи изменения на член 458, с цел въвеждане на отношението на ливъридж в обхвата на мерките, включени в този член.
3. За целите на параграф 1 до 31 октомври 2016 г. ЕБО докладва на Комисията най-малко по следните въпроси:
а)
дали рамката за отношението на ливъридж, предвидена в настоящия регламент и членове 87 и 98 от Директива 2013/36/ЕС, е подходящ инструмент за отстраняване на риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите по задоволителен начин и в достатъчна степен;
б)
относно набелязването на бизнес моделите, които отразяват общия рисков профил на институциите, и относно въвеждането на диференцирани нива на отношението на ливъридж за тези бизнес модели;
в)
дали изискванията по членове 76 и 87 от Директива 2013/36/ЕС съгласно членове 73 и 97 от Директива 2013/36/ЕС за преодоляване на риска от прекомерен ливъридж са достатъчни, за да осигурят разумно управление на този риск от страна на институциите и съответно как трябва да бъдат подсилени тези изисквания, за да се осигури спазването на тези цели;
г)
дали и какви промени са необходими в методологията за изчислението, посочена в член 429, за да се гарантира, че отношението на ливъридж може да бъде използвано като подходящ показател за риска на институциите от прекомерен ливъридж;
д)
дали - в контекста на изчисляването на мярката за общата експозиция като елемент от отношението на ливъридж - стойността на експозицията по договорите, изброени в приложение II, определена по метода на първоначалната експозиция, се различава съществено от стойността на експозицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени;
е)
дали използването на собствения капитал или на базовия собствен капитал от първи ред като мярка за капитала при изчисляването на отношението на ливъридж би могло да бъде по-подходящо за установяване на риска от прекомерен ливъридж и съответно какво би било подходящото калибриране на отношението на ливъридж;
ж)
дали конверсионният коефициент, посочен в член 429, параграф 10, буква а) за неусвоените кредитни улеснения, които могат да бъдат отменени безусловно по всяко време и без предизвестие, е достатъчно консервативен въз основа на събраните през периода на наблюдение данни;
з)
дали са подходящи честотата и формата на оповестяване на елементите по член 451;
и)
какво би било подходящото ниво на отношението на ливъридж за всеки от бизнес моделите, набелязани съгласно буква б);
й)
дали следва да се определи интервал за всяко ниво на отношението на ливъридж;
к)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би наложило промени в рамката за този коефициент, предвидена в настоящия регламент, и съответно - какви;
л)
дали въвеждането на отношението на ливъридж като изискване за институциите би ограничило ефективно риска от прекомерен ливъридж от страна на институциите, и съответно дали нивото на коефициента следва да бъде еднакво за всички институции, или да продължи да се определя според рисковия профил и бизнес модела, както и според мащаба на институциите, както и в тази връзка какви допълнителни адаптации или преходен период биха били необходими във втория случай.
4. Докладът по параграф 3обхваща най-малко периода от 1 януари 2014 г. до 30 юни 2016 г. и отчита най-малко следното:
а)
въздействието от въвеждането на отношението на ливъридж, изчисляван съгласно член 429, като изискване, което институциите ще трябва да спазват, върху:
i)
финансовите пазари като цяло, и по-конкретно върху пазарите на репо сделки, деривати и покрити облигации;
ii)
устойчивостта на институциите;
iii)
бизнес моделите на институциите и балансовите им структури; по-специално по отношение на сфери на дейност с нисък риск като например насърчителни кредити от публични банки за развитие, общински заеми, финансиране на жилищни имоти и други сфери с нисък риск, които са уредени от съответното национално право;
iv)
миграцията на експозициите към субекти, върху които не се упражнява пруденциален надзор;
v)
финансовите нововъведения, по-конкретно разработването на инструменти, които включват ливъридж;
vi)
поемането на риск от страна на институциите;
vii)
дейностите по клиринг, сетълмент и попечителство и операциите на централен контрагент;
viii)
цикличността на мярката за капитала и мярката за общата експозиция като елементи от отношението на ливъридж;
ix)
банковото кредитиране, особено кредитирането на МСП, регионалните правителства или местните органи на власт субектите от публичния сектор, и търговското финансиране, включително кредитирането в рамките на официални схеми за застраховане на експортни кредити;
б)
взаимодействието на отношението на ливъридж с основаните на риска капиталови изисквания и ликвидните изисквания съгласно настоящия регламент;
в)
въздействието на разликите между счетоводните стандарти, приложими съгласно Регламент (ЕО) № 1606/2002, счетоводните стандарти, приложими съгласно Директива 86/635/ЕИО, и други приложими счетоводни рамки и други съответни счетоводни рамки върху съпоставимостта на изчисляваните коефициенти на ливъридж.
Член 512
Експозиция към прехвърлен кредитен риск
До 31 декември 2014 г. Комисията представя на Европейския парламент и Съвета доклад относно прилагането и ефективността на разпоредбите на пета част в контекста на развитието на международните пазари.
Член 513
Макропруденциални правила
1. До 30 юни 2014 г. след консултации с ЕССР и ЕБО Комисията прави преглед на това доколко макропруденциалните правила, съдържащи се в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС, са достатъчни да редуцират системните рискове в секторите, регионите и държавите членки, включително като прави оценка на това:
а)
дали действащите понастоящем макропруденциални инструменти в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са ефективни, ефикасни и прозрачни;
б)
дали обхватът и евентуалните нива на припокриване между различните макропруденциални инструменти, насочени към сходни рискове, в настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС са подходящи и, ако е целесъобразно, дали да се предложат нови макропруденциални правила;
в)
по какъв начин международно приетите стандарти за институциите със системно значение си взаимодействат с разпоредбите на настоящия регламент и Директива 2013/36/ЕС и, ако е уместно, да се предложат нови правила, като се вземат предвид тези съгласувани на международно равнище стандарти.
2. До 31 декември 2014 г., въз основа на консултациите с ЕССР и ЕБО, Комисията докладва на Европейския парламент и на Съвета за посочената в параграф 1 оценка и, ако е уместно, им представя законодателно предложение.
Член 514
Кредитен риск от контрагента и метод на първоначалната експозиция
До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и докладва за прилагането на член 270, като представя доклада си на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 515
Наблюдение и оценка
1. До 2 януари 2015 г. ЕБО, заедно с ЕОЦКП, изготвя доклад относно действието на настоящия регламент със свързаните задължения по Регламента (ЕС) № 648/2012, и по-специално по отношение на институциите, които изпълняват функциите на централен контрагент, с цел да се избегне дублирането на изисквания за операциите с деривативни инструменти и по този начин да се избегне увеличаването на регулаторния риск и увеличаването на разходите за наблюдение от страна на компетентните органи.
2. ЕБО следи и оценява действието на разпоредбите по отношение на капиталовите изисквания за експозициите към централен контрагент съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9. До 1 януари 2015 г. ЕБО докладва на Комисията за въздействието и ефективността на подобни разпоредби.
3. До 31 декември 2016 г. Комисията прави преглед и изготвя доклад относно привеждането в съответствие на настоящия регламент със съответните задължения по Регламент (ЕС) № 648/2012, капиталовите изисквания съгласно трета част, дял II, глава 6, раздел 9, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 516
Дългосрочно финансиране
До 31 декември 2015 г. Комисията представя доклад относно въздействието на настоящия регламент върху стимулирането на дългосрочните инвестиции в насърчаваща растежа инфраструктура.
Член 517
Определение за приемлив капитал
До 31 декември 2014 г. Комисията прави преглед и докладва по въпроса дали е подходящо определението за приемлив капитал, което се прилага за целите на втора част, дял III и четвърта част, и представя този доклад на Европейския парламент и Съвета заедно със законодателно предложение, ако това е уместно.
Член 518
Преглед на капиталовите инструменти, които може да се отпишат или конвертират при загуба на жизнеспособност
До 31 декември 2015 г. Комисията прави преглед и представя доклад за това дали настоящият регламент следва да съдържа изискване инструментите на допълнителния капитал от първи ред и на капитала от втори ред да бъдат отписани напълно и окончателно, ако бъде преценено, че институцията вече не е жизнеспособна. Комисията представя този доклад на Европейския парламент и на Съвета заедно със законодателно предложение, ако е уместно.
Член 519
Приспадане на активите на пенсионни планове с дефинирани доходи от елементите на базовия собствен капитал от първи ред
В срок до 30 юни 2014 г. ЕБО изготвя доклад за това дали преработеният МСС 19 предизвиква - заедно с намалението на нетните активи, свързани с пенсионни планове, по член 36, буква д) и промените в нетните пасиви, свързани с пенсионни планове - ненужна променливост на собствения капитал на институциите.
Като взема предвид доклада на ЕБО, в срок до 31 декември 2014 г. Комисията изготвя доклад до Европейския парламент и Съвета по посочения в първа алинея въпрос заедно със законодателно предложение, ако е уместно, за въвеждане на третиране, с което се коригират нетните активи или пасиви на пенсионните фондове с предварително определен размер на пенсията за целите на изчисляването на собствения капитал.
ДЯЛ III
ИЗМЕНЕНИЯ
Член 520
Изменения на Регламент (ЕС) № 648/2012
Регламент (ЕС) № 648/2012 се изменя, както следва:
1)
Към дял IV се добавя следната глава:
„ГЛАВА 4
Изчисления и докладване за целите на Регламент (ЕС) № 575/2013
Член 50а
Изчисляване на KCCP
1. За целите на член 308от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници (38), когато ЦК е получил уведомление съгласно член 301 параграф 2, буква б) от посочения регламент, той изчислява KCCP както е посочено в параграф 2 от настоящия член, за всички договори и сделки, по отношение на които осъществява клиринг за всички свои клирингови членове, които са покрити от съответния гаранционен фонд.
2. ЦК изчислява хипотетичния капитал (KCCP), както следва:
където:
EBRMi
=
тойността на експозицията преди редуциране на риска, която е равна на стойността на експозицията на ЦК към клирингов член i, произтичаща от всички договори и сделки с този клирингов член, изчислена без отчитане на обезпеченията, предоставени от този клирингов член;
IMi
=
ървоначалният маржин, предоставен на ЦК от клирингов член i;
DFi
=
предварителната вноска на клирингов член i;
RW
=
рисково тегло от 20 %;
capital ratio
=
(съотношение на капиталова адекватност) = 8 %.
3. ЦК извършва изискваното по параграф 2 изчисление най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това е поискано от компетентните органи на онези от клиринговите му членове, които са институции.
4. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на следното за целите на параграф 3:
а)
честотата и датите на изчисленията по параграф 2;
б)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска изчисленията и отчетите да се извършват по-често от посоченото в буква а).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50б
Общи правила за изчисляване на KCCP
За целите на изчислението по член 50а, параграф 2 се прилага следното:
а)
ЦК изчислява стойността на експозициите си към клиринговите си членове, както следва:
i)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви а) и г) от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за експозициите, които произтичат от договори и сделки, посочени в член 301, параграф 1, букви в) и д) от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК ги изчислява съгласно разширения метод за финансово обезпечение по член 223 от посочения регламент, като прилага надзорните корекции за променливост по членове 223 и 224 от посочения регламент. Изключението по член 285, параграф 3, буква а), не се прилага;
iii)
за експозициите, които произтичат от сделки, които не са изброени в член 301, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013, което води до само до сетълмент риск, ЦК ги изчислява съгласно трета част, дял V от посочения регламент;
б)
за институциите, които попадат в приложното поле на Регламент (ЕС) № 575/2013, нетиращите съвкупности са същите, както определените в трета част, дял II от посочения регламент;
в)
при изчисляването на стойностите по буква а) ЦК приспада от своите експозиции обезпеченията, предоставени от неговите клирингови членове, чийто размер е намален по подходящ начин с надзорните корекции за променливост в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, посочен в член 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
ЦК изчислява своите експозиции към клиринговите си членове във връзка със сделки, финансирани чрез ценни книжа, в съответствие с разширения метод за финансово обезпечение, с надзорните корекции за променливост, посочени в членове 223 и 224 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
д)
когато ЦК има експозиции към един или повече ЦК, той третира тези експозиции като експозиции към клирингови членове и включва всеки маржин или предварителна вноска в гаранционен фонд, получена от тези ЦК, в изчислението на KCCP;
е)
когато ЦК е сключил обвързващо договорно споразумение със своите клирингови членове, което му позволява да използва като предварителни вноски в гаранционен фонд целия или част от първоначалния маржин, получен от неговите клирингови членове, ЦК разглежда този първоначален маржин като предварителни вноски за целите на изчисленията по параграф 1, а не като първоначален маржин.
ж)
когато прилага метода на пазарната оценка, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013 със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от Регламент (ЕС) № 575/2013 и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
з)
когато прилага метода на пазарната оценка по член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК замества формулата в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от посочения регламент със следната формула:
;
където числителят на NGR се изчислява съгласно член 274, параграф 1 от посочения и точно преди реалната размяна на маржовете на отклонение в края на периода на сетълмент, а знаменателят е брутната разменна стойност;
и)
когато ЦК не може да изчисли стойността на NGR, определена в член 298, параграф 1, буква в), подточка ii) от Регламент (ЕС) № 575/2013, той:
i)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи за неспособността си да изчисли NGR и за причините, поради които не може да извърши изчислението;
ii)
може за срок от три месеца да придаде на NGR стойност 0,3 с цел изчисляване на PCEred, посочен в буква ж);
й)
когато в края на срока, посочен в буква и), подточка ii), ЦК все още не може да изчисли стойността на NGR, той:
i)
преустановява изчисляването на KCCP;
ii)
уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, както и техните компетентни органи, че е преустановил изчисляването на KCCP;
к)
при изчисляване на потенциалната бъдеща експозиция за опции и суапции по метода на пазарната оценка, установен в член 274 от Регламент (ЕС) № 575/2013, ЦК умножава условната стойност по договора по абсолютната стойност на делта коефициента за опцията
съгласно установеното в член 280, параграф 1, буква а) от посочения регламент;
л)
когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той извършва изчислението по член 50а, параграф 2 поотделно за всеки гаранционен фонд.
Член 50в
Докладване на информация
1. За целите на член 308 от Регламент (ЕС) № 575/2013 ЦК докладва следната информация на тези свои клирингови членове, които са институции, както и на техните компетентни органи:
а)
хипотетичния капитал (KCCP);
б)
сумата на предварителните вноски в гаранционен фонд(DFCM);
в)
сумата на предварително предоставените му финансови средства, които е задължен да използва - по закон или договорно споразумение със своите клирингови членове, за покриване на загубите си от неизпълнението на един или повече от клиринговите си членове, преди да използва направените от другите клирингови членове вноски в гаранционния фонд (DFCCP);
г)
общия брой на клиринговите си членове (N);
д)
коефициента на концентрация (β), установен в член 50г;
е)
сумата на всички договорно обвързани вноски
.Когато ЦК разполага с повече от един гаранционен фонд, той докладва информацията по първа алинея поотделно за всеки гаранционен фонд.
2. ЦК уведомява тези свои клирингови членове, които са институции, най-малко веднъж на тримесечие или по-често, когато това се изисква от компетентните органи на тези клирингови членове.
3. ЕБО разработва проекти на технически стандарти за изпълнение за определяне на:
а)
единната форма за целите на докладването по параграф 1;
б)
честотата и датите на докладването по параграф 2;
в)
случаите, при които компетентният орган на институция, която действа като клирингов член, може да поиска докладването да се извършва по-често от посоченото в буква б).
ЕБО представя на Комисията тези проекти на технически стандарти за изпълнение до 1 януари 2014 г.
На Комисията се предоставя правомощието да приеме посочените в първа алинея технически стандарти за изпълнение в съответствие с член 15 от Регламент (ЕС) № 1093/2010.
Член 50г
Изчисляване на специфични елементи, които ЦК трябва да докладват
За целите на член 50в се прилага следното:
а)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства успоредно с предварителните вноски в гаранционен фонд на клиринговите си членове по начин, който прави тези средства еквивалентни на предварителните вноски на клирингов член от гледна точка на начина, по който покриват загубите на ЦК в случай на неизпълнение или неплатежоспособност на един или повече от клиринговите му членове, ЦК добавя сумата на тези финансови средства към DFCM;
б)
когато правилата на ЦК предвиждат, че ЦК използва част от финансовите си средства или съвкупността от финансовите си средства за покриване на своите загуби от неизпълнението на един или повече от своите клирингови членове, след изчерпване на своя гаранционен фонд, но преди да използва договорно обвързаните вноски на своите клирингови членове, ЦК добавя съответната сума на тези допълнителни финансови средства
към общия размер на предварителните вноски в гаранционен фонд (DF), както следва: .
в)
ЦК изчислява коефициента на концентрация (β) по следната формула:
където:
PCEred,I
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клирингов член i;
PCEred,1
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има най-голямата стойност на PCEred;
PCEred,2
=
намалената стойност на потенциалната бъдеща кредитна експозиция за всички договори и сделки на ЦК с клиринговия член, който има втората най-голяма стойност на PCEred;
(38) ОВ L 176, 27.6.2013 г., стр. 1“;" 						
2)
В член 11, параграф 15, буква б) се заличава.
3)
В член 89 се вмъква следният параграф:
„5a. В срок до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края първа алинея от, параграф 3, или до вземането на решение по силата на член 14 относно разрешаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата, този ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф.
ЦК прилага третирането, посочено в трета алинея от настоящия параграф, до 15 месеца след датата на влизане в сила на последния от единадесетте регулаторни технически стандарта, посочени в края втора алинея от, параграф 3 или до вземането на решение по член 25 относно признаването на ЦК, като се прилага по-рано настъпилата дата.
Когато ЦК няма гаранционен фонд и не е сключил обвързващо договорно споразумение с клиринговите си членове, което му позволява да използва като предварителни вноски целия или част от първоначалния маржин, получен от клиринговите членове, информацията, която той докладва съгласно член 50в, параграф 1, включва общия размер на първоначалния маржин, който той е получил от клиринговите членове (IM).
Сроковете в първа и втора алинея от настоящия параграф могат да бъдат удължени с още шест месеца когато Комисията е приела акта за изпълнение, посочен в член 497, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.“
ЕДИНАДЕСЕТА ЧАСТ
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 521
Влизане в сила и начална дата на прилагане
1. Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
2. Настоящият регламент се прилага от 1 януари 2014 г., с изключение на:
а)
член 8, параграф 3, член 21 и член 451, параграф 1, които се прилагат от 1 януари 2015 г.;
б)
Член 413, параграф 1, който се прилага от 1 януари 2016 г.;
в)
разпоредбите на настоящия регламент, които изискват ЕНО да представи на Комисията проекти на технически стандарти, и разпоредбите на настоящия регламент, с които на Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове или актове за изпълнение, които се прилагат от 31 декември 2014 г..
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 26 юни 2013 година.
UREDBA (EU) št. 575/2013 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 26. junija 2013
o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 114 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropske centralne banke (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Skupina G-20 je v izjavi z dne 2. aprila 2009 o krepitvi finančnega sistema pozvala k mednarodno usklajenemu prizadevanju za okrepitev preglednosti, odgovornosti in regulativne ureditve z izboljšanjem količine in kakovosti kapitala v bančnem sistemu, potem ko bo zagotovljena oživitev gospodarstva. V tej izjavi je bila izražena tudi zahteva po uvedbi dodatnega ukrepa, ki ne bi temeljil na tveganju in s katerim bi se omejilo povečevanje finančnih vzvodov v bančnem sistemu, ter razvoju okvira za večje likvidnostne blažilnike. Septembra 2009 se je skupina guvernerjev centralnih bank in glavnih nadzornikov (GHOS) na podlagi mandata, ki ji ga je podelila skupina G-20, dogovorila o več ukrepih za okrepitev regulativne ureditve bančnega sektorja. Te ukrepe so na vrhu v Pittsburghu, ki je potekal 24. in 25. septembra 2009, potrdili voditelji držav G-20, decembra 2009 pa so bili podrobno določeni. Julija in septembra 2010 je GHOS izdala dve dodatni sporočili o načrtovanju in umeritvi teh novih ukrepov, pri čemer je decembra 2010 Baselski odbor za bančni nadzor (BCBS) objavil končne ukrepe, na katere se sklicuje kot na okvir Basel III.
(2)
Skupina na visoki ravni za finančni nadzor v EU, ki ji je predsedoval Jacques de Larosière, (v nadaljnjem besedilu: de Larosièrjeva skupina) je Unijo pozvala, naj pripravi bolj usklajene finančne predpise. Evropski svet je v okviru prihodnje evropske strukture nadzora 18. in 19. junija 2009 prav tako izpostavil potrebo po pripravi "enotnega evropskega pravilnika", ki bo veljal za vse kreditne institucije in investicijska podjetja na notranjem trgu.
(3)
Kot navaja poročilo de Larosièrjeve skupine z dne 25. februarja 2009 (v nadaljnjem besedilu: de Larosièrjevo poročilo), bi morala država članica imeti možnost, da na nacionalni ravni sprejme strožje regulativne ukrepe, ki v domačem okolju štejejo za primerne za zaščito finančne stabilnosti, če upošteva načela notranjega trga in dogovorjene minimalne temeljne standarde.
(4)
Direktiva 2006/48/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (3) in Direktiva 2006/49/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2006 o kapitalski ustreznosti investicijskih podjetij in kreditnih institucij (4) sta bili večkrat bistveno spremenjeni. Veliko določb iz direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES se uporablja za kreditne institucije in investicijska podjetja. Zaradi jasnosti in zagotovitve usklajene uporabe teh določb, bi jih bilo treba združiti v nova zakonodajna akta, ki bi se uporabljala za kreditne institucije in investicijska podjetja, in sicer to uredbo in Direktivo 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne (5). Zaradi večje dostopnosti bi morale biti določbe iz prilog k direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES vključene v normativni del Direktive 2013/36/EU in te uredbe.
(5)
Ta uredba in Direktiva 2013/36/EU bi morala skupaj tvoriti pravni okvir, ki bi urejal dostop do dejavnosti, nadzorniški okvir ter bonitetna pravila za kreditne institucije in investicijska podjetja (v nadaljnjem besedilu skupaj: institucije). To uredbo bi zato bilo treba razlagati v povezavi z navedeno direktivo.
(6)
Direktiva 2013/36/EU, ki temelji na členu 53(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) bi morala med drugim vsebovati določbe o dostopu do dejavnosti institucij, načinih njihovega upravljanja ter njihovem nadzorniškem okviru, kot so določbe, ki urejajo izdajanje dovoljenj za poslovanje, pridobitev kvalificiranega deleža, uveljavljanje svobode ustanavljanja in svobode opravljanja storitev, pooblastila pristojnih organov matičnih držav članic in držav članic gostiteljic v zvezi s tem, ter določbe, ki urejajo ustanovni kapital in nadzorniški pregled institucij.
(7)
Ta uredba bi morala med drugim vsebovati bonitetne zahteve za institucije, ki se izrecno nanašajo na delovanje trgov bančnih in finančnih storitev ter katerih namen je zagotoviti finančno stabilnost udeležencev na teh trgih in visoko raven zaščite investitorjev in vlagateljev. Cilj te uredbe je odločilno prispevati k nemotenemu delovanju notranjega trga, zato bi morala temeljiti na določbah člena 114 PDEU, kot se razlagajo na podlagi dosledne sodne prakse Sodišča Evropske unije.
(8)
Čeprav so bila z direktivama 2006/48/ES in 2006/49/ES pravila držav članic na področju bonitetnega nadzora v določenem obsegu usklajena, ti direktivi vsebujeta precej opcij in možnosti, v skladu s katerimi lahko države članice še vedno uvajajo pravila, ki so strožja od pravil iz navedenih direktiv. Posledica tega so razlike med nacionalnimi pravili, ki bi lahko ovirale čezmejno opravljanje storitev in omejevale svobodo ustanavljanja, s tem pa preprečevale nemoteno delovanje notranjega trga.
(9)
Zaradi pravne varnosti in enakih konkurenčnih pogojev v Uniji je enoten niz pravil za vse udeležence ključen za delovanje notranjega trga. Da bi preprečili izkrivljanje trga in regulativno arbitražo, bi bilo treba z ukrepi glede bonitetnega minimuma zagotoviti kar največjo uskladitev. Prehodna obdobja iz te uredbe so zato nujno potrebna za njeno nemoteno izvajanje in za preprečitev negotovosti na trgih.
(10)
Ob upoštevanju dela skupine za izvajanje standardov pri Baselskem odboru za bančni nadzor (BCBS), ki spremlja in pregleduje izvajanje okvira Basel III v državah članicah, bi morala Komisija redno, zanesljivo pa po vsaki objavi poročila BCBS o napredku pri izvajanju okvira Basel III, pripravljati poročila o izvajanju in sprejemanju tega sporazuma v drugih velikih jurisdikcijah, vključno z oceno skladnosti zakonodaje ali predpisov drugih držav z minimalnimi mednarodnimi standardi, da bi tako odkrili razlike, ki bi lahko ogrozile enake konkurenčne pogoje.
(11)
Za odpravo ovir pri trgovini in izkrivljanja konkurence, ki so posledice razlik med nacionalnimi zakonodajami, ter za preprečitev nastanka morebitnih dodatnih ovir pri trgovini in znatnega izkrivljanja konkurence je treba sprejeti uredbo, s katero bodo vzpostavljena enotna pravila, ki bodo veljala v vseh državah članicah.
(12)
Z določitvijo bonitetnih zahtev v obliki uredbe bi se zagotovila neposredna uporaba teh zahtev. S tem bi se zagotovili enotni pogoji, saj bi se preprečila morebitna uvedba različnih nacionalnih zahtev s prenosom direktive. S to uredbo bi se zagotovilo, da bi za vse institucije v celotni Uniji veljala enaka pravila, kar bi tudi povečalo zaupanje v stabilnost institucij zlasti v obdobju stresnih razmer. Z uredbo bi se tudi zmanjšali regulativna zapletenost in stroški usklajevanja za podjetja, zlasti za institucije, ki poslujejo čezmejno, ter bi se prispevalo k odpravi izkrivljanja konkurence. Kar zadeva posebnosti trgov nepremičnin, za katere so značilni različen gospodarski razvoj in različne sodne pristojnosti v posameznih državah članicah, regijah ali na lokalnih trgih, bi pristojni organi morali imeti možnost, da na posameznih območjih za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine, na podlagi izkušenj z neplačili in pričakovanega razvoja na trgu določijo večje uteži tveganja ali uporabijo strožja merila.
(13)
Pristojni organi ali države članice bi morali imeti možnost, da na področjih, ki jih ta uredba ne ureja, kot na primer dinamične rezervacije in določbe o nacionalnih sistemih kritih obveznic, ki niso povezani z obravnavo kritih obveznic v skladu s pravili iz te uredbe, ter pridobivanje in imetništvo deležev v finančnem in nefinančnem sektorju za namene, ki niso povezani z bonitetnimi zadevami, določenimi v tej uredbi, uveljavijo nacionalna pravila, če ta niso neskladna s to uredbo.
(14)
Najpomembnejši priporočili iz de Larosièrjevega poročila, ki sta bili pozneje uveljavljeni v Uniji, sta priporočili o vzpostavitvi enotnega pravilnika in evropskega okvira makrobonitetnega nadzora, cilj obeh pa je bil zagotoviti finančno stabilnost. Enotni pravilnik zagotavlja strog in enoten regulativni okvir, ki omogoča lažje delovanje notranjega trga in preprečuje možnosti za regulativno arbitražo. Makrobonitetna tveganja na notranjem trgu finančnih storitev pa se lahko v več pogledih razlikujejo; zaradi vrste nacionalnih posebnosti, kar je na primer mogoče opaziti kot razlike v strukturi in velikosti bančnega sektorja v primerjavi s širšim gospodarstvom in kreditnim ciklom.
(15)
V Direktivo 2013/36/EU in to uredbo je vključenih več instrumentov za preprečevanje in zmanjševanje makrobonitetnih in sistemskih tveganj, ki zagotavljajo fleksibilnost, ter hkrati tudi ustrezen nadzor nad uporabo teh instrumentov, da ne bi ogrozili delovanja notranjega trga, ter pregledno in dosledno uporabo teh instrumentov.
(16)
Če makrobonitetna ali sistemska tveganja zadevajo posamezno državo članico, bi morali pristojni ali imenovani organi zadevne države članice imeti možnost, da za odpravo teh tveganj poleg blažilnika sistemskih tveganj, ki je vključen v Direktivo 2013/36/EU, uporabijo nekatere specifične nacionalne makrobonitetne ukrepe, če menijo, da bi bilo to učinkoviteje. Evropski odbor za sistemska tveganja (ESRB), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1092/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (6) in Evropski nadzorni organ (Evropski bančni organ) (EBA), ustanovljen z Uredbo (EU) št 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (7) bi morala imeti možnost, da se izrečeta o tem, ali so pogoji za takšne nacionalne makrobonitetne ukrepe izpolnjeni, obstajati pa bi moral tudi mehanizem Unije, ki bi preprečil izvajanje nacionalnih ukrepov, če bi obstajali zelo očitni dokazi o neizpolnjevanju ustreznih pogojev. Čeprav so v tej uredbi določena enotna mikrobonitetna pravila za institucije, bi države članice zaradi svojega strokovnega znanja in obstoječe odgovornosti glede finančne stabilnosti morale ohraniti vodilno vlogo pri makrobonitetnem nadzoru. Ker odločitev o sprejetju kakršnih koli nacionalnih makrobonitetnih ukrepov vključuje nekatere ocene v zvezi s tveganji, ki bi lahko odločilno vplivala na makroekonomsko, fiskalno in proračunsko stanje zadevne države članice, bi bilo treba v tem specifičnem primeru v skladu s členom 291 PDEU pooblastiti Svet, da bi lahko na predlog Komisije zavrnil predlagane nacionalne makrobonitetne ukrepe.
(17)
Kadar Komisija predloži predlog za zavrnitev nacionalnih makrobonitetnih ukrepov, bi moral Svet ta predlog takoj preučiti in se odločiti, ali bo nacionalne ukrepe zavrnil ali ne. Na zahtevo države članice ali Komisije bi se lahko o tem glasovalo v skladu s Poslovnikom Sveta (8). Svet bi v skladu s členom 296 PDEU moral obrazložiti svojo odločitev za ukrepanje v zvezi z izpolnjevanjem pogojev iz te uredbe. Ker makrobonitetno in sistemsko tveganje pomembno vpliva na finančni trg zadevne države članice in bi bilo treba hitro ukrepati, je zelo pomembno, da se določi, da mora Svet odločitev sprejeti v enem mesecu. Če bi Svet po podrobni preučitvi predloga Komisije za zavrnitev predlaganega nacionalnega ukrepa ugotovil, da pogoji iz te uredbe, pod katerimi se lahko zavrnejo nacionalni ukrepi, niso izpolnjeni, bi moral to v vsakem takšnem primeru jasno in nedvoumno obrazložiti.
(18)
Države članice lahko do uskladitve likvidnostnih zahtev leta 2015 in do uskladitve količnika finančnega vzvoda leta 2018 uporabljajo ukrepe, za katere menijo, da so ustrezni, vključno z ukrepi za zmanjšanje makrobonitetnih in sistemskih tveganj v posamezni državi članici.
(19)
Blažilniki sistemskih tveganj ali individualni ukrepi držav članic za odpravo sistemskih tveganj, ki zadevajo te države članice, se lahko uporabijo za bančni sektor na splošno ali za eno ali več podskupin tega sektorja, in sicer podskupin institucij, katerih poslovne dejavnosti imajo podobne profile tveganja, ali za izpostavljenosti do enega ali več domačih gospodarskih sektorjev ali geografskih območij v bančnem sektorju.
(20)
Če dva ali več imenovanih organov iz držav članic ugotovi enake spremembe v intenzivnosti makrobonitetnih in sistemskih tveganj, ki v vsaki od teh držav članic ogrožajo finančno stabilnost na nacionalni ravni in bi jih bilo treba po mnenju zadevnih organov obravnavati z nacionalnimi ukrepi, lahko zadevne države članice o tem skupaj uradno obvestijo Svet, Komisijo, ESRB in EBA. Uradnemu obvestilu Svetu, Komisiji, ESBR in EBA predložijo države članice tudi ustrezne dokaze, vključno z njegovo utemeljitvijo.
(21)
Komisija bi morala biti poleg tega pooblaščena za sprejetje delegiranega akta za začasno povečanje zahtev glede ravni kapitala, uteži tveganja, zahtev glede velikih izpostavljenosti in zahtev glede javnega razkritja. Takšne določbe bi morale veljati največ eno leto, če Evropski parlament ali Svet v treh mesecih ne bi nasprotovala delegiranemu aktu. Komisija bi morala navesti razloge za uporabo takega postopka. Komisija bi morala biti pooblaščena le za sprejemanje strožjih bonitetnih zahtev za izpostavljenosti, ki so posledica razvoja dogodkov na trgu v Uniji ali zunaj nje, ki vpliva na vse države članice.
(22)
Da lahko Komisija med drugim oceni, ali so makrobonitetni instrumenti v tej uredbi ali v Direktivi 2013/36/EU učinkoviti, uspešni in pregledni, ali bi bilo treba predlagati nove instrumente, ali sta obseg delovanja in stopnja morebitnega prekrivanja makrobonitetnih instrumentov iz te uredbe ali Direktive 2013/36/EU za odkrivanje podobnih tveganj ustrezna ter kakšen je vzajemni učinek mednarodno dogovorjenih standardov za sistemske institucije in to uredbo ali Direktivo2013/36/EU, je pregled makrobonitetnih pravil upravičen.
(23)
Kadar države članice sprejmejo smernice, ki se splošno uporabljajo, zlasti na področjih, na katerih Komisija še ni sprejela osnutkov tehničnih standardov, te smernice niso v nasprotju z zakonodajo Unije in ne vplivajo negativno na njeno uporabo.
(24)
Ta uredba državam članicam ne preprečuje uvedbe enakovrednih zahtev za podjetja, ki ne spadajo v področje uporabe te uredbe, če je to ustrezno.
(25)
Splošne bonitetne zahteve iz te uredbe so dopolnjene z posameznimi ureditvami, o katerih odločajo pristojni organi na podlagi rednih nadzorniških pregledov posamezne institucije. Obseg takšnih nadzorniških ureditev bi moral biti med drugim določen v Direktivi 2013/36/EU, da bi lahko pristojni organi presodili, katere ureditve bi bilo treba uvesti.
(26)
Ta uredba ne bi smela vplivati na zmožnost pristojnih organov, da uvedejo posebne zahteve v okviru procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja iz Direktive 2013/36/EU, ki bi morale biti prilagojene posebnim profilom tveganosti institucij.
(27)
Uredba (EU) št. 1093/2010 ima za cilj izboljšati kakovost in doslednost nacionalnega nadzora ter okrepiti nadzor čezmejnih skupin.
(28)
Zaradi dodatnih nalog, podeljenih EBA, s to uredbo in Direktivo 2013/36/EU bi morali Evropski parlament, Svet in Komisija zagotoviti, da so na voljo zadostni človeški in finančni viri.
(29)
V skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010 EBA deluje v okviru direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES. EBA mora ukrepati tudi na področju dejavnosti institucij v zvezi z vprašanji, ki niso neposredno zajeta v navedenih direktivah, če je takšno ukrepanje nujno za učinkovito in dosledno uporabo navedenih direktiv. V tej uredbi bi bilo treba upoštevati vlogo in funkcijo EBA ter olajšati izvajanje njegovih pooblastil iz Uredbe (EU) št. 1093/2010.
(30)
Po zaključku opazovalnega obdobja in popolni uvedbi zahteve po likvidnostnem kritju v skladu s to uredbo, bi morala Komisija oceniti, ali bi s podelitvijo pooblastila EBA, da na lastno pobudo z zavezujočim posredovanjem poseže v postopek sprejemanja skupne odločitve pristojnih organov v skladu s členoma 20 in 21 te uredbe, dejansko olajšali oblikovanje in delovanje enotnih likvidnostnih podskupin ter ugotavljanje, ali so izpolnjena merila za posebno obravnavo znotraj skupine, ki se uporablja za čezmejne institucije. Na tej točki bi zato Komisija morala v okviru rednega poročanja o delovanju EBA v skladu s členom 81 Uredbe (EU) št. 1093/2010 posebej preučiti, ali bi bilo EBA treba podeliti takšna pooblastila, svoje ugotovitve pa vključiti v poročil, kateremu bi se moral po potrebi priložiti ustrezen zakonodajni predlog.
(31)
V de Larosièrjevem poročilu je navedeno, da z mikrobonitetnim nadzorom ni mogoče učinkovito varovati finančne stabilnosti brez ustreznega upoštevanja razvoja na makroravni, obenem pa je makrobonitetni nadzor smiseln le, če lahko vpliva na nadzor na mikroravni. Za popolnoma učinkovito delovanje ESRB ter ukrepanje na podlagi njegovih opozoril in priporočil je bistveno, da EBA in ESRB tesno sodelujeta. EBA bi moral ESRB zlasti posredovati vse ustrezne informacije, ki jih zberejo pristojni organi v skladu z obveznostjo poročanja, določeno v tej uredbi.
(32)
Ob upoštevanju uničujočih posledic zadnje finančne krize sta splošna cilja te uredbe spodbujanje gospodarsko koristnih bančnih dejavnosti, ki bodo v splošnem interesu, in odvračanje od nevzdržnih finančnih špekulacij brez resnične dodane vrednosti. To pomeni, da bi bilo treba v celoti reformirati načine usmerjanja prihrankov v produktivne naložbe. Da bi obvarovali vzdržno in raznovrstno bančništvo v Uniji, bi morali biti pristojni organi pooblaščeni, da za sistemsko pomembne institucije, ki bi lahko s svojimi poslovnimi dejavnostmi ogrozile svetovno gospodarstvo, določijo višje kapitalske zahteve.
(33)
Za zagotavljanje podobne zaščite varčevalcev in pravičnih konkurenčnih pogojev med primerljivimi skupinami institucij so potrebne enakovredne finančne zahteve za institucije, ki upravljajo z denarjem ali vrednostnimi papirji svojih strank.
(34)
Ker si institucije na notranjem trgu neposredno konkurirajo, bi morale biti zahteve glede spremljanja enake po vsej Uniji, pri čemer bi bilo treba upoštevati različne profile tveganosti institucij.
(35)
Kadar se med izvajanjem nadzora izkaže, da je treba določiti znesek konsolidiranega kapitala skupine institucij, bi se izračun moral narediti v skladu s to uredbo.
(36)
V skladu s to uredbo kapitalske zahteve veljajo na posamični in konsolidirani podlagi, razen če se pristojni organi, kadar se jim to zdi ustrezno, odločijo, da ne bodo izvajali nadzora na posamični podlagi. Nadzor na posamični, konsolidirani in čezmejni podlagi je uporabno sredstvo za nadzorovanje institucij.
(37)
Da bi zagotovili ustrezno kapitalsko ustreznost institucij v skupini, je nujno, da se kapitalske zahteve uporabljajo na podlagi konsolidiranega položaja institucij v tej skupini. Da bi zagotovili primerno razporeditev kapitala znotraj skupine in njihovo razpoložljivost za varovanje prihrankov, kjer je potrebno, bi se morale kapitalske zahteve uporabljati za posamezne institucije v skupini, če tega cilja ni mogoče učinkovito doseči drugače.
(38)
Manjšinski deleži iz vmesnih finančnih holdingov, za katere veljajo zahteve iz te uredbe na subkonsolidirani podlagi, se (znotraj določenih omejitev) tudi lahko vključijo v navadni lastniški temeljni kapital skupine na konsolidirani podlagi, saj tovrstni kapital vmesnega finančnega holdinga, ki pripada manjšinskim deležem, in del istega kapitala, ki pripada nadrejenemu podjetju, pokrivata pari passu izgube podrejenih družb, ko te nastanejo.
(39)
Natančna računovodska metodologija, ki se uporablja za izračun kapitala, njegove primernosti za tveganja, ki jim je izpostavljena institucija, in za oceno koncentracije izpostavljenosti, bi morala biti določena v skladu z določbami Direktive Sveta 86/635/EGS z dne 8. decembra 1986 o letnih računovodskih izkazih in konsolidiranih računovodskih izkazih bank in drugih finančnih institucij (9), ki vključuje nekatere prilagoditve določb Sedme direktive Sveta 83/349/EGS z dne 13. junija 1983 o konsolidiranih računovodskih izkazih (10), ali Uredbe (ES) št. 1606/2002 Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 19. julija 2002 o uporabi mednarodnih računovodskih standardov (11), odvisno od tega, katera od njiju ureja računovodstvo kreditnih institucij in investicijskih podjetij v nacionalni zakonodaji.
(40)
Za namen zagotavljanja primerne kapitalske ustreznosti je pomembno določiti kapitalske zahteve, ki tehtajo aktivne in zunajbilančne postavke v skladu s stopnjo tveganja.
(41)
BCBS je 26. junija 2004 sprejel okvirni sporazum o mednarodnem približevanju merjenja kapitalske ustreznosti in kapitalskih zahtev ("okvir Basel II"). Določbe direktiv 2006/48/ES in 2006/49/ES, ki so bile vključene v to uredbo, so enakovredne določbam okvira Basel II. Zato je z vključitvijo dodatnih elementov okviru Basel III ta uredba enakovredna določbam okvirov Basel II in III.
(42)
Nujno je treba upoštevati raznovrstnost institucij v Uniji tako, da se zagotovijo različni pristopi za izračun kapitalskih zahtev za kreditno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Uporaba zunanjih bonitetnih ocen in lastnih ocen institucij za posamezne parametre kreditnega tveganja predstavlja pomembno izboljšavo občutljivosti na tveganja in bonitetne zanesljivosti pravil o kreditnih tveganjih. Institucije bi bilo treba spodbuditi k prehodu na pristope, ki bolj upoštevajo tveganja. Institucije bi morale pri pripravi ocen, potrebnih za uporabo pristopov h kreditnemu tveganju iz te uredbe, izboljšati svoje postopke za merjenje in upravljanje kreditnega tveganja, da bi razvile metode za določanje bonitetnih kapitalskih zahtev za institucije, ki bi odražale naravo, obseg in zapletenost procesov posameznih institucij. V zvezi s tem bi bilo treba šteti, da zajema obdelava podatkov v zvezi z nastankom in upravljanjem izpostavljenosti do strank tudi razvoj in preverjanje sistemov za upravljanje in merjenje kreditnega tveganja. To ni namenjeno samo legitimnim interesom institucij, ampak je tudi v skladu z namenom te uredbe, da se uporabijo boljši načini merjenja in upravljanja tveganj ter da se uporabijo tudi za namen regulativnega kapitala. Ne glede na to pa so za pristope, ki bolj upoštevajo tveganja, potrebni precejšnje strokovno znanje in viri, pa tudi visokokakovostni in dovolj obsežni podatki. Institucije bi morali torej izpolnjevati visoke standarde, preden začnejo te pristope uporabljati za namen regulativnega kapitala. Glede na sedanja prizadevanja za zagotovitev ustreznih varovalk v povezavi z notranjimi modeli bi morala Komisija pripraviti poročilo o možnosti razširitve praga iz okvira Basel I in mu po potrebi priložiti zakonodajni predlog.
(43)
Kapitalske zahteve bi morale biti sorazmerne s tveganji, ki jih obravnavajo. V zahtevah bi se moralo upoštevati zlasti zmanjševanje ravni tveganja, ki je posledica velikega števila sorazmerno majhnih izpostavljenosti.
(44)
Majhna in srednja velika podjetja (MSP) so eden od stebrov gospodarstva Unije, saj so ključna za gospodarsko rast in ustvarjanje delovnih mest. Oživitev in prihodnja rast gospodarstva Unije sta v veliki meri odvisni od razpoložljivosti kapitala in finančnih sredstev, ki jih MSP, ki so ustanovljena v Uniji potrebujejo za prilagoditev novim tehnologijam in nabavo nove opreme ter s tem povečanje konkurenčnosti. MSP, ki so ustanovljena v Uniji zaradi omejenega števila alternativnih virov financiranja še bolj občutijo posledice bančne krize. Zato je pomembno, da se zapolni vrzel pri financiranju MSP in zagotovi, da bodo banke v sedanjih razmerah ustrezno kreditirale MSP. Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do MSP bi bilo treba zmanjšati z uporabo faktorja podpore, ki bi bil enak 0,7619, s čimer bi kreditnim institucijam omogočili, da povečajo obseg kreditiranja MSP. Da bi ta cilj dosegli, bi morale kreditne institucije kapitalsko olajšavo, ki bi bila rezultat uporabe faktorja podpore, dejansko uporabiti samo za ustrezno kreditiranje MSP, ustanovljenih v Uniji. Pristojni organi bi morali redno spremljati skupni znesek izpostavljenosti kreditnih institucij do MSP in skupni znesek kapitalske olajšave.
(45)
V skladu z odločitvijo BCBS, kot jo je 10. januarja 2011 potrdil GHOS, bi vse instrumente dodatnega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega kapitala institucije moralo biti mogoče v celoti in trajno odpisati ali v celoti pretvoriti v navadni lastniški temeljni kapital, ko institucija ni več sposobna delovati. Ustrezna zakonodaja, s katero bi zagotovili, da bi se za instrumente kapitala uporabljali dodatni mehanizmi za pokrivanje izgub, bi morala biti vključena v zakonodajo Unije kot del zahtev v zvezi s sanacijo in reševanjem institucij. Če zakonodaja Unije, na podlagi katere bi moralo biti mogoče kapitalske instrumente v celoti in trajno odpisati ali konvertirati v navadni lastniški temeljni kapital, ne bo sprejeta do 31. decembra 2015, bi Komisija morala preučiti, ali bi bilo treba takšno določbo vključiti v to uredbo in o tem poročati ter na podlagi te preučitve tudi predložiti ustrezne zakonodajne predloge.
(46)
Določbe te uredbe so skladne z načelom sorazmernosti, ker upoštevajo zlasti razlike med institucijami glede njihove velikosti, obsega poslov in njihovih področij dejavnosti. Spoštovanje načela sorazmernosti pomeni tudi, da so za ugotavljanje izpostavljenosti na drobno priznani najenostavnejši možni bonitetni postopki, tudi v okviru pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen ("pristop IRB"). Države članice bi morale zagotoviti, da bi se zahteve iz te uredbe uporabljale sorazmerno z naravo, obsegom in zapletenostjo tveganj, povezanih s poslovnim modelom in dejavnostmi institucije. Komisija bi morala zagotoviti skladnost delegiranih in izvedbenih aktov, regulativnih tehničnih standardov in izvedbenih tehničnih standardov z načelom sorazmernosti ter s tem tudi sorazmerno izvajanje te uredbe. EBA bi zato moral zagotoviti, da bi bilo pri oblikovanju vseh regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov upoštevano in ohranjeno načelo sorazmernosti.
(47)
Pristojni organi bi morali biti pozorni na primere, v katerih bi sumili, da so bile informacije označene za lastniške ali zaupne, da bi se izognili njihovemu razkritju. Čeprav institucija lahko sklene, da ne bo razkrila informacij, ki veljajo za lastniške ali zaupne, pa zgolj dejstvo, da informacije veljajo za lastniške ali zaupne, ne bi smela izničiti odgovornosti za posledice nerazkritja teh informacij, kadar bi tako nerazkritje lahko imelo pomemben učinek.
(48)
"Razvojni" značaj te uredbe institucijam omogoča, da izbirajo med tremi različno kompleksnimi pristopi kreditne tveganosti. Da bi lahko zlasti majhne institucije izbrala pristop IRB, ki je bolj občutljiv na tveganje, bi si bilo treba zadevne določbe v celotni uredbi razlagati tako, da bi kategorije izpostavljenosti vključevale vse izpostavljenosti, ki bi jim bile neposredno ali posredno enakovredne. Na splošno velja, da pristojni organi ne bi smeli razlikovati med tremi pristopi glede procesa izvajanja nadzora, kar pomeni, da za institucije, ki bi se odločile za standardizirani pristop, ne bi smela veljati strožja pravila samo zaradi tega razloga.
(49)
Večje priznavanje bi moralo biti namenjeno tehnikam zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru pravil, pripravljenih z namenom, da neprimerno priznavanje ne bi ogrozilo kapitalske ustreznosti. Kadar koli je to mogoče, bi bilo treba pri standardiziranem pristopu, pa tudi pri drugih pristopih, upoštevati relevantna običajna bančna zavarovanja za zmanjševanje kreditnih tveganj, ki so trenutno uveljavljene v državah članicah.
(50)
Da bi zagotovili, da se tveganja in zmanjševanja tveganj, ki izhajajo iz dejavnosti listinjenja in naložb institucij, ustrezno odražajo v kapitalskih zahtevah institucij, je treba vključiti pravila, ki zagotavljajo obravnavo takih dejavnosti in naložb, ki je občutljiva na tveganja in bonitetno zanesljiva. V ta namen je potrebna jasna in široka opredelitev listinjenja, ki bi zajemala kateri koli posel ali shemo, pri katerem se tranšira kreditno tveganje, povezano z izpostavljenostjo ali skupino izpostavljenosti. Izpostavljenost, ki ustvari neposredno plačilno obveznost za posel ali shemo, ki se uporabi za financiranje ali upravljanje stvarnega premoženja, ne bi smela šteti za izpostavljenost iz naslova listinjenja, tudi če ima posel ali shema plačilne obveznosti različnih nadrejenosti.
(51)
Poleg nadzora, ki zagotavlja finančno stabilnost, bi bilo treba oblikovati tudi mehanizme, ki bi izboljšali in razvili učinkovito nadziranje in preprečevanje morebitnih balonov, da bi ob upoštevanju makroekonomskih izzivov in ciljev, zlasti pa dologoročnih naložb v realno gospodarstvo, zagotovili čim boljšo razporeditev kapitala.
(52)
Operativno tveganje je pomembno tveganje, ki so mu izpostavljene institucije, ter zahteva kritje s kapitalom. Nujno je treba upoštevati raznovrstnost institucij v Uniji tako, da se omogočijo različni pristopi za izračun zahtev za operativno tveganje, ki vsebujejo različne stopnje občutljivosti na tveganja in zahtevajo različne stopnje izpopolnjenosti. Institucije bi morale dobiti primerne spodbude za prehod na pristope, ki so bolj občutljivi na tveganja. Glede na najnovejše nastajajoče tehnike za merjenje in upravljanje operativnega tveganja, bi bilo treba pravila pregledovati in ustrezno posodabljati, vključno v zvezi s stroški za različna poslovna področja in priznavanjem tehnik za zmanjševanje tveganja. V tem smislu bi bilo treba posebno pozornost nameniti upoštevanju zavarovanj v enostavnih pristopih za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje.
(53)
Spremljanje in kontrola izpostavljenosti institucije bi morala biti sestavni del nadzora nad njo. Zato lahko čezmerne koncentracije izpostavljenosti do posamezne stranke ali skupine povezanih strank povzročijo nesprejemljivo tveganje nastanka izgub. Za tako stanje velja, da lahko neugodno vpliva na kapitalsko ustreznost institucije.
(54)
Pri določanju obstoja skupine povezanih strank in s tem izpostavljenosti, ki predstavljajo eno samo tveganje, je pomembno upoštevati tudi tveganja, ki izhajajo iz pomembnega skupnega vira financiranja, ki ga zagotavlja institucija sama, njena finančna skupina ali njene povezane osebe.
(55)
Medtem ko je zaželeno, da izračun vrednosti izpostavljenosti temelji na izračunu, predvidenem za namene kapitalskih zahtev, je primerno sprejeti pravila za spremljanje velikih izpostavljenosti brez uporabe uteži ali stopnje tveganja. Poleg tega so bile tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganja, ki se uporabljajo v režimu kapitalske ustreznosti, zasnovane ob predpostavki dobro razpršenega kreditnega tveganja. V primeru velikih izpostavljenosti, ki obravnavajo tveganje koncentracije za eno samo izpostavljenost (single name), kreditno tveganje ni dobro razpršeno. Zato bi bilo treba v zvezi s priznanjem učinkov teh tehnik uporabljati bonitetne varovalke. V tej zvezi je treba zagotoviti učinkovito izterjavo kreditnega zavarovanja za namene velikih izpostavljenosti.
(56)
Ker je izguba, ki izhaja iz izpostavljenosti do institucij, lahko prav tako velika kot izguba zaradi drugih izpostavljenosti, bi bilo treba te izpostavljenosti obravnavati in o njih poročati kot o vseh drugih izpostavljenostih. Da bi zmanjšali nesorazmeren učinek takšnega pristopa na majhne institucije, je bila predvidena alternativna količinska omejitev. Poleg tega so zelo kratkoročne izpostavljenosti, ki se nanašajo na prenos denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliring, poravnavo in skrbniške storitve za stranke, izvzete, da se omogoči nemoteno delovanje finančnih trgov in z njimi povezanih infrastruktur. Te storitve zajemajo na primer izvajanje kliringa in poravnavo gotovinskih transakcij ter podobne dejavnosti, ki olajšujejo poravnavo. Te izpostavljenosti zajemajo izpostavljenosti, ki jih morda ni mogoče predvideti in jih zato kreditna institucija ne more v celoti nadzorovati, med drugim stanja na medbančnih računih, ki izhajajo iz plačil strank, vključno z v dobro ali v breme knjiženimi provizijami in obrestmi, ter iz drugih plačil za storitve za stranke, kot tudi danih ali prejetih zavarovanj s premoženjem.
(57)
Treba bi bilo uskladiti interese družb, ki kredite preoblikujejo v vrednostne papirje, s katerimi se trguje, in druge finančne instrumente (originatorji ali sponzorji), ter družb, ki vlagajo v te vrednostne papirje ali instrumente (investitorji). Da bi to dosegli, bi morali originatorji ali sponzorji zadržati pomemben delež v osnovnih izpostavljenostih. Zato je pomembno, da originatorji ali sponzorji zadržijo izpostavljenost tveganju iz naslova zadevnih kreditov. V splošnem posli listinjenja ne bi smeli biti strukturirani tako, da bi se izogibali zahtevi po zadržanju, zlasti prek struktur provizije ali premije ali obojih. Takšno zadržanje bi bilo treba uporabiti v vseh okoliščinah, kjer gre za listinjenje po ekonomski vsebini, ne glede na to, kakšna pravna struktura ali instrument bi se uporabila za dosego takšne ekonomske vsebine. Zlasti če se kreditno tveganje prenese z listinjenjem, bi se morali investitorji odločati po opravljenem natančnem skrbnem pregledu, za kar potrebujejo ustrezne informacije o listinjenju.
(58)
Ta uredba tudi določa, da se zahteva po zadržanju ne sme večkratno uporabiti. Za vsako listinjenje zadošča, da zahteva velja le za originatorja, sponzorja ali prvotnega kreditodajalca. Podobno bi se morala zahteva po zadržanju uporabljati le za listinjenje, ki je predmet vlaganja, če so osnovne izpostavljenosti v listinjenju pozicije v drugem listinjenju. Za odkupljene denarne terjatve zahteva po zadržanju ne bi smela veljati, če izhajajo iz korporativne dejavnosti in so prenesene ali prodane z diskontom zaradi financiranja te dejavnosti. Pristojni organi bi morali v zvezi z neupoštevanjem obveznosti glede skrbnega pregleda in upravljanja tveganj pri listinjenju za znatne kršitve politik in postopkov, ki so pomembni za analiziranje pripadajočih tveganj, določiti ustrezno utež tveganja. Komisija bi morala tudi preučiti, ali bi izognitev večkratni uporabi zahtev po zadržanju lahko vodilo k praksam izognitve zahtevam po zadržanju in ali pristojni organi učinkovito izvajajo pravila o listinjenju.
(59)
Da bi ustrezno ocenili tveganja za trgovalno in netrgovalno knjigo, ki nastajajo zaradi izpostavljenosti v listinjenju, bi bi bil potreben skrben pregled. Poleg tega bi morale biti zahteve glede skrbnega pregleda sorazmerne. Postopki skrbnega pregleda bi morali prispevati k večjemu zaupanju med originatorji, sponzorji in investitorji. Zato je zaželeno, da se ustrezne informacije glede postopkov skrbnega pregleda primerno razkrijejo.
(60)
Kadar v instituciji nastane izpostavljenost do njene nadrejene osebe ali do drugih podrejenih družb njene nadrejene osebe, je potrebna še posebna preudarnost. Upravljanje takih izpostavljenosti, ki nastanejo v institucijah, bi moralo potekati popolnoma avtonomno in v skladu z načeli preudarnega upravljanja, ne glede na katera koli druga načela. To je še zlasti pomembno pri velikih izpostavljenostih in v primerih, ki niso povezani le z upravljanjem znotraj skupine ali običajnimi posli v skupini. Pristojni organi bi morali takim izpostavljenostim znotraj skupine nameniti posebno pozornost. Vendar takih standardov ni treba uporabiti, kadar je nadrejena oseba finančni holding ali kreditna institucija ali kadar so druge podrejene družbe kreditne institucije ali finančne institucije ali družbe, ki ponujajo pomožne storitve, če so vse take družbe predmet nadzora kreditne institucije na konsolidirani podlagi.
(61)
Glede na občutljivost pravil o kapitalskih zahtevah na tveganje je zaželeno, da se pregleduje, ali imajo ta znatne vplive na gospodarski cikel. Komisija bi morala ob upoštevanju prispevka Evropske centralne banke (ECB) o teh vidikih poročati Evropskemu parlamentu in Svetu.
(62)
Pregledati bi bilo treba kapitalske zahteve za trgovce z blagom, vključno s tistimi trgovci, ki so trenutno izvzeti iz zahtev Direktive 2004/39/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o trgih finančnih instrumentov (12).
(63)
Cilj liberalizacije trgov s plinom in električno energijo je tako gospodarsko kot tudi politično pomemben za Unijo. Zato morajo biti kapitalske zahteve in druga bonitetna pravila, ki jih morajo upoštevati podjetja, dejavna na teh trgih, sorazmerna in ne smejo neupravičeno zavirati uresničevanja cilja liberalizacije. Ta cilj je treba upoštevati zlasti pri izvajanju pregledov te uredbe.
(64)
Institucije, ki vlagajo v relistinjenja, bi morale ravnati s primerno skrbnostjo tudi v zvezi z osnovnimi listinjenji in nelistinjenimi izpostavljenostmi, ki neposredno oblikujejo prvega. Institucije bi morale oceniti, ali izpostavljenosti v okviru programov komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem predstavljajo izpostavljenosti v relistinjenju, vključno s tistimi v okviru programov, ki pridobijo nadrejene tranše iz posameznih skupin celotnih kreditov, pri čemer nobeno od teh kreditov ne predstavlja izpostavljenosti v listinjenju ali relistinjenju, in kjer varovanje pred prvo izgubo za vsako naložbo zagotavlja prodajalec kreditov. V slednjem primeru skupini prilagojen okvirni likvidnostni kredit v splošnem ne bi smel pomeniti izpostavljenosti v relistinjenju, ker predstavlja tranšo ene skupine sredstev (tj. uporabljena skupina celotnih kreditov), ki ne vsebuje nobenih izpostavljenosti v listinjenju. Po drugi strani bi kreditna izboljšava za celoten program, ki krije le nekatere izgube nad zavarovanjem, ki ga zagotavlja prodajalec različnim skupinam, v splošnem predstavljala tranširanje tveganja skupine različnih sredstev, ki vsebujejo najmanj eno izpostavljenost v listinjenju, in bi zato pomenilo izpostavljenost v relistinjenju. Vendar če se takšen program v celoti financira z eno samo vrsto komercialnih zapisov in če kreditna izboljšava za celoten program ne pomeni relistinjenja ali če komercialni zapis v celoti podpira institucija v vlogi sponzorja, kar pomeni, da je investitor v komercialni zapis dejansko izpostavljen tveganju neplačila s strani sponzorja in ne tveganju neplačila osnovnih skupin ali sredstev, potem se ta komercialni zapis v splošnem ne bi smel šteti za izpostavljenost v relistinjenju.
(65)
Določbe o preudarnem vrednotenju za trgovalno knjigo bi morale veljati za vse instrumente, merjene po pošteni vrednosti, v trgovalni ali netrgovalni knjigi institucij. Pojasniti je treba, da se mora v primeru, ko bi uporaba preudarnega vrednotenja privedla do nižje vrednosti od dejansko priznane knjigovodske vrednosti, absolutna vrednost razlike odbiti od kapitala.
(66)
Institucije bi morale imeti možnost izbire, ali bodo izračunavale kapitalsko zahtevo ali pa od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbile tiste pozicije v listinjenju, za katere se v skladu s to uredbo uporablja utež tveganja 1 250 %, ne glede na to, ali so pozicije v trgovalni ali netrgovalni knjigi.
(67)
Preprečiti bi bilo treba možnost, da bi se institucije v vlogi originatorja ali sponzorja izognile prepovedi posredne podpore, tako da bi za zagotovitev takšne podpore uporabile svoje trgovalne knjige.
(68)
Brez poseganja v razkritja, ki so v tej uredbi izrecno zahtevana, je namen zahtev po razkritju udeležencem trga zagotoviti točne in celovite informacije v zvezi s profilom tveganosti posameznih institucij. Zato bi morale institucije razkriti dodatne informacije, ki niso izrecno navedene v tej uredbi, kadar je tako razkritje potrebno za dosego navedenega cilja. Pristojni organi bi morali biti hkrati pozorni na primere, v katerih bi sumili, da je institucija informacije označila za lastniške ali zaupne, da bi se izognila njihovemu razkritju.
(69)
Če zunanja bonitetna ocena za pozicijo v listinjenju vključuje učinek kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavlja institucija v vlogi investitorja sama, ta ne more biti upravičena do nižje uteži tveganja, ki izhaja iz tega zavarovanja. Pozicija v listinjenju ne bi smela biti odšteta od kapitala, če obstajajo drugi načini za določitev uteži tveganja v skladu z dejanskim tveganjem pozicije, ki ne upoštevajo takšnega kreditnega zavarovanja.
(70)
Glede na njihove nedavne slabe rezultate je treba poostriti standarde za notranje modele za izračun kapitalskih zahtev za tržno tveganje. Zlasti je treba zajetje tveganj dopolniti v zvezi s kreditnimi tveganji v trgovalni knjigi. Poleg tega morajo kapitalske zahteve vključevati sestavino, primerno za stresne pogoje, namenjeno zaostritvi kapitalskih zahtev glede na poslabšanje tržnih pogojev in z namenom zmanjšanja možnosti za procikličnost. Institucije morajo prav tako izvesti povratne stresne teste, da preučijo, kakšni scenariji bi lahko ogrozili sposobnost delovanja institucije, razen če lahko dokažejo, da takšen test ni nujno potreben. Glede na nedavne posebne težave v zvezi z obravnavo pozicij v listinjenju z uporabo pristopov na podlagi notranjih modelov bi moralo biti priznavanje modeliranja tveganj listinjenja za izračun kapitalskih zahtev institucij v trgovalni knjigi omejeno, avtomatično pa bi se morala zahtevati standardizirana kapitalska zahteva za pozicije v listinjenju v trgovalni knjigi.
(71)
Ta uredba določa omejene izjeme za nekatere trgovalne dejavnosti s korelacijo, v skladu s katerimi lahko nadzornik instituciji dovoli, da izračuna kapitalsko zahtevo za celotno tveganje ob upoštevanju strogih zahtev. V takšnih primerih se od institucije zahteva, da za te dejavnosti določi kapitalsko zahtevo, ki je enaka višji izmed kapitalskih zahtev glede na notranje oblikovan pristop in 8 % kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s standardiziranim načinom merjenja. Ni treba, da za te izpostavljenosti veljajo kapitalske zahteve za presežno tveganje neplačila, vendar bi jih bilo treba vključiti v mere tveganih vrednosti in tudi mere stresnih tveganih vrednosti.
(72)
Glede na vrsto in obseg nepričakovanih izgub, ki so jih imele institucije v času finančne in gospodarske krize, bi bilo treba dodatno izboljšati kakovost in usklajenostkapitala, ki ga morajo imeti institucije. To bi moralo vključevati uvedbo nove opredelitve temeljnih sestavin kapitala, razpoložljivih za kritje nepričakovanih izgub, ko te nastanejo, izboljšane opredelitve hibridnega kapitala in enotnih bonitetnih prilagoditev kapitala. Prav tako bi bilo treba bistveno zvišati raven kapitala, vključno z novimi kapitalskimi količniki, ki bi bili osredotočeni na temeljne sestavine kapitala za pokrivanje izgub, ko bi te nastale. Pričakuje se, da institucije, katerih delnice so sprejete v trgovanje na reguliranem trgu, izpolnjujejo kapitalske zahteve z vidika temeljnih sestavin kapitala izključno s takšnimi delnicami, ki izpolnjujejo vrsto strogih meril glede temeljnih kapitalskih instrumentov in razkritimi rezervami institucij. Da bi ustrezno upoštevali raznovrstnost pravnih oblik delovanja institucij v Uniji, bi se morala za institucije, katerih delnice niso sprejete v trgovanje na reguliranem trgu, uporabljati vrsta strogih meril glede temeljnih kapitalskih instrumentov, s čimer se bo zagotovila najvišja kakovost teh instrumentov. To institucijam ne bi smelo preprečiti, da bi na podlagi delnic z različnimi glasovalnimi pravicami ali brez njih, izplačale večkratnik donosa od tistega, ki se izplača na podlagi delnic s sorazmerno višjimi ravnmi glasovalnih pravic, pod pogojem, da so ne glede na raven glasovalnih pravic izpolnjena stroga merila za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, vključno s tistimi, ki se nanašajo na fleksibilnost pri plačilih, in pod pogojem, da se v primeru izplačila donosa ta izplača za vse delnice, ki jih je izdala institucija.
(73)
Izpostavljenosti iz naslova trgovinskega financiranja se po svoji naravi razlikujejo, vendar imajo tudi skupne lastnosti, kot je majhna vrednost in kratko trajanje ter neopredeljiv vir poplačila. Temeljijo na gibanju blaga in storitev, ki podpirajo realno gospodarstvo in v večini primerov pomagajo majhnim podjetjem pri njihovih vsakodnevnih potrebah, s tem pa ustvarjajo gospodarsko rast in priložnosti za zaposlovanje. Prilivi in odlivi so ponavadi izenačeni, zato je likvidnostno tveganje omejeno.
(74)
EBA bi moral skrbeti za redno posodobljen seznam vseh oblik kapitalskih instrumentov v posamezni državi članici, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. S seznama bi moral umakniti kapitalske instrumente nedržavne pomoči, izdane po začetku veljavnosti te uredbe, ki ne izpolnjujejo meril, ki so v njej določena, ter to javno objaviti. Kadar bi bili instrumenti, ki jih je EBA umaknil s seznama, po objavi EBA še naprej priznani, bi moral EBA ukrepati v skladu z vsemi pooblastili, zlasti tistimi v zvezi s kršitvami prava Unije, ki so nanj prenesena na podlagi člena 17 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Treba je opozoriti, da se za zagotovitev ustreznega odziva na primere nepravilne ali nezadostne uporabe prava Unije uporablja tristopenjski mehanizem, pri čemer lahko EBA na prvi stopnji razišče domnevne nepravilnosti ali pomanjkljivosti pri izpolnjevanju obveznosti iz prava Unije v nadzorni praksi nacionalnih organov ter na podlagi tega izda priporočilo. Če pristojni nacionalni organ ne upošteva priporočila, lahko Komisija na drugi stopnji izda uradno mnenje, v katerem upošteva priporočilo EBA, in od pristojnega organa zahteva, da sprejme potrebne ukrepe za zagotovitev skladnosti s pravom Unije. Na tretji stopnji lahko EBA v skrajnem primeru sprejme odločitve, ki jih naslovi na posamezne finančne institucije, da bi tako našel rešitev v izjemnih primerih, v katerih zadevni pristojni organ dalj časa ne ukrepa. Prav tako je treba opozoriti, da lahko Komisija v skladu s členom 258 PDEU zadevo predloži Sodišču Evropske unije, če meni, da katera od držav članic ni izpolnila neke obveznosti iz Pogodb.
(75)
Ta uredba ne bi smela vplivati na možnost pristojnih organov, da ohranijo postopke predhodne odobritve pogodb, ki urejajo instrumente dodatnega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega kapitala. V teh primerih bi se lahko tovrstni kapitalski instrumenti upoštevali znotraj dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala institucije šele potem, ko je uspešno zaključen postopek odobritve.
(76)
Da bi okrepili tržno disciplino in finančno stabilnost, je treba uvesti podrobnejše zahteve za razkritja oblike in vrste regulativnega kapitala in uvedenih bonitetnih prilagoditev, da se zagotovi zadostno obveščenost investitorjev in vlagateljev o kapitalski ustreznosti institucij.
(77)
Pristojni organi morajo poleg tega vedeti, kakšen je - vsaj skupen - obseg pogodb o začasni prodaji, posojanja vrednostnih papirjev in vseh oblik obremenitve sredstev. Takšne informacije bi bilo treba sporočiti pristojnim organom. Zaradi povečanja tržne discipline bi bile potrebne podrobnejše zahteve glede razkritja pogodb o začasni prodaji in zavarovanega financiranja.
(78)
Pri uvedbi nove opredelitve kapitala in regulativnih kapitalskih zahtev bi bilo treba upoštevati dejstvo, da obstajajo različna nacionalna izhodišča in okoliščine z začetnim odstopanjem od novih standardov, ki se zmanjšuje v prehodnem obdobju. Zaradi zagotavljanja ustrezne kontinuitete ravni kapitala se bodo v prehodnem obdobju instrumenti, izdani v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči in pred datumom začetka uporabe te uredbe, upoštevali na podlagi predhodno veljavnih pravil. Odvisnost od državne pomoči bi bilo treba v prihodnje čim bolj zmanjšati. Ker pa je državna pomoč v nekaterih primerih vendarle nujna, bi bilo treba v tej uredbi določiti okvir za obravnavo takšnih primerov. Ta uredba bi morala predvsem določiti, kako bi bilo treba obravnavati kapitalske instrumente, izdane v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči. Da bi bile institucije upravičene do takšne obravnave, bi morale izpolnjevati stroge pogoje. Če bi takšna obravnava omogočala odstopanja od novih meril kakovosti kapitalskih instrumentov, bi bilo treba ta odstopanja čim bolj omejiti. Pri obravnavi obstoječih kapitalskih instrumentov, izdanih v okviru ukrepa dokapitalizacije v skladu s pravili o državni pomoči, bi bilo treba jasno razlikovati med kapitalskimi instrumenti, ki izpolnjujejo zahteve iz te uredbe, in tistimi, ki teh zahtev ne izpolnjujejo. V zvezi s slednjimi bi zato ta uredba morala vključevati ustrezne prehodne določbe.
(79)
V skladu z Direktivo 2006/48/ES morajo kreditne institucije do 31. decembra 2011 zagotoviti kapital, ki je vsaj enak določenim minimalnim zneskom. Glede na trajajoče učinke finančne krize v bančnem sektorju in razširitev prehodnih ureditev za kapitalske zahteve, ki jih je sprejel BCBS, je ustrezno, da se ponovno uvede spodnja meja za omejeno časovno obdobje, dokler se ne doseže zadosten obseg kapitala v skladu s prehodnimi ureditvami za kapital iz te uredbe, ki bodo postopno uvedene v obdobju od datuma začetka uporabe te uredbe do leta 2019.
(80)
Za skupine, ki vključujejo pomembne bančne ali investicijske ali zavarovalniške posle, so v Direktivi 2002/87/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. decembra 2002 o dopolnilnem nadzoru kreditnih institucij, zavarovalnic in investicijskih družb v finančnem konglomeratu (13) določena posebna pravila za obravnavo takšnega dvojnega štetja kapitala. Direktiva 2002/87/ES temelji na mednarodno dogovorjenih načelih za obravnavo medsektorskih tveganj. Ta uredba podpira način uporabe teh pravil za finančne konglomerate za skupine bank in investicijskih podjetij ter s tem zagotavlja njihovo strogo in dosledno uporabo. Kakršne koli prihodnje spremembe, ki bi lahko bile potrebne, bodo obravnavane v okviru pregleda Direktive 2002/87/ES, ki je predviden v letu 2015.
(81)
Finančna kriza je pokazala, da so institucije množično podcenjevale raven kreditnega tveganja nasprotnih strank, povezanega z izvedenimi finančnimi instrumenti prostega trga (izvedeni finančni instrumenti OTC). Zato je skupina G-20 septembra 2009 pozvala, naj za več izvedenih finančnih instrumentov OTC kliring izvajajo centralne nasprotne stranke (CNS). Poleg tega je ta skupina tudii pozvala, naj za tiste izvedene finančne instrumente OTC, katerih kliringa ni mogoče izvesti centralno, veljajo višje kapitalske zahteve, da se ustrezno upoštevajo z njimi povezana večja tveganja.
(82)
Po pozivu skupine G-20 je BCBS, kot del okvira Basel III bistveno spremenil ureditev kreditnega tveganja nasprotne stranke. Pričakuje se tudi, da se bodo z okvirom Basel III znatno povečale kapitalske zahteve, povezane z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC in posli financiranja vrednostnih papirjev institucij ter da se bo institucije spodbudilo k uporabi CNS. Pričakuje se tudi, da se bodo z okvirom Basel III zagotovile dodatne spodbude za okrepitev upravljanja izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke in revizijo sedanjega režima za obravnavanje izpostavljenosti kreditnih tveganj nasprotne stranke do CNS.
(83)
Institucije bi morale imeti dodaten kapital zaradi tveganja prilagoditve kreditnega vrednotenja, ki izhaja iz izvedenih finančnih instrumentov OTC. Pri izračunu kapitalskih zahtevza izpostavljenosti iz naslova kreditnega tveganja nasprotne stranke do nekaterih finančnih institucij, ki izhajajo iz izvedenih finančnih instrumentov OTC in poslov financiranja vrednostnih papirjev, bi morale institucije uporabiti tudi višjo vrednost korelacije sredstev. Od institucij bi bilo treba poleg tega zahtevati, da z boljšo obravnavo tveganja neugodnega gibanja, nasprotnih strank z visokim finančnim vzvodom in zavarovanj s premoženjem bistveno izboljšajo merjenje in obvladovanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, pri čemer bi morali ustrezno izboljšati tudi testiranje za nazaj in stresno testiranje.
(84)
Za trgovalne izpostavljenosti do CNS se običajno uporablja mehanizem večstranskega pobota in porazdelitve izgub, ki ga zagotovijo CNS. Zaradi tega imajo zelo majhno kreditno tveganje nasprotne stranke in zato bi morala zanje veljati zahteva zelo nizka kapitalska zahteva. Ta zahteva bi morala biti hkrati pozitivna za zagotovitev, da institucije sledijo izpostavljenostim do CNS in jih spremljajo kot del dobrega upravljanja s tveganji, ter prikaz, da niti trgovalne izpostavljenosti do CNS niso brez tveganj.
(85)
Jamstveni sklad CNS je mehanizem, ki omogoča porazdelitev (vzajemno) izgub med klirinškimi člani CNS. Uporabi se, kadar so izgube, ki jih imajo CNS zaradi neizpolnitve obveznosti klirinškega člana, večje od kritja in prispevkov tega klirinškega člana v jamstveni sklad ter kakršnih koli drugih lastnih namenskih sredstev, ki jih lahko CNS uporabi, in sicer preden se uporabijo prispevki ostalih klirinških članov v jamstveni sklad. Glede na navedeno je tveganje izgube, povezano z izpostavljenostmi iz naslova prispevkov v jamstveni sklad, večje od tveganja, povezanega s trgovalnimi izpostavljenostmi. Za to vrsto izpostavljenosti bi morala zato veljati višja kapitalska zahteva.
(86)
"Hipotetični kapital" CNS bi moral biti spremenljivka, potrebna za določitev kapitalske zahteve za izpostavljenosti klirinškega člana iz njegovih prispevkov v jamstveni sklad CNS. Nobena druga razlaga ni mogoča. Zlasti se ne sme razumeti kot znesek kapitala, ki ga mora imeti CNS v skladu z zahtevo pristojnega organa.
(87)
Pregled obravnave kreditnega tveganja nasprotne stranke in zlasti vzpostavitev višjih kapitalskih zahtev za dvostranske pogodbe o izvedenih finančnih instrumentih, da se upoštevajo večja tveganja, ki jih lahko takšne pogodbe predstavljajo za finančni sistem, sta sestavni del prizadevanja Komisije za zagotovitev učinkovitih, varnih in zanesljivih trgov izvedenih finančnih instrumentov. Zato ta uredba dopolnjuje Uredbo (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o izvedenih finančnih instrumentih OTC, centralnih nasprotnih strankah in repozitorijih sklenjenih poslov (14).
(88)
Komisija bi morala do 31. decembra 2015 pregledati zadevna izvzetja v zvezi z velikimi izpostavljenostmi. Dokler ne bodo znani rezultati tega pregleda, bi morali državam članicam dovoliti, da v ustrezno dolgem prehodnem obdobju še naprej same odločajo o izvzetju nekaterih velikih izpostavljenosti iz navedenih pravil. Na podlagi opravljenega dela med pripravami in pogajanji o Direktivi 2009/111/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o spremembi direktiv 2006/48/ES, 2006/49/ES in 2007/64/ES glede bank, ki so odvisne od centralnih institucij, nekaterih postavk lastnih sredstev, velikih izpostavljenosti, nadzornih režimov in kriznega upravljanja (15) ter ob upoštevanju razvoja dogodkov na tem področju na mednarodni in ravniUnije bi morala Komisija opraviti pregled, ali bi bilo treba izvzetja še naprej uporabljati po prosti presoji ali pa bolj splošno in ali se tveganja, povezana s temi izpostavljenostmi, uspešno obvladujejo na druge načine, predvidene v tej uredbi.
(89)
Da bi zagotovili, da pristojni organi z izvzetjem izpostavljenosti ne bi trajno ogrozili usklajenega izvajanja enotnih pravil, določenih v tej uredbi, bi se morali pristojni organi po zaključenem prehodnem obdobju, če rezultati navedenega pregleda ne bi bili na voljo, posvetovati z EBA glede primernosti nadaljne uporabe možnosti izvzetja nekaterih izpostavljenosti.
(90)
V obdobju pred finančno krizo so se pretirano nakopičile izpostavljenosti institucij glede na njihov kapital (finančni vzvod). V času finančne krize so morale institucije zaradi izgub in pomanjkanja financiranja v kratkem obdobju bistveno zmanjšati svoj finančni vzvod. S tem so bili pritiski na zniževanje cen premoženja še večji, zaradi česar so imele institucije dodatne izgube, kar je nato povzročilo še dodatno zmanjšanje njihovega kapitala. Končni posledici tega negativnega poteka dogodkov sta bili zmanjšanje obsega kreditov, ki so na voljo realnemu gospodarstvu, ter resnejša in daljša kriza.
(91)
Kapitalske zahteve, ki temeljijo na tveganju, so bistvene za zagotovitev zadostnega kapitala za kritje nepričakovanih izgub. Vendar se je med krizo pokazalo, da te zahteve same ne zadostujejo, da bi se institucije odvrnilo od prevzemanja tveganja prevelikega in nevzdržnega finančnega vzvoda.
(92)
Voditelji skupine G-20 so se septembra 2009 zavezali k oblikovanju mednarodno dogovorjenih pravil za odvračanje od prevelikega finančnega vzvoda. V ta namen so podprli uvedbo količnika finančnega vzvoda kot dodatnega ukrepa okvirnega sporazuma Basel II.
(93)
BCBS je decembra 2010 objavil smernice, v katerih je opredeljena metodologija za izračun količnika finančnega vzvoda. Ta pravila določajo obdobje opazovanja, ki bo trajalo od 1. januarja 2013 do 1. januarja 2017 in med katerim se bodo spremljali količnik finančnega vzvoda, njegovi sestavni deli in njegovo gibanje glede na zahtevo, ki temelji na tveganju. Na podlagi rezultatov iz obdobja opazovanja namerava BCBS vse končne prilagoditve opredelitve in umeritve količnika finančnega vzvoda sprejeti v prvi polovici leta 2017, da bi se 1. januarja 2018 prešlo na zavezujočo zahtevo na podlagi ustreznega pregleda in umeritve. Poleg tega smernice BCBS določajo razkrivanje količnika finančnega vzvoda in njegovih sestavnih delov od 1. januarja 2015.
(94)
Količnik finančnega vzvoda je novo regulativno in nadzorniško orodje Unije. V skladu z mednarodnimi dogovori bi bilo treba to orodje najprej uvesti kot dodaten element, ki ga je mogoče uporabiti za posamezne institucije po presoji nadzornih organov. Ustrezen pregled in umeritev z namenom prehoda na zavezujoč ukrep leta 2018 bi se omogočila z obveznostjo poročanja za institucije.
(95)
Pri pregledu učinka količnika finančnega vzvoda na različne poslovne modele bi bilo treba posebno pozornost nameniti poslovnim modelom, v okviru katerih naj bi bilo tveganje manjše, kot so hipotekarni krediti in posebni kreditni aranžmaji pri enotah regionalne in lokalne ravni držav ter osebah javnega sektorja. EBA bi na podlagi prejetih podatkov in ugotovitev iz nadzorniškega pregleda v obdobju opazovanja moral v sodelovanju s pristojnimi organi razviti klasifikacijo poslovnih modelov in tveganj. Na podlagi ustrezne analize, pri kateri naj bi se upoštevali tudi pretekli podatki ali stresni scenariji, bi bilo treba oceniti, kateri katera raven količnika finančnega vzvoda še zagotavlja odpornost ustreznih poslovnih modelov in ali naj bi te količnike določili kot pragove ali intervale. EBA bi moral po zaključku obdobja opazovanja in umeritve ustreznih količnikov finančnega vzvoda ter na podlagi navedene ocene objaviti ustrezen statistični pregled količnikov finančnega vzvoda, vključno s povprečji in standardnimi odkloni. Ta statistični pregled količnikov finančnega vzvoda, vključno s povprečji in standardnimi odkloni, za opredeljene kategorije bančnih institucij, bi moral EBA po sprejetju zahtev po količniku finančnega vzvoda tudi objaviti.
(96)
Institucije bi morale kot del procesa ocenjevanja ustreznega notranjega kapitala (ICAAP) spremljati raven in spremembe količnika finančnega vzvoda ter tudi tveganje, povezano s finančnim vzvodom. Tako spremljanje bi bilo treba vključiti v proces izvajanja nadzorniškega pregledovanjaa. Pristojni organi bi morali spremljati razvoj poslovnega modela in s tem povezanega profila tveganosti zlasti po uveljavitvi zahtev v zvezi s količnikom finančnega vzvoda, da bi zagotovili posodobljeno in primerno klasifikacijo institucij.
(97)
Strukture dobrega upravljanja, preglednost in razkritje so bistveni za preudarne politike prejemkov. Za zagotovitev ustrezne preglednosti njihovih struktur prejemkov in povezanega tveganja na trgu bi morale institucije razkriti podrobne informacije o svojih politikah in praksah prejemkov ter zaradi zaupnosti zbirne zneske za tiste zaposlene, katerih poklicne dejavnosti pomembno vplivajo na profil tveganja institucije. Te informacije bi morale biti na voljo vsem zainteresiranim stranem. Te posebne zahteve ne bi smele posegati v splošnejše zahteve po razkritju informacij o politikah prejemkov, ki se uporabljajo horizontalno v vseh sektorjih. Poleg tega bi države članice morale imeti možnost, da od institucij zahtevajo, da dajo na voljo podrobnejše informacije o prejemkih.
(98)
Priznanje bonitetne agencije kot zunanje bonitetne institucije (ECAI) ne bi smelo povečati omejevanja dostopa do trga, na katerem že prevladujejo tri družbe. Da bi odprli trg za druge družbe, bi morali EBA in centralne banke ESCB zagotoviti, da bi bilo za zunanje bonitetne institucije (ECAI) priznanih več bonitetnih agencij, pri čemer ta postopek ne bi smel postati lažji ali manj zahteven.
(99)
Za obdelavo osebnih podatkov za namene te uredbe se v celoti uporabljata Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (16) ter Uredba (ES) št. 45/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 18. decembra 2000 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov v institucijah in organih Skupnosti in o prostem pretoku takih podatkov (17).
(100)
Institucije bi morale imeti na voljo blažilnik v obliki raznovrstnih likvidnih sredstev, ki bi jih lahko uporabili za kritje likvidnostnih potreb vobdobju kratkoročnega likvidnostnega stresa. Ker vnaprej ni mogoče zanesljivo vedeti, katera sredstva v okviru posameznih kategorij sredstev bi pozneje lahko bila izpostavljena šokom, je primerno spodbujati raznovrsten in visokokakovosten likvidnostni blažilnik, ki bi ga sestavljala sredstva iz različnih kategorij. Koncentracija sredstev in čezmerno zanašanje na tržno likvidnost pomenita sistemsko tveganje za finančni sektor ter bi se jima bilo treba izogibati. V začetnem obdobju opazovanja bi bilo zato treba upoštevati širok niz kakovostnih sredstev, ki se bodo uporabila pri opredeljevanju zahteve glede likvidnostnega kritja. Pri enotni opredelitvi likvidnih sredstev je pričakovati, da bodo vsaj državne obveznice in krite obveznice, s katerimi se trguje na preglednih trgih s stalnim prometom, obravnavane kot premoženje izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Prav tako bi bilo primerno, da bi v blažilnik brez omejitev vključili sredstva iz člena 416(1)(a)do(c). Ko bi institucije ta sredstva uporabile, bi morale vzpostaviti načrt za obnovitev imetja likvidnih sredstev, pristojni organi pa bi morali zagotoviti ustreznost načrta in njegovo izvajanje.
(101)
Za kritje likvidnostnih odlivov bi morala biti vedno na voljo likvidna sredstva. Raven likvidnostnih potreb v obdobju kratkoročnega likvidnostnega stresa bi bilo treba določiti na standardiziran način, da bi se zagotovili enoten standard stabilnosti in enaki konkurenčni pogoji. Zagotoviti bi bilo treba, da takšna standardizirana določitev ne bi imela nenačrtovanih posledic za finančne trge, zagotavljanje kreditiranja in gospodarsko rast, pri čemer bi bilo treba upoštevati tudi različne poslovne in naložbene modele ter pogoje financiranja institucij v Uniji. Zato bi moralo za zahtevo glede likvidnostnega kritja veljati obdobje opazovanja. Komisija bi morala biti pooblaščena, da na podlagi zadevnih ugotovitev in poročil EBA sprejme delegirane akte, s katerimi pravočasno uvede podrobno opredeljeno in usklajeno zahtevo glede likvidnostnega kritja za Unijo. Vsak delegirani akt, s katerim se uvaja zahteva glede likvidnostnega kritja, bi moral biti zaradi zagotavljanja vsesplošne usklajenosti na področju regulacije likvidnosti primerljiv z zahtevo glede likvidnostnega kritja iz dokončnega mednarodnega okvira za merjenje, standarde in spremljanje likvidnostnega tveganja BCBS ter obenem upoštevati posebnosti Unije in nacionalne posebnosti.
(102)
EBA bi moral v ta namen v obdobju opazovanja med drugim pregledati in oceniti ustreznost praga za likvidna sredstva prve stopnje, ki bi moral biti 60-odstoten, zgornje meje prilivov, ki bi morala znašati 75 % odlivov, in postopno uvajanje zahteve po likvidnostnem kritju, od višine 60 %, kolikor bi znašala 1. januarja 2015, do 100 %. EBA bi moral pri ocenjevanju enotnih opredelitev likvidnih sredstev in pri poročanju o njih upoštevati opredelitev visokokakovostnih likvidnih sredstev (HQLA), ki jo je priravil BCBS, ter posebnosi Unije in in nacionalne posebnosti. Če bi potrebe institucij, ustanovljene v Uniji, po likvidnih sredstvih presegale razpoložljivost teh likvidnih sredstev v tej valuti, bi moral EBA te valute opredeliti, enkrat letno pa bi moral tudi preučiti, ali bi bilo treba uporabiti odstopanja, vključno s tistimi, ki so opredeljena v tej uredbi. Enkrat letno bi moral tudi preučiti, ali bi morale institucije, ustanovljene v Uniji, ob uporabi katerega koli od teh odstopanj in odstopanj, ki so že opredeljena v tej uredbi, izpolnjevati dodatne pogoje oziroma ali bi bilo treba ponovno pregledati obstoječe pogoje. Zadevne ugotovitve bi moral navesti v letnem poročilu, ki ga predloži Komisiji.
(103)
Da bi povečali učinkovitost in zmanjšali upravno breme, bi moral EBA vzpostaviti usklajen okvir poročanja na podlagi usklajenega niza standardov za likvidnostne zahteve, ki bi se uporabljal v vsej Uniji. V ta namen bi moral pripraviti enotne obrazce za poročanje in informacijsko-tehnološke rešitve ter pri tem upoštevati določbe iz te uredbe in iz Direktive 2013/36/EU. Dokler likvidnostne zahteve ne začnejo veljati v celoti, bi institucije morale še naprej izpolnjevati nacionalne zahteve glede poročanja.
(104)
EBA bi moral v sodelovanju z ESRB objaviti smernice o načelih uporabe likvidnih sredstev v stresni situaciji.
(105)
Ne bi smelo biti samoumevno, da bodo institucije, kadar imajo težave pri izpolnjevanju svojih plačilnih obveznosti, prejele likvidnostno podporo od drugih institucij, ki so del iste skupine. Pod strogimi pogoji in s soglasjem vseh vpletenih pristojnih organov pa bi morali imeti pristojni organi možnost opustiti uporabo zahteve glede likvidnosti za posamezne institucije in zanje uporabiti konsolidirano zahtevo, s tem pa institucijam omogočiti centralno upravljanje njihove likvidnosti na ravni skupine ali podskupine.
(106)
V tem smislu bi morali biti v primerih, ko opustitev zahteve ni dovoljena, likvidnostni tokovi med dvema institucijama iste skupine, ki sta predmet konsolidiranega nadzora - ko bo zahteva glede likvidnosti postala zavezujoč ukrep - upravičeni do prednostne stopnje prilivov in odlivov le, če so bili vzpostavljeni vsi potrebni zaščitni ukrepi. Takšne posebne prednostne obravnave bi bilo treba natančno opredeliti in povezati z izpolnitvijo številnih strogih in nepristranskih pogojev. Posebno obravnavo, ki se uporabi za določen likvidnostni tok znotraj ene skupine, bi bilo treba določiti z metodologijo, ki temelji na objektivnih merilih in parametrih, da bi določili specifične ravni prilivov in odlivov med zadevno institucijo in nasprotno stranko. Na podlagi ugotovitev in poročila EBA bi morala biti Komisija pooblaščena, da po potrebi in kot del delegiranih aktov, ki jih sprejme v skladu s to Uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti, sprejme delegirane akte, v katerih opredeli te posebne obravnave znotraj ene skupine, tozadevno metodologijo in objektivna merila ter postopek sprejemanja skupne odločitve o oceni navedenih meril.
(107)
Obveznice, izdane s strani irske nacionalne agencija za upravljanje (National Asset Management Agency - NAMA), so še posebno pomembne za okrevanje irskega bančnega sistema; izdane so bile s predhodno odobritvijo držav članic, Komisija pa jih je odobrila kot državno pomoč in kot podporni ukrep, s katerim naj bi iz bilanc stanja nekaterih kreditnih institucij izločilislabe terjatve. Izdaja takšnih obveznic, ki sta jo kot prehodni ukrep podprli Komisija in ECB, je sestavni del prestrukturiranja irskega bančnega sistema. Za takšne obveznice jamči irska vlada, monetarni organi pa jih priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem. Komisija bi morala v delegiranem aktu, ki ga sprejme v skladu s to uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti,preučiti specifične mehanizme za ohranitev predhodno veljavnih pravil za prenosljiva sredstva, ki jih izdajo ali za katere jamčijo subjekti z dovoljenjem Unije za državno pomoč. Komisija bi v zvezi s tem morala upoštevati dejstvo, da bi bilo treba institucijam, ki izračunavajo zahteve glede likvidnostnega kritja v skladu s to uredbo, dovoliti, da nadrejene obveznice agencije NAMA do decembra 2019 uvrstijo med sredstva izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti.
(108)
Podobno velja za obveznice, ki jih izdaja španska družba za upravljanje; te so posebno pomembne za okrevanje španskega bančnega sistema in so prehodni ukrep, ki sta ga Komisija in ECB podprli kot sestavni del prestrukturiranja španskega bančnega sistema. Ker je izdaja teh obveznic določena v memorandumu o soglasju o posebnem političnem pogojevanju v finančnem sektorju, ki so ga 23. julija 2012 podpisali Komisija in španski organi, mora prenos sredstev odobriti Komisija, saj gre za ukrep državne pomoči, s katerim naj bi iz bilanc stanja nekaterih kreditnih institucij izločili slabe terjatve, v obsegu do katerega za obveznice jamči španska vlada in jih monetarni organi priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem Komisij bi morala v delegiranih aktih, ki jih sprejme v skladu s to Uredbo o določitvi zahteve glede kritja likvidnosti, preučiti specifične mehanizme za ohranitev predhodno veljavnih pravil za prenosljiva sredstva, ki jih izdajo ali za katere jamčijo subjekti z dovoljenjem Unije za državno pomoč. Komisija bi v zvezi s tem morala upoštevati, da bi bilo treba institucijam, ki izračunavajo zahteve glede kritja likvidnosti v skladu s to uredbo, dovoliti, da nadrejene obveznice španske družbe za upravljanje do decembra 2023 uvrstijo med sredstva izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti.
(109)
Komisija bi na podlagi poročil, katere mora predložiti EBA in pri pripravi predloga delegiranega akta o likvidnostnih zahtevah morala tudi preučiti, ali bi bilo treba na enak način obravnavati nadrejene obveznice, ki jih izdajo podobni subjekti, kot sta irska NAMA in španska družba za upravljanje, ki so z enakim namenom ustanovljeni v kateri koli drugi državi članici in so posebno pomembni za okrevanje bank, če za te obveznice jamčijo centralne ravni zadevne države članice in jih monetarni organi priznavajo za primerno zavarovanje s premoženjem.
(110)
EBA bi moral pri pripravi osnutka regulativnih tehničnih standardov v skladu s členom 411(3) preučiti možnost uporabe standardiziranega pristopa na podlagi preteklih podatkov kot metode za merjenje dodatnega odliva.
(111)
Do uvedbe količnika neto stabilnih virov financiranja kot zavezujočega minimalnega standarda bi morale institucije izpolnjevati splošno obveznost glede financiranja. Splošna obveznost glede financiranja ni zahteva po količniku. Če se pred uvedbo količnika neto stabilnih virov financiranja z nacionalnim predpisom kot minimalni standard uvede količnik stabilnih virov financiranja, bi morale institucije ustrezno izpolnjevati ta minimalni standard.
(112)
Poleg kratkoročnih likvidnostnih potreb bi morale institucije sprejeti tudi strukture financiranja, ki so dolgoročno stabilne. BCBS se je decembra 2010 dogovoril, da bo NSFR do 1. januarja 2018 prešel na minimalni standard ter da bo BCBS vzpostavil stroge postopke poročanja za spremljanje količnika v prehodnem obdobju in bo še naprej pregledoval posledice teh standardov za finančne trge, zagotavljanje kreditiranja in gospodarsko rast ter po potrebi obravnaval nenačrtovane posledice. BCBS se je tako strinjal, da bo za NSFR veljalo obdobje opazovanja in bo vključeval klavzulo o pregledu. V tem okviru bi morala EBA na podlagi poročanja, ki se zahteva s to uredbo, oceniti, kako bi morala biti zasnovana zahteva po stabilnem financiranju. Na podlagi te ocene bi morala Komisija poročati Evropskemu parlamentu in Svetu ter jima posredovati morebitne ustrezne predloge za uvedbo takšne zahteve do leta 2018.
(113)
Pomanjkljivosti pri korporativnem upravljanju številnih institucij so prispevale k prekomernemu in nepremišljenemu prevzemanju tveganj v bančnem sektorju, kar je povzročilo propad posameznih institucij in sistemske težave.
(114)
Zaradi lažjega spremljanja praks korporativnega upravljanja institucij in izboljšanja tržne discipline bi morale institucije javno razkriti svoje ureditve korporativnega upravljanja. Njihovi upravljalni organi bi morali potrditi in objaviti izjavo, na podlagi katere bi se javnosti zagotovilo, da so te ureditve ustrezne in učinkovite.
(115)
Zaradi raznovrstnosti poslovnih modelov institucij na notranjem trgu bi bilo treba podrobno pregledati nekatere dolgoročne strukturne zahteve, kot je količnik neto stabilnih virov financiranja in količnik finančnega vzvoda, da bi spodbujali raznovrstnost zanesljivih bančnih struktur, ki delujejo in bi tudi v prihodnje morale delovati v korist gospodarstvu Unije.
(116)
Za neprekinjeno zagotavljanje finančnih storitev gospodinjstvom in podjetjem je potrebna stabilna struktura financiranja. Dolgoročni tokovi financiranja v finančnih sistemih številnih držav članic, ki temeljijo na bankah, imajo na splošno lahko drugačne lastnosti kot tisti na mednarodnih trgih. Poleg tega so bile morda v državah članicah razvite posebne strukture financiranja za zagotavljanje stabilnega financiranja dolgoročnih naložb, vključno z decentraliziranimi bančnimi strukturami za usmerjanje likvidnosti ali specializiranimi hipotekarnimi vrednostnimi papirji, s katerimi se trguje na izjemno likvidnih trgih ali so dobrodošla naložba dolgoročnih vlagateljev. Te strukturne dejavnike bi bilo treba skrbno preučiti. Zato je nujno, da EBA in ESRB, potem ko bodo dokončno oblikovani mednarodni standardi, na podlagi poročil, ki so zahtevana v tej uredbi, in ob celovitem upoštevanju raznovrstnosti struktur financiranja na bančnem trgu Unije ocenita, kako bi morala biti zasnovana zahteva o stabilnem financiranju.
(117)
Za zagotovitev postopnega približevanja med ravnijo kapitala in bonitetnimi prilagoditvami, ki se uporabljajo za opredelitev kapitala v Uniji in opredelitev kapitala iz te uredbe v prehodnem obdobju, bi bilo treba zagotoviti postopno uvajanje zahtev glede kapitala iz te uredbe. Zagotoviti je treba tudi, da je to postopno uvajanje skladno z nedavnimi izboljšavami zahtevanih ravni kapitala in opredelitve kapitala v državah članicah. Zato bi morali pristojni organi v prehodnem obdobju znotraj opredeljene spodnje in zgornje meje določiti, kako hitro se bodo uvedle zahtevana raven kapitala in bonitetne prilagoditve iz te uredbe.
(118)
Zaradi lažjega nemotenega prehoda z različnih bonitetnih prilagoditev, ki se trenutno uporabljajo v državah članicah, na sklop bonitetnih prilagoditev iz te uredbe bi morali pristojni organi v prehodnem obdobju še naprej naprej imeti možnost zahtevati, da institucije v omejenem obsegu izvedejo bonitetne prilagoditve kapitala, ki pomenijo odstopanje od te uredbe.
(119)
Da bi imele institucije na voljo dovolj časa za doseganje novih potrebnih ravni in opredelitve kapitala, bi bilo treba nekatere kapitalske instrumente, ki ne ustrezajo opredelitvi kapitala iz te uredbe, med 1. januarjem 2013 in 31. decembrom 2021 postopno izključiti. Hkrati bi bilo treba določene instrumente, vplačane s strani države, v celoti priznati v kapitalu za omejeno obdobje. Poleg tega bi se moral vplačani presežek kapitala, povezan s postavkami, ki se v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES štejejo za kapital, v določenih okoliščinah šteti za navaden lastniški temeljni kapital.
(120)
Da bi zagotovili postopno približevanje k enotnim pravilom o razkritju s strani institucij, s čimer bi udeležencem na trgu zagotavljali točne in celovite informacije v zvezi s profilom tveganosti posameznih institucij, bi bilo treba zahteve po razkritju uvesti postopoma.
(121)
Da bi pri uporabi te uredbe upoštevali razvoj dogodkov na trgu in izkušnje, bi morala Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročila, po potrebi skupaj z zakonodajnimi predlogi, o možnem učinku kapitalskih zahtev na gospodarski cikel minimalnih kapitalskih zahtev, kapitalskih zahtevah za izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice, velikih izpostavljenostih, likvidnostnih zahtevah, finančnem vzvodu, izpostavljenostih do prenesenega kreditnega tveganja, kreditnem tveganju nasprotne stranke in metodi originalne izpostavljenosti, izpostavljenostih na drobno, opredelitvi sprejemljivega kapitala ter ravni uporabe te uredbe.
(122)
Glavni namen pravnega okvira za kreditne institucije bi moral biti zagotavljanje delovanja ključnih storitev za realno gospodarstvo ob hkratnem omejevanju nevarnosti moralnega hazarda. Eno od pomembnih sredstev za dosego tega cilja bi lahko bila strukturna ločitev dejavnosti bančništva na drobno od dejavnosti investicijskega bančništva znotraj bančnih skupin. Zato nobena določba sedanjega regulativnega okvira ne bi smela preprečevati uvedbe ukrepov za dejansko ločitev takšnih dejavnosti. Komisija bi morala analizirati vprašanje strukturne ločitve dejavnosti v Uniji ter Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
(123)
Da bi zaščitili vlagatalje in ohranili finančno stabilnost, bi bilo treba državam članicam dovoliti, da sprejmejo strukturne ukrepe, v skladu s katerimi bi morale kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v zadevni državi članici, zmanjšati izpostavljenosti do različnih pravnih subjektov glede na njihove dejavnosti, vendar ne glede na lokacijo teh dejavnosti. Takšni ukrepi pa bi se pred uveljavitvijo prihodnjega pravnih aktov, s katerim bi bili izrecno usklajeni, smeli odobriti le, če bi bili izpolnjeni strogi pogoji, saj bi v nasprotnem primeru lahko povzročili razdrobitev notranjega trga in torej imeli negativen učinek.
(124)
Za podrobno določitev zahtev iz te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi s tehničnimi prilagoditvami te uredbe, da bi se pojasnile opredelitve za zagotovitev enotne uporabe te uredbe ali upošteval razvoj dogodkov na finančnih trgih; uskladila terminologija o naknadnih zadevnih aktih in okvirne opredelitve v skladu s temi akti; prilagodile določbe te uredbe o kapitalu, da bi se upošteval napredek v zvezi z računovodskimi standardi ali pravom Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks; razširili seznami kategorij izpostavljenosti za namene standardiziranega pristopa ali pristopa IRB zaradi upoštevanja dogajanja na finančnih trgih; prilagodili določeni zneski, pomembni za te kategorije izpostavljenosti zaradi upoštevanja učinkov inflacije; prilagodila seznam in klasifikacija zunajbilančnih postavk ter prilagodile posebne določbe in tehnična merila za obravnavanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, standardiziranega pristopa in pristopa IRB, zmanjševanja kreditnega tveganja, listinjenja, operativnega tveganja, tržnega tveganja, likvidnosti, finančnega vzvoda in razkritja zaradi upoštevanja dogajanja na finančnih trgih ali sprememb računovodskih standardov ali zakonodaje Unije ali v zvezi z zbliževanjem nadzorniških praks in merjenjem tveganja ter upoštevali rezultati pregleda različnih zadev, ki se nanašajo na področje uporabe Direktive 2004/39/ES.
(125)
Prav tako bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 PDEU v zvezi z določanjem začasnega znižanja ravni kapitala ali uteži tveganja iz te uredbe, da bi se upoštevale posebne okoliščine; pojasnilo izvzetje nekaterih izpostavljenosti iz uporabe določb te uredbe o velikih izpostavljenostih; podrobno opredelili zneske, pomembne za izračun kapitalskih zahtev za trgovalno knjigo, da se upošteva dogajanje na ekonomskem in monetarnem področju; prilagodile kategorije investicijskih podjetij, upravičene do nekaterih odstopanj od zahtevanih ravni kapitala za upoštevanje dogajanja na finančnih trgih; pojasnila zahteva, da imajo investicijska podjetja kapital, ki je enak eni četrtini njihovih stalnih splošnih stroškov iz predhodnega leta za zagotovitev enotne uporabe te uredbe; določili sestavine kapitala, od katerih se odbijejo naložbe institucije v instrumente zadevnih subjektov; uvedle dodatne prehodne določbe v zvezi z obravnavo aktuarskih dobičkov in izgub pri merjenju pokojninskih obveznosti z določenimi pravicami institucij. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(126)
V skladu z izjavo (št. 39) o členu 290 PDEU bi se morala Komisija pri pripravi osnutkov delegiranih aktov na področju finančnih storitev v skladu z ustaljeno prakso še naprej posvetovati s strokovnjaki, ki jih imenujejo države članice.
(127)
S tehničnimi standardi v finančnih storitvah je treba zagotoviti usklajenost, enotne pogoje in ustrezno varstvo vlagateljev, investitorjev in potrošnikov po vsej Uniji. Ker je EBA organ z visoko specializiranimi strokovnjaki, bi bilo učinkovito in ustrezno, da se mu zaupa priprava osnutkov regulativnih in izvedbenih tehničnih standardov, ki ne vključujejo odločitev glede politik, ti osnutki pa se predložijo Komisiji. EBA bi moral pri pripravljanju tehničnih standardov zagotoviti učinkovitost notranjeorganizacijskih postopkov in postopkov poročanja. Obrazci za poročanje bi morali biti sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucij.
(128)
Komisija bi morala sprejeti osnutek regulativnih tehničnih standardov, ki ga pripravi EBA na področju vzajemnih institucij, zadružnih institucij, hranilnic ali podobnih institucij, nekaterih kapitalskih instrumentov, bonitetnih prilagoditev, odbitkov od kapitala, instrumentov dodatnega kapitala, manjšinskih deležev, pomožnih bančnih storitev, obravnavanja prilagoditve kreditnemu tveganju, verjetnosti neplačila, izgube ob neplačilu, pristopov do tehtanja tvegane aktive, zbliževanja nadzorniških praks, likvidnosti in prehodnih ureditev za kapital na podlagi delegiranih aktov v skladu s členom 290 PDEU in členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija in EBA bi morala zagotoviti, da bi lahko te standarde in zahteve uporabljale vse zadevne institucije na način, ki bi ustrezal naravi, obsegu in zapletenosti teh institucij in njihovih dejavnosti.
(129)
Izvajanje nekaterih delegiranih aktov, ki jih predvideva ta uredba, na primer delegiranih aktov glede zahteve glede likvidnostnega kritja, bi lahko imelo bistven učinek na nadzorovane institucije in realno gospodarstvo. Komisija bi morala poskrbeti, da bosta Evropski parlament in Svet še pred objavo delegiranih aktov vedno dobro seznanjena z aktualnim razvojem dogodkov na mednarodni ravni in stališči Komisije.
(130)
Komisija bi morala biti pooblaščena tudi za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov, ki jih razvije EBA v zvezi s konsolidacijo, skupnimi odločitvami, poročanjem, razkritjem, izpostavljenostmi, zavarovanimi s hipotekami, ocenjevanjem tveganja, pristopi za tehtanje tvegane aktive, utežmi tveganja in specifikacijami določenih izpostavljenosti, obravnavanjem opcij in nakupnih bonov, pozicijami v lastniških instrumentih in tujih valutah, uporabo notranjih modelov, finančnim vzvodom ter zunajbilančnimi postavkami z uporabo izvedbenih aktov v skladu s členom 291 PDEU in v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
(131)
Glede na podrobnosti in število regulativnih tehničnih standardov, ki se jih bo sprejelo v skladu s to uredbo, bi se moralo v primeru, da Komisija sprejme regulativni tehnični standard, ki je enak osnutku regulativnega tehničnega standarda, ki gaje predložil EBA obdobje, v katerem lahko Evropski parlament ali Svet nasprotuje regulativnemu tehničnemu standardu, kadar je to ustrezno, podaljšati za en mesec. Komisija bi si morala prizadevati za pravočasno sprejetje regulativnih tehničnih standardov, da bi Evropski parlament in Svet lahko izkoristila celotno obdobje pregleda, saj je treba upoštevati obseg in zapletenost regulativnih tehničnih standardov ter podrobnosti poslovnikov Evropskega parlamenta in Sveta, njun delovni koledar in njuno sestavo.
(132)
Da bi zagotovil visoko stopnjo preglednosti, bi moral EBA začeti posvetovanja o osnutku tehničnih standardov iz te uredbe. EBA in Komisija bi morala čim hitreje začeti pripravljati poročila o likvidnostnih zahtevah in finančnem vzvodu, kot so določena v tej uredbi.
(133)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (18).
(134)
V skladu s členom 345 PDEU, v katerem je določeno, da Pogodbi v ničemer ne posegata v lastninskopravno ureditev v državah članicah, ta uredba ne diskriminira pozitivno ali negativno nobene vrste lastništva, ki spada na področje njene uporabe.
(135)
Opravljeno je bilo posvetovanje z Evropskim nadzornikom za varstvo podatkov v skladu s členom 28(2) Uredbe (ES) št 45/2001, ki je sprejel mnenje (19).
(136)
Uredba (EU) št. 648/2012 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
DEL 1
SPLOŠNE DOLOČBE
NASLOV I
PODROČJE UREJANJA, PODROČJE UPORABE IN OPREDELITEV POJMOV
Člen 1
Področje uporabe
Ta uredba določa enotna pravila o splošnih bonitetnih zahtevah, ki jih morajo izpolnjevati institucije, nadzorovane v skladu z Direktivo 2013/36/EU kar zadeva:
(a)
kapitalskih zahtev v zvezi s popolnoma merljivimi, enotnimi in standardiziranimi elementi kreditnega tveganja, tržnega tveganja, operativnega tveganja in tveganja poravnave;
(b)
zahteve, ki omejujejo velike izpostavljenosti;
(c)
po začetku veljavnosti delegiranega akta iz člena 460 likvidnostne zahteve v zvezi s popolnoma merljivimi, enotnimi in standardiziranimi elementi likvidnostnega tveganja;
(d)
zahteve glede poročanja v zvezi s točkami (a), (b) in (c) in finančnim vzvodom;
(e)
zahteve po javnem razkritju.
Ta uredba ne ureja zahtev glede razkritja, ki veljajo za pristojne organe na področju bonitetnih predpisov in nadzora institucij, kot je določeno v Direktivi 2013/36/EU.
Člen 2
Nadzorniška pooblastila
Zaradi zagotovitve skladnosti s to uredbo imajo pristojni organi pooblastila in upoštevajo postopke iz Direktive 2013/36/EU.
Člen 3
Uporaba strožjih zahtev s strani institucij
Ta uredba institucijam ne preprečuje, da bi imele več kapitala in njihovih sestavnih delov ali da bi uporabljale strožje ukrepe, kot je zahtevano v tej uredbi.
Člen 4
Opredelitve pojmov
1. V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"kreditna institucija" pomeni družbo, katere dejavnost je sprejemanje vlog ali drugih vračljivih sredstev od javnosti in dajanje kreditov za svoj račun;
(2)
"investicijsko podjetje" pomeni osebo, opredeljeno v točki (1) člena 4(1) Direktive 2004/39/ES, za katero veljajo zahteve, določene z navedeno direktivo, razen:
(a)
kreditnih institucij;
(b)
lokalnih podjetij;
(c)
podjetij, ki niso pooblaščena za opravljanje pomožnih storitev iz točke (1) dela B Priloge I k Direktivi 2004/39/ES in opravljajo le eno ali več investicijskih storitev ali dejavnosti iz točk (1), (2), (4) in (5) oddelka A Priloge I k navedeni direktivi ter ne smejo upravljati denarja ali vrednostnih papirjev svojih strank in zato ne morejo nikoli stopiti v dolžniško razmerje z njimi;
(3)
"institucija" pomeni kreditno institucija ali investicijsko podjetje;
(4)
"lokalno podjetje" pomeni podjetje, ki za svoj račun posluje na trgih s finančnimi standardiziranimi terminskimi pogodbami ali opcijami ali drugimi izvedenimi finančnimi instrumenti ter na gotovinskih trgih izključno z namenom varovanja pozicij na trgih izvedenih finančnih instrumentov ali ki posluje za račune drugih članov teh trgov in za katero jamčijo klirinški člani istih trgov, če odgovornost za zagotavljanje izvajanja sklenjenih pogodb takšnih podjetij prevzamejo klirinški člani istih trgov;
(5)
"zavarovalnica" pomeni zavarovalnico, kakor je opredeljena v točki (1) člena 13 Direktive 2009/138/ES Evropskega Parlamenta in Sveta z dne 25. novembra 2009 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti zavarovanja in pozavarovanja (Solventnost II) (20);
(6)
"pozavarovalnica" pomeni pozavarovalnico, kakor je opredeljena v točki (4) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(7)
"kolektivni naložbeni podjem" ali "KNP" pomeni KNPVP, kot je opredeljen v členu 1(2) Direktive 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (21), kar vključuje, če ni določeno drugače, subjekte tretjih držav, ki opravljajo podobne dejavnosti in so predmet nadzora v skladu z zakonodajo Unije ali zakonodajo tretje države, v kateri veljajo nadzorne in regulativne, ki so vsaj enakovredne zahtevam, ki veljajo v Uniji, AIS, kot je opredeljen v členu 4(1)(a) Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2011 o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov (22), ali AIS iz tretjih držav, kot je opredeljen v členu 4(1)(aa) navedene direktive, ali KNPVP
(8)
"subjekt javnega sektorja" pomeni nekomercialen upravni organ, odgovoren enotam centralne, regionalne ali lokalne ravni države ali organom, ki izvaja enake pristojnosti kot regionalne ravni države in lokalni organi, ali nekomercialno podjetje, ki je v lasti centralnih, regionalnih ali lokalnih ravni držav ali pa so ga te ustanovile in ga financirajo ter ki ima sporazume o izrecnem jamstvu in lahko vključuje samoupravne organe, regulirane z zakonodajo, ki so pod javnim nadzorom.
(9)
"upravljalni ni organ" pomeni upravljani organ kot je opredeljen v točki (7) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(10)
"višje vodstvo" pomeni višje vodstvo kot je opredeljeno v točki 9 člena 3(1) 4 Direktive 2013/36/EU;
(11)
"sistemsko tveganje" pomeni sistemsko tveganje kot je opredeljeno v točki (10) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(12)
"modelsko tveganje" pomeni modelsko tveganje kot e opredljeno v točki (11) člena 3(1) Direktive 2013/36/EU;
(13)
"originator" pomeni subjekt, ki:
(a)
je sam ali prek povezanih subjektov neposredno ali posredno sodeloval pri izvorni pogodbi, s katero so nastale obveznosti ali pogojne obveznosti dolžnika ali morebitnega dolžnika, ki predstavljajo izpostavljenosti, ki se listinijo; ali
(b)
za lastni račun odkupi izpostavljenosti tretje osebe, nato pa jih olistini;
(14)
"sponzor" pomeni institucijo, ki ni institucija v vlogi originatorja, ki ustanovi in upravlja program komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem ali drugo shemo listinjenja, ki odkupuje izpostavljenosti od subjektov tretjih oseb;
(15)
"nadrejena oseba" pomeni:
(a)
nadrejeno družbo v smislu člena 1 in 2 Direktive 83/349/EGS;
(b)
za namene oddelka IIpoglavij 3 in 4 naslova VII in naslova VIII Direktive 2013/36/EU in dela 5 te uredbe nadrejeno podjetje v smislu člena 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli družbo, ki dejansko izvaja prevladujoč vpliv nad drugo družbo;
(16)
"podrejena družba" pomeni:
(a)
podrejeno podjetje v smislu členov 1 in 2 Direktive 83/349/EGS,
(b)
podrejeno podjetje v smislu člena 1(1) Direktive 83/349/EGS in katero koli podjetje, nad katerim nadrejena oseba dejansko izvaja prevladujoč vpliv.
Podrejene družbe podrejenih družb se prav tako štejejo za podrejene družbe tiste družbe, ki je nadrejena oseba njihove nadrejene osebe;
(17)
"podružnica" pomeni poslovno enoto, ki je pravno odvisen del institucije in neposredno izvaja vse ali nekatere posle, ki so del dejavnosti institucij;
(18)
"družba za pomožne storitve" pomeni družbo, katere osnovna dejavnost je lastništvo ali upravljanje premoženja, izvajanje storitev obdelave podatkov ali katera koli druga podobna dejavnost, ki je pomožna glede na osnovno dejavnost ene ali več institucij;
(19)
"družba za upravljanje" pomeni družbo za upravljanje, kot je opredeljena vtočki (5) člena 2 Direktive 2002/87/ES, in UAIS, kot je opredeljen v členu 4(1)(b) Direktive 2011/61/EU, vključno, če ni določeno drugače, s subjekti iz tretjih držav, ki opravljajo podobne dejavnosti in so predmet zakonodaje tretje države, v kateri veljajo zahteve glede nadzora in regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji;
(20)
"finančni holding" pomeni finančno institucijo, katere podrejene družbe so izključno ali pretežno institucije ali finančne institucije, pri čemer je vsaj ena od teh podrejenih družb institucija, in ki ni mešani finančni holding;
(21)
"mešani finančni holding" pomeni mešani finančni holding kot je opredeljen v točki (15) člena 2 Direktive 2002/87/ES;
(22)
"mešani poslovni holding" pomeni nadrejeno osebo, ki ni finančni holding ali institucija ali mešani finančni holdingin ki ima med podrejenimi družbami vsaj eno institucijo;
(23)
"zavarovalnica tretje države" pomeni zavarovalnico tretje države, kot je opredeljena v točki (3) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(24)
"pozavarovalnica tretje države" pomeni pozavarovalnico tretje države, kot je opredeljena v točki (6) člena členu 13 Direktive 2009/138/ES;
(25)
"priznana investicijska podjetja tretje države" pomeni podjetja, ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(a)
če bi imela sedež v Uniji, bi spadala v okvir opredelitve investicijskega podjetja;
(b)
so pridobila dovoljenje v tretji državi;
(c)
za njih veljajo bonitetna pravila in ta pravila upoštevajo, pri čemer so ta pravila po mnenju pristojnih organov vsaj tako stroga kot pravila iz te uredbe ali Direktive 2013/36/EU;
(26)
"finančna institucija" pomeni družbo, ki ni institucija in katere osnovna dejavnost je pridobivanje kapitalskih deležev ali opravljanje ene ali več dejavnosti iz točk 2 do 12 in točke 15 Priloge I k Direktivi 2013/36/EU, vključno s finančnimi holdingi, mešanimi finančnimi holdingi, plačilnimi institucijami v smislu Direktive 2007/64/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2007 o plačilnih storitvah na notranjem trgu (23) in družbe za upravljanje, ne vključuje pa zavarovalnih holdingov in mešanih zavarovalnih holdingov kot so opredeljeni v točki (g) člena 212(1) Direktive 2009/138/ES;
(27)
"subjekt finančnega sektorja" pomeni kar koli od naslednjega:
(a)
institucijo;
(b)
finančno institucijo;
(c)
družbo za pomožne storitve, vključeno v konsolidiran finančni položaj institucije;
(d)
zavarovalnico;
(e)
zavarovalnico tretje države;
(f)
pozavarovalnico;
(g)
pozavarovalnico tretje države;
(h)
zavarovalni holding;
(i)
mešani poslovni holding;
(j)
mešani zavarovalni holding, kot je opredeljen v točki (g) člena 212(1) Direktive 2009/138/ES;
(k)
družbo, ki je izključena iz področja uporabe Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 4 navedene direktive;
(l)
družbo tretje države, katere glavna dejavnost je primerljiva s katerim koli subjektom iz točk (a) do (k);
(28)
"nadrejena institucija v državi članici" pomeni institucijo v državi članici, ki ima podrejeno družbo, ki je institucija ali finančna institucija, ali ki je udeležena v taki instituciji ali finančni instituciji in sama ni podrejena družba druge institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(29)
"EU nadrejena institucija" pomeni nadrejeno institucijo v državi članici, ki ni podrejena družba druge institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(30)
"nadrejeni finančni holding v državi članici" pomeni finančni holding, ki sam ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(31)
"EU nadrejeni finančni holding" pomeni nadrejeni finančni holding v državi članici, ki ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali drugega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(32)
"nadrejeni mešani finančni holding v državi članici" pomeni mešani finančni holding, ki sam ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v isti državi članici ali finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v isti državi članici;
(33)
"EU nadrejeni mešani finančni holding" pomeni nadrejeni mešani finančni holding v državi članici, ki ni podrejena družba institucije z dovoljenjem v kateri koli drugi državi članici ali drugega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ustanovljenega v kateri koli drugi državi članici;
(34)
"centralna nasprotna stranka" ali "CNS" pomeni CNS, kot je opredeljena v točki (1) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012;
(35)
"udeležba" pomeni udeležbo v smislu prvega stavka člena 17 Četrte direktive Sveta 78/660/EGS z dne 25. julija 1978 o letnih računovodskih izkazih posameznih vrst družb (24) ali neposredno ali posredno imetništvo 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(36)
"kvalificirani delež" pomeni neposredni ali posredni delež v družbi, ki predstavlja 10 % ali več kapitala ali glasovalnih pravic ali ki omogoča pomemben vpliv na upravljanje zadevne družbe;
(37)
"obvladovanje" pomeni razmerje med nadrejenim in podrejenim podjetjem, kot je opredeljeno v členu 1 Direktive 83/349/EGS ali, kadar je ustrezno, računovodskih standardih, ki se uporabljajo za institucijo na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, ali podobno razmerje med katero koli fizično ali pravno osebo in družbo;
(38)
"tesna povezanost" pomeni položaj, ko sta dve ali več fizičnih ali pravnih oseb povezane na enega od naslednjih načinov:
(a)
udeležba v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala podjetja;
(b)
obvladovanje;
(c)
stalno povezanostjo obeh ali vseh z isto tretjo osebo preko razmerja obvladovanja;
(39)
"skupina povezanih strank" pomeni kar koli od naslednjega:
(a)
dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, ki, če ni dokazano nasprotno, predstavljajo eno samo tveganje, ker ena od njih neposredno ali posredno obvladuje drugo ali druge;
(b)
dve ali več fizičnih ali pravnih oseb, med katerimi ni razmerja, ki predstavlja obvladovanje, kot je opisano v točki (a), vendar je treba šteti, da predstavljajo eno samo tveganje, ker so med seboj tako povezane, da bi v primeru finančnih težav, zlasti težav s financiranjem ali odplačilom, ene od njih verjetno imele težave s financiranjem ali odplačilom tudi druge;
Ne glede na točki (a) in (b), kadar centralna raven države neposredno obvladuje več kot eno fizično ali pravno osebo ali pa je z njimi neposredno povezana, celote, ki jo sestavljajo centralna raven države in vse fizične ali pravne osebe, ki jih neposredno ali posredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki so v skladu s točko (b), ni nujno treba šteti za skupino povezanih strank. Namesto tega se lahko obstoj skupine povezanih strank, ki jo sestavljajo centralna raven države ter druge fizične in pravne osebe, oceni posebej za vsako osebo, ki jo neposredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki je neposredno povezana v skladu s točko (b), ter za vse fizične in pravne osebe, ki jih ta oseba neposredno obvladuje v skladu s točko (a) ali ki so s to osebo povezane v skladu s točko (b), vključno s centralno ravnjo države. Enako velja v primeru enot regionalne ali lokalne ravni držav, za katere se uporablja člen 115(2);
(40)
"pristojni organ" pomeni javni organ ali telo, ki je v skladu z nacionalno zakonodajo uradno priznan in pooblaščen za nadzor institucij kot del delujočega sistema nadzora v zadevni državi članici;
(41)
"konsolidacijski nadzornik" pomeni pristojni organ, ki je odgovoren za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi nad EU nadrejenimi institucijami in institucijami, ki jih obvladujejo EU nadrejeni finančni holdingi ali EU nadrejeni mešani finančni holdingi;
(42)
"dovoljenje" pomeni instrument, ki ga v kateri koli obliki izdajo organi in s katerim se dodeli pravica do opravljanja dejavnosti;
(43)
"matična država članica" pomeni državo članico, v kateri je institucija pridobila dovoljenje;
(44)
"država članica gostiteljica" pomeni državo članico, v kateri ima institucija podružnico ali v kateri opravlja storitve;
(45)
"centralne banke ESCB" pomenijo nacionalne centralne banke, ki so članice Evropskega sistema centralnih bank (ESCB), in Evropsko centralno banko (ECB);
(46)
"centralne banke" pomenijo centralne banke ESCB in centralne banke tretjih držav;
(47)
"konsolidirani položaj" pomeni položaj, ki je posledica uporabe zahtev iz te uredbe v skladu s poglavjem 2 naslova II, dela 1, za eno institucijo, kot če bi ta skupaj z eno ali več drugih subjektov predstavljala eno samo institucijo;
(48)
"konsolidirana podlaga" pomeni na podlagi konsolidiranega položaja;
(49)
"subkonsolidirana podlaga" pomeni na podlagi konsolidiranega položaja nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga z izključitvijo podskupine subjektov, ali na podlagi konsolidiranega položaja nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, ki ni končna nadrejena institucija, finančni holding oziroma mešani finančni holding;
(50)
"finančni instrumenti" pomenijo kar koli od naslednjega:
(a)
pogodbe, ki eni stranki prinašajo finančno terjatev, drugi stranki pa finančno obveznost ali lastniški instrument;
(b)
instrument iz oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES;
(c)
izvedeni finančni instrument;
(d)
primarni finančni instrument;
(e)
denarni instrument.
Instrumenti iz točk (a), (b) in (c) so finančni instrumenti le, če njihova vrednost izhaja iz cene osnovnega finančnega instrumenta ali druge osnovne postavke, stopnje ali indeksa;
(51)
"ustanovnikapital" pomeni znesek in vrsto kapitala, opredeljenih v členu 12 Direktive 2013/36/EU za kreditne institucije in naslovu IV navedene direktive za investicijska podjetja;
(52)
"operativno tveganje" pomeni tveganje izgube zaradi neprimernega ali neuspešnega izvajanja notranjih procesov, ravnanj ljudi in delovanja sistemov ali zaradi zunanjih dogodkov ter vključuje pravno tveganje;
(53)
"tveganje zmanjšanja vrednosti" pomeni tveganje, da bi se znesek terjatve zmanjšal zaradi denarnih ali nedenarnih zahtevkov dolžnika po tej terjatvi;
(54)
"verjetnost neplačila" ali "PD" pomeni verjetnost neplačila nasprotne stranke v obdobju enega leta;
(55)
"izguba ob neplačilu" ali "LGD" pomeni razmerje med izgubo na izpostavljenosti, ki je posledica neplačila nasprotne stranke, in vrednostjo izpostavljenosti ob neplačilu;
(56)
"konverzijski faktor" pomeni razmerje med trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete obveznosti, ki bi lahko bil črpan in bi torej v primeru neplačila ostal neporavnan, in trenutno neizkoriščenim zneskom prevzete obveznosti; znesek prevzete obveznosti je enak odobrenemu znesku razpolaganja, s katerim je dolžnik seznanjen, razen če je odobren znesek razpolaganja, ki ga določi institucija večji od njega;
(57)
"zmanjševanje kreditnega tveganja" pomeni tehniko, ki jo institucija uporablja za zmanjševanje kreditnega tveganja, povezanega z izpostavljenostjo ali izpostavljenostmi, ki jih še ima ta institucija;
(58)
"stvarno kreditno zavarovanje" pomeni tehniko zmanjševanja kreditnega tveganja, pri kateri je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti institucije posledica pravice te institucije, da v primeru neplačila nasprotne stranke ali ob nastopu drugega določenega kreditnega dogodka v zvezi z nasprotno stranko unovči ali pridobi prenos ali prisvojitev ali da zadrži nekatera sredstva ali zneske ali da zmanjša znesek izpostavljenosti ali ga nadomesti z zneskom razlike med zneskom izpostavljenosti in zneskom terjatve do institucije;
(59)
"osebno kreditno zavarovanje" pomeni tehniko zmanjševanja kreditnega tveganja v primerih, ko je zmanjševanje kreditnega tveganja zaradi izpostavljenosti institucije posledica tega, da se tretja stranka zaveže k plačilu določenega zneska v primeru neplačila kreditojemalca ali ob nastopu drugih specifičnih kreditnih dogodkov;
(60)
"denarju podoben instrument" pomeni potrdilo o vlogi, obveznice, vključno s kritimi obveznicami, ali kateri koli drug nepodrejen instrument, ki ga je izdala institucija ter za katerega je že prejela plačilo v celoti in ga bo brezpogojno unovčila po njegovi nominalni vrednosti;
(61)
"listinjenje" pomeni posel ali shemo, pri katerem se tranšira kreditno tveganje, povezano z izpostavljenostjo ali skupino izpostavljenosti, z obema naslednjima značilnostma:
(a)
plačila v poslu ali shemi so odvisna od kakovosti izpostavljenosti ali skupine izpostavljenosti;
(b)
podrejenost tranš določa razporeditev izgub med trajanjem posla ali sheme;
(62)
"pozicija v listinjenju" pomeni izpostavljenost iz naslova listinjenja;
(63)
"relistinjenje" pomeni listinjenje, kjer je tveganje, povezano s skupino osnovnih izpostavljenosti, tranširano in je vsaj ena od osnovnih izpostavljenosti pozicija v listinjenju;
(64)
"pozicija v relistinjenju" pomeni izpostavljenost iz naslova relistinjenja;
(65)
"kreditna izboljšava" pomeni pogodbeno ureditev, po kateri se kreditna kakovost pozicije v listinjenju izboljša glede na to, kakšna bi bila, če izboljšave ne bi bilo, vključno z izboljšavo, ki jo dajejo podrejene tranše v listinjenju in druge vrste kreditnega zavarovanja;
(66)
"subjekt s posebnim namenom pri listinjenju" ali "SSPE" pomeni korporacijski trust ali drug subjekt, ki ni institucija, ustanovljen za izvajanje listinjenja ali listinjenj, katere delovanje je omejeno na tiste, ki so primerne za doseganje navedenega cilja, katere struktura je namenjena ločevanju obveznosti SSPE od obveznosti institucije v vlogi originatorja in v kateri imajo imetniki upravičenj pravico, da zastavijo ali zamenjajo navedena upravičenja brez omejitev;
(67)
"tranša" pomeni pogodbeno določen segment kreditnega tveganja, povezan z izpostavljenostjo ali več izpostavljenostmi, kjer pozicija v segmentu prevzema tveganje kreditne izgube, ki je večje ali manjše kakor pri poziciji istega zneska v vsakem drugem takem segmentu, brez upoštevanja kreditnega zavarovanja, ki ga zagotavljajo tretje osebe neposredno imetnikom pozicij v segmentu ali drugih segmentih;
(68)
"vrednotenje po tekočih tržnih cenah" pomeni vrednotenje pozicij po dostopnih realiziranih cenah, pridobljenih iz neodvisnih virov, vključno z borznimi cenami, elektronskimi kotacijami ali kotacijami več neodvisnih uglednih borznih posrednikov;
(69)
"vrednotenje z modelom" pomeni vsako vrednotenje, ki mora biti opravljeno na podlagi primerjave, ekstrapolirano ali drugače izračunano na podlagi enega ali več vhodnih tržnih podatkov;
(70)
"neodvisen pregled cen" pomeni postopek, s katerim se redno preverjata natančnost in neodvisnost tržnih cen ali vhodnih podatkov vrednotenja z modelom;
(71)
"sprejemljiv kapital" pomeni vsoto naslednjega:
(a)
temeljnega kapitala iz člena 23;
(b)
dodatnega kapitala iz člena 71, ki je enak ali nižji od tretjine temeljnega kapitala;
(72)
"priznana borza" pomeni borzo, ki izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(a)
je reguliran trg;
(b)
ima klirinške mehanizme, po katerih za pogodbe iz Priloge II veljajo predpisana dnevna kritja, ki po mnenju pristojnih organov predstavljajo ustrezno zaščito;
(73)
"posebne pokojninske ugodnosti" pomenijo razširjene pokojninske ugodnosti, ki jih institucija po lastni presoji odobri zaposlenemu v okviru njegove celote variabilnih prejemkov, ki pa ne zajemajo pridobljenih ugodnosti, odobrenih zaposlenemu pod pogoji sistema pokojninskega zavarovanja v družbi;
(74)
"hipotekarna kreditna vrednost" pomeni vrednost nepremičnine, kot je določena s preudarno oceno tržljivosti nepremičnine v prihodnosti tako, da se upoštevajo dolgoročni trajnostni vidiki nepremičnine, običajne in lokalne razmere na trgu, trenutna uporaba in alternativna primerna uporaba nepremičnine;
(75)
"stanovanjska nepremičnina" pomeni prebivališče, v katerem prebiva njegov lastnik ali zakupnik, kar vključuje tudi pravico do bivanja v stanovanju stanovanjskih zadrug na Švedskem;
(76)
"tržna vrednost" pomeni za namene nepremičnine ocenjeni znesek, za katerega bi bila nepremičnina na datum vrednotenja izmenjana med voljnim kupcem in voljnim prodajalcem na podlagi strogih poslovnih odnosov in po ustreznem trženju, pri čemer vsaka posamezna stranka ravna vestno, preudarno in brez prisile;
(77)
"veljavni računovodski okvir" pomeni računovodske standarde, ki se uporabljajo za institucijo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002 ali Direktivo 86/635/EGS;
(78)
"enoletna stopnja neplačil" pomeni razmerje med številom neplačil v obdobju, ki se začne eno leto pred dnevom T, in številom dolžnikov v tem bonitetnem razredu ali skupini eno leto pred tem dnevom;
(79)
"špekulativno financiranje nepremičnin" pomeni kredite za nakup nepremičnin ali za razvoj ali pozidavo zemljišča v zvezi s takšno nepremičnino, z namenom da bi se nepremičnina nato prodala za dobiček;
(80)
"trgovinsko financiranje" pomeni financiranje, vključno z jamstvi, povezano z izmenjavo blaga in storitev prek finančnih produktov s fiksno kratkoročno zapadlostjo, na splošno manj kot eno leto, brez samodejne obnovitve;
(81)
"uradno podprti izvozni krediti" pomeni posojila ali kredite za financiranje izvoza blaga in storitev, za katera zagotavlja jamstva, zavarovanje ali neposredno financiranje uradna izvozna agencija;
(82)
"pogodba o začasni prodaji" in "pogodba o začasnem odkupu" pomenita vsako pogodbo, s katero institucija ali njena nasprotna stranka prenese vrednostne papirje ali blago ali zajamčene pravice v zvezi s:
(a)
pravico do vrednostnih papirjev ali blaga, če to jamstvo izda priznana borza s pravicami do teh vrednostnih papirjev ali blaga in če dogovor ne dopušča instituciji, da bi prenesla ali zastavila določen vrednostni papir ali določeno blago več kot eni nasprotni stranki hkrati, glede na zavezo, da jih začasno odkupi, ali
(b)
nadomestnimi vrednostnimi papirji ali blagom iste vrste po določeni ceni na določen dan v prihodnosti ali na dan, ki ga bo določil prenosnik, pri čemer gre v primeru institucije, ki prodaja vrednostne papirje ali blago, za pogodbo o začasni prodaji, v primeru institucije, ki kupuje vrednostne papirje, pa za pogodbo o začasnem odkupu;
(83)
"repo posel" pomeni vsak posel, ki ga ureja "pogodba o začasni prodaji" ali "pogodba o začasnem odkupu";
(84)
"enostavna pogodba o začasni prodaji" pomeni repo posel v zvezi s posamičnimi sredstvi ali podobnimi nekompleksnimi sredstvi za razliko od košarice sredstev;
(85)
"pozicije, namenjene trgovanju" pomenijo kar koli od naslednjega:
(a)
pozicije za lasten račun in pozicije, ki izhajajo iz servisiranja strank in vzdrževanja trga;
(b)
pozicije, ki naj bi se kratkoročno ponovno prodale;
(c)
pozicije, ki naj bi omogočile kratkoročni zaslužek na račun dejanskih ali pričakovanih razlik med njihovo prodajno in nakupno ceno ali na račun sprememb drugih cen ali obrestne mere;
(86)
"trgovalna knjiga" pomeni vse pozicije v finančnih instrumentih in blagu, ki jih ima institucija za namene trgovanja ali varovanje pozicij, ki jih ima za namene trgovanja;
(87)
"večstranski sistem trgovanja" pomeni večstranski sistem trgovanja kot je opredeljen v točki (15) člena 4 Direktive 2004/39/ES;
(88)
"kvalificirana centralna nasprotna stranka" pomeni centralno nasprotno stranko, ki je pridobila dovoljenje v skladu s členom 14 Uredbe (EU) št. 648/2012 ali je bila priznana v skladu s členom 25 navedene uredbe;
(89)
"jamstveni sklad" pomeni sklad, ki ga ustanovi CNS v skladu s členom 42 Uredbe (EU) št. 648/2012 in ki se uporablja v skladu s členom 45 navedene uredbe;
(90)
"predhodno plačan prispevek v jamstveni sklad CNS" pomeni prispevek institucije v jamstveni sklad CNS;
(91)
"trgovinska izpostavljenost" pomeni tekočo izpostavljenost, ki vključuje gibljivo kritje, ki pripada klirinškemu članu, vendar ga ta še ni prejel, in morebitno prihodnjo izpostavljenost klirinškega člana ali stranke do CNS, ki izhaja iz pogodb in poslov, navedenih v točkah (a) do (e) člena 301(1), kot tudi začetno kritje;
(92)
"regulirani trg" pomeni reguliran trg kot je opredeljen v točki (14) člena 4 Direktive 2004/39/ES;
(93)
"finančni vzvod" pomeni relativno velikost sredstev, zunajbilančnih obveznosti in pogojnih obveznosti institucije za plačilo ali izročitev ali zagotovitev zavarovanja s premoženjem, vključno z obveznostmi iz prejetih sredstev, sprejetih zavez, pogodb o izvedenih finančnih instrumentih ali pogodb o začasni prodaji, pri čemer pa so izključene obveznosti, ki jih je mogoče izvršiti le med likvidacijo institucije, glede na kapital navedene institucije;
(94)
"tveganje prevelikega finančnega vzvoda" pomeni tveganje, pogojeno z ranljivostjo institucije zaradi finančnega vzvoda ali pogojnega finančnega vzvoda, zaradi katerega bi lahko bili potrebni nenačrtovani popravni ukrepi poslovnega načrta institucije, vključno s prisilno prodajo sredstev, zaradi česar lahko nastanejo izgube ali prilagoditve vrednotenja za preostala sredstva institucije;;
(95)
"popravek zaradi kreditnega tveganja" pomeni znesek posebnih in splošnih rezervacij za izgube pri kreditnih tveganjih, ki je zaveden v računovodskih izkazih institucije v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(96)
"notranje varovanje" pomeni pozicijo, ki pomembno izravna elemente tveganja med pozicijo ali nizom pozicij, ki izhaja iz trgovalne knjige, in pozicijo ali nizom pozicij, ki izhaja iz netrgovalne knjige;
(97)
"referenčna obveznost" pomeni obveznost, ki se uporablja za določanje vrednosti kreditnega izvedenega finančnega instrumenta pri denarni poravnavi.
(98)
"zunanja bonitetna agencija" ali "ECAI" pomeni bonitetno agencijo, ki je registrirana ali certificirana v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. septembra 2009 o bonitetnih agencijah (25), ali centralno banko, ki izdaja bonitetne ocene, ki so izvzete iz Uredbe (ES) št. 1060/2009.
(99)
"imenovana ECAI" pomeni ECAI, ki jo je imenovala institucija;
(100)
"akumulirani drugi vseobsegajoči donos" ima enak pomen kot v Mednarodnem računovodskem standardu (MRS) 1, kakor se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002;
(101)
"osnovna lastna sredstva" pomenijo osnovna lastna sredstva v smislu člena 88 Direktive 2009/138/ES;
(102)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 1 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(1) navedene direktive;
(103)
"zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, v kateri so postavke razvrščene v stopnjo 1 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(1) navedene direktive, pri čemer je vključitev teh postavk omejena z delegiranimi akti, sprejetimi v skladu s členom 99 navedene direktive;
(104)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev drugega reda" pomenijo postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 2 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(2) navedene direktive;
(105)
"zavarovalniške postavke lastnih sredstev tretjega reda" pomenijo zavarovalniške postavke osnovnih lastnih sredstev družb, za katere veljajo zahteve iz Direktive 2009/138/ES, kadar so te postavke razvrščene v stopnjo 3 v smislu Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 94(3) navedene direktive;
(106)
"odložene terjatve za davek" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(107)
"odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček", pomenijo odložene terjatve za davek, katerih prihodnja vrednost je iztržljiva le, če institucija v prihodnosti ustvari obdavčljiv dobiček;
(108)
"odložene obveznosti za davek" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(109)
"sredstva pokojninskega sklada z določenimi pravicami" pomenijo sredstva pokojninskega sklada ali programa z določenimi pravicami, ki se izračunajo, potem ko so zmanjšana za znesek obveznosti v okviru istega sklada ali programa;
(110)
"razdelitve" pomenijo izplačilo dividend ali obresti v kateri koli obliki;
(111)
"finančna družba" ima enak pomen kot "finančno podjetje" v točki (25)(b) in (d) člena 13 Direktive 2009/138/ES;
(112)
"rezervacije za splošna bančna tveganja" imajo enak pomen kot sklad za splošna bančna tveganja v členu 38 Direktive 86/635/EGS;
(113)
"dobro ime" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(114)
"posredni delež" pomeni vsako izpostavljenost do vmesnega subjekta, ki ima izpostavljenost iz naslova kapitalskih instrumentov, izdanih s strani subjekta finančnega sektorja, in da se v primeru trajnega odpisa teh kapitalskih instrumentov, izguba, ki bi jo imela institucija ne bi bistveno razlikovala od izgube, ki bi jo ta institucija imela v primeru neposrednega deleža v teh kapitalskih instrumentih, izdanih s strani subjekta finančnega sektorja;
(115)
"neopredmetena sredstva" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom in vključujejo dobro ime;
(116)
"drugi kapitalski instrumenti" pomenijo kapitalske instrumente, ki jih izdajo subjekti finančnega sektorja in se ne štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala ali zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda, zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda, zavarovalniške postavke lastnih sredstev drugega reda ali zavarovalniške postavke lastnih sredstev tretjega reda;
(117)
"druge rezerve" pomenijo rezerve v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, ki jih je treba razkriti v skladu s tem veljavnim računovodskim standardom, razen zneskov, ki so že vključeni v akumulirani drugi vseobsegajoči donos ali zadržani dobiček;
(118)
"kapital" pomeni vsoto temeljnega in dodatnega kapitala;
(119)
"kapitalski instrumenti" pomenijo kapitalske instrumente, ki jih je izdala institucija in se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala in instrumente dodatnega temeljnega ali dodatnega kapitala;
(120)
"manjšinski delež" pomeni znesek navadnega lastniškega temeljnega kapitala družbe, ki je podrejena instituciji, in pripada fizičnim ali pravnim osebam, ki niso vključene v bonitetni obseg konsolidacije institucije;
(121)
"dobiček" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(122)
"vzajemni navzkrižni delež" pomeni delež institucije v kapitalske instrumente in druge kapitalske instrumente, ki jih izdajo subjekti finančnega sektorja, kadar imajo ti subjekti tudi kapitalske instrumente, ki jih izda institucija;
(123)
"zadržani dobiček" pomeni prenesene dobičke in izgube, ki izhajajo iz dobičkov ali izgub iz preteklih let, v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(124)
"vplačan presežek kapitala" ima enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(125)
"začasne razlike" imajo enak pomen kot v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(126)
"sintetični delež" pomeni naložbo institucije v finančni instrument, katerega vrednost je neposredno povezana z vrednostjo kapitalskih instrumentov, ki jih je izdal subjekt finančnega sektorja;
(127)
"shema solidarnega jamstva" pomeni shemo, ki izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucije spadajo v isto institucionalno shemo za zaščito vlog iz člena 113(7);
(b)
institucije so v skladu s členom 1(1)(b), (c) ali (d) ali členom 1 (2) Direktive 83/349/EGS polno konsolidirane in so vključene v nadzor na konsolidirani podlagi institucije, ki je nadrejena institucija v državi članici, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1 te uredbe in so predmet kapitalskih zahtev;
(c)
nadrejena institucija v državi članici in podrejene družbe so ustanovljene v isti državi članici ter potrebujejo dovoljenje istega pristojnega organa in so pod njegovim nadzorom;
(d)
nadrejena institucija v državi članici in podrejene družbe so sklenile pogodbeno ali zakonsko določeno ureditev odgovornosti, ki ščiti te institucije, zlasti pa zagotavlja njihovo likvidnost in kapitalsko ustreznost, da se po potrebi prepreči stečaj;
(e)
obstajajo ureditve, ki zagotavljajo takojšendostop do finančnih sredstev v smislu kapitala in likvidnosti, če je to zahtevano v skladu s pogodbeno ali zakonsko določeno ureditvijo odgovornosti iz točke (d);
(f)
ustreznost ureditev iz točk (d) in (e) redno spremlja pristojen organ;
(g)
najkrajši odpovedni rok prostovoljni izstop podrejene družbe iz ureditve odgovornosti je 10 let;
(h)
pristojni organ je pooblaščen, da prepove prostovoljni izstop podrejene družbe iz ureditve odgovornosti;
(128)
"razpoložljiva sredstva" pomeni znesek dobička ob koncu preteklega poslovnega leta, h kateremu se prištejejo preneseni dobički in rezerve, ki se lahko uporabijo za ta namen pred razdelitvijo imetnikom kapitalskih instrumentov, zmanjšan za prenesene izgube, dobičke, ki po določbah zakonodaje ali pravilih institucije niso razdeljivi ter vsote, ki se v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo ali statuti institucije štejejo za nerazdeljive rezerve, pri čemer se te izgube in rezerve določijo na podlagi posamičnih računovodskih izkazov institucije in ne na podlagi konsolidiranih računovodskih izkazov.
2. V tej uredbi se vsako sklicevanje na posest ali stanovanjske ali poslovne nepremičnine ali hipoteko na takšnem premoženju nanaša tudi na deleže v finskih stanovanjsko-nepremičninskih družbah, ki poslujejo v skladu s finskim zakonom o nepremičninskih družbah iz leta 1991 ali pozneje sprejeto enakovredno zakonodajo. Države članice ali njihovi pristojni organi lahko dovolijo, da se delnice, ki pomenijo enakovreden posredni delež nepremičnine, obravnavajo kot neposredni delež nepremičnine, če je takšen posredni delež posebej urejen z nacionalno zakonodajo zadevne države članice in če v primeru, ko se uporabi kot zavarovanje s premoženjem, zagotavlja enakovredno zaščito za upnike.
3. Trgovinsko financiranje iz točke (80) odstavka 1 je običajno nezavezujoče in za vsako črpanje je potrebna ustrezna podporna transakcijska dokumentacija, ob kakršnem koli dvomu glede kreditne sposobnosti ali podporne transakcijske dokumentacije pa je možna zavrnitev izplačila. Poplačilo izpostavljenosti iz naslova trgovinskegamu financiranjau je običajno neodvisno od kreditojemalca, saj se sredstva črpajo iz gotovine, prejete od uvoznikov, ali iz iztržka od prodaje zadevnega blaga;
Člen 5
Opredelitve, ki so specifične za kapitalske zahteve za kreditno tveganje
Za namene naslova II, dela 3 se uporabljajo naslednje opredlitve pojmov:
(1)
"izpostavljenost" pomeni aktivno ali zunajbilančno postavko;
(2)
"izguba" pomeni ekonomsko izgubo, ki vključuje pomembne učinke diskontiranja, vključno s pomembnimi neposrednimi in posrednimi stroški, povezanimi z izterjavo vsake posamezne izpostavljenosti;
(3)
"pričakovana izguba (EL)" pomeni razmerje med zneskom, ki bo po pričakovanjih izgubljen na izpostavljenosti zaradi morebitnega neplačila nasprotne stranke ali zmanjšanja vrednosti v obdobju enega leta, ter vrednostjo izpostavljenosti ob neplačilu.
NASLOV II
RAVEN UPORABE ZAHTEV
POGLAVJE 1
Uporaba zahtev na posamični podlagi
Člen 6
Splošna načela
1. Institucije na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz delov od 2 do 5 in dela 8.
2. Instituciji, ki je podrejena družba v državi članici, kjer je pridobila dovoljenje in je nadzorovana, ali nadrejena oseba, in instituciji, ki je vključena v konsolidacijo na podlagi člena 19, ni treba na posamični podlagi izpolnjevati obveznosti iz členov 89, 90 in 91.
3. Instituciji, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba, in instituciji, ki je vključena v konsolidacijo na podlagi člena 19, ni treba na posamični podlagi izpolnjevati obveznosti iz dela 8.
4. Kreditne institucije in investicijska podjetja, ki so pooblaščeni za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk 3 in 6 oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz dela 6. Dokler ne prejmejo poročila Komisije v skladu s členom 508(3), lahko pristojni organi investicijska podjetja izvzamejo izpolnjevanja obveznosti iz dela 6, pri čemer upoštevajo naravo, obseg in zapletenost dejavnosti investicijskega podjetja.
5. Institucije, razen investicijskih podjetij iz členov 95(1) in 96(1) ter institucij, za katere pristojni organi uveljavljajo odstopanje iz člena 7(1) ali (3), na posamični podlagi izpolnjujejo obveznosti iz dela 7.
Člen 7
Odstopanje od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi
1. Pristojni organi lahko opustijo uporabo člena 6(1) za vsako podrejeno družbo institucije, kadar podrejena družba in institucija potrebujeta dovoljenje zadevne države članice in sta pod njenim nadzorom, podrejena družba pa je vključena v nadzor na konsolidirani podlagi na ravni institucije, ki je nadrejena oseba, pri čemer so izpolnjeni vsi naslednji pogoji za zagotovitev primerne razporeditve kapitala med nadrejeno osebo in podrejeno družbo:
(a)
ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti s strani nadrejene osebe;
(b)
nadrejena oseba izpolni zahteve pristojnega organa glede preudarnega upravljanja podrejene družbe in z dovoljenjem pristojnega organa zagotovi, da jamči za obveznosti podrejene družbe, ali pa so tveganja v podrejeni družbi zanemarljiva;
(c)
postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja nadrejene osebe zajemajo podrejeno družbo;
(d)
nadrejena oseba ima več kot 50 % glasovalnih pravic, ki izhajajo iz deleža v kapitalu podrejene družbe, ali pravico imenovati ali odpoklicati večino članov upravljalnega organa podrejene družbe.
2. Pristojni organi lahko uporabijo možnost iz odstavka 1, če je nadrejena oseba finančni holding ali mešani finančni holding in ima sedež v isti državi članici kot institucija, pod pogojem, da je predmet enakega nadzora kot institucije in zlasti da zanjo veljajo standardi iz člena 11(1).
3. Pristojni organi lahko opustijo uporabo člena 6(1) za nadrejeno institucijo v državi članici, kjer ta institucija potrebuje dovoljenje zadevne države članice in je pod njenim nadzorom ter je vključena v nadzor na konsolidirani podlagi in sta izpolnjena oba naslednja pogoja za zagotovitev ustrezne razporeditve kapitala med nadrejeno osebo in podrejenimi družbami:
(a)
ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti nadrejene institucije v državi članici;
(b)
postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja, ki so pomembni za konsolidirani nadzor, vključujejo nadrejeno institucijo v državi članici.
Pristojni organ, ki uporabi ta odstavek, obvesti pristojne organe vseh drugih držav članic.
Člen 8
Odstopanje od uporabe likvidnostnih zahtev na posamični podlagi
1. Pristojni organi lahko za institucijo in vse ali nekatere njene podrejene družbe v Uniji delno ali v celoti opustijo uporabo dela 6 ter jih nadzirajo kot enotno likvidnostno podskupino, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
nadrejena institucija na konsolidirani podlagi ali podrejena institucija na subkonsolidirani podlagi izpolnjuje obveznosti iz dela 6;
(b)
nadrejena institucija na konsolidirani podlagi ali podrejena institucija na subkonsolidirani podlagi stalno spremlja in nadzoruje likvidnostne pozicije vseh institucij znotraj skupine ali podskupine, za katere velja opustitev uporabe, in zagotavlja zadostno raven likvidnosti vseh teh institucij;
(c)
institucije sklenejo pogodbe, ki so v skladu z zahtevami pristojnih organov in ki zagotavljajo prost pretok sredstev med njimi, da lahko izpolnijo svoje posamične in skupne obveznosti, ko te zapadejo;
(d)
za izpolnjevanje pogodb iz točke (c) ni trenutnih ali predvidenih pomembnih praktičnih ali pravnih ovir.
Komisija do 1. januarja 2014 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o morebitnih pravnih ovirah, ki bi lahko onemogočile uporabo točke (c) prvega pododstavka, in po potrebi do 31. decembra 2015 pripravi zakonodajni predlog za odpravo takšnih ovir.
2. Pristojni organi lahko v celoti ali deloma opustijo uporabo dela 6 za institucijo in vse ali nekatere njene podrejene družbe, če imajo vse institucije enotne likvidnostne podskupine dovoljenje v isti državi članici in so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1.
3. Če imajo institucije enotne likvidnostne podskupine dovoljenje v več državah članicah, se odstavek 1 uporabi le ob upoštevanju postopka iz člena 21 in le za institucije, katerih pristojni organi se strinjajo o:
(a)
svoji oceni skladnosti organizacije in obravnave likvidnostnega tveganja s pogoji iz člena 86 Direktive 2013/36/EU v celotni enotni likvidnostni podskupini;
(b)
porazdelitvi zneskov, lokaciji in lastništvu zahtevanih likvidnih sredstev, ki jih mora imeti enotna likvidnostna podskupina;
(c)
določitvi minimalnih zneskov likvidnih sredstev institucij, za katere se bo opustila uporaba dela 6;
(d)
potrebi po strožjih parametrih od tistih iz dela 6;
(e)
neomejeni izmenjavi vseh informacij med pristojnimi organi;
(f)
celovitem razumevanju vseh posledici takšne opustitve.
4. Pristojni organi lahko odstavke 1, 2 in 3 uporabijo tudi za institucije, ki so članice iste institucionalne sheme za zaščito vlog iz člena 113(7)(b), če izpolnjujejo vse pogoje iz člena 113(7), in za druge institucije, povezane na način iz člena 113(6), če izpolnjujejo vse pogoje iz tega člena. Pristojni organi v tem primeru določijo eno od institucij, za katero velja opustitev uporabe, da izpolni del 6 na podlagi konsolidiranega položaja vseh institucij enotne likvidnostne podskupine.
5. Če se odobri opustitev uporabe v skladu z odstavkom 1 ali odstavkom 2, lahko pristojni organi na ravni enotne likvidnostne podskupine uporabljajo tudi člen ali dele člena 86 Direktive 2013/36/EU, na posamični podlagi pa opustijo uporabo člena ali delov člena 86 Direktive 2013/36/EU.
Člen 9
Metoda individualne konsolidacije
1. Ob upoštevanju odstavkov 2 in 3 tega člena ter člena 144(3) Direktive 2013/36/EU lahko pristojni organi v posameznih primerih dovolijo nadrejenim institucijam, da v izračun svojih zahtev na podlagi člena 6(1) vključijo podrejene družbe, ki izpolnjujejo pogoja iz točk (c) in (d) člena 7(1) ter imajo pomembne izpostavljenosti ali pomembne obveznosti do navedene nadrejene institucije.
2. Obravnavanje v skladu z odstavkom 1 je dovoljeno le, če nadrejena institucija pristojnim organom v celoti dokaže, da okoliščine in ureditve, vključno s pravnimi dogovori, ne predstavljajo pomembnih praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo zapadlih obveznosti podrejene družbe njeni nadrejeni osebi ali teh ovir ni mogoče predvideti.
3. Če pristojni organ uporabi svojo diskrecijsko pravico iz odstavka 1, redno in najmanj enkrat na leto obvešča pristojne organe vseh preostalih držav članic o uporabi odstavka 1 ter tudi o okoliščinah in ureditvah iz odstavka 2. Če je podrejena družba v tretji državi, pristojni organi posredujejo enake informacije tudi pristojnim organom te tretje države.
Člen 10
Opustitev uporabe za kreditne institucije, ki so stalno povezane s centralnim organom
1. Pristojni organi lahko v skladu z nacionalno zakonodajo za eno ali več kreditnih institucij, ki so v isti državi članici in so stalno povezane s centralnim organom, ki jih nadzoruje in ima sedež v isti državi članici, delno ali v celoti opustijo uporabo zahtev iz delov od 2 do 8, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
obveznosti centralnega organa in povezanih institucij so skupna in solidarna odgovornost ali pa za obveznosti svojih povezanih institucij centralni organ jamči v celoti;
(b)
kapitalska ustreznost in likvidnost centralnega organa in vseh povezanih institucij se spremljata kot celota na podlagi konsolidiranih računovodskih izkazov teh institucij;
(c)
vodstvo centralnega organa je pooblaščeno za izdajanje navodil vodstvu povezanih institucij.
Države članice lahko ohranijo in uporabijo veljavno nacionalno zakonodajo v zvezi z uporabo opustitve iz prvega pododstavka, če to ni v nasprotju s to uredbo in Direktivo 2013/36/EU.
2. Kadar pristojni organi menijo, da so pogoji iz odstavka 1 izpolnjeni, in kadar povezane institucije v celoti jamčijo za obveznosti centralnega organa, lahko pristojni organi za centralni organ na posamični podlagi opustijo uporabo delov od 2 do 8.
POGLAVJE 2
Bonitetna konsolidacija
Oddelek 1
Uporaba zahtev na konsolidirani podlagi
Člen 11
Splošna obravnava
1. Nadrejene institucije v državi članici izpolnjujejo obveznosti iz delov 2 do 4 ter dela 7 na podlagi svojega konsolidiranega položaja v obsegu in na način, ki sta določena v členu 18. Nadrejene osebe in njihove podrejene družbe, za katere velja ta uredba, vzpostavijo ustrezno organizacijsko strukturo in ustrezne mehanizme notranjih kontrol, s čimer zagotovijo primerno obdelavo in posredovanje podatkov, potrebnih za konsolidacijo. Še zlasti zagotovijo, da podrejene družbe, za katere ta uredba ne velja, izvajajo ureditve, procese in mehanizme, ki zagotavljajo ustrezno konsolidacijo.
2. Institucije, ki jih obvladuje nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding v državi članici, izpolnjujejo obveznosti iz delov 2 do 4 ter dela 7 na podlagi konsolidiranega položaja navedenega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga v obsegu in na način, ki sta določena v členu 18.
Če nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding v državi članici obvladuje več kot eno institucijo, se prvi pododstavek uporablja le za institucijo, za katero se uporablja nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU.
3. EU nadrejene institucije in institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding, ter institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni mešani finančni holding, izpolnjujejo obveznosti iz dela 6 na podlagi konsolidiranega položaja navedene nadrejene institucije, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, če skupino sestavlja eno ali več kreditnih institucij ali investicijskih podjetij, ki imajo dovoljenje za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk (3) in (6) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES. Če so v skupini le investicijska podjetja, lahko pristojni organi, dokler ne prejmejo poročila Komisije v skladu s členom 508(2), ta podjetja oprostijo izpolnjevanja obveznosti iz dela 6 na konsolidirani podlagi, pri čemer upoštevajo naravo, obseg in zapletenost njihovih dejavnosti.
4. Če se uporablja člen 10, centralni organ iz navedenega člena izpolnjuje zahteve iz delov 2 do 8 na podlagi konsolidiranega položaja celote, ki jo predstavlja centralni organ skupaj s svojimi povezanimi institucijami.
5. Brez poseganja v druge določbe iz te uredbe in iz Direktive 2013/36/EU lahko pristojni organi od strukturno ločenih institucij zahtevajo, da poleg obveznosti iz odstavkov 1 do 4 na subkonsolidirani podlagi izpolnjujejo tudi obveznosti iz delov 2 do 4 in 6 do 8 te uredbe ter iz naslova VII Direktive 2013/36/EU, če je to upravičeno za namene nadzora zaradi specifičnosti tveganja ali kapitalske strukture institucije ali kadar države članice sprejmejo nacionalno zakonodajo, v kateri se zahteva strukturna ločitev dejavnosti znotraj bančne skupine.
Uporaba pristopa iz prvega pododstavka ne posega v učinkovit nadzor na konsolidirani podlagi niti ne povzroči nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v vsej Uniji oziroma ne predstavlja ali ustvarjaovir za delovanje notranjega trga.
Člen 12
Finančni holding ali mešani finančni holding s podrejeno kreditno institucijo in podrejenim investicijskim podjetjem
Če ima finančni holding ali mešani finančni holding vsaj eno podrejeno kreditno institucijo in eno podrejeno investicijsko podjetje, se zahteve, ki se uporabljajo na podlagi konsolidiranega položaja finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, uporabljajo za kreditno institucijo.
Člen 13
Uporaba zahtev po razkritju na konsolidirani podlagi
1. EU nadrejene institucije izpolnjujejo obveznosti iz dela 8 na podlagi svojega konsolidiranega položaja.
Pomembne podrejene družbe EU nadrejenih institucij in tiste podrejene družbe, ki so bistvenega pomena za njihov lokalni trg, razkrijejo informacije iz členov 437, 438, 440, 442, 450, 451 in 453 na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
2. Institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding, izpolnjujejo obveznosti iz dela 8 na podlagi konsolidiranega položaja navedenega finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga.
Pomembne podrejene družbe EU nadrejenih finančnih holdingov ali EU nadrejenih mešanih holdingov in tiste podrejene družbe, ki so bistvenega pomena za njihov lokalni trg, razkrijejo informacije iz členov 437, 438, 440, 442, 450, 451 in 453 na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
3. Odstavka 1 in 2 se v celoti ali delno ne uporabljata za EU nadrejene institucije, institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding, če so vključene v enakovredna razkritja, ki jih na konsolidirani podlagi zagotovi nadrejena družba s sedežem v tretji državi.
4. Kadar se uporablja člen 10, centralni organ iz navedenega člena izpolnjuje zahteve iz dela 8 na podlagi konsolidiranega položaja centralnega organa. Člen 18(1) se uporablja za centralni organ, pri čemer se njegove odvisne institucije obravnavajo kot podrejene družbe centralnega organa.
Člen 14
Uporaba zahtev iz dela 5 na konsolidirani podlagi
1. Nadrejene osebe in njihove podrejene družbe, za katere velja ta uredba, izpolnjujejo obveznosti iz dela 5 na konsolidirani ali subkonsolidirani podlagi, s čimer zagotovijo, da so njihove ureditve, procesi in mehanizmi, zahtevani v navedenih določbah, skladni in primerno integrirani ter da je mogoče pripraviti vse podatke in informacije, ki so pomembni za nadzor. Še zlasti zagotovijo, da podrejene družbe, za katere ta uredba ne velja, izvajajo ureditve, procese in mehanizme, ki zagotavljajo skladnost z navedenimi določbami.
2. Institucije pri uporabi člena 92 na konsolidirani ali subkonsolidirani podlagi uporabljajo dodatno utež tveganja v skladu s členom 407, če so zahteve iz člena 405 ali 406 kršene na ravni subjekta, ki ima sedež v tretji državi, kije vključena v konsolidacijo v skladu s členom 18, ter je kršitev resna glede na celoten profil tveganosti skupine.
3. Obveznosti, ki izhajajo iz dela 5, ne veljajo za podrejene družbe, za katere ta uredba sicer ne velja, če lahko EU nadrejena institucija ali institucije, ki jih obvladuje EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding EU, pristojnim organom dokaže, da je uporaba dela 5 v nasprotju z zakonodajo tretje države, v kateri ima podrejena družba sedež.
Člen 15
Odstopanje od uporabe kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi za skupine investicijskih podjetij
1. Konsolidacijski nadzornik lahko v posameznih primerih opusti uporabo dela 3 te uredbe in poglavja 4 naslova VII Direktive 2013/36/EU na konsolidirani podlagi, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vsako EU investicijsko podjetje v skupini uporablja drugačen izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz člena 95(2);
(b)
vsa investicijska podjetja v skupini spadajo v kategorije iz členov 95(1) in 96(1);
(c)
vsako posamezno EU investicijsko podjetje v skupini izpolnjuje zahteve iz člena 95 in hkrati od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbije vse pogojne obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane;
(d)
kateri koli finančni holding, ki je nadrejeni finančni holding v državi članici katerega koli investicijskega podjetja v skupini, ima vsaj toliko kapitala, ki je opredeljen kot vsota postavk iz členov 26(1), 51 in 62, da se pokrije vsota naslednjega:
(i)
celotne knjigovodske vrednosti katerih koli deležev, podrejenih terjatev in instrumentov iz členov 36(1)(h) in (i), 56(1)(c) in (d) ter 66(1)(c) in (d) v investicijskih podjetjih, finančnih institucijah, družbah za upravljanje in družbah za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane, in
(ii)
skupnega zneska kakršnih koli pogojnih obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane;
(e)
skupina ne vključuje kreditnih institucij.
Kadar so izpolnjena merila iz prvega pododstavka, ima vsako EU investicijsko podjetje vzpostavljene sisteme za spremljanje in nadzor virov kapitala in financiranja vseh finančnih holdingov, investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve v skupini.
2. Pristojni organi lahko uporabijo opustitev tudi, če je znesek kapitala finančnega holdinga nižji od zneska, izračunanega v skladu z odstavkom 1(d), vendar ni nižji od vsote kaapitalskih zahtev, določenih na posamični podlagi za investicijska podjetja, finančne institucije, družbe za upravljanje in družbe za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane, in od skupnega zneska vseh pogojnih obveznosti v korist investicijskih podjetij, finančnih institucij, družb za upravljanje in družb za pomožne storitve, ki bi bile sicer konsolidirane. Za namene tega odstavka je kapitalska zahteva za investicijska podjetja iz tretjih držav, finančne institucije, družbe za upravljanje in družbe za pomožne storitve hipotetična kapitalska zahteva.
Člen 16
Odstopanje od uporabe zahtev po količniku finančnega vzvoda na konsolidirani podlagi za skupine investicijskih podjetij
Če so vsi subjekti v skupini investicijskih podjetij, vključno z nadrejenim subjektom, investicijska podjetja, ki so v skladu s členom 6(5) izvzeta iz uporabe zahtev iz dela 7 na posamični podlagi, se lahko nadrejeno investicijsko podjetje odloči, da ne bo uporabilo zahtev iz dela 7 na konsolidirani podlagi.
Člen 17
Nadzor investicijskih podjetij, ki so oproščena uporabe kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi
1. Investicijska podjetja v skupini, ki je oproščena zahtev iz člena 15, uradno obvestijo pristojne organe o vseh tveganjih, ki bi lahko oslabila njihove finančne položaje, vključno s tveganji, ki so povezana s sestavo in viri njihovega kapitala, notranjega kapitala in financiranja.
2. Kadar pristojni organi, ki so odgovorni za nadzor investicijskega podjetja, opustijo uporabo zahteve po bonitetnem nadzoru na konsolidirani podlagi iz člena 15, sprejmejo druge ustrezne ukrepe za spremljanje tveganj, zlasti velikih izpostavljenosti celotne skupine, vključno z družbami, ki niso na ozemlju države članice.
3. Kadar pristojni organi, ki so odgovorni za bonitetni nadzor investicijskega podjetja, opustijo uporabo kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi iz člena 15, se zahteve iz dela 8 uporabljajo na posamični podlagi.
Oddelek 2
Metode bonitetne konsolidacije
Člen 18
Metode bonitetne konsolidacije
1. Institucije, ki morajo izpolnjevati zahteve iz oddelka 1 na podlagi svojega konsolidiranega položaja, izvedejo polno konsolidacijo vseh institucij in finančnih institucij, ki so njihove podrejene družbe, ali po potrebi podrejenih družb istega nadrejenega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega finančnega holdinga. Odstavki od 2 do 8 tega člena se ne uporabljajo, kadar se del 6 uporablja na podlagi konsolidiranega položaja institucije.
2. Pristojni organi lahko kljub temu v posameznih primerih dovolijo sorazmerno konsolidacijo glede na delež kapitala, ki ga ima nadrejena oseba v svoji podrejeni družbi. Sorazmerna konsolidacija se lahko dovoli le, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
odgovornost nadrejene osebe je omejena na delež kapitala, ki ga ima nadrejena oseba v podrejeni družbi glede na odgovornost drugih delničarjev ali družbenikov;
(b)
kapitalska ustreznost teh drugih delničarjev ali družbenikov je zadovoljiva;
(c)
odgovornost drugih delničarjev in družbenikov je jasno opredeljena na pravno zavezujoč način.
3. Kadar so družbe povezane v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS, pristojni organi določijo, kako naj se konsolidacija opravi.
4. Konsolidacijski nadzornik zahteva sorazmerno konsolidacijo glede na delež udeležbe kapitala v institucijah in finančnih institucijah, ki jih upravlja družba, vključena v konsolidacijo, skupaj z eno ali več družbami, ki niso vključene v konsolidacijo, če je odgovornost teh družb omejena z višino njihovega deleža v kapitalu.
5. Pri drugih oblikah udeležb ali kapitalskih povezavah, razen tistih iz odstavkov 1 in 2, pristojni organi odločijo, ali in kako se opravi konsolidacija. Zlasti lahko dovolijo ali zahtevajo uporabo kapitalske metode. Ta metoda pa kljub temu ne predstavlja osnove za vključitev zadevnih družb v nadzor na konsolidirani podlagi.
6. Pristojni organi se odločijo, ali in kako se opravi konsolidacija v naslednjih primerih:
(a)
kadar po mnenju pristojnih organov institucija izvaja pomemben vpliv na eno ali več institucij ali finančnih institucij, vendar ni udeležena v njihovem kapitalu ali z njimi ni drugače kapitalsko povezana, in
(b)
kadar se dve ali več institucij ali finančnih institucij upravljajo na enotni podlagi, tudi če to ni določeno v pogodbi, družbeni pogodbi ali statutu.
Pristojni organi zlasti lahko dovolijo ali zahtevajo uporabo metode iz člena 12 Direktive 83/349/EGS. Ta metoda pa kljub temu ne predstavlja osnove za vključitev zadevnih družb v nadzor na konsolidirani podlagi.
7. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi se izvede konsolidacija v primerih iz odstavkov 2 do 6 tega člena.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
8. Kadar se zahteva konsolidiran nadzor v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU, se družbe za pomožne storitve in družbe za upravljanje, kakor so opredeljene v točki (5) člena 2 Direktive 2002/87/ES, v primerih in v skladu z metodami iz tega člena vključijo v konsolidacijo.
Oddelek 3
Obseg bonitetne konsolidacije
Člen 19
Subjekti, izključeni iz obsega bonitetne konsolidacije
1. Institucijo, finančno institucijo ali družbo za pomožne storitve, ki je podrejena družba ali ima v njej j udeležb, ni treba vključiti v konsolidacijo, kadar bilančna vsota zadevne družbe ne presega nižjega izmed naslednjih zneskov:
(a)
10 milijonov EUR;
(b)
1 % skupnega zneska aktivnih in zunajbilančnih postavk nadrejene družbe ali družbe, ki ima udeležbo.
2. Pristojni organi, ki so v skladu s členom 111 Direktive 2013/36/EU odgovorni za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi, se lahko v posamični obravnavi primerov odločijo, da institucij, finančnih institucij ali družb za pomožne storitve, ki so podrejene družbe ali ima v njih udeležbo, ni treba vključiti v konsolidacijo, če:
(a)
ima zadevna družba sedež v tretji državi, v kateri obstajajo pravne ovire za prenos potrebnih informacij;
(b)
je zadevna družba zanemarljivega pomena z vidika ciljev nadzora kreditnih institucij;
(c)
bi bila po mnenju pristojnih organov, ki so odgovorni za izvajanje nadzora na konsolidirani podlagi, konsolidacija finančnega položaja zadevne družbe neprimerna ali zavajajoča glede na cilje nadzora kreditnih institucij.
3. Kadar v primerih iz odstavka 1 in odstavka 2(b) merila izpolnjuje več družb, jih je treba kljub temu vključiti v konsolidacijo, kadar skupaj pomembno vplivajo na navedene cilje.
Člen 20
Skupne odločitve o bonitetnih zahtevah
1. Pristojni organi sodelujejo in se posvetujejo:
(a)
v primeru vlog za dovoljenja iz člena 143(1), člena 151(4) in (9), člena 283, člena 312(2) in člena 363, ki jih predložijo EU nadrejena institucija in njene podrejene družbe oziroma skupaj predložijo podrejene družbe EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga, pri čemer se odločijo, ali bodo izdali zadevno dovoljenje, ter določijo morebitne pogoje, ki bodo veljali za tako dovoljenje;
(b)
da bi ugotovili, ali so izpolnjena merila za posebno obravnavo znotraj skupine iz členov 422(9) in 425(5), dopolnjena z regulativnimi tehničnimi standardi EBA iz členov 422(10) in 425(6).
Vloge se predložijo le konsolidacijskemu nadzorniku.
Vloga iz člena 312(2) vsebuje opis metodologije, ki se uporablja za porazdelitev kapitala za pokrivanje operativnega tveganja med različnimi subjekti skupine. V vlogi se navede, ali in kako se nameravajo upoštevati učinki razpršitve v sistemu merjenja tveganja.
2. Pristojni organi naredijo vse, kar je v njihovi moči, da v šestih mesecih sprejmejo skupno odločitev o:
(a)
vlogi iz točke (a) odstavka 1;
(b)
oceni meril in določitvi posebne obravnave iz točke (b) odstavka 1.
Ta skupna odločitev se navede in v celoti utemelji v dokumentu, ki ga pristojni organ iz odstavka 1 pošlje vlagatelju.
3. Obdobje iz odstavka 2 se začne:
(a)
na dan, ko konsolidacijski nadzornik prejme popolno vlogo iz točke (a)odstavka 1. Konsolidacijski nadzornik popolno vlogo nemudoma posreduje drugim pristojnim organom;
(b)
na dan, ko pristojni organi prejmejo poročilo, ki ga je pripravil konsolidacijski nadzornik in v katerem so analizirane obveznosti znotraj skupine.
4. Če pristojni organi v šestih mesecih ne sprejmejo skupne odločitve, konsolidacijski nadzornik sam odloči v zvezi s točko (a) odstavka 1. S svojo odločitvijo konsolidacijski nadzornik ne omejuje pooblastil, ki jih imajo pristojni organi na podlagi člena 105 Direktive 2013/36/EU.
Odločitev navedejo in v celoti utemeljijo v dokumentu, pri čemer upoštevajo stališča in pridržke, ki so jih drugi pristojni organi izrazili v šestmesečnem obdobju.
Konsolidacijski nadzornik odločitev predloži EU nadrejeni instituciji ali EU nadrejenemu finančnemu holdingu ali EU nadrejenemu mešanemu finančnemu holdingu EU in drugim pristojnim organom.
Če je kateri koli od vpletenih pristojnih organov v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1093/2010 ob koncu šestmesečnega obdobja zadevo predložil EBA, konsolidacijski nadzornik odloži svojo odločitev glede točke (a) odstavka 1 tega člena in počaka na morebitno odločitev, ki jo lahko v skladu s členom 19(3) navedene uredbe sprejme EBA, nato pa sprejme odločitev v skladu z odločitvijo EBA. Šestmesečno obdobje se šteje kot obdobje za spravo v smislu navedene uredbe. EBA sprejme odločitev v enem mesecu. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
5. Če pristojni organi v šestih mesecih ne sprejmejo skupne odločitve, pristojni organ, odgovoren za nadzor podrejene družbe na posamični podlagi, sam odloči v zvezi s točko (b) odstavka 1.
Odločitev navedejo in v celoti utemeljijo v dokumentu, pri čemer upoštevajo stališča in pridržke, ki so jih drugi pristojni organi izrazili v šestmesečnem obdobju.
Odločitev predložijo konsolidacijskemu nadzorniku, ki o njej obvesti EU nadrejeno institucijo ali EU nadrejeni finančni holding ali EU nadrejeni mešani finančni holding.
Če je konsolidacijski nadzornik v skladu s členom 19 Uredbe (EU) št. 1093/2010 ob koncu šestmesečnega obdobja zadevo predložil EBA, pristojni organ, odgovoren za nadzor podrejene družbe na posamični podlagi, odloži svojo odločitev glede točke (b) odstavka 1 tega člena in počaka na morebitno odločitev, ki jo lahko v skladu s členom 19(3) navedene uredbe sprejme EBA, nato pa sprejme odločitev v skladu z odločitvijo EBA. Šestmesečno obdobje se šteje kot obdobje za spravo v smislu navedene uredbe. EBA sprejme odločitev v enem mesecu. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
6. Kadar EU nadrejena institucija in njene podrejene družbe, podrejene družbe EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga uporabljajo napredni pristop iz člena 312(2) ali pristop IRB iz člena 143 na enotni podlagi, pristojni organi dovolijo, da nadrejena oseba in njene podrejene družbe skupaj izpolnjujejo kvalifikacijska merila iz členov 321 in 322 ali oddelka 6 poglavja 3 naslova II dela 3 na način, ki je v skladu s strukturo skupine ter njenimi sistemi, procesi in metodologijami za upravljanje tveganj.
7. Odločitve iz odstavkov 2, 4 in 5 veljajo za dokončne, pristojni organi v zadevnih državah članicah pa jih upoštevajo.
8. Da bi olajšal sprejemanje skupnih odločitev, EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi postopek skupnega odločanja iz točke (a) odstavka 1 v zvezi z vlogami za dovoljenja iz členov 143(1), 151(4) in(9), 283, 312(2) ter 363.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 21
Skupne odločitve glede ravni uporabe likvidnostnih zahtev
1. Konsolidacijski nadzornik in pristojni organi, odgovorni za nadzor podrejenih družb EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga v državi članici, na podlagi vloge EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga EU ali subkonsolidirane podrejene družbe EU nadrejene institucije ali EU nadrejenega finančnega holdinga ali EU nadrejenega mešanega finančnega holdinga naredijo vse, kar je v njihovi moči, da sprejmejo skupno odločitev o tem, ali so pogoji iz točk (a) do (d) člena 8(1)izpolnjeni, in s katero se opredeli enotna likvidnostna podskupina za uporabo člena 8.
To skupno odločitev je treba sprejeti v šestih mesecih po datumu, ko konsolidacijski nadzornik predloži poročilo, v katerem so opredeljene enotne likvidnostne podskupine na podlagi meril iz člena 8. V primeru nesoglasja v šestmesečnem obdobju se konsolidacijski nadzornik na zahtevo katerih koli drugih zadevnih pristojnih organov posvetuje z EBA. Konsolidacijski nadzornik se lahko z EBA posvetuje na lastno pobudo.
S skupno odločitvijo se lahko uvedejo tudi omejitve v zvezi z lokacijo in lastništvom likvidnih sredstev ter zahtevajo minimalni zneski likvidnih sredstev institucij, ki so izvzete iz uporabe dela 6.
Ta skupna odločitev se navede in v celoti utemelji v dokumentu, ki ga konsolidacijski nadzornik predloži nadrejeni instituciji enotne likvidnostne podskupine.
2. Če skupna odločitev ni sprejeta v šestih mesecih, vsak pristojni organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev.
Kateri koli pristojni organ pa lahko v šestmesečnem obdobju EBA predloži vprašanje, ali so pogoji iz člena 8(1)(a) do (d) izpolnjeni. V tem primeru lahko EBA nezavezujoče posreduje v skladu s členom 31(c) Uredbe (EU) št. 1093/2010 in vsi vključeni pristojni organi odložijo svoje odločitve do konca nezavezujočega posredovanja. Kadar pristojni organi med posredovanjem ne dosežejo dogovora v treh mesecih, vsak pristojen organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev, pri čemer upošteva sorazmernost koristi in tveganj na ravni države članice nadrejene institucije ter sorazmernost koristi in tveganj na ravni države članice podrejene družbe. Zadeve po koncu šestmesečnega obdobja ali po sprejetju skupne odločitve ni več mogoče predložiti EBA.
Skupna odločitev iz odstavka 1 in odločitve iz prejšnjega pododstavka tega odstavka so zavezujoče.
3. Kateri koli zadevni pristojni organ se lahko v šestmesečnem obdobju z EBA posvetuje tudi v primeru nesoglasja glede pogojev iz točk (a) do (d) člena 8(3). V tem primeru lahko EBA nezavezujoče posreduje v skladu s členom 31(c) Uredbe (EU) št. 1093/2010 in vsi vključeni pristojni organi odložijo svoje odločitve do konca nezavezujočega posredovanja. Kadar pristojni organi med posredovanjem ne dosežejo dogovora v treh mesecih, vsak pristojen organ, odgovoren za nadzor na posamični podlagi, sprejme svojo odločitev.
Člen 22
Subkonsolidacija subjektov iz tretjih držav
Podrejene institucije izpolnjujejo zahteve iz členov 89 do 91, dela 3 in 5 na podlagi svojega subkonsolidiranega položaja, če imajo navedene institucije ali nadrejene osebe, kadar je to finančni holding ali mešani finančni holding, v tretji državi podrejeno družbo, ki je institucija ali finančna institucija, ali če so udeležene v taki družbi.
Člen 23
Družbe s iz tretjih držav
Za namene izvajanja nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s tem poglavjem se izrazi "investicijsko podjetje", "kreditna institucija", "finančna institucija" in "institucija" uporabljajo tudi za družbe s sedežem v tretjih državah, ki bi, če bi imela sedež v Uniji, spadala v okvir opredelitve teh izrazov v členu 4.
Člen 24
Vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk
1. Vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk se izvaja v skladu z veljavnim računovodskim okvirom.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko pristojni organi od institucij zahtevajo, da izvedejo vrednotenje aktivnih in zunajbilančnih postavk ter določitev kapitala v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, kot se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002.
DEL 2
KAPITAL
NASLOV I
SESTAVINE KAPITALA
POGLAVJE 1
Temeljni kapital
Člen 25
Temeljni kapital
Temeljni kapital institucije je vsota navadnega lastniškega temeljnega kapitala in dodatnega temeljnega kapitala institucije.
POGLAVJE 2
Navaden lastniški temeljni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 26
Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucij zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente, če so izpolnjeni pogoji iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
zadržani dobiček;
(d)
akumulirani drugi vseobsegajoči donos;
(e)
druge rezerve;
(f)
rezervacije za splošna bančna tveganja.
Postavke iz točk od (c) do (f) se priznajo za navadni lastniški temeljni kapital le, če so instituciji na razpolago za neomejeno in takojšnjo uporabo za kritje tveganj ali izgub, kakor hitro te nastanejo.
2. Za namene odstavka 1(c) lahko institucije dobičke med letom ali čiste dobičke poslovnega leta vključijo v navaden lastniški temeljni kapital, preden institucija sprejme uraden sklep o potrditvi letnega dobička ali izgube, le ob predhodnem dovoljenju pristojnega organa. Pristojni organ da dovoljenje, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
dobičke preverijo in potrdijo osebe, ki so neodvisne od institucije in so odgovorne za revizijo računovodskih izkazov zadevne institucije;
(b)
institucija pristojnemu organu dokaže, da so bile vse predvidljive obremenitve ali dividende odbite od zneska teh dobičkov.
S preverjanjem in potrditvijo dobičkov med letom ali čistih dobičkov poslovnega leta, ki jih ima institucija, se zagotovi ustrezna raven zanesljivosti, da se ti dobički vrednotijo v skladu z načeli iz veljavnega računovodskega okvira.
3. Pristojni organi ocenijo, ali izdaje instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala izpolnjujejo merila iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29. Kar zadeva izdaje po 31. decembra 2014, institucije razvrstijo kapital kot instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala šele po dovoljenju pristojnih organov, ki se lahko posvetujejo z EBA.
Kadar pristojni organi odobrijo kapitalske instrumente, z izjemo državne pomoči, kot primerne za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, vendar je po mnenju EBA njihovo skladnost z merili iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, dejansko težko ugotoviti, pristojni organi pojasnijo svoje razloge EBA.
Na podlagi informacij posameznih pristojnih organov EBA pripravi, vzdržuje in objavi seznam vseh oblik kapitalskih instrumentov v posameznih državah članicah, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. EBA prvič pripravi seznam in ga objavi do 1. februarja 2015.
EBA se lahko po postopku pregleda iz člena 80 in kadar obstajajo trdni dokazi, da navedeni instrumenti ne izpolnjujejo meril iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, odloči, da s seznama umakne kapitalske instrumente nedržavne pomoči, izdane po 31. decembra 2014, in lahko v zvezi s tem objavi obvestilo.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pomen izraza "predvidljiv" pri ugotavljanju, ali so bile odbite kakršne koli predvidljive obremenitve ali dividende.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 27
Kapitalski instrumenti vzajemnih institucij, zadružnih institucij, hranilnic ali podobnih institucij v postavkah navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključujejo vse kapitalske instrumente, ki jih izda institucija v skladu z določbami svojega statuta, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrsta institucije je opredeljena v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, pri čemer jo pristojni organi za namene tega dela štejejo za kar koli od naslednjega:
(i)
vzajemno institucijo,
(ii)
zadružno institucijo,
(iii)
hranilnico,
(iv)
podobno institucijo,
(v)
kreditno institucijo, ki je v celoti v lasti ene od institucij iz točk od (i) do (iv) in lahko v skladu z odobritvijo ustreznega pristojnega organa uporablja določbe iz tega člena, če in dokler je 100 % zadevnih navadnih delnic kreditne institucije v neposredni ali posredni lasti institucije, opisane v navedenih točkah;
(b)
izpolnjeni so pogoji iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29
Navedene vzajemne institucije, zadružne institucije ali hranilnice, ki jih kot takšne pred 31. decembrom 2012 priznava veljavna nacionalna zakonodaja, so še naprej razvrščene kot takšne za namene tega dela, če še naprej izpolnjujejo merila, na podlagi katerih je bilo določeno takšno priznanje.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi lahko pristojni organi določijo, da vrsta družbe, priznana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo, šteje za vzajemno institucijo, zadružno institucijo, hranilnico ali podobno institucijo za namene tega dela.
EBA predloži Komisiji navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 28
Instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Kapitalski instrumenti se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani neposredno s strani institucije s predhodno odobritvijo lastnikov institucije ali, če veljavna nacionalna zakonodaja to dopušča, upravljalnega organa institucije;
(b)
instrumenti so vplačani, pri čemer njihovega nakupa ne sme posredno ali neposredno financirati institucija;
(c)
instrumenti izpolnjujejo vse naslednje pogoje v zvezi z njihovo razvrstitvijo:
(i)
štejejo se za kapital v smislu člena 22 Direktive 86/635/EGS;
(ii)
razvrščeni so med kapital v smislu veljavnega računovodskega okvira;
(iii)
razvrščeni so med lastniški kapital za namene določanja bilančne insolventnosti, po potrebi v skladu z nacionalno zakonodajo o insolventnosti;
(d)
instrumenti so jasno in ločeno izkazani v bilanci stanja v računovodskih izkazih institucije;
(e)
instrumenti so stalni;
(f)
glavnica instrumentov se ne sme zmanjšati ali odplačati, razen v katerem koli od naslednjih dveh primerov:
(i)
likvidacija institucije;
(ii)
diskrecijska izplačila instrumentov ali drugi diskrecijski načini zmanjšanja kapitala, kadar institucija dobi predhodno dovoljenje pristojnega organa v skladu s členom 77;
(g)
v določbah, ki urejajo instrumente, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da se bo glavnica instrumentov zmanjšala ali odplačala ali da bi se lahko zmanjšala ali odplačala, razen v primeru likvidacije institucije, in tudi institucija tega na noben način ne navaja pred izdajo instrumentov ali ob njihovi izdaji, razen v primeru instrumentov iz člena 27, ko je zavrnitev institucije, da izplača takšne instrumente, prepovedana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(h)
instrumenti izpolnjujejo naslednje pogoje v zvezi z razdelitvami:
(i)
neobstoj prednostne obravnave razdelitveizplačil donosa z vidika vrstnega reda, vključno z odnosom do drugih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, inpogoji, ki veljajo za instrumente, ne zagotavljajo prednostnih pravic pri izplačilu donosa;
(ii)
imetnikom instrumentov se lahko donos izplača le iz razpoložljivih sredstev;
(iii)
pogoji, ki veljajo za instrumente, ne vključujejo zgornje meje ali druge omejitve najvišje ravni izplačil, razen v primeru instrumentov iz člena 27;
(iv)
raven izplačil ni določena na podlagi zneska, ki je bil vplačan za nakup instrumentov ob izdaji, razen v primeru instrumentov iz člena 27;
(v)
pogoji, ki veljajo za instrumente, ne vključujejo nobene obveznosti za institucijo, da mora izplačati donos imetnikom teh instrumentov, in tudi sicer za institucijoa takšna obveznost ne velja;
(vi)
neizplačilo donosov ne pomeni nastop dogodka neplačila institucije;
(vii)
preklic izplačila donosa ne pomeni nobenih omejitev za institucijo;
(i)
v primerjavi z vsemi kapitalskimi instrumenti, ki jih je izdala institucija, ti instrumenti pokrivajo prvi in sorazmerno največji delež izgub, ko nastanejo, in vsak instrument pokriva izgubo v enakem delu kot vsi drugi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(j)
instrumenti so v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije institucije podrejeni vsem drugim terjatvam;
(k)
instrumenti zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije, ki je v primeru likvidacije in po plačilu vseh nadrejenih terjatev sorazmerna z zneskom takšnih izdanih instrumentov, pri čemer ni fiksno določena oziroma zanjo ne veljajo omejitve, razen v primeru kapitalskih instrumentov iz člena 27;
(l)
instrumenti niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost terjatve pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga in njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk od (i) do (v);
(m)
za instrumente ne velja nobena pogodbena ali drugačna ureditev, ki v primeru insolventnosti ali likvidacije izboljšuje prednost terjatve pri poplačilu instrumenta.
Pogoj iz točke (j) prvega pododstavka se šteje za izpolnjenega, tudi če so instrumenti na podlagi člena 484(3) vključeni v dodatni temeljni kapital ali dodatni kapital, pod pogojem, da se obravnavajo pari passu.
2. Pogoji iz točke (i) odstavka 1 štejejo za izpolnjene ne glede določbe, ki določajo trajen odpis glavnice instrumentov dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
Pogoj iz točke (f) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na zmanjšanje glavnice kapitalskega instrumenta v postopku reševanja ali kot posledica odpisa kapitalskih instrumentov, ki ga zahteva organ za reševanje, odgovoren za institucijo.
Pogoj iz točke (g) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na določbe, ki urejajo kapitalski instrument in ki eksplicitno ali implicitno navajajo, da se bo glavnica instrumenta zmanjšala ali da bi se lahko zmanjšala v postopku reševanja, ali kot posledica odpisa kapitalskih instrumentov, ki ga zahteva organ za reševanje, odgovoren za institucijo.
3. Pogoj iz točke (h)(iii) odstavka 1 šteje za izpolnjenega, ne glede na instrument, s katerim se izplačuje večkratnik dividend, pod pogojem, da ta večkratnik ne pomeni razdelitve, ki bi povzročila nesorazmeren poseg v kapital.
4. Za namene točke (h)(i) odstavka 1 različna izplačila donosov odraža le različne glasovalne pravice. V zvezi s tem se izplačilo višjega donosa uporablja le za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala z manj glasovalnih pravic ali brez njih.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
veljavne oblike in naravo posrednega financiranja kapitalskih instrumentov;
(b)
ali in kdaj bi večkratniki izplačil donosov povzročili nesorazmeren poseg v kapital;
(c)
pomen prednostnih izplačil donosov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 29
Kapitalski instrumenti, ki jih izdajo vzajemne institucije, zadružne institucije, hranilnice in podobne institucije
1. Kapitalski instrumenti, ki jih izdajo vzajemne institucije, zadružne institucije, hranilnice in podobne institucije, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 28, skupaj s spremembami, ki izhajajo iz uporabe tega člena.
2. Izpolnjeni morajo biti naslednji pogoji v zvezi z odkupom kapitalskih instrumentov:
(a)
institucija lahko zavrne odkup instrumentov, razen kadar je to prepovedano v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(b)
kadar veljavna nacionalna zakonodaja prepoveduje instituciji zavrnitev odkupa instrumentov, določbe, ki urejajo instrumente, instituciji zagotovijo možnost, da omeji njihov odkup;
(c)
zavrnitev odkupa instrumentov ali omejitev njihovega odkupa, kjer je to potrebno, ne pomeni nastopa dogodka neplačila institucije.
3. Kapitalski instrumenti lahko vključujejo zgornjo mejo ali omejitev najvišje ravni izplačil donosa le, če je ta zgornja meja ali omejitev določena v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo ali statutom institucije.
4. Kadar kapitalski instrumenti v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije zagotavljajo lastnikom pravico do rezerv institucije, ki je omejena na nominalno vrednost instrumentov, ta omejitev velja enako tudi za imetnike vseh drugih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala zadevna institucija.
Pogoj iz prvega pododstavka ne posega v možnost, da vzajemna institucija, zadružna institucija, hranilnica ali podobna institucija v okviru navadnega lastniškega temeljnega kapitala prizna instrumente, ki imetnikom ne dajejo glasovalnih pravic in ki izpolnjujejo oba naslednja pogoja:
(a)
terjatev imetnikov instrumentov brez glasovalnih pravic v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije je sorazmerna z deležem skupnega navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki ga ti instrumenti brez glasovalnih pravic predstavljajo;
(b)
instrumenti se sicer štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
5. Kadar kapitalski instrumenti v primeru postopka insolventnosti ali likvidacije zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije, ki je fiksno določene ali omejena z zgornjo mejo, ta omejitev velja enako tudi za vse imetnike vseh instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala zadevna institucija.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrsto omejitev, ki so potrebne pri odkupu, kadar je zavrnitev odkupa kapitalskih instrumentov s strani institucije prepovedana v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 30
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29, za instrument navadnega lastniškega temeljnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
Člen 31
Kapitalski instrumenti, ki jih vpišejo javni organi v izrednih razmerah
1. Pristojni organi lahko v izrednih razmerah institucijam dovolijo, da v navadni lastniški temeljni kapital vključijo kapitalske instrumente, ki izpolnjujejo najmanj pogoje iz točk (b) do (e) člena 28(1), če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
Kapitalski instrumenti se izdajo po 1. januarja 2014;
(b)
Komisija obravnava kapitalske instrumente kot državno pomoč;
(c)
Kapitalski instrumenti se izdajo v okviru ukrepov dokapitalizacije v skladu s takrat obstoječimi pravili za državno pomoč;
(d)
Kapitalske instrumente v celoti vpiše in so v lasti države ali relevatnih javnih organov ali subjektov v državni lasti;
(e)
Kapitalski instrumenti so sposobni pokrivanja izgube;
(f)
Kapitalski instrumenti, razen tistih iz člena 27, v primeru likvidacije zagotavljajo lastnikom terjatev do dela preostalega premoženja institucije po plačilu vseh nadrejenih terjatev;
(g)
Obstajajo ustrezni mehanizmi za izstop države ali po potrebi relevantnega javnega organa ali subjekta v državni lasti;
(h)
Pristojni organ je izdal svoje predhodno dovoljenje in objavil svojo odločitev skupaj z njeno obrazložitvijo.
2. EBA na utemeljeno zahtevo zadevnega pristojnega organa in v sodelovanju z njim upošteva te kapitalske instrumente iz odstavka 1 kot enakovredne instrumentom navadnega lastniškega temeljnega kapitala za namene te uredbe.
Oddelek 2
Bonitetni filtri
Člen 32
Listinjena sredstva
1. Institucija iz vseh sestavin kapitala izključi vsako povečanje lastniškega kapitala v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, ki izhaja iz listinjenih sredstev, vključno z naslednjima:
(a)
takim povečanjem, povezanim s prihodki iz naslova prihodnjih marž, ki se pri instituciji odraža v dobičku iz prodaje (gain on sale);
(b)
kadar je institucija v vlogi originatorja v listinjenju, neto dobički iz naslova kapitalizacije prihodnjih donosov iz listinjenjih sredstev, ki zagotavljajo kreditno izboljšavo pozicijam v listinjenju.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih dodatno opredeli pojem "dobiček iz prodaje" iz odstavka 1(a).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 33
Varovanje denarnih tokov in spremembe vrednosti lastnih obveznosti
1. Institucije ne vključijo naslednjih postavk med katero koli sestavino kapitala:
(a)
presežkov iz prevrednotenja, povezanih z dobički ali izgubami pri varovanju denarnih tokov finančnih instrumentov, ki niso vrednoteni po pošteni vrednosti, vključno z načrtovanimi denarnimi tokovi;
(b)
dobičkov ali izgub, nastalih na podlagi vrednotenja obveznosti institucije po pošteni vrednosti, ki so posledica sprememb v boniteti same institucije;
(c)
vseh dobičkov in izgub, nastalih zaradi vrednotenja na pošteno vrednost, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije v zvezi z izvedenimi finančnimi obveznostmi.
2. Za namene točke (c) odstavka 1 institucije ne pobotajo dobičkov in izgub, nastalih zaradi vrednotenja na pošteno vrednost, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije, s tistimi, ki izhajajo iz kreditnega tveganja njene nasprotne stranke.
3. Institucije lahko brez poseganja v točko (b) odstavka 1 vključijo znesek dobičkov in izgub iz njihovih obveznosti v kapital, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obveznosti so v obliki obveznic iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(b)
spremembe vrednosti sredstev in obveznosti institucije nastanejo zaradi istih sprememb kot v boniteti same institucije;
(c)
med vrednostjo obveznic iz točke (a) in vrednostjo sredstev institucije obstaja/je tesna vez;
(d)
hipotekarne kredite je mogoče poplačati z odkupom obveznic, s katerimi se financirajo hipotekarni krediti, po tržni ali nominalni vrednosti.
4. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli tesno vez med vrednostjo obveznic in vrednostjo sredstev iz točke (c) odstavka 3.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 30. septembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 34
Dodatne prilagoditve vrednosti
Institucije pri izračunu zneska kapitala uporabljajo zahteve iz člena 105 za vsa svoja sredstva, merjena po pošteni vrednosti in od navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo znesek vseh potrebnih dodatnih prilagoditev vrednosti.
Člen 35
Nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti
Institucije ne izvedejo prilagoditev, da bi iz kapitala izključile nerealizirane dobičke ali izgube, nastale na podlagi vrednotenja svojih sredstev ali obveznosti po pošteni vrednosti, razen v primeru postavk iz člena 33.
Oddelek 3
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izjeme in druge možnosti
Pododdelek 1
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 36
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo:
(a)
izgube tekočega poslovnega leta;
(b)
neopredmetena sredstva;
(c)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo pristopa na podlagi notranjih bonitetnih ocen (pristop IRB): negativne zneske, ki so rezultat izračuna zneskov pričakovane izgube iz členov 158 in 159;
(e)
sredstva pokojninskega sklada z določenimi pravicami v bilanci stanja institucije;
(f)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala, za katere ima institucija dejansko ali pogojno obveznost nakupa na podlagi obstoječe pogodbene obveznosti;
(g)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, če imajo ti subjekti vzajemen navzkrižni delež v instituciji, za katerega pristojni organ meni, da je bil oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(h)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(i)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo;
(j)
znesek postavk, ki se v skladu s členom 56 odbije od postavk dodatnega temeljnega kapitala v obsegu, ki presega dodatni temeljni kapital institucije;
(k)
znesek izpostavljenosti naslednjih postavk, ki izpolnjujejo pogoje za utež tveganja 1 250 %, kadar institucija namesto uporabe uteži tveganja 1 250 % odbije ta znesek izpostavljenosti od zneska navadnega lastniškega temeljnega kapitala:
(i)
kvalificirani deleži izven finančnega sektorja;
(ii)
pozicije v listinjenju v skladu s členoma 243(1)(b) in 244(1)(b) ter členom 258;
(iii)
proste izročitve v skladu s členom 379(3);
(iv)
pozicije v košarici, za katere institucija ne more določiti uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, v skladu s členom 153(8);
(v)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v okviru pristopa notranjih modelov v skladu s členom 155(4).
(l)
vse davčne obremenitve, povezane s postavkami navadnega lastniškega temeljnega kapitala, predvidljive v času izračuna, razen kadar institucija ustrezno prilagodi znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, in zaradi takšnih davčnih obremenitev zmanjša vrednost, do katere se lahko te postavke uporabijo za kritje tveganj ali izgub.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli uporabo odbitkov iz odstavka 1(a), (c), (e), (f), (h), (i) in (l) tega člena ter povezanih odbitkov iz člena 56(a), (c), (d) in (f) in člena 66(a), (c) in (d).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrste kapitalskih instrumentov finančnih institucij ter, v posvetovanjuz Evropskim nadzornim organom (Evropski organ za zavarovanja in poklicne pokojnine) (EIOPA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1094/2010 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 24. novembra 2010 (26), zavarovalnic in pozavarovalnic tretjih držav in družb, izključenih iz področja uporabe Direktive 2009/138/ES v skladu s členom 4 navedene direktive, ki se odbijejo od naslednjih sestavin kapitala:
(a)
postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
postavk dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
postavk dodatnega kapitala.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s postopkom iz členov 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 37
Odbitek neopredmetenih sredstev
Institucije določijo znesek neopredmetenih sredstev, ki se odbijejo, v skladu z naslednjim:
(a)
znesek, ki se odbije, se zmanjša za znesek z njim povezanih odloženih obveznosti za davek, ki bi se poravnale, če bi bila neopredmetena sredstva oslabljena ali če bi bilo njihovo pripoznanje odpravljeno v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(b)
znesek, ki se odbije, vključuje dobro ime, ki se nanaša na vrednotenje pomembnih naložb institucije.
Člen 38
Odbitek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček
1. Institucije določijo znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in jih je treba odbiti v skladu s tem členom.
2. Razen kadar sta izpolnjena pogoja iz odstavka 3, se izračun zneska odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, ne zmanjša za znesek z njimi povezanih odloženih obveznosti za davek institucije.
3. Znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, se lahko zmanjša za znesek z njimi povezanih odloženih obveznosti za davek institucije, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
subjekt ima v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo pravno izvršljivo pravico pobotati te odmerjene terjatve za davek z odmerjenimi obveznostmi za davek;
(b)
odložene terjatve za davek in odložene obveznosti za davek se nanašajo na davek odmerjen s strani istega davčnega organa in v povezavi z istim davčnim zavezancem.
4. Povezane odložene obveznosti za davek institucije, ki se uporabljajo za namene odstavka 3, ne smejo vključevati odloženih obveznosti za davek, ki zmanjšujejo znesek neopredmetenih sredstev ali sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami, ki jih je treba odbiti.
5. Znesek povezanih odloženih obveznosti za davek iz odstavka 4 se razporedi na:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ki se v skladu s členom 48(1) ne odbijejo;
(b)
vse druge odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček.
Institucije razporedijo povezane odložene obveznosti za davek glede na delež odloženih terjatev za davek, nanašajočih se na prihodnji dobiček, ki jih predstavljajo postavke iz točk (a) in (b).
Člen 39
Preplačilo davka, prenos davčne izgube v predhodno obdobje in odložene terjatve za davek, ki se ne nanašajo na prihodnji dobiček
1. Naslednje postavke se ne odbijejo od kapitala in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno:
(a)
preplačilo davka v tekočem letu s strani institucije;
(b)
davčne izgube institucije v tekočem letu, prenesene v prejšnja leta, ki privedejo do zahtevka ali izkazujejo terjatev do enot centralne ravni držav, regionalne ravni držav ali lokalnega davčnega organa.
2. Odložene terjatve za davek, ki se ne nanašajo na prihodnji dobiček, so omejene na odložene terjatve za davek, ki izhajajo iz začasnih razlik, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
če institucija poroča izgubo, ko so njeni letni računovodski izkazi uradno potrjeni ali v primeru likvidacije ali v primeru insolventnosti institucije, so takoj avtomatično in obvezno nadomeščeni z dobropisom na že plačane davke;
(b)
institucija ima v skladu z veljavnim nacionalnim davčnim pravom možnost pobota dobropis na že plačane davke iz točke (a) s katero koli obveznostjo za davek institucije ali katere koli družbe, ki je na podlagi tega prava za davčne namene vključeno v isto konsolidacijo kot ta institucija, ali katere koli druge družbe, ki je predmet nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
kadar znesek dobropis na že plačane davke iz točke (b) presega obveznosti za davek iz te točke, se vsak tak presežek nemudoma nadomesti z neposredno terjatvijo do enot centralne ravni države članice, v kateri ima institucija sedež.
Institucije za odložene terjatve za davek uporabijo utež tveganja 100 %, če so izpolnjeni pogoji iz točk (a),(b) ali (c).
Člen 40
Odbitek negativnih zneskov, ki so rezultat izračuna zneskov pričakovane izgube
Znesek, ki se odbije v skladu s členom 36(1)(d), se ne zmanjša zaradi povečanja odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček, ali drugega dodatnega davčnega učinka, ki bi se lahko pojavil, če bi rezervacije dosegle raven pričakovanih izgub iz oddelka 3 poglavja 3 naslova I.
Člen 41
Odbitek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami
1. Za namene člena 36(1)(e) se znesek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami, ki se odbije, zmanjša za:
(a)
znesek katerih koli povezanih odloženih obveznosti za davek, ki bi se lahko poravnale, če bi bila sredstva oslabljena ali če bi se odpravilo njihovo pripoznanje v skladu z veljavnim računovodskim okvirom;
(b)
znesek sredstev v pokojninskem skladu z določenimi pravicami, ki jih lahko institucija neomejeno uporablja, če je predhodno dobila dovoljenje pristojnega organa. Sredstva, uporabljena za zmanjšanje zneska, ki se odbije, dobijo utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli merila, v skladu s katerimi pristojni organ dovoli instituciji, da zmanjša znesek sredstev v pokojninskem skladu z določenimi pravicami, kot je opredeljeno v odstavku 1(b).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 42
Odbitek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Institucije za namene člena 36(1)(f) izračunajo deleže v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v isti osnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz deležev vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 43
Pomembna naložba v subjekt finančnega sektorja
Za namene odbitka v skladu s členom 36 ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
institucija ima v lasti več kot 10 % instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih izda zadevni subjekt;
(b)
institucija je tesno povezana z zadevnim subjektom in ima v lasti instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala izdane s strani zadevnega subjekta;
(c)
institucija ima v lasti instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izdane s strani zadevnega subjekta, pri čemer subjekt ni vključen v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, ampak je vključen v isto računovodsko konsolidacijo kot institucija za namene finančnega poročanja v skladu z veljavnim računovodskim okvirom.
Člen 44
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke iz člena 36(1)(g), (h) in (i) v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala in drugih kapitalskih instrumentih subjektov finančnega sektorja se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
zavarovalniške postavke lastnih sredstev prvega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
Člen 45
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke iz člena 36(1)(h) in (i) v skladu z naslednjim:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na osnovi neto dolge pozicije v isti osnovni izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali pa ima preostalo zapadlost vsaj eno leto;
(ii)
kratke in dolge pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da izračunajo osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 46
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja
1. Institucije za namene člena 33(1)(h) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, ki presegajo 10 % skupnega zneska postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
odbitkov iz člena 36(1)(a) do (g), točk (k)(ii) do(v) in točke (l), razen zneska, ki se odbije za odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala tistih subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, deljen s celotnim zneskom neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v kapitalske instrumente teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, se porazdeli med vse instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala. Institucije določijo obseg deležev instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
razmerje celotnega zneska neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, ki ga predstavljajo vsi instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Znesek deležev iz člena 36(1)(h), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i) do (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja/, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Člen 47
Odbitek deležev v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, kadar ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja
Za namene člena 36(1)(i) so iz ustreznega zneska, ki se odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izključene pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnihinstrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj, pri čemer se ta znesek določi v skladu s členoma 44 in 45 ter pododdelkom 2.
Pododdelek 2
Izvzetja iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala in druge možnosti
Člen 48
Pragovna izvzetja iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Institucijam pri odbitkih zahtevanih v skladu s členom 36(1)(c) in (i) ni treba odbiti zneskov postavk iz točk (a) in (b) tega odstavka, katerih celotni seštevek je enak ali manjši od pragovnega zneska iz odstavka 2.:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik ter je njihov celotni seštevek enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih določb:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (h), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, neposredni, posredni in sintetični deleži te institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala teh subjektov, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjih določb:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (h), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik.
2. Za namene odstavka 1 je pragovni znesek enak znesku iz točke (a) tega odstavka, pomnoženem z odstotkom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
preostali znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, potem ko so bile v celoti opravljene prilagoditve in odbitki iz členov od 32 do 36 in ne da bi se uporabilo izvzetje iz odbitka, opredeljeno v temu členu;
(b)
17,65 %.
3. Institucija za namene odstavka 1 določi obseg odloženih terjatev za davek v skupnem znesku postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki ga ni treba odbiti, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka deli z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije;
(b)
vsota naslednjega:
(i)
zneska iz točke (a);
(ii)
zneska neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v kapitalske instrumente subjektov finančnega sektorja, v katerih ima institucija pomembno naložbo, katerih celotni seštevek je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije.
Delež pomembnih naložb v skupnem znesku postavk, ki ga ni treba odbiti, je enak ena minus razmerje iz prvega pododstavka.
4. Zneskom postavk, ki se ne odbijejo v skladu z odstavkom 1, se dodeli utež tveganja 250 %.
Člen 49
Zahteva po odbitku,v primeru konsolidacije, dopolnilnega nadzora ali institucionalne sheme za zaščito vlog
1. Pri izračunu kapitala na posamični, subkonsolidirani in konsolidirani podlagi lahko pristojni organi, kadar od institucij zahtevajo ali jim dovolijo, da uporabijo metodo 1, 2 ali 3 iz Priloge I k Direktivi 2002/87/ES, institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente subjekta finančnega sektorja, v kateri ima nadrejena institucija, nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding oziroma ima institucija pomembno naložbo, če so izpolnjeni pogoji iz točk (a) do (e) tega odstavka:
(a)
subjekt finančnega sektorja je zavarovalnica, pozavarovalnica ali zavarovalni holding;
(b)
zavarovalnica, pozavarovalnica ali zavarovalni holding je vključena v isti dopolnilni nadzor v skladu z Direktivo 2002/87/ES kot nadrejena institucija, nadrejeni finančni holding ali nadrejeni mešani finančni holding oziroma institucija, ki ima ima delež;
(c)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnih organov;
(d)
pristojni organi pred izdajo dovoljenja iz točke (c) preverijo in nato redno preverjajo, da je raven integriranega upravljanja, upravljanja tveganj in notranjih kontrol subjekta, ki bi bil zajet v konsolidacijo v skladu z metodo 1, 2 ali 3,ustrezna;
(e)
deleži v subjektu pripadajo enemu od naslednjih:
(i)
nadrejeni kreditni instituciji;
(ii)
nadrejenemu finančnemu holdingu;
(iii)
nadrejenemu mešanemu finančnemu holdingu;
(iv)
instituciji;
(v)
podrejeni družbi enega od subjektov iz točk (i) do (iv), ki je vključena v obseg konsolidacije v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
Izbrana metoda se ves čas dosledno uporablja.
2. Pri izračunu kapitala na posamični in subkonsolidirani podlagi institucije, ki so predmet nadzora na konsolidirani podlagi v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente izdanes strani subjektov finančnega sektorja, ki so vključeni v konsolidirani nadzor, razen če pristojni organi za posebne namene, zlasti za strukturno ločitev bančnih dejavnosti in načrtovanje reševanja, določijo, da so ti odbitki zahtevani za namen nadzora na posamični ali subkonsolidirani podlagi.
Uporaba pristopa iz prvega pododstavka ne povzroči nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v vsej Uniji in ne oblikuje ali ustvari ovire za delovanje notranjega trga.
3. Pristojni organi lahko za namene izračuna kapitala na posamični ali subkonsolidirani podlagi institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v kapitalske instrumente v naslednjih primerih:
(a)
kadar ima institucija delež v drugi instituciji in so izpolnjeni pogoji iz točk (i) do (v);
(i)
institucije spadajo v isto institucionalno shemo za zaščito vlog iz člena 113(7);
(ii)
pristojni organi so podelili dovoljenje iz člena 113(7);
(iii)
izpolnjeni so pogoji iz člena 113(7);
(iv)
institucionalna shema za zaščito vlog pripravi konsolidirano bilanco stanja iz člena 113(7)(e) ali, kadar ji ni treba pripraviti konsolidiranih računovodskih izkazov, razširjen zbirni izračun, ki je po mnenju pristojnih organov ustrezen in enakovreden določbam Direktive 86/635/EGS, ki vključuje nekatere prilagoditve določb Direktive 83/349/EGS ali Uredbe (ES) št. 1606/2002, ki urejata konsolidirane računovodske izkaze skupin kreditnih institucij. Enakovrednost tega razširjenega zbirnega izračuna preveri in potrdi zunanji revizor, zlasti to, da sta večkratna uporaba sestavin, ki so primerne za izračun kapitala kakor tudi vsako neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog, izključena iz izračuna. O konsolidirani bilanci stanja ali razširjenem zbirnem izračunu se pristojnim organom poroča najmanj tako pogosto, kot je določeno v členu 99;
(v)
institucije, ki so vključene v institucionalno shemo za zaščito vlog, skupaj na konsolidirani podlagi ali na podlagi razširjenega zbirnega izračuna izpolnjujejo zahteve iz člena 92 in o izpolnjevanju teh zahtev še naprej poročajo v skladu s členom 99. V okviru institucionalne sheme za zaščito vlog odbitek deleža pravic zadružnih članov ali pravnih subjektov, ki niso člani institucionalne sheme za zaščito vlog, ni potreben, če sta odpravljena večkratna uporaba sestavin, ki so primerne za izračun kapitala, kakor tudi vsako neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog in manjšinskim delničarjem, kadar je ta institucija.
(b)
kadar ima regionalna kreditna institucija delež v svoji centralni ali drugi regionalni kreditni instituciji in so izpolnjeni pogoji iz točke (a)(i) do (v).
4. Deleži, ki se v skladu z odstavki 1, 2 ali 3 ne odbijejo, se štejejo za izpostavljenosti in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
5. Kadar institucija uporablja metodo 1 ali 2 iz Priloge I k Direktivi 2002/87/ES, razkrije dopolnilno kapitalsko zahtevo in količnik kapitalske ustreznosti finančnega konglomerata, izračunanima v skladu s členom 6 in Prilogo I k tej direktivi.
6. EBA, EIOPA in Evropski nadzorni organ (Evropski organ za verdnostne papirje) (ESMA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Svet az dne 24. novembra 2010 (27) prek Skupnega odbora pripravijo osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih za namene tega člena opredelijo pogoje uporabe metod izračuna iz dela II Priloge I Direktive 2002/87/ES za namene drugih možnosti odbitka iz odstavka 1tega člena.
EBA, EIOPA in ESMA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predložijo do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členiv 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Oddelek 4
Navaden lastniški temeljni kapital
Člen 50
Navaden lastniški temeljni kapital
Navaden lastniški temeljni kapital institucije je sestavljen iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala po uporabi prilagoditev iz členov 32 do 35, odbitkov v skladu s členom 36 ter izvzetij in drugih možnosti iz členov 48, 49 in 79.
POGLAVJE 3
Dodatni temeljni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti dodatnega temeljnega kapitala
Člen 51
Postavke dodatnega temeljnega kapitala
Postavke dodatnega temeljnega kapitala zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente, če so izpolnjeni pogoji iz člena 52(1);
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a).
Instrumenti iz točke (a) se ne štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
Člen 52
Instrumenti dodatnega temeljnega kapitala
1. Kapitalski instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani in vplačani;
(b)
instrumenti niso kupljeni s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
družbe, v kateri ima institucija udeležbo v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(c)
nakup instrumentov ni posredno ali neposredno financiran s strani institucije;
(d)
instrumenti so v primeru insolventnosti institucije podrejeni instrumentom dodatnega kapitala;
(e)
instrumenti niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost terjatev pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holding ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga in njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk (i) do (v);
(f)
za instrumente ne velja nobena pogodbena ali drugačna ureditev, ki v primeru nesolventnosti ali likvidacije izboljšuje prednost pri poplačilu instrumenta;
(g)
instrumenti so trajniin določbe, ki jih urejajo, ne vključujejo nobene spodbude za institucijo, da jih odkupi;
(h)
če določbe, ki urejajo instrumente, vključujejo eno ali več opcij odpoklica, se lahko opcija odpoklica uveljavi izključno po diskrecijski presoji izdajatelja;
(i)
instrumenti se lahko odpokličejo, odkupijo ali izplačajo le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 77 in ne prej kot pet let po datumu izdaje, razen če so izpolnjeni pogoji iz člena 78(4);
(j)
v določbah, ki urejajo instrumente, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da bi instrumenti bili ali da bi lahko bili odpoklicani, odkupljeni ali izplačani, in tudi institucija tega na noben način ne navaja, razen v naslednjih primerih:
(i)
likvidacija institucije;
(ii)
diskrecijska izplačila instrumentov ali drugi diskrecijski načini zmanjšanja kapitala, kadar institucija dobi predhodno dovoljenje pristojnega organa v skladu s členom 77;
(k)
institucija eksplicitno ali implicitno ne navaja, da bi se pristojni organ strinjal z zahtevo za odpoklic, odkup ali izplačilo instrumentov;
(l)
razdelitve po instrumentih izpolnjujejo naslednje pogoje:
(i)
izplačajo se iz razpoložljivih sredstev;
(ii)
raven razdelitve po instrumentih se ne spremeni na podlagi bonitete institucije ali njene nadrejene osebe;
(iii)
določbe, ki urejajo instrumente, instituciji omogočajo polno diskrecijsko presojo, da lahko kadar koli prekliče razdelitev po instrumentih za neomejeno obdobje in na nekumulativni podlagi,in institucija lahko brez omejitev uporablja ta preklicane razdelitve za izpolnitev svojih obveznosti, ko te zapadejo;
(iv)
preklic razdelitve ne pomeni nastopa dogodka neplačila institucije;
(v)
preklic razdelitve ne pomeni nobenih omejitev za institucijo;
(m)
instrumenti ne prispevajo k vzpostavitvi obveznosti, da presegajo njena sredstva, če takšna ugotovitev predstavlja preskus insolventnosti v skladu z veljavno nacionalno zakonodajo;
(n)
v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, se ob nastopu sprožilnega dogodka trajno ali začasno odpiše znesek glavnice instrumenta ali se instrumente konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(o)
določbe, ki urejajo instrumente, ne vključujejo nobene značilnosti, ki bi lahko ovirala dokapitalizacijo institucije;
(p)
kadar instrumenti niso izdani neposredno s strani institucije, morata biti izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
instrumenti so izdani preko subjekta, vključenega v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(ii)
prihodki so takoj in brez omejitev razpoložljivi navedeni instituciji v obliki, ki izpolnjuje pogoje iz tega odstavka,.
Pogoj iz točke (d) prvega pododstavka se šteje za izpolnjenega, ne glede na to, da so instrumenti na podlagi člena 484(3) vključeni v dodatni temeljni kapital ali dodatni kapital, pod pogojem, da se obravnavajo pari passu.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
obliko in naravo spodbud za odkup;
(b)
naravo vsakega zvišanja vrednosti glavnice instrumenta dodatnega temeljnega kapitala, ki sledi začasnemu odpisu vrednosti glavnice;
(c)
postopke in časovni okvir za:
(i)
opredelitev, da je nastopil sprožilni dogodek;
(ii)
zvišanje vrednosti glavnice instrumenta dodatnega temeljnega kapitala, ki sledi začasnemu odpisu vrednosti glavnice;
(d)
značilnosti instrumentov, ki bi lahko ovirale dokapitalizacijo institucije;
(e)
uporabo subjektov s posebnim namenom za posredno izdajo kapitalskih instrumentov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 53
Omejitve vezane na preklic razdelitve po instrumentih dodatnega temeljnega kapitala in značilnosti, ki bi lahko ovirale dokapitalizacijo institucije
Za namene člena 52(1)(l)(v) in (o) določbe, ki urejajo instrumente dodatnega temeljnega kapitala, še zlasti ne vključujejo naslednje:
(a)
zahteve za razdelitev po instrumentih, če je izvršena razdelitev na instrument institucije, ki je enakovreden instrumentu dodatnega temeljnega kapitala ali mu je podrejen, vključno z instrumentom navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
zahteve za preklic izplačil donosov po instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če se ne opravi izplačilo donosov na zadevne instrumenta dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
obveznosti, da se izplačilo obresti ali dividende nadomesti z izplačilom v kateri koli drugi obliki. Ta obveznost za institucijo drugače ne velja.
Člen 54
Odpis ali konverzija instrumentov dodatnega temeljnega kapitala
1. Za namene člena 52(1)(n) se za instrumente dodatnega temeljnega kapitala uporabljajo naslednje določbe:
(a)
sprožilni dogodek nastopi, ko je količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije iz člena 92(1)(a) nižji od katere koli naslednje vrednosti:
(i)
5,125 %;
(ii)
raven višja od 5,125 %, če tako določi institucija in je navedena v določbah, ki urejajo instrument;
(b)
institucije lahko v določbah, ki urejajo instrument, poleg sprožilnega dogodka iz točke (a) določijo še enega ali več sprožilnih dogodkov;
(c)
kadar se v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, zahteva, da se te instrumente ob nastopu sprožilnega dogodka konvertira v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, je v teh določbah predpisano eno od naslednjega:
(i)
stopnja te konverzije in omejitev dovoljenega zneska konverzije ali
(ii)
obseg, v katerem se bodo instrumenti konvertirali v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(d)
kadar se v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, zahteva, da se ob nastopu sprožilnega dogodka odpiše njihova vrednost glavnice, ta odpis zmanjša vse naslednje:
(i)
znesek terjatve imetnika instrumenta v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije;
(ii)
znesek, ki ga je treba plačati v primeru odpoklica ali odkupa instrumenta;
(iii)
izplačila donosov po instrumentu.
2. Z odpisom vrednosti ali konverzijo instrumenta dodatnega temeljnega kapitala se v skladu z veljavnim računovodskim okvirom ustvarijo postavke, ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
3. Znesek instrumentov dodatnega temeljnega kapitala, ki se prizna v postavkah dodatnega temeljnega kapitala, je omejen na minimalni znesek postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki bi bil ustvarjen, če bi bila vrednost glavnice instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v celoti odpisana ali konvertirana v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Celotni znesek instrumentov dodatnega temeljnega kapitala, ki ga je treba ob nastopu sprožilnega dogodka odpisati ali konvertirati, ni manjši kot nižje izmed naslednjih zneskov:
(a)
znesek, ki je potreben za popolno vzpostavitev količnika navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije na raven 5,125 %;
(b)
celotna vrednost glavnice instrumenta.
5. Institucije ob nastopu sprožilnega dogodka:
(a)
nemudoma obvestijo pristojne organe;
(b)
obvestijo imetnike instrumentov dodatnega temeljnega kapitala;
(c)
brez odlašanja, vendar najpozneje v enem mesecu, odpišejo vrednost glavnice instrumentov ali instrumente konvertirajo v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu z zahtevo iz tega člena.
6. Institucija, ki izdaja instrumente dodatnega temeljnega kapitala, ki se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo v navadni lastniški temeljni kapital, zagotovi, da njen odobreni delniški kapital stalno zadošča za konverzijo vseh takšnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v delnice, če nastopi sprožilni dogodek. Vsa potrebna dovoljenja se pridobijo na datum izdaje takšnih konvertibilnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala. Institucija ves čas razpolaga s potrebnim predhodnim dovoljenjem za izdajo instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, v katere se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo takšni instrumenti dodatnega temeljnega kapitala.
7. Institucija, ki izdaja instrumente dodatnega temeljnega kapitala, ki se ob nastopu sprožilnega dogodka konvertirajo v navadni lastniški temeljni kapital, zagotovi, da v njeni ustanovni listini ali njenem statutu ali drugih pravnih ali pogodbenih ureditvah ni postopkovnih ovir za navedeno konverzijo.
Člen 55
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente dodatnega temeljnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 52(1) za instrument dodatnega temeljnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument dodatnega temeljnega kapitala;
(b)
del vplačanega presežka kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke dodatnega temeljnega kapitala.
Oddelek 2
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Člen 56
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Institucije od postavk dodatnega temeljnega kapitala odbijejo:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija morda bila dolžna kupiti zaradi obstoječih pogodbenih obveznosti;
(b)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, s katerimi ima institucija vzajemne navzkrižne deleže, za katere pristojni organ meni, da so bili oblikovani z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(c)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki se določi v skladu s členom 60, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(d)
neposredne, posredne in sintetične deleže institucije v instrumentih dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo, razen pozicij iz izvedbe prve prodaje teh instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
(e)
znesek postavk, ki se v skladu s členom 66 odbije od postavk dodatnega kapitala, v obsegu, ki presega dodatni kapital institucije;
(f)
vse davčne obremenitve, povezane s postavkami dodatnega temeljnega kapitala predvidljive v času izračuna, razen kadar institucija ustrezno prilagodi znesek postavk dodatnega temeljnega kapitalain se zaradi teh davčnih obremenitev zmanjša vrednost, do katere se te postavke lahko uporabijo za kritje tveganj in izgub.
Člen 57
Odbitek deležev v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala
Institucije za namene člena 56(a) deleže v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v isti osnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje ali v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov dodatnega temeljnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih dodatnega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz deležev vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih dodatnega temeljnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 58
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 56(b), (c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih dodatnega temeljnega kapitala se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
zavarovalniške postavke dodatnih lastnih sredstev prvega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente dodatnega temeljnega kapitala.
Člen 59
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 56(c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na podlagi neto dolge pozicije v iste osnovne izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali ima preostalo zapadlosti vsaj eno leto;
(ii)
dolga in kratka pozicija sta oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da izračunajo osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 60
Odbitek deležev v instrumente dodatnega temeljnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja
1. Institucije za namene člena 56(c) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije, tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki presegajo 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjega:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (g), točk (k)(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega temeljnega kapitala tistih subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe, deljen s celotnim zneskom vseh neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumentih dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se odbije v skladu z odstavkom 1, se porazdeli med vse instrumente dodatnega temeljnega kapitala. Znesek, ki se odbije od vsakega instrumenta dodatnega temeljnega kapitala v skladu z odstavkom 1 se izračuna tako, da se znesek iz točke (a) tega odstavka pomnoži z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek dodatnega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
4. Znesek deležev iz člena 53(c), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i), (ii) in (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Oddelek 3
Dodatni Temeljni Kapital
Člen 61
Dodatni temeljni kapital
Dodatni temeljni kapital institucije je sestavljen iz postavk dodatnega temeljnega kapitala po odbitku postavk iz člena 56 in uporabi člena 79.
POGLAVJE 4
Dodatni kapital
Oddelek 1
Postavke in instrumenti dodatnega kapitala
Člen 62
Postavke dodatnega kapitala
Postavke dodatnega kapitala zajemajo:
(a)
kapitalske instrumente in podrejeni dolgovi, če so izpolnjeni pogoji iz člena 63;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3: splošni popravekzaradi kreditnega tveganja, brez upoštevanja davčnih učinkov, v višini do 1,25 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3: pozitivni zneskibrez upoštevanja davčnih učinkov, ki so rezultat izračuna iz členov 158 in 159, v višini do 0,6 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih na podlagi poglavja 3 naslova II dela 3.
Postavke iz točke (a) se ne štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega temeljnega kapitala.
Člen 63
Instrumenti dodatnega kapitala
Kapitalski instrumenti in podrejeni dolgovi štejejo za instrumente dodatnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so izdani oziroma podrejeni dolgovi so dodeljeni, kot je ustrezno, in v celoti vplačani;
(b)
instrumenti niso kupljeni oziroma podrejeni dolgovi niso dodeljeni, kot je ustrezno, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
družbe, v kateri ima institucija udeležbo v obliki imetništva, neposredno ali z obvladovanjem 20 % ali več glasovalnih pravic ali kapitala družbe;
(c)
nakup instrumentov ali dodelitev podrejenih dolgov, kot je ustrezno, ni neposredno ali posredno financiran s strani institucije;
(d)
terjatev na znesku glavnice instrumentov v skladu z določbami, ki urejajo instrumente, ali terjatev na znesku glavnice podrejenih dolgov v skladu z določbami, ki urejajo podrejene dolgove, kot je ustrezno, je v celoti podrejena terjatvam vseh nepodrejenih upnikov;
(e)
instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, niso zavarovani niti niso pokriti z jamstvom, ki izboljšuje prednost pri poplačilu, s strani katerega koli od naslednjih:
(i)
institucije ali njene podrejene družbe;
(ii)
nadrejene osebe institucije ali njene podrejene družbe;
(iii)
nadrejenega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(iv)
mešanega poslovnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(v)
mešanega finančnega holdinga ali njegove podrejene družbe;
(vi)
katere koli družbe, ki je tesno povezana s subjekti iz točk (i) do (v);
(f)
za instrumente ali podrejene dolgove, kot je ustrezno, ne velja nobena ureditev, ki kakor koli izboljšuje prednost pri poplačilu terjatev v okviru instrumentov ali podrejenih dolgov;
(g)
originalna zapadlost instrumentov ali podrejenih dolgov kot je ustrezno, je najmanj 5 let;
(h)
določbe, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, ne vključujejo nobene spodbude za institucijo, da odkupi ali odplača, kot je ustrezno, njihovo vrednost glavnice pred zapadlostjo,;
(i)
če instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, vključujejo eno ali več opcij odpoklica ali opcije predčasnega odplačila, kot je ustrezno, se opcije uveljavijo izključno po diskrecijski presoji izdajatelja ali dolžnika;
(j)
instrumenti ali podrejeni dolgovi, kot je ustrezno, se lahko odpokličejo, odkupijo ali izplačajo ali predčasno odplačajo le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 77 in šele po petih letih od datuma izdaje oziroma dodelitve, razen če so izpolnjeni pogoji iz člena 78(4),;
(k)
v določbah, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, ni eksplicitno ali implicitno navedeno, da bo oziroma bi lahko institucija instrumente ali podrejene dolgove odpoklicala, odkupila, izplačala, ali predčasno odplačala, kot je ustrezno, razen v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije, in tudi institucija tega na noben način ne navaja;
(l)
določbe, ki urejajo instrumente oziroma podrejene dolgove, imetniku ne dajejo pravice, da pospeši prihodnja izplačila obresti ali glavnice, razen v primeru insolventnosti ali likvidacije institucije;
(m)
raven izplačil obresti ali dividend, kot je ustrezno, se za instrumente oziroma podrejene dolgove ne spremeni na podlagi bonitete institucije ali njene nadrejene osebe;
(n)
kadar instrumenti niso izdani neposredno s strani institucije ali neposredno ne prejme podrejenih dolgov, kot je ustrezno, morata biti izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
instrumenti so izdani ali podrejeni dolgovi so prejeti, kot je ustrezno, preko subjekta vključenega v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1,
(ii)
prihodki so takoj in brez omejitev razpoložljivi instituciji v obliki, ki izpolnjuje pogoje iz tega odstavka.
Člen 64
Amortizacija instrumentov dodatnega kapitala
Obseg, v katerem se instrumenti dodatnega kapitala štejejo za postavke dodatnega kapitala v zadnjih petih letih zapadlosti instrumentov, se izračuna tako, da se rezultat izračuna iz točke (a) pomnoži z zneskom iz točke (b) na naslednji način:
(a)
nominalni znesek instrumentov ali podrejenih dolgov na prvi dan zadnjega petletnega obdobja njegove pogodbene zapadlosti, deljen s številom koledarskih dni v zadevnem obdobju;
(b)
število preostalih koledarskih dni pogodbene zapadlosti instrumentov ali podrejenih dolgov.
Člen 65
Posledice v primeru prenehanja izpolnjevanja pogojev za instrumente dodatnega kapitala
Ob prenehanju izpolnjevanja pogojev iz člena 63 za instrumente dodatnega kapitala velja naslednje:
(a)
zadevni instrument se takoj preneha šteti za instrument dodatnega kapitala;
(b)
del vplačanega presežka kapitala, ki je povezan z zadevnim instrumentom, se takoj preneha šteti za postavke dodatnega kapitala.
Oddelek 2
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Člen 66
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Od postavk dodatnega kapitala se odbijejo:
(a)
neposredni, posredni in sintetični deleži institucije v lastne instrumente dodatnega kapitala institucije, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega kapitala, ki bi jih institucija morda bila dolžna kupiti zaradi obstoječih pogodbenih obveznosti;
(b)
neposredni, posredni in sintetični deleži v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, s katerimi ima institucija vzajemne navzkrižne deleže, za katere pristojni organ meni, da so bili oblikovani z namenom umetnega povečanja kapitala institucije;
(c)
ustrezen znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki se določi v skladu s členom 0, kadar institucija v teh subjektih nima pomembne naložbe;
(d)
neposredni, posredni in sintetični deleži institucije v instrumentih dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, kadar ima institucija v teh subjektih pomembno naložbo, razen pozicij iz izvedbe prve prodaje teh instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
Člen 67
Odbitek deležev v lastne instrumente dodatnega kapitala
Institucije za namene točke (a) člena 66 deleže izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij ob upoštevanju naslednjih izjem:
(a)
institucije lahko izračunajo znesek deležev na podlagi neto dolge pozicije, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
dolge in kratke pozicije so v istiosnovni izpostavljenosti ter kratke pozicije ne vključujejo tveganja nasprotne stranke;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
institucije določijo znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, tako da izračunajo osnovno izpostavljenost do lastnih instrumentov dodatnega kapitala v teh indeksih;
(c)
institucije lahko bruto dolge pozicije v lastnih instrumentih dodatnega kapitala, vrednostnih papirjev v indeksu, pobotajo s kratkimi pozicijami v lastnih instrumentih dodatnega kapitala, ki izhajajo iz kratkih pozicij v osnovnih indeksih, tudi kadar te kratke pozicije vključujejo tveganje nasprotne stranke;
(i)
dolge in kratke pozicije so v istih osnovnih indeksih;
(ii)
dolge in kratke pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi.
Člen 68
Odbitek deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja in vzajemen navzkrižni delež institucije, oblikovan z namenom umetnega povečanja kapitala
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 66(b), (c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleži v instrumentih dodatnega kapitala se izračunajo na podlagi bruto dolgih pozicij;
(b)
deleži v zavarovalniških postavkah lastnih sredstev drugega reda in zavarovalniških postavkah lastnih sredstev tretjega reda se za namene odbitka obravnavajo kot deleži v instrumente dodatnega kapitala.
Člen 69
Odbitek deležev v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja
Institucije izvedejo odbitke, ki jih določa člen 66(c) in (d), v skladu z naslednjim:
(a)
deleže v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja lahko izračunajo na osnovi neto dolge pozicije v isti osnovni izpostavljenosti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
zapadlost kratke pozicije sovpada z zapadlostjo dolge pozicije ali pa ima preostalo zapadlost vsaj eno leto;
(ii)
kratke in dolge pozicije so oboje v trgovalni knjigi ali oboje v netrgovalni knjigi;
(b)
znesek, ki se odbije za neposredne, posredne in sintetične deleže vrednostnih papirjev v indeksu, določijo tako, da vpogledajo v osnovno izpostavljenost do kapitalskih instrumentov subjektov finančnega sektorja v teh indeksih.
Člen 70
Odbitek instrumentov dodatnega kapitala, kadar institucija nima pomembne naložbe v relevatnem subjektu
1. Institucije za namene člena 66(c) izračunajo ustrezni znesek, ki se odbije, tako, da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo s faktorjem, dobljenim z izračunom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki presegajo 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunan po uporabi naslednjega:
(i)
členov 32 do 35;
(ii)
točk (a) do (g), točk k(ii) do (v) in točke (l) člena 36(1), razen zneska, ki se odbije, za odložene terjatve za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(iii)
členov 44 in 45;
(b)
znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, deljen s celotnim zneskom vseh neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala teh subjektov finančnega sektorja.
2. Institucije iz zneska iz odstavka 1(a) in izračuna faktorja iz odstavka 1(b) izključijo pozicije iz izvedbe prve prodaje zadevnih instrumentov z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj.
3. Znesek, ki se v skladu z odstavkom 1 odbije se porazdeli med vse instrumente dodatnega kapitala. Institucije določijo znesek deležev instrumentov dodatnega kapitala, ki se odbije, tako da znesek iz točke (a) tega odstavka pomnožijo z razmerjem iz točke (b) tega odstavka:
(a)
skupni znesek deležev, ki se odbije v skladu z odstavkom 1;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumenta dodatnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumente dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
4. Znesek deležev iz člena 66(1)(c), ki je enak ali nižji od 10 % postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije po uporabi določb iz odstavka 1(a)(i) do (iii), se ne odbije in je predmet ustrezne uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
5. Institucije določijo obseg deležev kapitalskih instrumentov, ki se jim dodeli utež tveganja/, tako da znesek iz točke (a) delijo z zneskom iz točke (b):
(a)
znesek deležev, ki se mu dodeli utež tveganja v skladu z odstavkom 4;
(b)
znesek iz točke (i), deljen z zneskom iz točke (ii):
(i)
skupni znesek instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(ii)
celotni znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev institucije v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjektov finančnega sektorja, v katerih institucija nima pomembne naložbe.
Oddelek 3
Dodatni kapital
Člen 71
Dodatni kapital
Dodatni kapital institucije je sestavljen iz postavk dodatnega kapitala institucije po odbitkih iz člena 66 in uporabi člena 79.
POGLAVJE 5
Kapital
Člen 72
Kapital
Kapital institucije sestavlja vsota njenega temeljnega in dodatnega kapitala.
POGLAVJE 6
Splošne zahteve
Člen 73
Razdelitve pri kapitalskih instrumentih
1. Kapitalski instrumenti, za katere ima institucija izključno diskrecijsko presojo odločati o izplačilu donosov v obliki, ki niv denar ali v obliki kapitalskega instrumenta, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če institucija ni pridobila predhodnega dovoljenja pristojnih organov.
2. Pristojni organi dajo dovoljenje iz odstavka 1 le, če menijo, da so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa ne bi negativno vplivala na zmožnost institucije, da prekliče izplačila po instrumentu;
(b)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa ne bi negativno vplivala na zmogljivosti instrumenta za pokrivanje izgub;
(c)
diskrecijska presoja iz odstavka 1 ali možna oblika izplačila donosa tudi sicer ne bi zmanjšala kakovosti kapitalskega instrumenta.
3. Kapitalski instrumenti, za katere ima pravna oseba, ki ni institucija, ki jih je izdala, diskecijsko presojo odločiti ali zahtevti izplačilo donos v obliki, ki ni denar ali v obliki kapitalskega instrumenta, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
4. Institucije lahko uporabijo splošni tržni indeks kot eno izmed podlag za določitev ravni izplačil donosa na instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala.
5. Odstavek 4 se ne uporablja, kadar je institucija referenčna subjekt v tem splošnem tržnem indeksu, razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija meni, da gibanje tega splošnega tržnega indeksa ni v pomembni korelaciji z boniteto institucije, njene nadrejene institucije ali nadrejenega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega finančnega holdinga ali nadrejenega mešanega poslovnega holdinga;
(b)
pristojni organ ni prišel do drugačne ugotovitve, kot je navedeno v točki (a).
6. Institucije poročajo o splošnih tržnih indeksih, na katere se sklicujejo njihovi kapitalski instrumenti, in jih razkrijejo.
7. EBA oblikuje osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi pogoje, v skladu s katerimi se indeksi štejejo za splošne tržne indekse za namene odstavka 4.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 74
Deleži v kapitalskih instrumentih nadzorovanih subjektov finančnega sektorja, ki se ne štejejo za regulativni kapital
Institucije ne odbijejo od nobene sestavine kapitala neposrednih, posrednih ali sintetičnih deležev v kapitalskih instrumetnih, ki jih izdajo nadzorovani subjektie finančnega sektorja, ki se ne štejejo za regulativni kapital zadevnega subjekta. Institucije za takšne deleže uporabijo utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, kot je ustrezno.
Člen 75
Zahteve glede odbitkov in zapadlosti kratkih pozicij
Šteje se, da so zahteve glede zapadlosti kratkih pozicij iz točke (a) člena 45, točke (a) člena 59 in točke (a) člena 69 pri obstoječih pozicijah izpolnjene, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija ima pogodbeno pravico do prodaje varovane dolge pozicije nasprotni stranki, ki zagotavlja varovanje, na določen dan v prihodnosti;
(b)
nasprotna stranka, ki instituciji zagotavlja varovanje, je pogodbeno zavezana, da od institucije na ta določeni dan v prihodnosti odkupi dolgo pozicijo iz točke (a).
Člen 76
Deleži kapitalskih instrumentov v indeksu
1. Institucije lahko za namenetočke (a) člena 42, točke (a) člena 45, točke (a) člena 57, točke (a) člena 59, točke (a) člena 67 in točke (a) člena 69 znesek dolgih pozicij v kapitalskem instrumentu zmanjšajo za del indeksa, ki ga predstavlja ista varovana osnovna izpostavljenost, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
varovana dolga pozicija in kratka pozicija v indeksu, ki se uporablja za varovanje te dolge pozicije, sta obe vključeni v trgovalno knjigo ali v netrgovalno knjigo;
(b)
poziciji iz točke (a) sta merjeni po pošteni vrednosti v bilanci stanja institucije;
(c)
kratka pozicija iz točke (a) se v skladu s procesi notranjih kontrol institucije šteje za uspešno varovanje;
(d)
pristojni organi ocenijo ustreznost procesov kontrol iz točke (c) vsaj enkrat letno in se prepričajo, da bodo ustrezni tudi v prihodnje.
2. Če je pristojni organ izdal predhodno dovoljenje, lahko institucija uporabi konservativno oceno osnovne izpostavljenosti institucije do kapitalskih instrumentov, vključenih v indekse, kot alternativo izračunu svoje izpostavljenosti do postavk iz točke (a) in/ali točke (b):
(a)
lastnih instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, ki so vključeni v indekse;
(b)
instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala subjektov finančnega sektorja, ki so vključeni v indekse.
3. Pristojni organi izdajo dovoljenje iz odstavka 2 le, kadar jim institucija zadovoljivo dokaže, da bi spremljanje osnovne izpostavljenosti do postavk iz točk(a) ali (b) odstavka 2, kakor je ustrezno, zanjo pomenilo operativno obremenitev.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
kdaj so ocene, ki se uporabijo namesto izračuna osnovne izpostavljenosti iz odstavka 2 dovolj konservativne;
(b)
pomen operativne obremenitve za namene odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 77
Pogoji za zmanjšanje kapitala
Institucija potrebuje predhodno dovoljenje pristojnega organa za eno ali oboje od naslednjega:
(a)
zmanjšanje, odkup ali izplačilo instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki jih je izdala institucija, na način, ki je dovoljen na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje;
(b)
izvedba odpoklica, odkupa, odplačila ali izplačilainstrumentov dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, kot je ustrezno, pred datumom njihove pogodbene zapadlosti.
Člen 78
Dovoljenje nadzornika za zmanjšanje kapitala
1. Pristojni organ izda instituciji dovoljenje za zmanjšanje, izplačilo, odpoklic ali odkup, instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
institucija pred ali istočasno z aktivnostjo iz člena 77, instrumente iz člena 77 nadomesti z enako ali bolj kakovostnimi kapitalskimi instrumenti pod pogoji, ki so vzdržni za dohodkovno zmogljivost institucije;
(b)
institucija je pristojnemu organu zadovoljivo dokazala, da bi kapital institucije po zadevni aktivnosti presegel zahteve iz člena 92(1) te uredbe in zahteve po skupnem blažilniku, kakor je opredljena v točki (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU v obsegu, ki ga lahko pristojni organ oceni kot potrebnega na podlagi člena 104(3) Direktive 2013/36/EU.
2. Pristojni organi pri ocenjevanju vzdržnosti nadomestnih instrumentov za dohodkovno zmogljivost institucije iz točke (a) odstavka 1 preučijo, v kolikšni meri bi bili nadomestni kapitalski instrumenti dražji za institucijo od tistih, ki bi jih nadomestili.
3. Kadar institucija izvede aktivnost iz člena 77(a) in veljavna nacionalna zakonodaja prepoveduje zavrnitev odkupa instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz člena 27, lahko pristojni organ opusti pogoje iz odstavka 1 tega člena, če zahteva, da institucija ustrezno omeji odkup teh instrumentov.
4. Pristojni organi lahko institucijam dovolijo, da instrumente dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala odkupijo prej kot pet let od datuma izdaje le, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1 ter točk (a) in (b) iz tega odstavka:
(a)
spremeni se regulativna razvrstitev teh instrumentov, ki bi verjetno povzročila njihovo izključitev iz kapitala ali prerazvrstitev v kategorijo kapitala nižje kakovosti, hkrati pa sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
po mnenju pristojnega organa obstaja zadostna gotovost, da bo do takšne spremembe prišlo;
(ii)
institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da regulativne prerazvrstive teh instrumentov ni bilo mogoče razumno predvideti ob njihovi izdaji;
(b)
spremeni se veljavna davčna obravnava teh instrumentov, za katero institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da je ta pomembna in da je ob izdaji instrumentov ni bilo mogoče razumno predvideti.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
pomen vzdržnosti za dohodkovno zmogljivost institucije;
(b)
ustrezno podlago za omejitev odkupa iz odstavka 2;
(c)
postopek in zahteve po podatkih v zvezi z zahtevkom institucije za dovoljenje pristojnega organa za izvedbo aktivnosti iz člena 77, vključno s postopkom, ki se uporabi v primeru odkupa delnic, izdanih članom zadružnih institucij, in rokom za obdelavo takega zahtevka.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 79
Začasna opustitev odbitka od kapitala
1. Kadar institucija v subjektu finančnega sektorja začasno pridobi ali dodeli kapitalske instrumente in podrejene dolgove, kakor je ustrezno, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, in pristojni organ te deleže obravnava kot finančno pomoč za reorganizacijo in ohranitev tega subjekta, lahko pristojni organ začasno opusti uporabo določb glede odbitkov, ki bi se sicer uporabljale za navedene instrumente.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pojem "začasno" za namene odstavka 1 in pogoje, v skladu s katerimi lahko pristojni organ navedene začasno pridobljene deleže obravnava kot finančno pomoč za reorganizacijo in ohranitev zadevnega subjekta.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 80
Stalno pregledovanje kakovosti kapitala
1. EBA spremlja kakovost kapitalskih instrumentov, ki jih izdajo institucije, po vsej Uniji, in nemudoma uradno obvesti Komisijo, če obstajajo jasni dokazi, da ti instrumenti ne izpolnjujejo meril iz člena 28 ali kjer je to ustrezno iz člena 29.
Pristojni organi na zahtevo EBA nemudoma posredujejo vse informacije, ki so po mnenju EBA relevantne za nove izdane kapitalske instrumente, zato, da se EBA omogoči spremljanje kakovosti kapitalskih instrumentov, ki jih izdajajo institucije v Uniji.
2. Uradno obvestilo vsebuje:
(a)
podrobno obrazložitev narave in obsega ugotovljenih nepravilnosti;
(b)
tehnične nasvete v zvezi z ukrepanjem Komisije, ki je po mnenju EBA nujno;
(c)
bistvene spremembe metodologije EBA za strestno testiranje kapitalske ustreznosti institucij.
3. EBA Komisiji tehnično svetuje o vseh bistvenih spremembah pri opredelitvikapitala, ki so po njegovem mnenju potrebne zaradi katerega koli od naslednjih elementov:
(a)
razvoja tržnih standardov ali tržne prakse na tem področju;
(b)
sprememb v relevantnih pravnih ali računovodskih standardih;
(c)
bistvenih sprememb metodologije EBA za stresno testiranje kapitalske ustreznosti institucij.
4. EBA Komisiji do 1. januarja 2014 tehnično svetuje v zvezi z možnim obravnavanjem nerealiziranih dobičkov, merjenih po pošteni vrednosti, na drugačen način kot z njihovo vključitvijo v navadni lastniški temeljni kapital brez prilagoditve. V teh priporočilih je upoštevan ustrezen razvoj mednarodnih računovodskih standardov in mednarodnih dogovorov glede bonitetnih standardov za banke.
NASLOV II
MANJŠINSKI DELEŽI TER INSTRUMENTI DODATNEGA TEMELJNEGA KAPITALA IN DODATNEGA KAPITALA, KI SO JIH IZDALE PODREJENE DRUŽBE
Člen 81
Manjšinski deleži, ki izpolnjujejo pogoje za vključitev v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital
1. Manjšinski deleži zajemajovsoto instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter vplačan presežek kapitala povezan s temi instrumenti, povezani zadržani dobiček, in druge rezerve podrejene družbe, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podrejena družba je ena od naslednjih:
(i)
institucija;
(ii)
družba, za katero na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(b)
podrejena družba je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz uvodnega dela tega odstavka so v lasti oseb, ki niso družbe, vključene v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
2. Manjšinski deleži, ki jih nadrejena oseba institucije ali njene podrejene družbe financirajo neposredno ali posredno, preko subjekta s posebnim namenom ali drugače, se ne štejejo za konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
Člen 82
Kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital, kvalificirani dodatni kapital in kvalificirani kapital
Kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital, kvalificirani dodatni kapital in kvalificirani kapital vključujejo manjšinski delež, instrumente dodatnega temeljnega kapitala ali instrumente dodatnega kapitala, kot je ustrezno, ter skupaj z njim povezani zadržani dobiček in vplačan presežek kapitala podrejene družbe, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podrejena družba je ena od naslednjih:
(i)
institucija;
(ii)
družba, za katero na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(b)
podrejena družba je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(c)
zadevni instrumenti so v lasti oseb, ki niso družbe, vključene v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
Člen 83
Kvalificirani dodatni temeljni kapital in kvalificirani dodatni kapital, ki ga je izdal subjekt s posebnim namenom
1. Instrumenti dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, ki jih je izdal subjekt s posebnim namenom, ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni temeljni kapital, kvalificirani temeljni kapital ali kvalificirani dodatni kapital ali kvalificirani kapital, kot je ustrezno, le če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
subjekt s posebnim namenom, ki je izdala zadevne instrumente, je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
(b)
instrumenti ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni temeljni kapital le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 52(1);
(c)
instrumenti ter z njim povezani vplačani presežek kapitala so vključeni v kvalificirani dodatni kapital le, če so izpolnjeni pogoji iz člena 63;
(d)
edino premoženje subjekta s posebnim namenom je njegova naložba v kapital zadevne nadrejene osebe ali podrejene družbe, ki je polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, pri čemer njegova oblika izpolnjuje relevantne pogoje iz člena 52(1) ali člena 63, kot je ustrezno.
Če pristojni organ meni, da je premoženje subjekta s posebnim namenom, ki ni njegova naložba v kapital zadevne nadrejene osebe ali podrejene družbe, ki je vključena v obseg konsolidacije v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, za tovrsten subjekt minimalno in nepomembno, lahko pristojni organ opusti uporabo pogoja iz točke (d) prvega pododstavka.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli vrste premoženja, ki so lahko povezana z delovanjem subjektov s posebnim namenom, ter pojma "minimalno" in "nepomembno" iz drugega pododstavka odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 84
Manjšinski deleži, vključeni v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital
1. Institucije določijo znesek manjšinskih deležev podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital, tako, da od manjšinskih deležev zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
navadni lastniški temeljni kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji izmed naslednjih:
(i)
znesek navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(a), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom;
(ii)
znesek konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki se nanaša na zadevno podrejeno družbo, in ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(a), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisom v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati z navadnim lastniškim temeljnim kapitalom;
(b)
manjšinski deleži podrejene družbe, izraženi kot odstotni delež vseh instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevne družbe ter z njimi povezanimi vplačani presežek kapitala, zadržanega dobička in drugih rezerv.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se manjšinski delež te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
3. Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se manjšinski delež v podrejenih družbah, za katere se uporablja opustitev, ne prizna v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli subkonsolidirani izračun, zahtevan v skladu z odstavkom 2 tega člena ter členov 85 in 87.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. Pristojni organi lahko opustitev uporabe tega člena odobrijo nadrejenemu finančnemu holdingu, ki izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
njegova glavna dejavnost je pridobivanje kapitalskih deležev;
(b)
je predmet bonitetnega nadzora na konsolidirani osnovi;
(c)
konsolidira podrejeno institucijo, v kateri ima le manjšinski delež, na podlagi razmerja, ki predstavlja obvladovanje, kot je opredeljen v členu 1 Direktive 83/349/EGS;
(d)
več kot 90 % zahtevanega konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala izvira iz podrejene institucije iz točke c) in je izračunan na subkonsolidirani osnovi.
Če nadrejeni finančni holding, ki izpolnjuje pogoje iz prvega pododstavka, po 31. decembra 2014 postane nadrejeni mešani finančni holding, lahko pristojni organi temu mešanemu finančnemu holdingu odobrijo opustitev iz prvega pododstavka, če izpolnjuje pogoje iz tega pododstavka.
6. Če imajo kreditne institucije, ki so stalno povezane v mreži s centralnim organom in institucije, ustanovljene v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog, za katere veljajo pogoji iz člena 113(7), sheme solidarnega jamstva, na podlagi katerih ni trenutnih ali predvidenih pomembnih, praktičnih ali pravnih ovir za takojšnji prenos zneska kapitala, ki presega regulativne zahteve, z nasprotne stranke na kreditno institucijo, so te institucije izvzete iz določb tega člena glede odbitkov in lahko v celoti priznajo kateri koli manjšinski delež, ustvarjen v shemi solidarnega jamstva.
Člen 85
Kvalificirani instrumenti temeljnega kapitala, vključeni v konsolidirani temeljni kapital
1. Institucije določijo znesek kvalificiranega temeljnega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirana kapital, tako, da od kapitala zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
temeljni kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji od naslednjih:
(i)
znesek temeljnega kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(b), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisom v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati s temeljnim kapitalom;
(ii)
znesek konsolidiranega temeljnega kapitala, ki se nanaša na zadevno podrejeno družbo, in ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(b), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah, če mora te zahteve izpolnjevati s temeljnim kapitalom;
(b)
kvalificirani temeljni kapital podrejene družbe, izražen kot odstotni delež vseh instrumentov temeljnega kapitala zadevne družbe ter z njimi povezan vplačani presežek kapitala, zadržanega dobička in drugih rezerv.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se kvalificirani temeljni kapital te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani temeljni kapital.
3 Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se instrumenti temeljnega kapitala podrejenih družb, za katere se uporablja opustitev, ne priznajo v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
Člen 86
Kvalificirani temeljni kapital, vključen v konsolidirani dodatni temeljni kapital
Brez poseganja v člen 84(5) in (6) institucije določijo znesek kvalificiranega temeljnega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani dodatni temeljni kapital, tako, da od kvalificiranega temeljnega kapitala zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani temeljni kapital, odštejejo manjšinske deleže zadevne družbe, ki so vključeni v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital.
Člen 87
Kvalificirani kapital, vključen v konsolidirani kapital
1. Institucije določijo znesek kvalificiranegakapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani kapital, tako, da od kvalificiranega kapitala zadevne družbe odštejejo rezultat, dobljen z množenjem zneska iz točke (a) z odstotnim deležem iz točke (b):
(a)
kapital podrejene družbe, od katerega se odšteje nižji od naslednjih:
(i)
znesek kapitala zadevne podrejene družbe, ki mora ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(c), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških predpisov v tretjih državah;
(ii)
znesek kapitala, ki se nanaša na podrejeno družbo, ki mora na konsolidirani podlagi ustrezati vsoti zahteve iz člena 92(1)(c), zahtev iz členov 458 in 459, posebnih kapitalskih zahtev iz člena 104 Direktive 2013/36/EU, zahteve po skupnem blažilniku iz točke (6) člena 128 Direktive 2013/36/EU, zahtev iz člena 500 ter vseh dodatnih lokalnih nadzorniških kapitalskih zahtev v tretjih državah;
(b)
kvalificirani kapital družbe, izražen kot odstotni delež vseh kapitalskih instrumentov podrejene družbe, ki so vključeni v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke dodatnega temeljnega kapitala in postavke dodatnega kapitala, ter z njimi povezan vplačani presežek kapitala, zadržani dobiček in druge rezerve.
2. Izračun iz odstavka 1 se opravi na subkonsolidirani podlagi za vsako podrejeno družbo iz člena 81(1).
Institucija se lahko odloči, da za podrejeno družbo iz člena 81(1) tega izračuna ne bo opravila. Kadar institucija sprejme takšno odločitev, se kvalificirani kapital te podrejene družbe ne sme vključiti v konsolidirani kapital.
3. Če pristojni organ odstopa od uporabe bonitetnih zahtev na posamični podlagi, kot so opredeljene v členu 7, se kapitalski instrumenti v podrejenih družbah, za katere se uporablja opustitev, ne priznajo v kapitalu na subkonsolidirani ali konsolidirani ravni, kot je ustrezno.
Člen 88
Instrumenti kvalificiranega kapitala, vključeni v konsolidirani dodatni kapital
Brez poseganja v člen 84(5) in (6) institucije določijo znesek kvalificiranega kapitala podrejene družbe, ki je vključen v konsolidirani dodatni kapital, tako, da od kvalificiranega kapitala zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani laskapital, odštejejo kvalificirani temeljni kapital zadevne družbe, ki je vključen v konsolidirani temeljni kapital.
NASLOV III
KVALIFICIRANI DELEŽI IZVEN FINANČNEGA SEKTORJA
Člen 89
Uteži tveganja in prepoved kvalificiranih deležev izven finančnega sektorja
1. Določbe iz odstavka 3 se uporabljajo za kvalificirani delež, katerega znesek presega 15 % sprejemljivega kapitala institucije, v družbi, ki ni:
(a)
subjekt finančnega sektorja;
(b)
družba, ki ni subjekt finančnega sektorja in izvaja dejavnosti, ki jih pristojni organ obravnava kot kar koli od naslednjega:
(i)
neposredno razširitev bančnih storitev;
(ii)
pomožne bančne storitve;
(iii)
lizing, odkup terjatev, upravljanje naložbenih skladov, izvajanje storitev obdelave podatkov ali druge podobne dejavnost.
2. Za skupni znesek kvalificiranih deležev, ki jih ima institucija v družbah, razen tistih iz točk (a) in (b) odstavka 1, ki presega 60 % njenega sprejemljivega kapitala, se uporabljajo določbe iz odstavka 3.
3. Pristojni organi za kvalificirane deleže institucij iz odstavkov 1 in 2 uporabijo zahteve iz točke (a) ali (b):
(a)
pri izračunu kapitalskih zahtev v skladu z delom 3 institucije uporabijo utež tveganja 1 250 % za višjega izmed naslednjih zneskov:
(i)
znesek kvalificiranih deležev iz odstavka 1, ki presega 15 % sprejemljivega kapitala;
(ii)
skupen znesek kvalificiranih deležev iz odstavka 2, ki presega 60 % sprejemljivega kapitala institucije;
(b)
pristojni organi institucijam prepovejo kvalificirane deleže iz odstavkov 1 in 2, v znesku, ki presega odstotek sprejemljivega kapitala iz navedenih odstavkov.
Pristojni organi objavijosvojo izbiro možnosti iz točke (a) ali (b).
4. Za namene točke (b) odstavka 1 EBA izda smernice za opredelitev:
(a)
dejavnosti, ki so neposredna razširitev bančnih storitev;
(b)
dejavnosti, ki so pomožne bančne storitve;
(c)
podobne dejavnosti.
Smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 90
Alternativa uteži tveganja 1 250 %
Institucije lahko namesto uporabe uteži tveganja 1 250 % za zneske, ki presegajo omejitve iz člena 89(1) in (2), te zneske odbijejo od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s točko (k) člena 36(1).
Člen 91
Izjeme
1. Delnice družb, ki niso navedene v točkah (a) in (b) člena 89(1), niso vključene v izračun omejitev sprejemljivega kapitala, določenih v navedenem členu, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
zadevne delnice so v začasni lasti med izvajanjem finančne pomoči, kot je navedeno v členu 79;
(b)
delež v teh delnicah izhaja iz izvedbe prve prodaje teh delnic z obveznostjo odkupa, ki jih je institucija imela pet delovnih dni ali manj;
(c)
zadevne delnice ima institucija v svojem imenu in za račun drugih.
2. Delnice, ki niso stalna finančna sredstva, kot so opredeljene v členu 35(2) Direktive 86/635/EGS, niso vključene v izračun iz člena 89.
DEL 3
KAPITALSKE ZAHTEVE
NASLOV I
SPLOŠNE ZAHTEVE, VREDNOTENJE IN POROČANJE
POGLAVJE 1
Zahtevana raven kapitala
Oddelek 1
Kapitalske zahteve za institucije
Člen 92
Kapitalske zahteve
1. V skladu s členoma 93 in 94 institucije vedno izpolnjujejo naslednje kapitalske zahteve:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala v višini 4,5 %;
(b)
količnik temeljnega kapitala v višini 6 %;
(c)
količnik skupnega kapitala v višini 8 %.
2. Institucije izračunajo svoje kapitalske količnike na naslednji način:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala je navaden lastniški temeljni kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju;
(b)
količnik temeljnega kapitala je temeljni kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju;
(c)
količnik skupnega kapitala je kapital institucije, izražen kot odstotni delež zneska njene skupne izpostavljenosti tveganju.
3. Znesek skupne izpostavljenosti tveganju je seštevek točk (a) do (f) tega odstavka, ob upoštevanju določb iz odstavka 4:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, izračunani v skladu z naslovom II in členom 379, za vse poslovne dejavnosti institucije, razen zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz postavk trgovalne knjige institucije;
(b)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom IV tega dela ali dela 4, kot je ustrezno, za postavke trgovalne knjige institucije za naslednje:
(i)
pozicijsko tveganje;
(ii)
velike izpostavljenosti, ki presegajo omejitve iz členov 395 do 401, če je instituciji dovoljeno preseganje teh omejitev;
(c)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom IV ali naslovom V z izjemo člena 379, kot je ustrezno, za naslednje:
(i)
valutno tveganje;
(ii)
tveganje poravnave;
(iii)
tveganje spremembe cen blaga;
(d)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu z naslovom VI, za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja izvedenih finančnih instrumentov OTC, razen kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, za katere se priznava, da zmanjšujejo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje;
(e)
kapitalske zahteve, določene v skladu z naslovom III, za operativno tveganje;
(f)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, določeni v skladu z naslovom II, za tveganje nasprotne stranke, ki izhaja iz postavk trgovalne knjige institucije, za naslednje vrste poslov in pogodb:
(i)
pogodbe, naštete v Prilogi II in kreditne izvedene finančne instrumente;
(ii)
repo posle in posle posoje/izposoje, ki se nanašajo na vrednostne papirje ali blago;
(iii)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, ki se nanašajo na vrednostne papirje ali blago;
(iv)
posle z dolgim rokom poravnave.
4. Naslednji določbi se uporabljata za izračun zneska skupne izpostavljenosti iz odstavka 3:
(a)
kapitalske zahteve iz točk (c), (d) in (e) navedenega odstavka vključujejo tiste, ki izhajajo iz vseh poslovnih dejavnosti institucije;
(b)
institucije kapitalske zahteve iz točk (b) do (e) navedenega odstavka pomnožijo z 12,5.
Člen 93
Zahteva glede ustanovnega kapitala v času rednega poslovanja
1. Kapital institucije se ne sme zmanjšati pod znesek ustanovnega kapitala, zahtevanega v času izdaje dovoljenja.
2. Kreditne institucije, ki so bile ustanovljene pred 1. januarjem 1993 in katerih kapital je manjši od zahtevanega zneska ustanovnega kapitala, lahko še naprej opravljajo svoje dejavnosti. V tem primeru se njihov kapital ne sme zmanjšati pod njegovo najvišjo raven, doseženo po 22. decembru 1989.
3. Pooblaščena investicijska podjetja in podjetja iz člena 6 Direktive 2006/49/ES, ki so bila ustanovljena pred 31. decembrom 1995 in v katerih znesek kapitala ne dosega zahtevanega zneska ustanovnega kapitala, lahko še naprej opravljajo svoje dejavnosti. Znesek kapitala takšnih podjetij ali investicijskih podjetij ne sme biti manjši od najvišje referenčne stopnje, izračunane po datumu uradnega obvestila iz Direktive Sveta 93/6/EGS dne 15. marca 1993 o kapitalski ustreznosti investicijskih družb in kreditnih institucij (28). Referenčna stopnja je povprečna dnevna stopnja kapitala, izračunana za obdobje šestih mesecev pred dnem izračuna. Izračuna se vsakih šest mesecev za ustrezno predhodno obdobje.
4. Kadar obvladovanje institucije, ki spada v kategorijo iz odstavka 2 ali 3, prevzame fizična ali pravna oseba, razen osebe, ki je institucijo obvladovala pred tem, znesek kapitala te institucije ustreza zahtevanemu znesku ustanovnega kapitala.
5. Kadar se združita dve ali več institucij, ki spadajo v kategorijo iz odstavka 2 ali 3, znesek kapitala institucije, ki nastane z združitvijo, ni manjši od skupnega zneska kapitala združenih institucij v času združitve, dokler ni dosežen zahtevani znesek ustanovnega kapitala.
6. Kadar pristojni organi menijo, da je treba izpolniti zahtevo iz odstavka 1 zaradi zagotovitve kapitalske ustreznosti institucije, se določbe iz odstavkov 2 do 5 ne uporabljajo.
Člen 94
Odstopanje za majhen obseg postavk trgovalne knjige
1. Institucije lahko za postavke trgovalne knjige kapitalsko zahtevo iz člena 92(3)(b) nadomestijo s kapitalsko zahtevo, izračunano v skladu s točko (a) navedenega odstavka, če obseg njihovih bilančnih in zunajbilančnih postavk trgovalne knjige izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(a)
običajno znaša manj kot 5 % vseh sredstev in 15 milijonov EUR;
(b)
nikoli ne preseže 6 % vseh sredstev in 20 milijonov EUR.
2. Pri izračunu obsega bilančnega in zunajbilančnega poslovanja institucije uporabijo naslednje:
(a)
dolžniški instrumenti se vrednotijo po njihovih tržnih cenah ali nominalnih vrednostih, lastniški instrumenti po njihovih tržnih cenah in izvedeni finančni instrumenti glede na nominalne ali tržne vrednosti njihovih osnovnih instrumentov;
(b)
absolutna vrednost dolgih pozicij se sešteje z absolutno vrednostjo kratkih pozicij.
3. Kadar institucija ne izpolnjuje pogoja iz odstavka 1(b), o tem nemudoma uradno obvesti pristojni organ. Če pristojni organ po izvedbi ocene ugotovi, da zahteva iz odstavka 1(a) ni izpolnjena, in o tem uradno obvesti institucijo, institucija od datuma naslednjega poročanja ne uporablja več odstavka 1.
Oddelek 2
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja z omejenim dovoljenjem za opravljanje investicijskih storitev
Člen 95
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja z omejenim dovoljenjem za opravljanje investicijskih storitev
1. Za namene člena 92(3) investicijska podjetja, ki niso pooblaščena za opravljanje investicijskih storitev in dejavnosti iz točk (3) in (6) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, uporabljajo izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz odstavka 2.
2. Investicijska podjetja iz odstavka 1 tega člena in podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, izračunajo znesek skupne izpostavljenosti tveganju kot višji od naslednjih zneskov:
(a)
vsota postavk iz člena 92(3)(a) do (d) in (f) po uporabi člena 92(4);
(b)
12,5 pomnoženo z zneskom iz člena 97.
Podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, izpolnjujejo zahteve iz člena 92(1) in (2) na podlagi skupnega zneska izpostavljenosti tveganju iz prvega pododstavka.
Pristojni organi lahko določijo kapitalske zahteve za podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo investicijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES o, kot kapitalske zahteve, ki bi bile zavezujoče za navedena podjetja v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos, veljavnimi 31. decembra 2013, glede direktiv 2006/49/ES in 2006/48/ES.
3. Za investicijska podjetja iz odstavka 1 se uporabljajo vse druge določbe v zvezi z operativnim tveganjem iz pododdelka 1 oddelka II poglavja 3 naslova VII Direktive 2013/36/EU.
Člen 96
Kapitalske zahteve za investicijska podjetja, ki imajo ustanovni kapital, kot je določen v členu 28(2) Direktive 2013/36/EU
1. Za namene člena 92(3) naslednje kategorije investicijskih podjetij, ki imajo ustanovni kapital v skladu s členom 28(2) Direktive 2013/36/EU, uporabljajo izračun zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz odstavka 2 tega člena:
(a)
investicijska podjetja, ki trgujejo za svoj račun zgolj zaradi izpolnjevanja ali izvrševanja naročila stranke ali zaradi pridobitve vstopa v sistem kliringa in poravnave ali v priznano borzo, če delujejo v funkciji zastopnikov ali izvršujejo naročilo stranke;
(b)
investicijska podjetja, ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(i)
ne upravljajo z denarjem ali vrednostnimi papirji strank;
(ii)
prevzamejo samo trgovanje za svoj račun;
(iii)
nimajo zunanjih strank;
(iv)
katerih izvrševanje in poravnava poslov se izvaja pod odgovornostjo klirinške institucije, ki tudi jamči za te posle.
2. Investicijska podjetja iz odstavka 1 izračunajo znesek skupne izpostavljenosti tveganju kot vsoto:
(a)
postavk iz člena 92(3)(a) do (d) in (f) po uporabi člena 92(4);
(b)
zneska iz člena 97, pomnoženega z 12,5.
3. Za investicijska podjetja iz odstavka 1 se uporabljajo vse druge določbe v zvezi z operativnim tveganjem iz pododdelka 1 oddelka II poglavja 3 naslova VII Direktive 2013/36/EU.
Člen 97
Kapital na podlagi stalnih splošnih stroškov
1. V skladu s členoma 95 in 96 imajo investicijsko podjetje in podjetja iz točke (2)(c) člena 4(1), ki opravljajo invseticijske storitve in dejavnosti iz točk (2) in (4) oddelka A Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, sprejemljivi kapital, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov iz predhodnega leta.
2. V primeru spremembe v poslovanju investicijskega podjetja od predhodnega leta, ki je po mnenju pristojnega organa pomembna, lahko pristojni organ prilagodi zahtevo iz odstavka 1.
3. Če investicijsko podjetje še ne posluje eno leto, vključno z dnem začetka poslovanja, ima sprejemljivi kapital, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov, predvidenih v njegovem poslovnem načrtu, razen kadar pristojni organ zahteva prilagoditev poslovnega načrta.
4. EBA v posvetovanju z ESMA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih natančneje opredeli naslednje:
(a)
izračun zahteve po sprejemljivemu kapitalu, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov predhodnega leta;
(b)
pogoje, ki jih mora pristojni organ upoštevati pri prilagoditvi zahteve po sprejemljivem kapitalu, ki znaša vsaj četrtino stalnih splošnih stroškov predhodnega leta;
(c)
izračun predvidenih stalnih splošnih stroškov za investicijsko podjetje, ki še ne posluje eno leto.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 98
Kapital investicijskih podjetij na konsolidirani podlagi
1. V primeru investicijskih podjetij iz člena 95(1) v skupini, in kadar ta skupina ne vključuje kreditnih institucij, nadrejeno investicijsko podjetje v državi članici uporablja člen 92 na konsolidirani podlagi na naslednji način:
(a)
z uporabo izračuna skupnega zneska izpostavljenosti tveganju iz člena 95(2);
(b)
z izračunom kapitala na podlagi konsolidiranega položaja nadrejenega investicijskega podjetja, ali kot je ustrezno finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga.
2. V primeru investicijskih podjetij iz člena 96(1) v skupini, in kadar ta skupina ne vključuje kreditnih institucij, nadrejeno investicijsko podjetje v državi članici in investicijsko podjetje, ki ga obvladuje finančni holding ali mešani finančni holding, uporabljata člen 92 na konsolidirani podlagi na naslednji način:
(a)
z uporabo izračuna zneska skupne izpostavljenosti tveganju iz člena 96(2);
(b)
z uporabo izračuna kapitala na podlagi konsolidiranega položaja nadrejenega investicijskega podjetja ali kot je ustrezno, finančnega holdinga ali mešanega finančnega holdinga, in v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1.
POGLAVJE 2
Zahteve glede izračuna in poročanja
Člen 99
Poročanje o kapitalskih zahtevah in finančnih informacijah
1. Institucije pristojnim organom poročajo o obveznostih iz člena 92 najmanj dvakrat letno.
2. Institucije, za katere velja člen 4 Uredbe (ES) št. 1606/2002, in kreditne institucije, za katere se ne uporablja člen 4 navedene uredbe, ki svoje konsolidirane računovodske izkaze pripravljajo v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, sprejetimi v skladu s postopkom iz člena 6(2) navedene uredbe, poročajo tudi finančne informacije.
3. Pristojni organi lahko v skladu s členom 23(2) te uredbe tudi od tistih kreditnih institucij, ki za poročanje o kapitalu na konsolidirani podlagi uporabljajo mednarodne računovodske standarde, kakor se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002 zahtevajo, da poročajo finančne informacije, kot je določeno v odstavku 2 tega člena.
4. Finančne informacije iz odstavka 2 in iz prvega pododstavka odstavka 3 se poročajo v obsegu, ki je potreben za celovit pregled nad profilom tveganosti dejavnosti institucije in pregled nad sistemskim tveganjem, ki ga institucije predstavljajo za finančni sektor ali realno gospodarstvo, v skladu z Uredbo (EU) št. 1093/2010.
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za določitev enotnih obrazcev, pogostosti in datumov poročanja ter opredelitev in IT rešitev, ki se uporabljajo v Uniji za poročanje iz odstavkov 1 do 4.
Zahteve za poročanje so v sorazmerju z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
6. Kadar pristojni organ meni, da so za institucije, ki niso navedene v odstavkih 2 in 3 in za katere velja računovodski okvir, ki temelji na Direktivi 86/635/EGS, potrebne finančne informacije iz odstavka 2, da se pridobi celovit pregled nad profilom tveganosti dejavnosti in pregled nad sistemskim tveganjem, ki ga institucije predstavljajo za finančni sektor ali realno gospodarstvo, se pristojni organi posvetujejo z EBA o razširitvi zahtevglede poročanja finančnih informacij na konsolidirani podlagi na tiste institucije, ki še ne poročajo na takšni podlagi.
EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da določi obrazce, ki naj jih uporabijo institucije, za katere lahko pristojni organi razširi zahteve glede poročanja iz prvega pododstavka.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehninčnih standardov predloži Komisiji do 1. februar 2015
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Če pristojni organ meni, da so informacije, ki niso zajete v izvedbenem tehničnem standardu iz odstavka 5, potrebne za namene iz odstavka 4, uradno obvesti EBA in ESRB o dodatnih informacijah, za katere meni, da jih je treba vključiti v izvedbeni tehnični standard iz odstavka 5.
Člen 100
Dodatne zahteve glede poročanja
Institucije pristojnim organom poročajo, vsaj v zbirni obliki, o obsegu pogodb o začasni prodaji, posoji vrednostnih papirjev in vseh oblikah obremenitev sredstev.
EBA te informacije vključi v izvedbeni tehnični standard o poročanju iz člena 99(5).
Člen 101
Posebne obveznosti poročanja
1. Institucije pristojnim organom dvakrat letno in za vsak nacionalni nepremičninski trg, ki so mu izpostavljene, poročajo o:
(a)
izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičnino do višine nižjega izmed zneska zavarovanja in 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače;
(b)
skupnih izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičninov delu izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s stanovanjsko nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(c)
vrednost izpostavljenosti iz naslova vseh neporavnanih izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s stanovanjsko nepremičnino, omejena na tisti del, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s stanovanjsko nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(d)
izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino do višine nižjega izmed zneska zavarovanja in 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače;
(e)
skupnih izgubah iz naslova izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino v delu izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s poslovno nepremičnino v skladu s členom 124(1);
(f)
vrednost izpostavljenosti iz naslova vseh neporavnanih izpostavljenosti, pri katerih institucija prizna zavarovanje s poslovno nepremičnino, omejena na tisti del, ki se obravnava kot v celoti zavarovan s poslovno nepremičnino v skladu s členom 124(1).
2. Podatki iz odstavka 1 se sporočijo pristojnemu organu matične države članice zadevne institucije. Kadar ima institucija podružnico v drugi državi članici, se podatki v zvezi s to podružnico sporočijo tudi pristojnemu organu države članice gostiteljice. Podatki se ločeno sporočijo za vsak nepremičninski trg v Uniji, ki mu je zadevna institucija izpostavljena.
3. Pristojni organi na zbirni podlagi letno objavijo podatke iz odstavka 1(a) do (f), skupaj s podatki za preteklo obdobje, če so na voljo. Pristojni organ na zahtevo drugega pristojnega organa v državi članici ali na zahtevo EBA predloži temu pristojnemu organu ali EBA podrobnejše informacije o stanju trgov stanovanjskih in poslovnih nepremičnin v zadevni državi članici.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce, opredelitve, pogostosti in datume poročanja, pa tudi IT rešitve za postavke iz odstavka 1;
(b)
enotne obrazce, opredelitve, pogostosti in datume poročanja, pa tudi IT rešitve za zbirne podatke iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 3
Trgovalna knjiga
Člen 102
Zahteve glede trgovalne knjige
1. Pozicije v trgovalni knjigi so brez omejitev in se lahko z njimi prosto trguje ali zanje obstaja možnost varovanja pred tveganji.
2. Namen trgovanja se dokaže na podlagi strategij, politik in postopkov, ki jih vzpostavi institucija za upravljanje pozicije ali portfelja v skladu s členom 103.
3. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo sisteme in kontrole za upravljanje svoje trgovalne knjige v skladu s členoma 104 in 105.
4. Institucije lahko v izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje vključijo notranja varovanja pred tveganji, če so namenjena trgovanju in če so izpolnjene zahteve iz členov 103 do 106.
Člen 103
Upravljanje trgovalne knjige
Pri upravljanju svojih pozicij ali nizov pozicij v trgovalni knjigi institucija izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
institucija ima jasno dokumentirano strategijo trgovanja za pozicijo/instrument ali portfelje, ki jo odobri višje vodstvo in ki vključuje pričakovano obdobje posedovanja;
(b)
institucija ima jasno opredeljene politike in postopke za aktivno upravljanje pozicij, ki so odprte s strani trgovalne enote. Navedene politike in postopki vključujejo:
(i)
katere pozicije se lahko odprejo s strani katere trgovalne enote;
(ii)
določijo se pozicijski limiti, pri čemer se spremlja njihova ustreznost;
(iii)
trgovci so neodvisni pri odpiranju in upravljanju pozicije v okviru dogovorjenih limitov in v skladu z odobreno strategijo;
(iv)
pozicije se sporočajo višjemu vodstvu kot sestavni del procesa upravljanja tveganj institucije;
(v)
pozicije se aktivno spremljajo glede na vire tržnih informacij in oceno o možnosti prodaje, varovanja pozicije ali njenih tveganj, vključno z oceno, kakovostjo in razpoložljivostjo vhodnih tržnih podatkov v procesu vrednotenja, obsegom tržnega prometa in obsegom pozicij, ki so predmet trgovanja;
(vi)
aktivni postopki in kontrole na področju preprečevanja goljufij;
(c)
institucija ima jasno opredeljene politike in postopke za spremljanje pozicij v skladu s strategijo trgovanja institucije, vključno s spremljanjem prometa in pozicij, katerih prvotno predvideno obdobje posedovanja je bilo prekoračeno.
Člen 104
Vključitev v trgovalno knjigo
1. Institucije imajo jasno opredeljene politike in postopke za določanje, katere pozicije je treba vključiti v trgovalno knjigo za namene izračuna kapitalskih zahtev, v skladu z zahtevami iz člena 102 in opredelitvijo trgovalne knjige v skladu s točko (86) člena 4(1) ter ob upoštevanju sposobnosti in izkušenj, ki jih ima institucija na področju upravljanja tveganj. Skladnost s temi politikami in postopki mora biti v celoti dokumentirana in predmet rednih notranje revizijskih pregledov
2. Institucije imajo jasno opredeljene politike in postopke za celovito upravljanje trgovalne knjige. Te politike in postopki se nanašajo vsaj na:
(a)
dejavnosti, za katere institucija meni, da so namenjene trgovanju in spadajo v okvir trgovalne knjige za namene izračuna kapitalskih zahtev;
(b)
obseg, v katerem se lahko pozicije dnevno vrednotijo po tekočih tržnih cenah na aktivnem, dvosmernem likvidnem trgu;
(c)
za pozicije, ki se vrednotijo z uporabo notranjega modela, obseg, v katerem lahko institucija:
(i)
ugotovi vsa pomembna tveganja te pozicije;
(ii)
zagotovi varovanje za vsa pomembna tveganja te pozicije z instrumenti, za katere obstaja aktivni, dvosmerni likvidni trg;
(iii)
izpelje zanesljive ocene za ključne predpostavke in parametre, ki se uporabljajo v modelu;
(d)
obseg, v katerem institucija lahko, oz. se to od nje zahteva, pripravi vrednotenja za pozicije, ki jih je mogoče dosledno zunanje ovrednotiti;
(e)
obseg, v katerem bi pravne omejitve ali druge operativne zahteve ovirale sposobnost institucije, da proda pozicijo ali zagotovi njeno varovanje na kratek rok;
(f)
obseg, v katerem institucija lahko, oz. se to do nje zahteva, aktivno upravlja tveganja v zvezi s pozicijo v okviru svojega trgovanja;
(g)
obseg, v katerem lahko institucija prenaša tveganje ali pozicije med netrgovalno in trgovalno knjigo, ter merila za take prenose.
Člen 105
Zahteve po preudarnem vrednotenju
1. Za vse pozicije iz trgovalne knjige veljajo standardi preudarnega vrednotenja, kot so določeni v tem členu. Institucije zlasti zagotovijo, da preudarno vrednotenje njihovih pozicij iz trgovalne knjige doseže ustrezno stopnjo gotovosti glede na dinamično naravo pozicij iz trgovalne knjige, zahteve po preudarni zanesljivosti ter način delovanja in namen kapitalskih zahtev v zvezi s pozicijami iz trgovalne knjige.
2. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo ustrezne sisteme in kontrole, ki zagotavljajo preudarne in zanesljive ocene vrednotenja. Ti sistemi in kontrole vključujejo vsaj naslednje elemente:
(a)
dokumentirane politike in postopke za proces vrednotenja, ki vključujejo jasno opredeljene odgovornosti različnih področij, vključenih v proces določitve vrednotenja, vire tržnih informacij in preverjanje njihove ustreznosti, smernice za uporabo teoretičnih vhodnih podatkov, ki odražajo predvidevanja institucije glede tega, kaj bi udeleženci na trgu uporabili pri oblikovanju cen pozicije, pogostost neodvisnega vrednotenja, časovni okvir končnih cen, postopke za prilagajanje vrednotenj, postopke potrjevanja ob koncu meseca in izredne postopke potrjevanja;
(b)
jasne linije poročanja, ki so neodvisne od trgovalne enote, za oddelek, ki je odgovoren za proces vrednotenja.
Linija poročanja se konča pri upravljalnem organu.
3. Institucije najmanj enkrat na dan ponovno ovrednotijo pozicije iz trgovalne knjige.
4. Institucije vrednotijo svoje pozicije na podlagi tekočih tržnih cen, kadar koli je to mogoče, tudi uporabi kapitalskih pravil zatrgovalno knjigo.
5. Pri vrednotenju po tekočih tržnih cenah institucije upoštevajo načelo previdnosti v zvezi z nakupnim in prodajnim tečajem, razen če lahko institucija zaključi trgovanje po srednjem tečaju. Če institucije uporabijo to odstopanje, potem vsakih šest mesecev obvestijo svoje pristojne organe o zadevnih pozicijah in predložijo dokaze, da lahko zaključijo trgovanje po srednjem tečaju.
6. Če vrednotenje po tekočih tržnih cenah ni mogoče, institucije konservativno vrednotijo svoje pozicije in portfelje z uporabo modela, tudi pri izračunu kapitalskih zahtev za pozicije v trgovalni knjigi.
7. Pri uporabi vrednotenja z modelom institucije izpolnjujejo naslednje zahteve:
(a)
višje vodstvo je seznanjeno s postavkami trgovalne knjige ali drugimi pozicijami po pošteni vrednosti, ki so predmet vrednotenja z modelom, in razume pomen negotovosti, ki zaradi tega nastane pri poročanju o tveganju/uspešnosti poslovanja;
(b)
institucije uskladijo vhodne tržne podatke s tržnimi cenami, če je to mogoče, ter redno ocenjujejo primernost vhodnih tržnih podatkov določene pozicije, ki se vrednoti, in parametre modela;
(c)
institucije uporabljajo metodologije vrednotenja, ki predstavljajo uveljavljeno tržno prakso za določene finančne instrumente ali blago, če so na voljo;
(d)
če institucija sama razvije model, ta temelji na ustreznih predpostavkah, ki so jih ocenili in preskusili ustrezno usposobljeni subjekti, ki niso sodelovali v procesu razvoja modela;
(e)
institucije vzpostavijo formalne postopke za kontrolo sprememb in hranijo varno kopijo modela, ki jo občasno uporabijo za preverjanje vrednotenj;
(f)
upravljavec tveganj se zaveda slabosti uporabljenih modelov in jih zna na najboljši možni način upoštevati v rezultatih vrednotenja; in
(g)
opravljajo se redni pregledi modelov institucij, da se določi natančnost njihovega delovanja, kar vključuje ocenjevanje trajne ustreznosti predpostavk, analizo dobičkov in izgub glede na dejavnike tveganja ter primerjavo dejanskih realiziranih vrednosti z rezultati notranjega modela.
Za namene točke (d) se model razvije ali odobri neodvisno od trgovalne enote in se neodvisno preskusi, kar vključuje ovrednotenje matematičnih izračunov, predpostavk in programske opreme.
8. Institucije poleg dnevnega vrednotenja po tekočih tržnih cenah ali vrednotenja z modelom opravijo tudi neodvisen pregled cen. Potrjevanje tržnih cen in vhodnih podatkov za model opravi oseba ali enota, neodvisna od oseb ali enot, ki imajo korist od trgovalne knjige, vsaj enkrat mesečno ali pogosteje, odvisno od narave tržne ali trgovalne dejavnosti. Če neodvisni viri oblikovanja cen niso na voljo ali sopristranski, bi lahko bila primerna uporaba previdnostnih ukrepov, kot so prilagoditve vrednotenja.
9. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo postopke za upoštevanje prilagoditev vrednotenja.
10. Institucije formalno upoštevajo naslednje prilagoditve vrednotenja: nerealizirane kreditne razmike, stroške zapiranja pozicij, operativna tveganja, nestabilnost tržnih cen, predčasno zapiranje pozicij, stroške investiranja in financiranja, prihodnje administrativne stroške in po potrebi tveganje, povezano z uporabo modela.
11. Institucije vzpostavijo in vzdržujejo postopke za izračun prilagoditve tekočega vrednotenja manj likvidnih pozicij, ki lahko izhajajo zlasti iz dogodkov na trgu ali iz razmer, povezanih z institucijo, npr. koncentrirane pozicije in/ali pozicije, katerih prvotno predvideno obdobje posedovanja se je izteklo. Institucije take prilagoditve po potrebi izvedejo poleg kakršnih koli sprememb vrednosti pozicije, potrebne za namene finančnega poročanja, in jih oblikujejo tako, da izražajo nelikvidnost pozicije. V okviru teh postopkov institucije upoštevajo več dejavnikov pri ugotavljanju, ali je za manj likvidne pozicije potrebna prilagoditev vrednotenja. Med te dejavnike spadajo:
(a)
časovno obdobje, potrebno za vzpostavitev varovanja pozicije ali tveganj znotraj pozicije;
(b)
nestanovitnost in povprečje razponov prodajnega/nakupnega tečaja;
(c)
razpoložljivost tržnih kotacij (število in identiteta vzdrževalcev trga), nestanovitnost ter povprečje trgovalnih obsegov, vključno z obsegom trgovanja v obdobjih stresnih razmer na trgu;
(d)
koncentracije na trgu;
(e)
staranje pozicij;
(f)
obseg vrednotenja z modelom;
(g)
vpliv drugih tveganj, povezanih z uporabo modela.
12. Pri uporabi vrednotenja, ki ga opravi tretja oseba, ali vrednotenja z modelom institucije same ocenijo, ali bodo uporabile prilagoditve vrednotenja. Poleg tega institucije preučijo, ali bi bilo treba prilagoditi manj likvidne pozicije, in redno preverjajo njihovo ustreznost. Institucije tudi izrecno ocenijo, ali so potrebne prilagoditve vrednotenja, povezane z negotovostjo glede parametrov, ki so uporabljeni v modelih.
13. V zvezi s kompleksnimi produkti, vključno z izpostavljenostmi v listinjenju in kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti na podlagi n-tega neplačila, institucije izrecno ocenijo, ali so potrebne prilagoditve vrednotenja, ki odražajo modelsko tveganje, povezano z morebitno uporabo nepravilne metodologije vrednotenja, ter modelsko tveganje, povezano z uporabo teoretičnih (in morda napačnih) umeritvenih parametrov v modelu za vrednotenje.
14. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi se za namene odstavka 1 tega člena uporabljajo zahteve iz člena 105.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 106
Notranja varovanja
1. Notranje varovanje izpolnjuje zlasti naslednje zahteve:
(a)
njegov prvotni namen ni izogibanje kapitalskim zahtevam ali njihovo zmanjševanje;
(b)
je ustrezno dokumentirano ter je predmet posebne notranje odobritve in revizijskih postopkov;
(c)
zanj veljajo tržni pogoji;
(d)
tržno tveganje, ki iz njega izhaja, se upravlja dinamično znotraj dovoljenih limitov v trgovalni knjigi;
(e)
skrbno se spremlja.
Tako spremljanje se zagotovi z ustreznimi postopki.
2. Zahteve iz odstavka 1 se uporabljajo brez poseganja v zahteve, ki veljajo za varovano pozicijo v netrgovalni knjigi.
3. Kadar institucija varuje izpostavljenosti v netrgovalni knjigi iz naslova kreditnega tveganja ali izpostavljenosti iz naslova tveganja nasprotne stranke s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom iz trgovalne knjige z uporabo notranjega varovanja, se z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 za izpostavljenost v netrgovalni knjigi ali izpostavljenost tveganju nasprotne stranke ne šteje, da je varovana za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, razen če institucija od primernega tretjega dajalca zavarovanja za izpostavljenosti v netrgovalni knjigi kupi ustrezen kreditni izvedeni finančni instrument, ki izpolnjuje zahteve za osebno kreditno zavarovanje v netrgovalni knjigi. Če je tako zavarovanje tretje osebe kupljeno in priznano kot varovanje za izpostavljenost v netrgovalni knjigi za namene izračuna kapitalskih zahtev, notranje varovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom in zunanje varovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom nista vključena v trgovalno knjigo za namene izračuna kapitalskih zahtev ne glede na člen 299(h).
NASLOV II
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA KREDITNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošna načela
Člen 107
Pristopi h kreditnemu tveganju
1. Institucije za izračun zneskov svojih tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) uporabljajo standardizirani pristop iz poglavja 2 ali, če jim pristojni organi v skladu s členom 143 to dovolijo, pristop na podlagi notranjih bonitetnih ocen iz poglavja 3.
2. Za trgovinske izpostavljenosti in prispevke v jamstveni sklad centralne nasprotne stranke, institucije za izračun zneskov svojih tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) uporabljajo obravnavo iz oddelka 9 poglavja 6. Vse druge vrste izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke, institucije obravnavajo kot sledi:
(a)
kot izpostavljenosti do institucije za druge vrste izpostavljenosti do kvalificirane CNS;
(b)
kot izpostavljenosti do podjetja za druge vrste izpostavljenosti do nekvalificirane CNS.
3. Za namene te uredbe institucije obravnavajo izpostavljenosti do investicijskih podjetij tretje države in izpostavljenosti do kreditnih institucij tretje države in izpostavljenosti do klirinških hiš in borz tretjih držav kot izpostavljenosti do institucije, samo v primeru, da v tretji državi za ta subjekt veljajo bonitetne zahteve in zahteve glede nadzora, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji;
4. Za namene odstavka 3 lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali so zahteve glede bonitetnega nadzora in regulativne zahteve tretje države vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej obravnavajo izpostavljenost subjektom iz odstavka 3 kot izpostavljenost institucijam, pod pogojem da so zadevni pristojni organi odobrili tretjo državo kot primerno za to obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 108
Uporaba tehnik zmanjševanja kreditnega tveganja v okviru standardiziranega pristopa in pristopa IRB
1. Za izpostavljenost, za katero institucija uporabi standardizirani pristop iz poglavja 2 ali pristop IRB iz poglavja 3, vendar ne uporabi lastnih ocen izgub ob neplačilu (LGD) in konverzijskih faktorjev iz člena 151, lahko institucija pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a) in (f) oziroma zneskov pričakovane izgube za namene izračuna iz člena 36(1)(d) in člena 62(c) upošteva učinke zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s poglavjem 4.
2. Za izpostavljenost, za katero institucija uporabi pristop IRB z uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151, lahko institucija upošteva učinke zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s poglavjem 3.
Člen 109
Obravnava listinjenih izpostavljenosti v okviru standardiziranega pristopa in pristopa IRB
1. Če institucija uporablja standardizirani pristop iz poglavja 2 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kategorijo izpostavljenosti, v katero bi bile na podlagi člena 112 razporejene listinjene izpostavljenosti, izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo listinjenja v skladu s členi 244 in 246 ter 251 do 258. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, lahko uporabijo tudi pristop notranjega ocenjevanja, kadar se to dovoli v skladu s členom 259(3).
2. Če institucija uporablja pristop IRB iz poglavja 3 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kategorijo izpostavljenosti, v katero bi bile na podlagi člena 147 razporejene listinjene izpostavljenosti, izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členi 245 in 246 ter 259 do 266.
Z izjemo pristopa notranjega ocenjevanja, kadar se pristop IRB uporablja le za del listinjenih izpostavljenosti v okviru listinjenja, institucija uporabi pristop, ki ustreza prevladujočemu deležu listinjenih izpostavljenosti v okviru tega listinjenja.
Člen 110
Obravnava popravkov zaradi kreditnega tveganja
1. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, obravnavajo splošne popravke zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 62(c).
2. Institucije, ki uporabljajo pristop IRB, obravnavajo splošne popravke zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 159, členom 62(d) in členom 36(1)(d).
Za namene tega člena ter poglavij 2 in 3 so iz splošnih in posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja izključene rezervacije za splošna bančna tveganja.
3. Institucije, ki uporabljajo pristop IRB, vendar v skladu s členoma 148 in 150 za del svojih izpostavljenosti na konsolidirani ali posamični podlagi uporabljajo standardizirani pristop, določijo del splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, ki bo spadal pod obravnavo splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru standardiziranega pristopa in del, ki bo spadal pod obravnavo splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru pristopa IRB, na naslednji način:
(a)
če je primerno, kadar institucija, ki je vključena v konsolidacijo, uporablja izključno pristop IRB, bodo splošni popravki zaradi kreditnega tveganja te institucije spadali pod obravnavo iz odstavka 2;
(b)
če je primerno, kadar institucija, ki je vključena v konsolidacijo, uporablja izključno standardizirani pristop, bodo splošni popravki zaradi kreditnega tveganja te institucije spadali pod obravnavo iz odstavka 1;
(c)
preostanek popravkov zaradi kreditnega tveganja se dodeli sorazmerno glede na deleža zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, za katere se uporabljata standardizirani pristop in pristop IRB.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi izračun posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v okviru veljavnega računovodskega okvira za:
(a)
vrednost izpostavljenosti v okviru standardiziranega pristopa iz člena 111;
(b)
vrednost izpostavljenosti v okviru pristopa IRB iz členov 166 do 168;
(c)
obravnavo zneskov pričakovane izgube iz člena 159;
(d)
vrednost izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo listinjenja iz členov 246 in 266;
(e)
določitev neplačila iz člena 178;
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 2
Standardizirani pristop
Oddelek 1
Splošna načela
Člen 111
Vrednost izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti aktivne postavke je enaka njeni knjigovodski vrednosti, ki ostane po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, dodatnih prilagoditev vrednosti v skladu s členoma 34 in 110 ter drugih zmanjšanjih kapitala, ki se nanaša na posamezno aktivno postavko. Vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I je enaka naslednjemu odstotku njene nominalne vrednosti po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja:
(a)
100 % pri postavki visokega tveganja;
(b)
50 % pri postavki srednjega tveganja;
(c)
20 % pri postavki srednjega/nizkega tveganja;
(d)
0 % pri postavki nizkega tveganja.
Zunajbilančne postavke iz drugega stavka prvega pododstavka se razvrstijo v kategorije tveganja, kot je navedeno v Prilogi I.
Kadar institucija uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, se vrednost izpostavljenosti vrednostnih papirjev ali blaga, prodanega, predloženega ali posojenega na podlagi repo poslov ali na podlagi poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, poveča s prilagoditvijo za nestanovitnost, ki je primerna za take vrednostne papirje ali blago, kot je določeno v členih 223 do 225.
2. Vrednost izpostavljenosti izvedenega finančnega instrumenta iz Priloge II se določi v skladu s poglavjem 6 ob upoštevanju učinkov pogodb o novaciji in drugih pogodb o pobotu za namene navedenih metod v skladu s poglavjem 6. Vrednost izpostavljenosti repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja se lahko določi v skladu s poglavjem 6 ali poglavjem 4.
3. Če se za izpostavljenost uporablja stvarno kreditno zavarovanje, se lahko vrednost izpostavljenosti, ki se uporablja za navedeno postavko, spremeni v skladu s poglavjem 4.
Člen 112
Kategorije izpostavljenosti
Vsaka izpostavljenost se razvrsti v eno od naslednjih kategorij izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank;
(b)
izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja;
(d)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank;
(e)
izpostavljenosti do mednarodnih organizacij;
(f)
izpostavljenosti do institucij;
(g)
izpostavljenosti do podjetij;
(h)
izpostavljenosti na drobno;
(i)
izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine;
(j)
neplačane izpostavljenosti;
(k)
izpostavljenosti, povezane z zelo visokim tveganjem;
(l)
izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice;
(m)
postavke iz naslova pozicij v listinjenju;
(n)
izpostavljenosti do institucij in podjetij s kratkoročno bonitetno oceno;
(o)
izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP);
(p)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
(q)
druge postavke.
Člen 113
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti se uteži tveganja uporabijo za vse izpostavljenosti, razen če so odštete od kapitala, v skladu z določbami oddelka 2. Uporaba uteži tveganja temelji na kategoriji izpostavljenosti, v katero je razvrščena izpostavljenost, in na njeni kreditni kakovosti v obsegu, določenem v oddelku 2. Kreditna kakovost se lahko določi glede na bonitetne ocene ECAI, ali bonitetne ocene izvoznih agencij v skladu z oddelkom 3.
2. Za namene uporabe uteži tveganja, kot je določeno v odstavku 1, se vrednost izpostavljenosti pomnoži z utežjo tveganja, navedeno ali določeno v skladu z oddelkom 2.
3. Če se za izpostavljenost uporablja kreditno zavarovanje, se lahko utež tveganja, ki se uporablja za navedeno postavko, spremeni v skladu s poglavjem 4.
4. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
5. Izpostavljenostim, za katere izračun v oddelku 2 ni predviden, se dodeli utež tveganja 100 %.
6. Z izjemo izpostavljenosti, iz naslova postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala in postavk dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala, lahko institucija ob predhodni odobritvi pristojnih organov opusti uporabo zahtev iz odstavka 1 tega člena za izpostavljenosti te institucije do nasprotne stranke, ki je njena nadrejena oseba, njena podrejena družba, podrejena družba njene nadrejene družbe ali podjetje, s katerim je povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS. Pristojni organi lahko dajo odobritev, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
nasprotna stranka je institucija, finančni holding ali mešani finančni holding, finančna institucija, družba za upravljanje ali družba za pomožne storitve, za katero veljajo ustrezne bonitetne zahteve;
(b)
nasprotna stranka in banka sta vključeni v polno konsolidacijo iste skupine;
(c)
za nasprotno stranko se uporabljajo isti postopki za ovrednotenje, merjenje in nadzor tveganja kot za institucijo;
(d)
nasprotna stranka ima sedež v isti državi članici kot institucija;
(e)
ni trenutne ali predvidene dejanske ali pravne ovire za takojšnji prenos kapitala ali za odplačilo obveznosti od nasprotne stranke k instituciji.
Če se instituciji v skladu s tem odstavkom dovoli opustitev zahtev iz odstavka 1, lahko uporabi utež tveganja 0 %.
7. Z izjemo izpostavljenosti, iz naslova postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala ter postavk dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, lahko institucije ob predhodnem dovoljenju pristojnih organov opustijo uporabo zahtev iz odstavka 1 tega člena za izpostavljenosti do nasprotnih strank, s katerimi je institucija sklenila institucionalno shemo za zaščito vlog, tj. pogodbeno ali zakonsko določeno ureditev odgovornosti, ki ščiti te institucije ter zlasti zagotavlja njihovo likvidnost in kapitalsko ustreznost, da se po potrebi prepreči stečaj. Pristojni organi lahko izdajo dovoljenje, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
izpolnjene so zahteve iz odstavka 6(a), (d) in (e);
(b)
ureditve zagotavljajo, da je mogoče v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog v skladu z obvezami odobriti potrebno podporo iz hitro dostopnih sredstev;
(c)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog so na voljo primerni in enotno določeni sistemi za spremljavo in klasifikacijo tveganj, kar omogoča popolni pregled nad tveganji vseh posameznih članov in institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote, z ustreznimi možnostmi vplivanja; s temi sistemi se v skladu s členom 178(1) ustrezno spremljajo neplačane izpostavljenosti;
(d)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog se izvaja lastna ocena tveganj, o kateri so posamezni člani obveščeni;
(e)
v okviru institucionalne sheme za zaščito vlog se enkrat letno sestavi in objavi konsolidirano poročilo, ki obsega bilanco stanja, izkaz poslovnega izida, poročilo o stanju in poročilo o tveganjih institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote, ali poročilo, ki obsega zbirno bilanco stanja, zbiren izkaz poslovnega izida, poročilo o stanju in poročilo o tveganjih institucionalne sheme za zaščito vlog kot celote;
(f)
člani institucionalne sheme za zaščito vlog morajo obvestilo o nameravanem izstopu iz sheme predložiti najmanj 24 mesecev pred izstopom;
(g)
odpravi se večkratna uporaba sestavin, primernih za izračun kapitala (v nadaljnjem besedilu: večkratna uporaba kapitala), ter neustrezno ustvarjanje kapitala med člani institucionalne sheme za zaščito vlog;
(h)
institucionalna shema za zaščito vlog temelji na širokem članstvu kreditnih institucij s pretežno homogenim poslovnim profilom;
(i)
zadevni pristojni organi redno potrjujejo in spremljajo ustreznost sistemov iz točk (c) in (d).
Če se institucija v skladu s tem odstavkom odloči, da ne bo uporabila zahtev odstavka 1, lahko uporabi utež tveganja 0 %.
Oddelek 2
Uteži tveganja
Člen 114
Izpostavljenosti do enot centralne ravni držav ali centralnih bank
1. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank se dodeli utež tveganja 100 %, razen če se uporabljajo obravnave iz odstavkov 2 do 7.
2. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 1, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 131.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
3. Izpostavljenostim do ECB se dodeli utež tveganja 0 %.
4. Izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank držav članic, denominiranim in financiranim v domači valuti enot centralne ravni države in centralne banke, se dodeli utež tveganja 0 %.
5. Do 31. decembra 2017 se za izpostavljenosti do enot centralnih ravni držav in centralnih bank držav članic, ki so denominirane in financirane v domači valuti katere koli države članice, uporablja ista utež tveganja kot bi se za izpostavljenosti, ki so denominirane in financirane v njihovih domačih valutah.
6. Za izpostavljenosti iz odstavka 5:
(a)
v letu 2018 znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 20 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2);
(b)
v letu 2019 znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 50 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2);
(c)
v letu 2020 in pozneje znašajo izračunani zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti 100 % uteži tveganja, dodeljene tem izpostavljenostim v skladu s členom 114(2).
7. Kadar pristojni organi tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, izpostavljenostim do njihovih enot centralne ravni držav in centralnih bank, denominiranim in financiranim v domači valuti, dodelijo utež tveganja, ki je nižja od uteži iz odstavkov 1 in 2, lahko institucije takim izpostavljenostim dodelijo uteži tveganja na enak način.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 447(2) sprejme odločitev, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za izpostavljenosti do enot centralne ravni države ali centralne banke tretje države, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 115
Izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav
1. Za izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav se uporabi enaka utež tveganja kot za izpostavljenosti do institucij, razen če se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav iz odstavka 2 ali 4 ali dobijo utež tveganja, kot je določeno v odstavku 5. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2) in 120(2) se ne uporablja.
2. Izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni države se lahko obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni države, na območju katere so ustanovljene, če ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi, zaradi pristojnosti enot regionalne in lokalne ravni države za pobiranje posebnih davkov ter obstoja posebnih institucionalnih ureditev, ki zmanjšujejo tveganje njihovega neplačila.
EBA vzdržuje javno dostopno zbirko podatkov vseh enot regionalne in lokalne ravni držav v Uniji, ki jih ustrezni pristojni organi obravnavajo kot izpostavljenosti do njihovih enot centralne ravni držav.
3. Izpostavljenosti do cerkev ali verskih skupnosti se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav, če so cerkve in verske skupnosti ustanovljene v obliki pravnih oseb javnega prava in če pobirajo davke v skladu z zakonodajo, ki jim daje to pravico. Odstavek 2 se v temu primeru ne uporablja. V tem primeru se za namene člena 150(1)(a) dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa ne izključi.
4. Kadar pristojni organi na območju tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, obravnavajo izpostavljenosti do enot regionalne ali lokalne ravni držav kot izpostavljenosti do njihovih enot centralne ravni države ter ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi, zaradi pristojnosti enot regionalne ali lokalne ravni države za pobiranje davkov ter obstoja posebnih institucionalnih ureditev, ki zmanjšujejo tveganje njihovega neplačila, lahko institucije izpostavljenostim do takih enot regionalne in lokalne ravni države dodelijo uteži tveganja na enak način.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorna in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
5. Izpostavljenostim do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, ki niso navedene v odstavkih 2 do 4 ter so denominirane in financirane v domači valuti teh enot regionalne in lokalne ravni države, se dodeli utež tveganja 20 %.
Člen 116
Izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja
1. Izpostavljenostim do subjektov javnega sektorja, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 2 glede na stopnjo kreditne kakovosti, ki se dodeli izpostavljenostim do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljen subjekt javnega sektorja:
Razpredelnica 2
Stopnja kreditne kakovosti, dodeljena enotam centralne ravni države
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Utež tveganja za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, ustanovljenih v državah, katerih enote centralne ravni države niso ocenjene, je 100 %.
2. Izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, za katere je na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI, se obravnavajo v skladu s členom 120. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2) in 120(2) se za te subjekte ne uporablja.
3. Za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja z originalno zapadlostjo tri mesece ali manj je utež tveganja 20 %.
4. V izjemnih okoliščinah se lahko izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne, regionalne ali lokalne ravni države, na območju katere so ustanovljene, če po mnenju pristojnih organov na tem območju, zaradi ustreznega jamstva s strani enot centralne, regionalne ali lokalne ravni države ni nikakršne razlike v tveganju med takimi izpostavljenostmi.
5. Kadar pristojni organi na območju tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji, obravnavajo izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja v skladu z odstavkoma 1 ali 2, lahko institucije izpostavljenostim do takih subjektov javnega sektorja dodelijo uteži tveganja na enak način. V nasprotnem primeru institucije uporabijo utež tveganja 100 %.
Za namene tega odstavka lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 117
Izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank
1. Izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank, ki niso navedene v odstavku 2, se obravnavajo enako kot izpostavljenosti do institucij. Ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz členov 119(2), 120(2) in 121(3) se ne uporablja.
Medameriška investicijska korporacija, Črnomorska banka za trgovino in razvoj, Centralno-ameriška banka za gospodarsko integracijo in Razvojna banka Latinske Amerike - CAF se obravnavajo kot multilateralne razvojne banke.
2. Izpostavljenostim do naslednjih multilateralnih razvojnih bank se dodeli utež tveganja 0 %:
(a)
Mednarodna banka za obnovo in razvoj;
(b)
Mednarodna finančna korporacija;
(c)
Medameriška razvojna banka;
(d)
Azijska razvojna banka;
(e)
Afriška razvojna banka;
(f)
Razvojna banka Sveta Evrope;
(g)
Nordijska investicijska banka;
(h)
Karibska razvojna banka;
(i)
Evropska banka za obnovo in razvoj;
(j)
Evropska investicijska banka;
(k)
Evropski investicijski sklad;
(l)
Mednarodna agencija za zavarovanje investicij;
(m)
Mednarodna finančna pomoč za imunizacijo;
(n)
Islamska razvojna banka.
3. Deležu neplačanega kapitala, vpisanega v Evropski investicijski sklad, se dodeli utež tveganja 20 %.
Člen 118
Izpostavljenosti do mednarodnih organizacij
Izpostavljenostim do naslednjih mednarodnih organizacij se dodeli utež tveganja 0 %:
(a)
Unija;
(b)
Mednarodni denarni sklad;
(c)
Banka za mednarodne poravnave;
(d)
evropski instrument za finančno stabilnost;
(e)
Evropski mehanizem za stabilnost;
(f)
mednarodna finančna institucija, ki jo ustanovita dve ali več držav članic ter katere namen je zagotoviti financiranje in finančno pomoč za njene članice, ki imajo resne finančne težave ali jim te grozijo.
Člen 119
Izpostavljenosti do institucij
1. Izpostavljenostim do institucij, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu s členom 120. Izpostavljenostim do institucij, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se utež tveganja dodeli v skladu s členom 121.
2. Izpostavljenostim do institucij s preostalo zapadlostjo tri mesece ali manj, denominiranim in financiranim v nacionalni valuti kreditojemalca, se dodeli utež tveganja, ki je eno kategorijo manj ugodna od ugodnejše uteži tveganja, dodeljene izpostavljenostim do enot centralne ravni države, v kateri ima institucija sedež, kot je opisano v členih 114(4) do (7).
3. Izpostavljenostim s preostalo zapadlostjo tri mesece ali manj, denominiranim in financiranim v nacionalni valuti kreditojemalca, se v nobenem primeru ne dodeli utež tveganja, ki je manjša kot 20 %.
4. Izpostavljenostim do institucije iz naslova obveznih rezerv, ki jih institucija vzdržuje zaradi zahtev ECB ali centralne banke države članice, se lahko dodeli utež tveganja, ki velja za izpostavljenosti do centralne banke zadevne države članice, če:
(a)
se obvezne rezerve vzdržujejo v skladu z Uredbo (ES) št. 1745/2003 Evropske centralne banke z dne 12. septembra 2003 o uporabi obveznih rezerv (29) ali v skladu z nacionalnimi zahtevami, ki so v vseh pomembnih vidikih enakovredne navedeni uredbi;
(b)
se obvezne rezerve v primeru stečaja ali insolventnosti institucije, pri kateri se vzdržujejo, pravočasno in v celoti povrnejo instituciji ter niso na voljo za pokritje drugih obveznosti institucije.
5. Izpostavljenosti do finančnih institucij, ki imajo dovoljenje in so pod nadzorom pristojnih organov ter zanje veljajo bonitetne zahteve glede trdnosti, ki je primerljiva s tistimi, ki veljajo za institucije, se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij.
Člen 120
Izpostavljenosti do ocenjenih institucij
1. Izpostavljenostim do institucij s preostalo zapadlostjo več kot tri mesece, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 3, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 3
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
50 %
100 %
100 %
150 %
2. Izpostavljenostim do institucije s preostalo zapadlostjo do treh mesecev, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 4, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136:
Razpredelnica 4
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
20 %
20 %
50 %
50 %
150 %
3. Medsebojni vpliv obravnave kratkoročne bonitetne ocene iz člena 131 in splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2 je naslednji:
(a)
kadar ocena kratkoročne izpostavljenosti ni na razpolago, se splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2 uporablja za vse izpostavljenosti do institucij s preostalo zapadlostjo do treh mesecev;
(b)
kadar obstaja kratkoročna ocena, ki določa uporabo ugodnejše ali enake uteži tveganja kot uporaba splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2, se kratkoročna ocena uporablja le za navedeno ocenjeno izpostavljenost. Za druge kratkoročne izpostavljenosti se uporablja splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2;
(c)
kadar obstaja kratkoročna ocena, ki določa uporabo manj ugodne uteži tveganja kot uporaba splošne ugodnejše obravnave kratkoročnih izpostavljenosti iz odstavka 2, se splošna ugodnejša obravnava kratkoročnih izpostavljenosti ne uporablja in se vsem neocenjenim kratkoročnim terjatvam dodeli enaka utež tveganja, kot se uporablja v skladu z navedeno kratkoročno oceno.
Člen 121
Izpostavljenosti do neocenjenih institucij
1. Izpostavljenostim do institucij, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na razpolago, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 5 glede na stopnjo kreditne kakovosti, ki se dodeli izpostavljenostim do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljena institucija.
Razpredelnica 5
Stopnja kreditne kakovosti, dodeljena enotam centralne ravni države
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja izpostavljenosti
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
2. Utež tveganja za izpostavljenosti do neocenjenih institucij, ustanovljenih v državah, katerih enote centralne ravni države niso ocenjene, je 100 %.
3. Utež tveganja za izpostavljenosti do neocenjenih institucij z originalno efektivno zapadlostjo tri mesece ali manj je 20 %.
4. Ne glede na odstavka 2 in 3 znaša utež tveganja za izpostavljenosti iz naslovatrgovinskega financiranja - iz točke (b) drugega pododstavka člena 162(3) - do neocenjenih institucij 50 %, kadar pa je preostala zapadlost teh izpostavljenosti iz naslova trgovinskega financiranja do neocenjenih institucij tri mesece ali manj, znaša utež tveganja 20 %.
Člen 122
Izpostavljenosti do podjetij
1. Izpostavljenostim, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 6, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 6
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
2. Izpostavljenostim, za katere taka bonitetna ocena ni na razpolago, se dodeli višja od naslednjih uteži tveganja: utež tveganja 100 % ali utež tveganja za izpostavljenosti do enot centralne ravni države, na območju katere je ustanovljeno podjetje.
Člen 123
Izpostavljenosti na drobno
Izpostavljenostim, ki izpolnjujejo naslednja merila, se dodeli utež tveganja 75 %:
(a)
so izpostavljenosti do ene ali več fizičnih oseb ali do majhnih ali srednjih podjetij (MSP);
(b)
izpostavljenost je ena od velikega števila izpostavljenosti s podobnimi lastnostmi, tako da so tveganja, povezana s takimi izpostavljenostmi, znatno zmanjšana;
(c)
po podatkih institucije skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami in so razvrščene v kategorijo izpostavljenosti iz točke (i) člena 112, ne presega 1 milijona EUR. Institucija sprejme razumne ukrepe za ugotovitev skupne višine izpostavljenosti.
Vrednostni papirji ne spadajo v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo meril iz točk (a) do (c) prvega pododstavka, ne spadajo v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Sedanja vrednost najmanjše vsote plačil po zakupu iz naslova izpostavljenosti na drobno spada v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
Člen 124
Izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine
1. Izpostavljenosti ali delu izpostavljenosti, ki je v celoti zavarovana s hipoteko na nepremičnino, se dodeli utež tveganja 100 %, kadar pogoji iz členov 125 in 126 niso izpolnjeni, razen za del izpostavljenosti, ki je razporejen v drugo kategorijo izpostavljenosti. Delu izpostavljenosti, ki presega hipotekarno kreditno vrednost nepremičnine, se dodeli utež tveganja, ki se uporablja za nezavarovane izpostavljenosti do zadevne nasprotne stranke.
Del izpostavljenosti, ki se obravnava kot v celoti zavarovana z nepremičnino, ne sme presegati zastavljenega zneska tržne vrednosti ali zadevne hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
2. Pristojni organi na podlagi podatkov, zbranih v skladu s členom 101, in drugih ustreznih kazalnikov redno in vsaj enkrat letno ocenijo, ali sta utež tveganja 35 % za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, iz člena 125 in utež tveganja 50 % za izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, iz člena 126, ki se nahajajo na zadevnem ozemlju, ustrezni glede na:
(a)
pretekle izgube na izpostavljenostih, zavarovanih z nepremičninami,
(b)
prihodnji razvoj dogodkov na nepremičninskih trgih.
Pristojni organi lahko določijo višjo utež tveganja ali strožja merila od tistih iz členov 125(2) in 126(2), kadar je primerno, ob upoštevanju finančne stabilnosti.
Za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, pristojni organi določijo utež tveganja med 35 % in 150 %.
Za izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, pristojni organi določijo utež tveganja med 50 % in 150 %.
V okviru teh razponov se višja utež tveganja določi na podlagi preteklih izgub in ob upoštevanju prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih. Če se na podlagi ocene ugotovi, da uteži tveganja iz členov 125(2) in 126(2) ne odražajo dejanskih tveganj, povezanih z enim ali več nepremičninskimi segmenti takšnih izpostavljenosti, ki so v celoti zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine ali poslovne nepremičnine, ki se nahajajo na enem ali več področij zadevnega ozemlja, pristojni organi za te nepremičninske segmente izpostavljenosti določijo višjo utež tveganja v skladu z dejanskimi tveganji.
Pristojni organi se z EBA posvetujejo glede prilagoditev uteži tveganja in uporabljenih meril, ki se bodo izračunali v skladu z merili iz tega odstavka, kot so predeljena v regulativnih tehničnih standardih iz odstavka 4 tega člena. EBA objavi uteži tveganja in merila, ki so jih pristojni organi določili za izpostavljenosti iz členov 125, 126 in 199.
3. Če pristojni organi določijo višjo utež tveganja ali strožja merila, imajo institucije na voljo šestmesečno prehodno obdobje za uporabo nove uteži tveganja.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti iz odstavka 1;
(b)
pogoje iz odstavka 2, ki jih pristojni organi upoštevajo pri določanju višjih uteži tveganja, zlasti izraz "upoštevanje finančne stabilnosti".
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. Institucije ene države članice uporabijo uteži tveganja ter merila, ki so jih pristojni organi druge države članice določili za izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na poslovne in stanovanjske nepremičnine, ki se nahajajo v tej državi članici.
Člen 125
Izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine
1. Če pristojni organi ne določijo drugače v skladu s členom 124(2), se izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, obravnavajo na naslednji način:
(a)
izpostavljenostim ali delu izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, ki so ali šele bodo v neposredni posesti lastnika ali upravičenca v primeru osebnih investicijskih podjetij oziroma so ali šele bodo oddana s strani lastnika ali upravičenca v primeru osebnih investicijskih podjetij, se dodeli utež tveganja 35 %;
(b)
izpostavljenostim do zakupnika pri poslih zakupa iz naslova stanovanjskih nepremičnin, pri katerih je institucija zakupodajalec in ima zakupnik možnost nakupa, se dodeli utež tveganja 35 %, če je izpostavljenost institucije v celoti in popolnoma zavarovana z njeno lastninsko pravico na tem premoženju.
2. Institucije obravnavajo izpostavljenost ali del izpostavljenosti kot v celoti in popolnoma zavarovano za namene odstavka 1 le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrednost nepremičnine ni pomembno odvisna od kreditne kakovosti kreditojemalca. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko izključno makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni pomembno odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmožnosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato vračilo dolga ni pomembno odvisno od katerega koli denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje. Institucije za druge vire določijo največja razmerja med kreditom in dohodkom kot del posojilne politike ter pridobijo ustrezne dokaze o zadevnem dohodku pri odobritvi kredita;
(c)
zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1) so izpolnjeni;
(d)
razen če ni drugače določeno v členu 124(2), del kredita, ki se mu dodeli utež tveganja 35 % ne presega 80 % tržne vrednosti zadevne nepremičnine, ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
3. Institucije lahko odstopajo od odstavka 2(b) za izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če pristojni organ zadevne države članice objavi dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg stanovanjskih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino do 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu;
(b)
skupne izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu.
4. Če katera koli omejitev iz odstavka 3 v danem letu ni izpolnjena, upravičenost do uporabe odstavka 3 preneha, dokler pogoji iz odstavka 3 v enem od naslednjih let niso izpolnjeni, pa velja pogoj iz odstavka 2(b).
Člen 126
Izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine
1. Če pristojni organi ne določijo drugače v skladu s členom 124(2), se izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine, obravnavajo na naslednji način:
(a)
izpostavljenostim ali delu izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na pisarne ali druge gospodarske objekte, se lahko dodeli utež tveganja 50 %;
(b)
izpostavljenostim, ki se nanašajo na posle z zakupa iz naslova pisarn ali drugih poslovnih prostorov, pri katerih je institucija zakupodajalec in ima zakupnik možnost nakupa, se lahko dodeli utež tveganja 50 %, če je izpostavljenost institucije v celoti in popolnoma zavarovana z njeno lastninsko pravico na tem premoženju.
2. Institucije obravnavajo izpostavljenost ali del izpostavljenosti kot v celoti in popolnoma zavarovano za namene odstavka 1 le, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
vrednost nepremičnine ni pomembno odvisna od kreditne kakovosti kreditojemalca. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko izključno makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni pomembno odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmogljivosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato vračilo dolga ni pomembno odvisno od katerega koli denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje;
(c)
zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1) so izpolnjeni;
(d)
utež tveganja 50 %, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, se dodeli delu kredita, ki ne presega 50 % tržne vrednosti nepremičnine ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, razen če je v členu 124(2) določeno drugače, v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti.
3. Institucije lahko odstopajo od odstavka 2(b) za izpostavljenosti, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če pristojni organ zadevne države članice objavi dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg poslovnih nepremičnin z izgubami, ki ne presegajo naslednjih omejitev.
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino do 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti (razen če je v členu 124(2) določeno drugače), ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino;
(b)
skupne izgube iz naslova kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino.
4. Če katera koli omejitev iz odstavka 3 v danem letu ni izpolnjena, upravičenost do uporabe odstavka 3 preneha, dokler pogoji iz odstavka 3 v enem od naslednjih let niso izpolnjeni, pa velja pogoj iz odstavka 2(b).
Člen 127
Neplačane izpostavljenosti
1. Nezavarovanemu delu katere koli postavke, kjer je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila s strani dolžnika, ali nezavarovanemu delu katerega koli kreditnega produkta v primeru izpostavljenosti na drobno, kjer je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila, se dodeli utež tveganja:
(a)
150 %, kadar so posebni popravki zaradi kreditnega tveganja manjši od 20 % nezavarovanega dela vrednosti izpostavljenosti brez upoštevanja posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(b)
100 %, kadar posebni popravki zaradi kreditnega tveganja niso manjši od 20 % nezavarovanega dela vrednosti izpostavljenosti brez upoštevanja posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
2. Za namen opredelitve zavarovanega dela neplačane izpostavljenosti so primerna tista zavarovanja s premoženjem in jamstva, ki so primerna za namene zmanjševanja kreditnega tveganja iz poglavja 4.
3. Vrednosti izpostavljenosti z upoštevanimi posebnimi popravki zaradi kreditnega tveganja, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na stanovanjske nepremičnine v skladu s členom 125, se dodeli utež tveganja 100 %, če je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila.
4. Vrednosti izpostavljenosti z upoštevanimi posebnimi popravki zaradi kreditnega tveganja, ki so v celoti in popolnoma zavarovane s hipotekami na poslovne nepremičnine v skladu s členom 126, se dodeli utež tveganja 100 %, če je v skladu s členom 178 prišlo do neplačila.
Člen 128
Postavke, povezane z zelo visokim tveganjem
1. Institucije dodelijo utež tveganja 150 % izpostavljenostim, vključno z izpostavljenostmi iz naslova deležev ali enot v KNP, ki so povezane z zelo visokimi tveganji, kadar je primerno.
2. Izpostavljenosti z zelo visokimi tveganji vključujejo katero koli od naslednjih izpostavljenosti:
(a)
naložbe v podjetja tveganega kapitala;
(b)
naložbe v AIS, kot so opredeljeni v členu 4(1)(a) Direktive 2011/61/EU, razen kadar mandat sklada ne dovoljuje vzvoda, ki bi bil višji od tistega, ki se zahteva v členu 51(3) Direktive 2009/65/ES;
(c)
naložbe v lastniške instrumente nejavnih družb;
(d)
špekulativno financiranje nepremičnin.
3. Pri ocenjevanju, ali je izpostavljenost, ki ni navedena v odstavku 2, povezana z zelo visokimi tveganji, institucije upoštevajo naslednje značilnosti tveganja:
(a)
obstaja visoko tveganje izgube zaradi neplačila dolžnika;
(b)
ni mogoče ustrezno oceniti, ali izpostavljenost spada pod točko (a).
EBA izda smernice, ki določajo, katere vrste izpostavljenosti so povezane z zelo visokim tveganjem in v kakšnih okoliščinah.
Te smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 129
Izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice
1. Da bi bile krite obveznice primerne za ugodnejšo obravnavo iz odstavkov 4 in 5, kot so opredeljene v členu 52(4) Direktive 2009/65/ES, izpolnjujejo zahteve iz odstavka 7 in so zavarovane s katerim koli izmed naslednjih primernih sredstev:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav, centralnih bank ESCB, subjektov javnega sektorja, enot regionalne ali lokalne ravni držav v Uniji ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovi jamstvi;
(b)
izpostavljenosti do enot centralne ravni tretjih držav, centralnih bank tretjih držav, multilateralnih razvojnih bank, mednarodnih organizacij ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovim jamstvom, ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju, in izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja tretjih držav, enot regionalne ali lokalne ravni tretjih držav, ali izpostavljenosti, zavarovane z njihovim jamstvom, ki se jim dodeli enaka utež tveganja kot za izpostavljenosti do institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 115(1) ali(2) oziroma členom 116(1), (2) ali (4) in ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju, ter izpostavljenosti v pomenu iz te točke, ki izpolnjujejo vsaj pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2, kot je določeno v tem poglavju, pod pogojem, da ne presegajo 20 % nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucij izdajateljic;
(c)
izpostavljenosti do institucij, ki ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1, kot je določeno v tem poglavju. Takšna skupna izpostavljenost ne presega 15 % nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucije izdajateljice. Izpostavljenosti do institucij v Uniji z zapadlostjo, ki ne presega 100 dni, niso zajete v zahtevi po stopnji kreditne kakovosti 1, vendar morajo te institucije v skladu s tem poglavjem izpolnjevati vsaj pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2.
(d)
krediti, zavarovani:
(i)
s stanovanjskimi nepremičninami do višine manjše izmed zneska zastavne pravice, skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom, in 80 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, ali
(ii)
krediti, zavarovani z nadrejenimi enotami, ki jih je izdal francoski Fonds Communs de Titrisation, ali podobne ustanove za listinjenje, ki jih ureja zakonodaja države članice, kjer se listinijo izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami. Če se take nadrejene enote uporabijo kot zavarovanje, posebni javni nadzor z namenom zaščite imetnikov obveznic v skladu z določbami člena 52(4) Direktive 2009/65/ES zagotovi, da so sredstva, zastavljena za te enote, ves čas trajanja njihove vključitve v kritno premoženje sestavljena iz najmanj 90 % zastavnih pravic na stanovanjskih nepremičninah skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom do višine manjše izmed zneska obveznosti iz naslova nadrejenih enot, zneska zastavnih pravic in 80 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, pri čemer te nadrejene enote ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1 iz tega poglavja in ne presegajo 10 % nominalne vrednosti izdaje.
(e)
stanovanjski krediti, za katera v celoti jamči primeren dajalec zavarovanja iz člena 201 in ki izpolnjuje pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 2 ali več, kot je določeno v tem poglavju, kadar delež vsakega posameznega kreditia, ki se zaradi izpolnjevanja zahteve iz tega odstavka uporabi kot zavarovanje za krite obveznice, ne presega 80 % vrednosti ustrezne stanovanjske nepremičnine, ki se nahaja v Franciji, in kadar je bilo razmerje med kreditom in dohodkom največ 33 %, ko je bil kredit odobren. Ob odobritvi kredita na nepremičnini ni nobenih zastavnih pravic, za kredite, odobrene po 1. januarju 2014, pa je kreditojemalec pogodbeno zavezan, da brez privolitve kreditne institucije, ki je odobrila kredit, ne bo vzpostavljal takšnih zastavnih pravic. Razmerje med kreditom in dohodkom predstavlja delež bruto dohodka kreditojemalca, s katerim se poplačuje kredit, vključno z obrestmi. Dajalec zavarovanja je bodisi finančna institucija, ki ima dovoljenje in je pod nadzorom pristojnih organov ter zanjo veljajo stabilne bonitetne zahteve, ki so primerljive s tistimi, ki veljajo za institucije, bodisi institucija ali zavarovalnica. Ta vzpostavi vzajemni jamstveni sklad ali enakovredno zavarovanje, da bodo lahko zavarovalnice krile izgube iz kreditnega tveganja, umerjanje teh izgub pa redno pregledujejo pristojni organi. Kreditna institucija in dajalec zavarovanja izdelata oceno kreditne sposobnosti kreditojemalca;
(f)
krediti, zavarovani:
(i)
s poslovnimi nepremičninami do višine manjše izmed zneska zastavne pravice, skupaj z morebitnimi zastavnimi pravicami z boljšim vrstnim redom, in 60 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, ali
(ii)
z nadrejenimi enotami, ki jih je izdal francoski Fonds Communs de Titrisation ali podobne ustanove za listinjenje, ki jih ureja zakonodaja države članice, kjer se listinijo izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami. Če se takšne nadrejene enote uporabijo za zavarovanje, posebni javni nadzor z namenom zaščite imetnikov obveznic v skladu z določbami člena 52(4) Direktive 2009/65/ES zagotovi, da so sredstva, zastavljena za te enote, ves čas trajanja njihove vključitve v kritno premoženje sestavljena iz najmanj 90 % zastavnih pravic na poslovnih nepremičninah skupaj z morebitnimi zastavnimipravicami z boljšim vrstnim redom do višine manjše izmed zneska obveznosti iz naslova nadrejenih enot, zneska zastavnih pravic in 60 % vrednosti zastavljenih nepremičnin, pri čemer te nadrejene enote ustrezajo stopnji kreditne kakovosti 1 iz tega poglavja in ne presegajo 10 % nominalne vrednosti izdaje.
Krediti, zavarovani s poslovnimi nepremičninami, so primerna, kadar se razmerje med vrednostjo kredita in vrednostjo zastavljenih nepremičnin, ki znaša 60 %, prekorači do največ 70 %, če skupna vrednost vseh sredstev, zastavljenih kot zavarovanje za krite obveznice, preseže nominalni znesek neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic za vsaj 10 % in če terjatev imetnika obveznic izpolnjuje nekatere zahteve glede pravne gotovosti iz poglavja 4. Terjatev imetnika obveznic ima prednost pred vsemi drugimi terjatvami iz naslova zavarovanja.
(g)
krediti, zavarovani z zastavno pravico na ladjah do razlike med 60 % vrednosti zastavljene ladje in vrednostjo morebitnih predhodnih zastavnih pravic na ladji.
Za namene točk (c), (d)(ii) in (f)(ii) prvega pododstavka izpostavljenosti do imetnikov kritih obveznic, ki so nastale s prenosom in upravljanjem plačil dolžnikov iz naslova kreditov, zavarovanih z nepremičninami ali likvidacijski iztržki iz naslova kreditov, zavarovanih z nepremičninami, niso zajete v izračun omejitev, navedenih v teh točkah.
Pristojni organi lahko po posvetovanju z EBA delno opustijo uporabo točke (c) prvega pododstavka in dovolijo stopnjo kreditne kakovosti 2 do višine 10 % skupne izpostavljenosti nominalnega zneska neporavnanih obveznosti iz naslova kritih obveznic institucije izdajateljice, pod pogojem, da je mogoče dokumentirati pomembne morebitne težave glede koncentracije v zadevnih državah članicah zaradi zahteve po stopnji kreditne kakovosti 1 iz navedene točke.
2. Razmere iz točk (a) do (f) odstavka 1 vključujejo tudi zavarovanje, ki je v skladu z veljavnimi pravnimi predpisi omejeno izključno na varovanje imetnikov kritih obveznic pred izgubo.
3. Institucije za nepremičnine, s katerimi so zavarovane krite obveznice, izpolnjujejo zahteve iz člena 208 in pravila za vrednotenje iz člena 229(1).
4. Kritim obveznicam, za katere je na voljo bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 6a, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 6a
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
10 %
20 %
20 %
50 %
50 %
100 %
5. Kritim obveznicam, za katere bonitetna ocena imenovane ECAI ni na voljo, se dodeli utež tveganja na podlagi uteži tveganja, dodeljene nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do kreditne institucije, ki jih je izdala. Uporabljajo se naslednje povezave med utežmi tveganja:
(a)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 20 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 10 %;
(b)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 50 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 20 %;
(c)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 100 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 50 %;
(d)
če se izpostavljenostim do institucije dodeli utež tveganja 150 %, se kriti obveznici dodeli utež tveganja 100 %.
6. Za krite obveznice, izdane pred 31. decembrom 2007, zahteve iz odstavkov 1 in 3 ne veljajo. Krite obveznice so primerne za prednostno obravnavo iz odstavkov 4 in 5 do njihove zapadlosti.
7. Izpostavljenosti iz naslova naložb v krite obveznice so primerne za ugodnejšo obravnavo, če lahko institucija, ki vlaga v krite obveznice, pristojnim organom dokaže, da:
(a)
prejema informacije o portfelju, in sicer vsaj o:
(i)
vrednosti kritnega premoženjae in preostali vrednosti kritih obveznic,
(ii)
geografski razporeditvi in vrsti kritnega premoženja, velikosti kredita, obrestni meri in valutnih tveganjih,
(iii)
strukturi zapadlosti kritnega premoženja in kritih obveznic ter
(iv)
odstotku kreditov, katerih odplačilo zamuja več kot devetdeset dni;
(b)
izdajatelj zagotavlja institucijam informacije iz točke (a) najmanj vsakega pol leta.
Člen 130
Postavke iz naslova pozicij v listinjenju
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
Člen 131
Izpostavljenosti do institucij in podjetij s kratkoročno bonitetno oceno
Izpostavljenostim do institucij in izpostavljenostim do podjetij, za katere je na razpolago kratkoročna bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 7, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 7
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
150 %
150 %
150 %
Člen 132
Izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP
1. Izpostavljenostim iz naslova enot ali deležev v KNP se dodeli utež tveganja 100 %, razen če institucija uporabi metodo ocenjevanja kreditnega tveganja iz odstavka 2 ali pristop vpogleda iz odstavka 4 ali pristop povprečnih uteži tveganja iz odstavka 5, kadar so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
2. Izpostavljenostim iz naslova enot ali deležev v KNP, za katere je na razpolago bonitetna ocena imenovane ECAI, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 8, ki ustreza bonitetni oceni ECAI v skladu s členom 136.
Razpredelnica 8
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4
5
6
Utež tveganja
20 %
50 %
100 %
100 %
150 %
150 %
3. Institucije lahko določijo utež tveganja za KNP v skladu z odstavkoma 4 in 5, če so izpolnjena naslednja merila primernosti:
(a)
KNP upravlja družba, ki je predmet nadzora v državi članici, v primeru KNP iz tretjih držav, pa kadar so izpolnjeni naslednji pogoji:
(i)
KNP upravlja družba, ki je predmet nadzora, enakovrednega nadzoru, določenemu v zakonodaji Unije;
(ii)
sodelovanje med pristojnimi organi je primerno zagotovljeno;
(b)
prospekt KNP ali enakovreden dokument vsebuje:
(i)
kategorije sredstev, v katere lahko KNP vlagaKNP;
(ii)
če veljajo omejitve naložb, relativne omejitve in metodologije za njihov izračun;
(c)
KNP poroča o svojem poslovanju vsaj enkrat letno, kar omogoča oceno sredstev in obveznosti, rezultata poslovanja in aktivnosti v obdobju, za katerega se poroča.
Za namene točke (a) lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev, ali je nadzorna in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev KNP iz tretjih držav, ki so jih zadevni pristojni organi odobrili kot primerne za takšno obravnavo pred 1. januarjem 2014.
4. Če institucija pozna osnovne izpostavljenosti KNP, lahko za namen izračuna povprečne uteži tveganja za svoje izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP, vpogleda v osnovne izpostavljenosti KNPv skladu z metodami iz tega poglavja. Če je osnovna izpostavljenost KNP hkrati izpostavljenost iz naslova deležev v drugem KNP, ki izpolnjuje merila iz odstavka 3, lahko institucija vpogleda v osnovne izpostavljenosti tega drugega KNP.
5. Če institucija ne pozna osnovnih izpostavljenosti KNP, lahko izračuna povprečno utež tveganja za svoje izpostavljenosti iz naslova enote ali deleža v KNP v skladu z metodami iz tega poglavja, pri čemer se predpostavlja, da KNP najprej v največjem dovoljenem obsegu v okviru svoje naložbene politike vlaga v kategorije izpostavljenosti, za katere veljajo najvišje kapitalske zahteve, nato pa vlaga v padajočem vrstnem redu, dokler ne doseže skupnega naložbenega limita.
Institucije lahko izračun uteži tveganja za KNP in poročanje o njej v skladu z metodami iz odstavkov 4 in 5 prepustijo naslednjim tretjim osebam:
(a)
depotnim družbam ali depotnim finančnim institucijam KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in deponira vse vrednostne papirje v tej depotni družbi ali finančni instituciji;
(b)
za KNP, ki niso zajeti v točki (a), družbi za upravljanje KNP, če ta družba izpolnjuje merila iz odstavka 3(a).
Pravilnost izračuna iz prvega pododstavka potrdi zunanji revizor.
Člen 133
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Naslednje izpostavljenosti se obravnavajo kot izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov:
(a)
nedolžniške izpostavljenosti, ki vsebujejo podrejeno, terjatev do dela preostalega premoženja;
(b)
dolžniške izpostavljenosti in drugi vrednostni papirji, partnerstva, izvedeni finančni instrumenti ali drugi instrumenti, katerih ekonomska vsebina je podobna izpostavljenostim iz točke (a).
2. Izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov se dodeli utež tveganja 100 %, razen če jih je treba v skladu z delom 2 odbiti, če se jim v skladu s členom 48(4) se jim dodeli utež tveganja 250 %, če se jim v skladu s členom 89(3) se jim dodeli utež tveganja 1 250 % ali pa se jih obravnava kot postavke z visokim tveganjem v skladu s členom 128.
3. Naložbe v instrumente lastniškega ali regulativnega kapitala, ki jih izdajo institucije, se štejejo kot terjatve iz naslova lastniških instrumentov, razen če se odbijejo od kapitala ali se jim dodeli utež tveganja 250 % iz člena 48(4) ali se obravnavajo kot postavke z visokim tveganjem v skladu s členom 128.
Člen 134
Druge postavke
1. Opredmetenim osnovnim sredstvom v smislu člena 4(10) Direktive 86/635/EGS se dodeli utež tveganja 100 %.
2. Aktivnim časovnim razmejitvam, za katere institucija ne more določiti nasprotne stranke v skladu z Direktivo 86/635/EGS, se dodeli utež tveganja 100 %.
3. Denarju na poti se dodeli utež tveganja 20 %. Denarju v blagajni in enakovrednim denarnim postavkam se dodeli utež tveganja 0 %.
4. Zlatu v lastnem trezorju ali na posebni lokaciji, če je krito z obveznostmi v zlatu, se dodeli utež tveganja 0 %.
5. Pri pogodbah o prodaji in povratnem nakupu sredstev ter pri dogovorih oterminskem nakupu sredstev se uporabi utež tveganja, ki je dodeljena instrumentom, na katere se zadevne pogodbe nanašajo, in ne nasprotnim strankam v poslu.
6. Če institucija nastopa kot dajalec kreditnega zavarovanja za več izpostavljenosti pod pogojem, da neplačilo n-te izmed zavarovanih izpostavljenosti povzroči plačilo in da se s tem kreditnim dogodkom prekine pogodba, ter če ima produkt zunanjo bonitetno oceno ECAI, se dodelijo uteži tveganja iz poglavja 5. Če produkt nima bonitetne ocene ECAI, se uteži tveganja za izpostavljenosti, ki jih vsebuje košara izpostavljenosti, razen izpostavljenosti n-1, seštejejo do največ 1 250 % in pomnožijo z nominalnim zneskom zavarovanja, ki ga zagotavlja kreditni izvedeni finančni instrument, da se pridobi znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Izpostavljenosti n-1, ki se izključijo iz seštevka, se določijo tako, da vključujejo tiste izpostavljenosti, od katerih vsaka povzroča nižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti katere koli izpostavljenosti, ki je vključena v seštevek.
7. Vrednost izpostavljenosti iz naslova zakupa je diskontirana najmanjša vsota plačil po zakupu. Najmanjša vsota plačil po zakupu je enaka plačilom, ki se zahtevajo ali se lahko zahtevajo od zakupnika v času trajanja pogodbe o zakupu, in plačilu iz naslova katere koli nakupne opcije iz zakupa, ki se bo zelo verjetno izvršila. Od stranke, ki ni zakupnik, se lahko zahteva plačilo v zvezi s preostalo vrednostjo zakupljenega premoženja, in če ta plačilna obveznost izpolnjuje sklop pogojev iz člena 201 glede primernosti dajalcev jamstva in zahteve za priznavanje drugih vrst jamstev iz členov 213 do 215, se lahko ta plačilna obveznost upošteva kot osebno kreditno zavarovanje v skladu s poglavjem 4. Te izpostavljenosti se razvrstijo v ustrezne kategorije izpostavljenosti v skladu s členom 112. Kadar je izpostavljenost preostala vrednost sredstva, danega v zakup, se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo na naslednji način: 1/t * 100 % * preostala vrednost, pri čemer je t večje izmed 1in najbližjega števila celih let preostalega obdobja zakupa.
Oddelek 3
Priznavanje in vzporejanje ocene kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Priznavanje ecai
Člen 135
Uporaba bonitetnih ocen ECAI
1. Zunanja bonitetna ocena se lahko za določanje uteži tveganja izpostavljenosti v skladu s tem poglavjem uporabi le, če jo je izdala ECAI ali potrdila ECAI v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009.
2. EBA na svoji spletni strani objavi seznam ECAI v skladu s členoma 2(4) in 18(3) Uredbe (ES) št. 1060/2009.
Pododdelek 2
Vzporejanje bonitetnih ocen ecai
Člen 136
Vzporejanje bonitetnih ocen ECAI
1. EBA, EIOPA in ESMA preko Skupnega odbora pripravijo osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih za vse ECAI določi, kateri stopnji kreditne kakovosti iz oddelka 2 ustrezajo zadevne bonitetne ocene ECAI ("vzporejanje"). Te določitve so objektivne in dosledne.
EBA, EIOPA in ESMA predložijo Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014, pri čemer po potrebi predložijo revidirane osnutke izvedbenih tehničnih standardov.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s p členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
2. EBA, EIOPA in ESMA določajo vzporejanje bonitetnih ocen v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
da bi razlikovali med relativnimi stopnjami tveganja, ki jih izraža posamezna bonitetna ocena, EBA, EIOPA in ESMA obravnavajo kvantitativne dejavnike, kot so dolgoročna stopnja neplačila, povezana z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna ocena. Pri novo ustanovljenih ECAI in ECAI, ki imajo le kratko evidenco podatkov o neplačilih, EBA, EIOPA in ESMA vprašajo ECAI, katera je po njihovem mnenju dolgoročna stopnja neplačila, povezana z vsemi postavkami, katerim se dodeli ista bonitetna ocena;
(b)
da bi razlikovali med ustreznimi relativnimi stopnjami tveganja, ki jih izraža posamezna bonitetna ocena, EBA, EIOPA in ESMA obravnavajo kvalitativne dejavnike, kot so skupina izdajateljev, ki jih obravnava ECAI, razpon bonitetnih ocen, ki jih dodeljuje ECAI, pomen posamezne bonitetne ocene in opredelitev neplačila, ki jo uporablja ECAI;
(c)
EBA, EIOPA in ESMA primerjajo stopnje neplačil za vsako bonitetno oceno posamezne ECAI in jih primerjajo s primerjalno vrednostjo, določeno na podlagi stopenj neplačil drugih ECAI v skupini izdajateljev, ki predstavljajo enakovredno stopnjo kreditnega tveganja;
(d)
če so stopnje neplačil, ugotovljene za bonitetno ocene posamezne ECAI, bistveno in sistematično višje od primerjalne vrednosti, EBA, EIOPA in ESMA bonitetni oceni ECAI dodelijo višjo stopnjo kreditne kakovosti na lestvici ocenjevanja kreditne kakovosti;
(e)
če EBA, EIOPA in ESMA povečajo utež tveganja za posamezno bonitetno oceno določene ECAI in če stopnje neplačil, ugotovljene za bonitetno oceno te ECAI, niso več bistveno in sistematično višje od primerjalne vrednosti, lahko EBA, EIOPA in ESM A bonitetni oceni ECAI vrnejo prvotno stopnjo kreditne kakovosti na lestvici ocenjevanja kreditne kakovosti.
3. EBA, EIOPA in ESMA pripravijo osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se opredelijo kvantitativni dejavniki iz odstavka 2(a), kvalitativni dejavniki iz odstavka 2(b) in primerjalna vrednost iz odstavka 2(c).
EBA, EIOPA in ESMA Komisiji predložijo navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010, Uredbe (EU) št. 1094/2010 oziroma Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Pododdelek 3
Uporaba bonitetnih ocen izvoznih agencij
Člen 137
Uporaba bonitetnih ocen izvoznih agencij
1. Za namene člena 114 lahko institucije uporabljajo bonitetne ocene izvozne agencije, ki jo je imenovala zadevna institucija, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
gre za soglasno oceno tveganja izvoznih agencij, ki sodelujejo v "Dogovoru o smernicah za uradno podprte izvozne kredite" OECD;
(b)
izvozna agencija objavlja svoje bonitetne ocene in je zavezana k uporabi dogovorjene metodologije OECD, pri čemer je bonitetna ocena povezana z eno od osmih minimalnih premij za zavarovanje izvoza (MEIP), ki jih določa dogovorjena metodologija OECD. Institucija lahko prekliče imenovanje izvozne agencije. Institucija mora preklic utemeljiti, če obstajajo konkretni znaki, da je glavni namen preklica zmanjšati zahteve glede kapitalske ustreznosti.
2. Izpostavljenostim, za katere je za namene tehtanja tveganja priznana bonitetna ocena izvozne agencije, se dodeli utež tveganja v skladu z razpredelnico 9.
Razpredelnica 9
MEIP
0
1
2
3
4
5
6
7
Utež tveganja
0 %
0 %
20 %
50 %
100 %
100 %
100 %
150 %
Oddelek 4
Uporaba bonitetnih ocen ecai za določanje uteži tveganja
Člen 138
Splošne zahteve
Institucija lahko imenuje eno ali več ECAI, ki se bodo uporabljale za določanje uteži tveganja za aktivne postavke in zunajbilančne postavke. Institucija lahko prekliče imenovanje ECAI. Institucija mora preklic utemeljiti, če obstajajo konkretni znaki, da je glavni namen preklica zmanjšati zahteve glede kapitalske ustreznosti. Bonitetne ocene se ne uporabljajo selektivno. Institucija uporablja naročene bonitetne ocene. Vendar lahko uporabi tudi nenaročene bonitetne ocene, če EBA potrdi, da se nenaročene bonitetne ocene ECAI po kakovosti ne razlikujejo od naročenih bonitetnih ocen iste ECAI. EBA zadevno potrditev zavrne ali prekliče, zlasti če ECAI poskuša z nenaročeno bonitetno oceno pripraviti ocenjevani subjekt do tega, da bi naročil bonitetno oceno ali druge storitve. Institucije uporabljajo bonitetne ocene v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
institucija, ki se odloči za uporabo bonitetnih ocen, ki jih je pripravila ECAI, za posamezno kategorijo izpostavljenosti, te bonitetne ocene uporablja dosledno za vse izpostavljenosti iz navedene kategorije;
(b)
institucija, ki se odloči za uporabo bonitetnih ocen, ki jih je pripravila ECAI, te bonitetne ocene uporablja stalno in dosledno;
(c)
institucija lahko uporablja le bonitetne ocene ECAI, ki upoštevajo vse zneske iz naslova dolgovane glavnice in iz naslova dolgovanih obresti;
(d)
kadar je za ocenjeno postavko od imenovane ECAI na voljo le ena bonitetna ocena, se za določanje uteži tveganja za to postavko uporablja zadevna bonitetna ocena;
(e)
kadar sta za ocenjeno postavko od imenovanih ECAI na voljo dve bonitetni oceni, ki ustrezata različnim utežem tveganja, se uporabi višja utež tveganja;
(f)
kadar je za ocenjeno postavko od imenovanih ECAI na voljo več bonitetnih ocen, se uporabita bonitetni oceni, ki dajeta dve najnižji uteži tveganja. Če se najnižji uteži tveganja razlikujeta, se uporabi višja utež tveganja. Če sta najnižji uteži tveganja enaki, se uporabi ta utež tveganja.
Člen 139
Bonitetna ocena izdajatelja in izdaje
1. Če je na razpolago bonitetna ocena za posamezen program izdaje ali posamezen finančni instrument, ki predstavlja izpostavljenost, se za določanje uteži tveganja za zadevno izpostavljenost uporabi ta bonitetna ocena.
2. Če za posamezno izpostavljenost neposredno ni na razpolago bonitetne ocene, vendar je na razpolago bonitetna ocena za posamezen program izdaje ali posamezen finančni instrument, ki ne predstavlja te izpostavljenosti, ali pa je na razpolago splošna bonitetna ocena izdajatelja, se ta bonitetna ocena uporabi v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
če daje višjo utež tveganja, kakor bi bila sicer določena, in je zadevna izpostavljenost v vseh pogledih uvrščena pari passu ali podrejeno posameznemu programu izdaje ali posameznemu finančnemu instrumentu ali nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do navedenega izdajatelja;
(b)
če daje nižjo utež tveganja in je zadevna izpostavljenost v vseh pogledih uvrščena pari passu ali nadrejeno posameznemu programu izdaje ali posameznemu finančnemu instrumentu ali nadrejenim nezavarovanim izpostavljenostim do navedenega izdajatelja.
V vseh drugih primerih se izpostavljenost šteje za neocenjeno.
3. Odstavka 1 in 2 ne preprečujeta uporabe člena 129.
4. Bonitetne ocene za izdajatelje v okviru skupine podjetij se ne morejo uporabljati kot bonitetne ocene drugega izdajatelja v okviru iste skupine podjetij.
Člen 140
Dolgoročne in kratkoročne bonitetne ocene
1. Kratkoročne bonitetne ocene se lahko uporabljajo le za kratkoročne aktivne in zunajbilančne postavke, ki predstavljajo izpostavljenosti do institucij in podjetij.
2. Kratkoročna bonitetna ocena se uporablja le za izpostavljenost, na katero se nanaša, in se ne uporablja za izpeljevanje uteži tveganja za katero koli drugo izpostavljenost, razen v naslednjih primerih:
(a)
če se ocenjenemu kratkoročnemu finančnemu instrumentu dodeli utež tveganja 150 %, se utež tveganja 150 % dodeli tudi vsem neocenjenim nezavarovanim kratkoročnim in dolgoročnim izpostavljenostim do zadevnega dolžnika;
(b)
če se ocenjenemu kratkoročnemu finančnemu instrumentu dodeli utež tveganja 50 %, se nobeni neocenjeni kratkoročni izpostavljenosti ne dodeli utež tveganja manj kot 100 %.
Člen 141
Postavke v domači in tuji valuti
Bonitetna ocena, ki se nanaša na izpostavljenost, denominirano v domači valuti dolžnika, se ne more uporabljati za določanje uteži tveganja za drugo izpostavljenost do istega dolžnika, ki je denominirana v tuji valuti.
Če izpostavljenost nastane zaradi udeležbe institucije v posojilu, ki ga je odobrila multilateralna razvojna banka, katere status prednostnega upnika je priznan na trgu, se lahko bonitetna ocena, za to izpostavljenost v domači valuti dolžnika, uporabi za namene določitve uteži tveganja.
POGLAVJE 3
Pristop na osnovi notranjih bonitetnih ocen (pristop IRB)
Oddelek 1
Dovoljenje pristojnih organov za uporabo pristopa irb
Člen 142
Opredelitev pojmov
1. V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"bonitetni sistem" pomeni vse metode, procese, kontrole, zbiranje podatkov in informacijske sisteme, ki podpirajo ocenjevanje kreditnega tveganja, razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine ter količinsko opredelitev ocen neplačila in izgube, ki so bile izdelane za posamezno vrsto izpostavljenosti;
(2)
"vrsta izpostavljenosti" pomeni skupino izpostavljenosti, ki se obravnavajo enako in se oblikujejo na podlagi določene vrste izpostavljenosti in, ki so lahko omejene na posamezen subjekt ali posamezen podsklop subjektov znotraj skupine, če se ista vrsta izpostavljenosti obravnava drugače pri drugih subjektih skupine;
(3)
"poslovna enota" pomeni katere koli ločene organizacijske enote ali pravne subjekte, poslovna področja in geografske lokacije;
(4)
"velik subjekt finančnega sektorja" pomeni kateri koli subjekt finančnega sektorja, ki ni opredeljen v točki (27)(j) člena 4(1) in ki izpolnjuje naslednje pogoje:
(a)
njegova bilančna vsota, izračunana na posamični ali konsolidirani podlagi, je večja ali enaka 70 milijard EUR, pri čemer se za določitev velikosti bilančne vsote uporabi najnovejši revidiran računovodski izkaz ali konsolidiran finančni izkaz; in
(b)
zanjo ali za najmanj eno njeno podrejeno družbo velja bonitetna ureditev Unije ali zakonodaja tretje države, v kateri velja bonitetni nadzor ali regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim v Uniji.
(5)
"nereguliran finančni subjekt" pomeni kateri koli drug subjekt, ki ni subjekt reguliranega finančnega sektorja, vendar kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti iz Priloge I k Direktivi 2013/36/EU ali Priloge I k Direktivi 2004/39/ES;
(6)
"bonitetni razred dolžnika" pomeni kategorijo tveganja v okviru bonitetne lestvice dolžnika v bonitetnem sistemu, v katero se razvrstijo dolžniki na podlagi posebnih in jasnih bonitetnih meril, iz katerih so izpeljane ocene verjetnosti neplačila (PD);
(7)
"bonitetni razred izpostavljenosti" pomeni kategorijo tveganja v okviru bonitetne lestvice izpostavljenosti v bonitetnem sistemu, v katero se razvrstijo izpostavljenosti na podlagi posebnih in jasnih bonitetnih meril, iz katerih so izpeljane lastne ocene LGD;
(8)
"serviser" pomeni subjekt, ki dnevno upravlja skupino odkupljenih denarnih terjatev ali osnovne kreditne izpostavljenosti.
2. Za namene točke 4(b) odstavka 1 tega člena lahko Komisija z izvedbenimi akti in ob upoštevanju postopka pregleda iz člena 464(2) sprejme odločitev o tem, ali je nadzorniška in regulativna ureditev tretje države vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji. Če Komisija take odločitve ne sprejme, lahko institucije do 1. januarja 2015 še naprej uporabljajo obravnavo iz tega odstavka za tretjo državo, ki so jo zadevni pristojni organi odobrili kot primerno za to obravnavo pred 1. januarjem 2014.
Člen 143
Dovoljenje za uporabo pristopa IRB
1. Če so pogoji iz tega poglavja izpolnjeni, pristojni organ institucijam dovoli, da svoje zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo z uporabo pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen (v nadaljnjem besedilu: pristop IRB).
2. Predhodno dovoljenje za uporabo pristopa IRB, vključno z lastnimi ocenami LGD in konverzijskimi faktorji, se zahteva za vsako kategorijo izpostavljenosti in vsak uporabljen bonitetni sistem, pristop notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov ter za vsak uporabljen pristop k ocenjevanju LGD in konverzijskih faktorjev.
3. Institucije predhodno dovoljenje pristojnih organov pridobijo za:
(a)
pomembne spremembe obsega uporabe bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere je institucija že prejela dovoljenje za uporabo;
(b)
pomembne spremembe bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere je institucija že prejela dovoljenje za uporabo.
Obseg uporabe bonitetnega sistema zajema vse izpostavljenosti v okviru ustrezne vrste izpostavljenosti, za katero je bil ta bonitetni sistem razvit.
4. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh spremembah bonitetnih sistemov in pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje za ocenjevanje pomembnosti uporabe obstoječih bonitetnih sistemov za druge dodatne izpostavljenosti, ki niso zajete že v tem bonitetnem sistemu, in sprememb bonitetnih sistemov ali pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v skladu s pristopom IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 144
Ocena vloge za uporabo pristopa IRB s strani pristojnih organov
1. Pristojni organ izda instituciji dovoljenje v skladu s členom 143 za uporabo pristopa IRB, vključno z uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, le, če meni, da so izpolnjene zahteve iz tega poglavja, zlasti zahteve iz oddelka 6, ter da so sistemi institucije za upravljanje in bonitetno ocenjevanje izpostavljenosti iz naslova kreditnega tveganja trdni in celovito uvedeni, ter zlasti če mu institucija dokaže, da so izpolnjeni naslednji standardi:
(a)
bonitetni sistemi institucije omogočajo smiselno oceno značilnosti dolžnika in izpostavljenosti, smiselno razlikovanje tveganja ter natančne in dosledne kvantitativne ocene tveganja;
(b)
notranje bonitetne ocene ter ocene neplačila in izgube, ki se uporabljajo pri izračunu kapitalskih zahtev, ter z njimi povezani sistemi in procesi so ključni pri upravljanju tveganj in postopku odločanja ter pri odobritvi kreditov, razporeditvi notranjega kapitala in funkcijah korporativnega upravljanja;
(c)
institucija ima enoto za nadzor kreditnega tveganja, pristojno za bonitetne sisteme, ki je ustrezno neodvisna in ni izpostavljena neprimernim vplivom;
(d)
institucija zbira in hrani vse pomembne podatke za zagotavljanje učinkovite podpore svojemu procesu merjenja in upravljanja kreditnega tveganja;
(e)
institucija dokumentira svoje bonitetne sisteme in načelo za njihovo sestavo ter svoje bonitetne sisteme ovrednoti;
(f)
institucija je vsak bonitetni sistem in pristop notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instumentov ovrednotila v ustreznem časovnem obdobju pred izdajo dovoljenja za uporabo tega bonitetnega sistema ali pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri čemer je v tem časovnem obdobju ocenila, ali so ti bonitetni sistemi in pristopi notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov primerni za obseg uporabe bonitetnega sistema oziroma pristopa notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ter na podlagi te ocene opravila potrebne spremembe teh bonitetnih sistemov ali pristopov notranjih modelov za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(g)
institucija je v skladu s pristopom IRB izračunala kapitalske zahteve na podlagi svojih ocen parametrov tveganja in je sposobna poročati v skladu s členom 99;
(h)
institucija je razvrstila in še naprej razvršča vsako izpostavljenost iz obsega uporabe bonitetnega sistema v bonitetni razred ali skupino tega bonitetnega sistema; institucija je razvrstila in še naprej razvršča vsako izpostavljenost iz obsega uporabe pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v ta pristop notranjih modelov.
Zahteve po uporabi pristopa IRB, vključno z lastnimi ocenami LGD in konverzijskih faktorjev, veljajo tudi, kadar je institucija uvedla bonitetni sistem ali model, uporabljen v okviru bonitetnega sistema, ki ga je kupila od zunanjega prodajalca.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi metodologijo ocenjevanja, ki jo pristojni organi upoštevajo pri ocenjevanju skladnosti institucije z zahtevami po uporabi pristopa IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 145
Predhodne izkušnje z uporabo pristopov IRB
1. Institucija, ki zaprosi za dovoljenje za uporabo pristopa IRB, za zadevne kategorije izpostavljenosti IRB najmanj tri leta uporablja bonitetne sisteme, ki so bili okvirno skladni z zahtevami iz oddelka 6, za notranje namene merjenja in upravljanja tveganja, preden lahko postane upravičena do uporabe pristopa IRB.
2. Institucija, ki zaprosi za dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, pristojnemu organu dokaže, da je najmanj tri leta ocenjevala in uporabljala lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev na način, ki je bil okvirno skladen z zahtevami za uporabo lastnih ocen navedenih parametrov iz oddelka 6, preden lahko postane upravičena za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev.
3. Kadar institucija po izdaji prvotnega dovoljenja razširi uporabo pristopa IRB na dodatne izpostavljenosti, so izkušnje institucije zadostne za izpolnjevanje zahtev iz odstavkov 1 in 2. Če se uporaba bonitetnih sistemov razširi na dodatne izpostavljenosti, ki so bistveno drugačne od zdaj zajetih, zaradi česar je mogoče razumno sklepati, da obstoječe izkušnje za te izpostavljenosti niso zadostne za izpolnjevanje zahtev iz teh določb, potem se zahteve iz odstavkov 1 in 2 za dodatne izpostavljenosti uporabljajo ločeno.
Člen 146
Ukrepi, ki jih je treba sprejeti, kadar zahteve iz tega poglavja niso več izpolnjene
Kadar institucija preneha izpolnjevati zahteve iz tega poglavja, o tem uradno obvesti pristojni organ in naredi nekaj od naslednjega:
(a)
pristojnemu organu na zadovoljiv način predstavi načrt za pravočasno ponovno uskladitev z zahtevami in ga izvede v obdobju, dogovorjenem s pristojnim organom;
(b)
pristojnemu organu na zadovoljiv način dokaže, da je učinek neizpolnjevanja zahtev nepomemben.
Člen 147
Metodologija za razvrščanje izpostavljenosti v kategorije izpostavljenosti
1. Metodologija, ki jo institucija uporablja za razvrščanje izpostavljenosti v različne kategorije, je primerna in dosledna.
2. Vsaka izpostavljenost se razvrsti v eno od naslednjih kategorij izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank;
(b)
izpostavljenosti do institucij;
(c)
izpostavljenosti do podjetij;
(d)
izpostavljenosti na drobno;
(e)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(f)
postavke iz naslova pozicij v listinjenju;
(g)
druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti.
3. V kategorijo iz odstavka 2(a) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav ali subjektov javnega sektorja, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členoma 115 in 116;
(b)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank iz člena 117(2);
(c)
izpostavljenosti do mednarodnih organizacij, ki jim na podlagi člena 118 pripada utež tveganja 0 %.
4. V kategorijo iz odstavka 2(b) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
izpostavljenosti do enot regionalne in lokalne ravni držav, ki se ne obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členom 115(2) in (4);
(b)
izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja, ki se ne obravnavajo kot izpostavljenosti do enot centralne ravni držav v skladu s členom 116(4);
(c)
izpostavljenosti do multilateralnih razvojnih bank, ki se jim ne dodeli utež tveganja 0 % v skladu s členom 117, in
(d)
izpostavljenosti do finančnih institucij, ki se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij v skladu s členom 119(5).
5. V kategorijo izpostavljenosti na drobno iz odstavka 2(d) se razvrstijo izpostavljenosti, ki izpolnjujejo naslednja merila:
(a)
so nekaj od naslednjega:
(i)
izpostavljenosti ene ali več fizičnih oseb;
(ii)
izpostavljenosti MSP, če po podatkih institucije, ki je morala izvesti ustrezne postopke za potrditev stanja, skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ne presega 1 milijona EUR;
(b)
institucija jih pri svojem upravljanju s tveganji vseskozi obravnava dosledno in na podoben način;
(c)
ne obravnavajo se tako individualno, kot se obravnavajo izpostavljenosti v kategoriji izpostavljenosti do podjetij;
(d)
vsaka predstavlja eno od znatnega števila izpostavljenosti, ki se obravnavajo na podoben način.
Poleg izpostavljenosti iz prvega pododstavka se sedanja vrednost najmanjše vsote plačil po zakupu iz naslova izpostavljenosti na drobno vključi v kategorijo izpostavljenosti na drobno.
6. V kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz odstavka 2(e) se razvrstijo naslednje izpostavljenosti:
(a)
nedolžniške izpostavljenosti, ki vsebujejo podrejeno terjatev do dela preostalega premoženja izdajatelja;
(b)
dolžniške izpostavljenosti in drugi vrednostni papirji, partnerstva, izvedeni finančni instrumenti ali drugi instrumenti, katerih ekonomska vsebina je podobna izpostavljenostim iz točke (a).
7. Vsaka kreditna obveznost, ki ni razvrščena v kategorije izpostavljenosti iz odstavka 2(a), (b), (d), (e) in (f), se razvrsti v kategorijo izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c).
8. V kategoriji izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c) institucije kot izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev ločeno opredelijo tiste izpostavljenosti, ki imajo naslednje značilnosti:
(a)
so izpostavljenosti do subjekta, ki je bil ustanovljen posebej za financiranje ali upravljanje stvarnega premoženja, ali ekonomsko primerljive izpostavljenosti;
(b)
pogodbeni dogovor daje kreditodajalcu znatno mero kontrole nad premoženjem in dohodkom, ki ga ustvarjajo;
(c)
primarni vir poplačila obveznosti je dohodek, ki ga ustvari financirano premoženje, in ne sredstva iz drugih aktivnosti širše komercialne dejavnosti.
9. Preostala vrednost zakupljenega premoženja se razvrsti v kategorijo izpostavljenosti iz odstavka 2(g), razen če je preostala vrednost že vključena v izpostavljenosti iz naslova zakupa iz člena 166(4).
10. Izpostavljenost iz naslova zagotavljanja zavarovanja s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom na podlagi n-tega neplačila v košarici izpostavljenosti se razvrsti v tisto kategorijo iz odstavka 2, v katero bi bile razvrščene izpostavljenosti v košarici, razen če bi bile posamezne izpostavljenosti v košarici razvrščene v različne kategorije izpostavljenosti, kar bi pomenilo, da se izpostavljenost razvrsti v kategorijo izpostavljenosti do podjetij iz odstavka 2(c).
Člen 148
Pogoji za uvajanje pristopa IRB v različnih kategorijah izpostavljenosti in poslovnih enotah
1. Institucije in katera koli nadrejena oseba ter njene podrejene družbe uvedejo pristop IRB za vse izpostavljenosti, razen če so od pristojnih organov dobile dovoljenje za stalno uporabo standardiziranega pristopa v skladu s členom 150.
Če so pristojni organi izdali predhodno dovoljenje, se lahko uvajanje izvaja postopno po različnih kategorijah izpostavljenosti iz člena 147, znotraj iste poslovne enote, po različnih poslovnih enotah v isti skupini ali pri uporabi lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev za izračun uteži tveganja za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank.
V primeru kategorije izpostavljenosti na drobno iz člena 147(5) se uvajanje lahko izvaja postopno po vrstah izpostavljenosti, katerim ustrezajo različne korelacije iz člena 154.
2. Pristojni organi določijo časovno obdobje, v katerem mora institucija, katera koli nadrejena oseba in njene podrejene družbe uvesti pristop IRB za vse izpostavljenosti. To časovno obdobje je obdobje, ki je po mnenju pristojnih organov primerno glede na naravo in obseg dejavnosti institucij ali katere koli nadrejene osebe in njenih podrejenih družb ter glede na število in naravo bonitetnih sistemov, ki se bodo uvajali.
3. Institucije uvajajo pristop IRB v skladu s pogoji, ki jih določijo pristojni organi. Pristojni organ te pogoje oblikuje tako, da zagotavljajo, da se postopno uvajanje iz odstavka 1 ne uporablja selektivno z namenom doseganja manjših kapitalskih zahtev za tiste kategorije izpostavljenosti ali poslovne enote, ki šele bodo vključene v pristop IRB ali uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev.
4. Institucije, ki začnejo pristop IRB uporabljati šele po 1. januarju 2013 ali pa morajo na zahtevo pristojnih organov do tega datuma biti sposobne uporabljati standardizirani pristop za izračun svojih kapitalskih zahtev, v obdobju uvajanja ohranijo sposobnost za izračun kapitalskih zahtev z uporabo standardiziranega pristopa za vse svoje izpostavljenosti, dokler jih pristojni organi uradno ne obvestijo, da je z razumno gotovostjo dokazano, da bo uvajanje pristopa IRB končano.
5. Institucija, ki ima dovoljenje za uporabo pristopa IRB za katero koli kategorijo izpostavljenosti, uporablja pristop IRB za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), razen kadar ima ta institucija v skladu s členom 150 dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, in kategorijo izpostavljenosti iz naslova drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti iz člena 147(2)(g).
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi pristojni organi določijo ustrezni način in časovni okvir postopne uvedbe pristopa IRB za kategorije izpostavljenosti iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 149
Pogoji za ponovno uporabo manj izpopolnjenih pristopov
1. Institucija, ki uporablja pristop IRB za določeno kategorijo ali vrsto izpostavljenosti, ne preneha uporabljati tega pristopa in namesto njega začne uporabljati standardizirani pristop za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabo standardiziranega pristopa ne predlaga z namenom zmanjšanja kapitalskih zahtev za institucijo, ampak je potrebna zaradi narave in kompleksnosti celotne tozadevne izpostavljenosti institucije, kar ne bi imelo pomembnega neugodnega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito upravljanje tveganj;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
2. Institucije, ki so v skladu s členom 151(9) pridobile dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, ne začnejo ponovno uporabljati vrednosti LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151(8), razen če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabo LGD in konverzijskih faktorjev iz člena 151(8) za določeno kategorijo ali vrsto izpostavljenosti ne predlaga z namenom zmanjšanja kapitalskih zahtev za institucijo, ampak je potrebna zaradi narave in kompleksnosti celotne tozadevne izpostavljenosti institucije, kar ne bi imelo pomembnega neugodnega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito upravljanje tveganj;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
3. Uporaba odstavkov 1 in 2 je predmet pogojev za postopno uvedbo pristopa IRB, ki jih v skladu s členom 148 določijo pristojni organi, ter dovoljenja za stalna izvzetja iz člena 150.
Člen 150
Pogoji za stalna izvzetja
1. S predhodnim dovoljenjem pristojnih organov lahko institucije, ki imajo dovoljenje za uporabo pristopa IRB za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za eno ali več kategorij izpostavljenosti, za naslednje izpostavljenosti uporabijo standardizirani pristop:
(a)
kategorijo izpostavljenosti iz člena 147(2)(a), kadar je število pomembnih nasprotnih strank omejeno in bi uporaba bonitetnega sistema za te nasprotne stranke pomenila preveliko obremenitev za institucijo;
(b)
kategorijo izpostavljenosti iz člena 147(2)(b), kadar je število pomembnih nasprotnih strank omejeno in bi uporaba bonitetnega sistema za te nasprotne stranke pomenila preveliko obremenitev za institucijo;
(c)
izpostavljenosti v nepomembnih poslovnih enotah, ter kategorijah ali vrstah izpostavljenosti, ki so nepomembne v smislu velikosti in zaznanega profila tveganosti;
(d)
izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank držav članic in njihovih enot regionalne in lokalne ravni države, upravnih organov in subjektov javnega sektorja, če:
(i)
ni razlik v tveganju med izpostavljenostmi do navedenih enot centralne ravni države in centralnih bank ter navedenimi drugimi izpostavljenostmi zaradi obstoja posebnih javnih ureditev ter
(ii)
je izpostavljenostim do enot centralne ravni držav in centralnih bank dodeljena utež tveganja 0 % iz člena 114(2), (4) ali (5);
(e)
izpostavljenosti institucije do nasprotne stranke, ki je njena nadrejena oseba, njena podrejena družba ali podrejena družba njene nadrejene osebe, če je nasprotna stranka institucija ali finančni holding, mešani finančni holding, finančna institucija, družba za upravljanje ali podjetje za pomožne storitve, za katerose uporabljajo ustrezne bonitetne zahteve, ali družba, povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS;
(f)
izpostavljenosti med institucijami, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 113(7);
(g)
izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do subjektov, katerih kreditnim obveznostim se dodeli utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2, vključno z javno financiranimi subjekti, katerim se lahko dodeli utež tveganja 0 %;
(h)
izpostavljenosti iz naslova lastniškihinstrumentov, nastale na podlagi zakonsko določenih programov za spodbujanje posebnih gospodarskih sektorjev, ki institucijam zagotavljajo znatne subvencije za naložbe in zahtevajo določeno obliko vladnega nadzora in omejitev za naložbe v lastniške instrumente, pri čemer se lahko takšne izpostavljenosti skupaj izvzamejo iz pristopa IRB le v višini največ 10 % kapitala;
(i)
izpostavljenosti iz člena 119(4), ki izpolnjujejo v njem navedene pogoje;
(j)
neposredna in posredna jamstva države iz člena 215(2).
Pristojni organi dovolijo uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz točk (g) in (h) prvega pododstavka, za katere je v drugih državah članicah takšna obravnava dovoljena. EBA na svoji spletni strani objavi in redno posodablja seznam izpostavljenosti iz navedenih točk, ki se obravnavajo v skladu s standardiziranim pristopom.
2. Za namene odstavka 1 je kategorija izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov institucije pomembna, če njihova skupna vrednost, brez izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, nastalih v okviru zakonsko določenih programov iz odstavka 1(g), v preteklem letu v povprečju presega 10 % kapitala institucije. Kadar je število takšnih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov manjše od 10 posameznih deležev, zadevni prag znaša 5 % kapitala institucije.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo pogoji za uporabo točk (a), (b) in (c) odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. EBA leta 2018 izda smernice za uporabo odstavka 1 s priporočili o omejitvah v smislu deleža bilančne vsote in tveganju prilagojenih sredstev, ki se izračunajo v skladu s standardiziranim pristopom.
Te smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Oddelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Pododdelek 1
Obravnava glede na vrsto kategorije izpostavljenosti
Člen 151
Obravnava glede na kategorijo izpostavljenosti
1. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za izpostavljenosti, ki spadajo v eno od kategorij izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (e) in (g) se, če niso odbitne postavke od kapitala, izračunajo v skladu s pododdelkom 2, razen če so zadevne izpostavljenosti odbitne postavke od navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala.
2. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se izračunajo v skladu s členom 157. Kadar ima institucija pravico do popolnega regresa do prodajalca odkupljenih denarnih terjatev za tveganje neplačila in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, se določbe tega člena, člena 152 in člena 158(1) do (4) v zvezi z odkupljenimi denarnimi terjatvami ne uporabljajo, izpostavljenost pa se obravnava kot zavarovana s temi terjatvami.
3. Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev temelji na ustreznih parametrih, povezanih z zadevno izpostavljenostjo. Ti vključujejo PD, LGD, zapadlost (v nadaljnjem besedilu: M) in vrednost izpostavljenosti. PD in LGD se lahko obravnavata ločeno ali skupaj v skladu z oddelkom 4.
4. Institucije zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za vse izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), izračunajo v skladu s členom 155. Institucije lahko uporabijo pristopa iz člena 155(3) in (4), če so dobile predhodno dovoljenje pristojnih organov. Pristojni organi instituciji izdajo dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov iz člena 155(4), če institucija izpolnjuje zahteve iz pododdelka 4 oddelka 6.
5. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev se lahko izračunajo v skladu s členom 153(5).
6. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (d), institucije zagotovijo lastne ocene PD v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
7. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(d), institucije zagotovijo lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
8. Za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (c), institucije uporabijo vrednosti LGD iz člena 161(1) in konverzijske faktorje iz člena 166(8)(a) do (d), razen če imajo za te kategorije izpostavljenosti dovoljenje za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev v skladu z odstavkom 9.
9. Za vse izpostavljenosti, ki spadajo v kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(a) do (c), pristojni organi institucijam dovolijo uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143 in oddelkom 6.
10. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti in izpostavljenosti iz kategorije izpostavljenosti iz člena 147(2)(f) se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
Člen 152
Obravnava izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP)
1. Če izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP izpolnjujejo merila iz člena 132(3) in če institucija pozna vse osnovne izpostavljenosti KNP ali dele osnovnih izpostavljenosti, institucija vpogleda v navedene osnovne izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovane izgube v skladu z metodami iz tega poglavja.
Če osnovna izpostavljenost KNP hkrati predstavlja drugo izpostavljenost iz naslova enot ali deležev v drugem KNP, prva institucija vpogleda tudi v osnovne izpostavljenosti drugega KNP.
2. Če institucija ne izpolnjuje pogojev za uporabo metod iz tega poglavja za vse osnovne izpostavljenosti KNP ali dele osnovnih izpostavljenosti, se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneski pričakovane izgube izračunajo v skladu z naslednjimi pristopi:
(a)
za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov iz člena 147(2)(e), institucije uporabijo pristop enostavnih uteži tveganja iz člena 155(2);
(b)
za vse druge osnovne izpostavljenosti iz odstavka 1 institucije uporabijo standardizirani pristop iz poglavja 2, pri čemer upoštevajo:
(i)
za izpostavljenosti, za katere velja določena utež tveganja za neocenjene izpostavljenosti ali izpostavljenosti s stopnjo kreditne kakovosti, ki jim je dodeljena najvišja utež tveganja za posamezno kategorijo izpostavljenosti, se utež tveganja pomnoži s faktorjem 2, vendar ne sme biti višja od 1 250 %;
(ii)
za vse druge izpostavljenosti se utež tveganja pomnoži s faktorjem 1,1 vendar ne sme biti nižja od 5 %.
Če za namene točke (a) institucija ne more razlikovati med izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb, lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, in drugih lastniških instrumentov, zadevne izpostavljenosti obravnava kot izpostavljenosti iz naslova drugih lastniških instrumentov. Če te izpostavljenosti skupaj z neposrednimi izpostavljenostmi institucije v tej kategoriji izpostavljenosti niso pomembne v smislu člena 150(2), se lahko na podlagi dovoljenja pristojnih organov uporabi člen 150(1).
3. Če izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP ne izpolnjujejo meril iz člena 132(3) ali če institucija ne pozna vseh osnovnih izpostavljenosti KNP ali svojih osnovnih izpostavljenosti, ki so hkrati izpostavljenosti iz naslova enot ali deležev v KNP, institucija vpogleda v navedene osnovne izpostavljenosti ter izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovane izgube v skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja iz člena 155(2).
Če institucija ne more razlikovati med izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb, lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, in drugih lastniških instrumentov, zadevne izpostavljenosti obravnava kot izpostavljenosti iz naslova drugih lastniških instrumentov. Izpostavljenosti, ki niso izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razvrsti v kategorijo drugih lastniških instrumentov.
4. Namesto metode, opisane v odstavku 3, lahko institucije same izračunajo povprečne zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za osnovne izpostavljenosti KNP v skladu s pristopi iz točk (a) in (b) odstavka 2 ali pa izračun teh zneskov in poročanje o njih prepustijo naslednjim tretjim osebam:
(a)
depotnim družbam ali finančnim institucijam KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in deponira vse vrednostne papirje v tej depotni družbi ali finančni instituciji;
(b)
za druge KNP, družbi za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo pogoji, pod katerimi lahko pristojni organi institucijam dovolijo uporabo standardiziranega pristopa iz člena 150(1) v skladu z odstavkom 2(b) tega člena.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 30. junija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Pododdelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje
Člen 153
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank
1. Ob upoštevanju posebnih obravnav iz odstavkov 2, 3 in 4 se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je utež tveganja (RW) določena na naslednji način:
(i)
če je PD = 0, RW znaša 0;
(ii)
če je PD = 1, tj. za neplačane izpostavljenosti:
-
kadar institucije uporabljajo vrednosti LGD iz člena 161(1), RW znaša 0,
-
kadar institucije uporabljajo lastne ocene LGD, RW znaša ,
pri čemer je najboljša ocena pričakovane izgube (v nadaljnjem besedilu: ELBE) najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h);
(iii)
če je 0 PD 1
pri čemer:
N(x)
=
označuje kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. verjetnost, da je normalna slučajna spremenljivka s povprečjem nič in varianco ena manjša ali enaka x),
G (Z)
=
označuje inverzno kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. vrednost x, tako da velja N(x)=z),
R
=
označuje korelacijski koeficient, ki je opredeljen kot
b
=
označuje faktor prilagoditve zapadlosti, ki je opredeljen kot
.
2. Za vse izpostavljenosti do velikih subjektov finančnega sektorja se korelacijski koeficient iz odstavka 1(iii) pomnoži z 1,25. Za vse izpostavljenosti do nereguliranih finančnih subjektov se korelacijski koeficienti iz odstavka 1(iii) in odstavka 4, kakor je ustrezno, pomnožijo z 1,25.
3. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako izpostavljenost, ki izpolnjuje zahteve iz členov 202 in 217, se lahko prilagodi v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
PDpp
=
PD izdajatelja zavarovanja.
RW za izpostavljenost se izračuna z uporabo ustrezne formule za utež tveganja iz točke 1, PD dolžnika in LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja. Faktor zapadlosti (b) se izračuna z uporabo nižjega od naslednjih dveh PD: PD izdajatelja zavarovanja in PD dolžnika.
4. Za izpostavljenosti do podjetij, pri katerih konsolidirani čisti prihodki od prodaje, v katero spada zadevno podjetje, znaša manj kot 50 milijonov EUR, lahko institucije uporabijo naslednjo korelacijsko formulo iz odstavka 1(iii) za izračun uteži tveganja za izpostavljenosti do podjetij. V tej formuli je S izražen kot čisti prihodki od prodaje v milijonih EUR, pri čemer velja 5 milijonov EUR ≤ S ≤ 50 milijonov EUR. Čisti prihodki od prodaje, ki znašajo manj kot 5 milijonov EUR, se obravnavajo kot enakovredni 5 milijonom EUR. Čisti prihodki od prodaje za odkupljene denarne terjatve so tehtano povprečje posameznih izpostavljenosti v skupini odkupljenih denarnih terjatev.
Institucije nadomestijo konsolidirane čiste prihodke od prodaje z bilančno vsoto, kadar čisti prihodki od prodaje niso pomemben kazalnik velikosti podjetja in je bilančna vsota pomembnejši kazalnik kot čisti prihodki od prodaje.
5. Institucija izpostavljenostim iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, pri katerih ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6, dodeli uteži tveganja v skladu z razpredelnico 1.
Razpredelnica 1
Preostala zapadlost
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Manj kot 2,5 leta
50 %
70 %
115 %
250 %
0 %
Enako ali več kot 2,5 leta
70 %
90 %
115 %
250 %
0 %
Institucije pri dodeljevanju uteži tveganj za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev upoštevajo naslednje dejavnike: finančno trdnost, politično in pravno okolje, značilnosti posla in/ali sredstev, finančno stabilnost sponzorja in izvajalca, vključno z morebitnim pritokom dohodka iz javno-zasebnega partnerstva in zavarovalni paket.
6. Institucije morajo pri odkupljenih denarnih terjatvah do podjetij izpolnjevati zahteve iz člena 184. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij, ki poleg teh zahtev izpolnjujejo tudi pogoje iz člena 154(5), se lahko uporabljajo standardi za količinsko opredelitev tveganj za izpostavljenosti na drobno iz oddelka 6, če bi bilo za institucijo pretirano obremenjujoče uporabljati standarde za količinsko opredelitev tveganja za izpostavljenosti do podjetij, kot je za te denarne terjatve določeno v oddelku 6.
7. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij se lahko vračljivi popusti za odkupe, zavarovanja s premoženjem ali delna jamstva, ki zagotavljajo varovanje pred prvo izgubo v primeru izgube iz naslova neplačil, izgube iz naslova zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev ali obojega, obravnavajo kot pozicije ob prvi izgubi po pristopu IRB v okviru pravil za listinjenje.
8. Če institucija nastopa kot dajalec kreditnega zavarovanja za več izpostavljenosti pod pogojem, da neplačilo n-te izmed zavarovanih izpostavljenosti povzroči plačilo in da se s tem kreditnim dogodkom prekine pogodba, ter če ima produkt zunanjo bonitetno oceno ECAI, se uporabijo uteži tveganja iz poglavja 5. Če produkt nima bonitetne ocene ECAI, se uteži tveganja za izpostavljenosti, ki jih vsebuje košarica izpostavljenosti, razen izpostavljenosti n-1, seštejejo, če vsota pričakovanih izgub, pomnožena z 12,5, in zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti ne presega nominalnega zneska zavarovanja, ki ga zagotavlja kreditni izvedeni finančni instrument, pomnožen z 12,5. Izpostavljenosti n-1, ki se izključijo iz seštevka, se določijo tako, da vključujejo tiste izpostavljenosti, od katerih vsaka povzroča nižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti katere koli izpostavljenosti, ki je vključena v seštevek. Za izpostavljenosti v košarici, za katere institucija ne more določiti uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, se uporabi utež tveganja 1 250 %.
9. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli način, na katerega institucije upoštevajo dejavnike iz drugega pododstavka odstavka 5 pri dodeljevanju uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 154
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti na drobno
1. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti na drobno se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je utež tveganja RW določena na naslednji način:
(i)
če je PD = 1, tj. za neplačane izpostavljenosti, RW znaša
;
pri čemer je ELBE najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h);
(ii)
če je 0 PD 1, tj. za katero koli vrednost za PD, razen vrednost iz točke (i),
pri čemer:
N(x)
=
označuje kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. verjetnost, da je normalna slučajna spremenljivka s povprečjem nič in varianco ena manjša ali enaka x),
G (Z)
=
označuje inverzno kumulativno porazdelitveno funkcijo za standardizirano normalno slučajno spremenljivko (tj. vrednost x, tako da velja N(x)=z),
R
=
označuje korelacijski koeficient, ki je opredeljen kot
2. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako izpostavljenost do MSP iz člena 147(5), ki izpolnjuje zahteve iz členov 202 in 217, se lahko izračuna v skladu s členom 153(3).
3. Za izpostavljenosti na drobno, zavarovane z nepremičninami, korelacijski koeficient R z vrednostjo 0,15 nadomesti vrednost korelacije, izračunano s korelacijsko formulo iz odstavka 1.
4. Za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobnov skladu s točkami (a) do (e) korelacijski koeficient R z vrednostjo 0,04 nadomesti vrednost korelacije, izračunano s korelacijsko formulo iz odstavka 1.
Izpostavljenosti se štejejo za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so izpostavljenosti do fizičnih oseb;
(b)
izpostavljenosti so obnavljajoče, nezavarovane, in če se ne izkoristijo, jih institucija takoj in brezpogojno prekliče. V tem smislu so obnavljajoče se izpostavljenosti opredeljene kot izpostavljenosti, pri katerih stanje izpostavljenosti dolžnikov lahko niha na podlagi njihove odločitve o črpanju sredstev in vračilu do omejitve, ki jo določi institucija. Neizkoriščena odobrena sredstva se lahko obravnavajo kot brezpogojno preklicna, če jih institucija v skladu s predpisi o varstvu potrošnikov in sorodnimi predpisi lahko prekliče v celotnem obsegu;
(c)
največja izpostavljenost do posamezne fizične osebe v podkategoriji znaša 100 000 EUR ali manj;
(d)
uporaba korelacijske formule iz tega odstavka je omejena na portfelje, ki so pokazali majhno nestanovitnost stopenj izgub glede na povprečno stopnjo izgub, zlasti znotraj nizkih razponov PD;
(e)
obravnava kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno je skladna z osnovnimi značilnostmi tveganja podportfelja.
Z odstopanjem od točke (b) zahteva po nezavarovanosti ne velja za izpostavljenosti, zavarovane s splošnim zavarovanjem, ki pokriva več izpostavljenosti istega dolžnika. V teh primerih se poplačila iz zavarovanja pri oceni LGD ne upoštevajo.
Pristojni organi pregledajo relativno nestanovitnost stopenj izgub po podportfeljih kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno in skupnem portfelju kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno ter si izmenjujejo informacije o tipičnih značilnostih stopenj izgub kvalificiranih obnavljajočih se izpostavljenosti na drobno v državah članicah.
5. Odkupljene denarne terjatve so primerne za obravnavo v okviru kategorije izpostavljenosti na drobno, če izpolnjujejo zahteve iz člena 184 in naslednje pogoje:
(a)
institucija je odkupila denarne terjatve od nepovezanih, tretjih prodajalcev, pri čemer njena izpostavljenost do dolžnika denarnih terjatev ne vključuje nobenih izpostavljenosti, ki neposredno ali posredno izvira iz same institucije;
(b)
odkupljene denarne terjatve so ustvarjene na podlagi strogih poslovnih odnosov med prodajalcem in dolžnikom. Denarne terjatve podjetij do drugih podjetij v skupini in denarne terjatve, ki so predmet medsebojnega pobotanja med podjetji, ki kupujejo in prodajajo drugo drugemu, niso primerne;
(c)
institucija, ki odkupi denarno terjatev, je upravičena do vseh prihodkov od odkupljenih denarnih terjatev ali do sorazmernega (pro-rata) deleža v teh prihodkih in
(d)
portfelj odkupljenih denarnih terjatev je dovolj razpršen.
6. Za odkupljene denarne terjatve se lahko vračljivi popusti za odkupe, zavarovanja s premoženjem ali delna jamstva, ki zagotavljajo varovanje pred prvo izgubo v primeru izgube iz naslova neplačila, izgube iz naslova zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev ali obojega, obravnavajo kot pozicije ob prvi izgubi na podlagi pravil listinjenja v okviru pristopa IRB.
7. Za mešane skupine odkupljenih denarnih terjatev (v okviru kategorije izpostavljenosti) na drobno, pri katerih institucije, ki so jih odkupile, izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, in kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno ne morejo ločiti od drugih izpostavljenosti na drobno, se uporablja utež tveganja za izpostavljenosti na drobno, ki pomeni največje kapitalske zahteve za navedene izpostavljenosti.
Člen 155
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Institucije svoje zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razen tistih, ki so odbitne postavke v skladu z delom 2 ali za katere velja utež tveganja 250 % v skladu s členom 48, določijo v skladu s pristopi iz odstavkov 2, 3 in 4 tega člena. Institucija lahko uporabi različne pristope za različne portfelje lastniških instrumentov, če pri notranjem upravljanju tveganj tudi sama uporablja različne pristope. Če institucija uporablja različne pristope, je pri svoji izbiri pristopa PD/LGD ali pristopa notranjih modelov ves čas dosledna, tudi glede pristopa, ki ga uporablja pri notranjem upravljanju tveganj izpostavljenosti iz naslova zadevnih lastniških instrumentov, in ni odvisna od regulativne arbitraže.
Institucije lahko izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov do družb za pomožne storitve obravnavajo v skladu z obravnavo drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti.
2. V skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo v skladu s formulo:
:
Utež tveganja (RW)= 190 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih.
Utež tveganja (RW)= 290 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi.
Utež tveganja (RW)= 370 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
Kratke pozicije denarnih sredstev in izvedeni finančni instrumenti v netrgovalni knjigi se lahko izravnajo z dolgimi pozicijami v istih posameznih instrumentih, če so bili ti instrumenti izrecno določeni kot varovanja posebnih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov in če zagotavljajo varovanje za vsaj še eno leto. Druge kratke pozicije se obravnavajo, kot da so dolge pozicije z ustreznimi utežmi tveganja, ki so dodeljene za absolutno vrednost vsake pozicije. V okviru pozicij z neusklajeno zapadlostjo se uporablja metoda za izpostavljenosti do podjetij iz člena 162(5).
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov v skladu z metodami iz poglavja 4.
3. V okviru pristopa PD/LGD se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunajo v skladu z formulami iz člena 153(1). Če institucije nimajo dovolj informacij za uporabo opredelitve neplačila iz člena 178, se za uteži tveganja uporabi faktor povečanja 1,5.
Na ravni posamezne izpostavljenosti vsota zneska pričakovane izgube, pomnoženega z 12,5, in zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti ne presega vrednosti izpostavljenosti, pomnožene z 12,5.
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov v skladu z metodami iz poglavja 4. Za to se uporablja LGD 90 % za izpostavljenost do dajalca osebnega kreditnega zavarovanja. Za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih se lahko uporabi LGD 65 %. Za te namene M znaša 5 let.
4. V okviru pristopa notranjih modelov so zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti enaki potencialni izgubi na izpostavljenostih iz naslova lastniških instrumentov institucije, dobljeni z uporabo notranjih modelov tvegane vrednosti ob upoštevanju 99. percentila enostranskega intervala zaupanja za razliko med četrtletnimi donosi in ustrezno netvegano stopnjo, izračunano v dolgoročnem vzorčnem obdobju, pomnoženi z 12,5. Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti na ravni portfelja lastniških instrumentov niso manjši od skupnega seštevka:
(a)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanega na podlagi pristopa PD/LGD, in
(b)
ustreznih zneskov pričakovane izgube, pomnoženih z 12,5.
Zneski iz točk (a) in (b) se izračunajo na podlagi vrednosti PD iz člena 165(1) in ustreznih vrednosti LGD iz člena 165(2).
Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno za izpostavljenost iz naslova lastniških instrumentov.
Člen 156
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
,
razen:
(a)
za denar v blagajni in enakovredne denarne postavke ter zlato v lastnem trezorju ali na posebni lokaciji, če je krito z obveznostmi v zlatu, se dodeli utež tveganja 0 %;
(b)
kadar je izpostavljenost preostala vrednost iz naslova zakupa, se izračuna na naslednji način:
pri čemer je t večje izmed 1 in najbližjega števila celih let preostalega obdobja zakupa.
Pododdelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev
Člen 157
Zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev
1. Institucije zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij in izpostavljenosti na drobno izračunajo v skladu s formulo iz člena 153(1).
2. Institucije vhodne parametre PD in LGD določijo v skladu z oddelkom 4.
3. Institucije vrednost izpostavljenosti določijo v skladu z oddelkom 5.
4. Za namene tega člena je vrednost M eno leto.
5. Pristojni organi institucijo izvzamejo iz izračunavanja in priznavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje zmanjšanja vrednosti za vrsto izpostavljenosti iz naslova odkupljenih denarnih terjatev do podjetij ali izpostavljenosti na drobno, če jim institucija na zadovoljiv način dokaže, da je tveganje zmanjšanja vrednosti za to vrsto izpostavljenosti za to institucijo nepomembno.
Oddelek 3
Zneski pričakovanih izgub
Člen 158
Obravnava glede na vrsto izpostavljenosti
1. Izračun zneskov pričakovane izgube temelji na istih vhodnih vrednostih PD, LGD in vrednosti izpostavljenosti za vsako izpostavljenost, kakor se uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 151.
2. Zneski pričakovane izgube za listinjene izpostavljenosti se izračunajo v skladu s poglavjem 5.
3. Znesek pričakovane izgube za izpostavljenosti, ki spadajo v kategorijo izpostavljenosti "druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti" iz točke (g) člena 147(2), je nič.
4. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti v obliki deležev ali enot KNP iz člena 152 se izračunajo v skladu z metodami iz tega člena.
5. Pričakovana izguba (EL) in zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti na drobno se izračunajo v skladu z naslednjimi formulami:
Znesek pričakovane izgube= EL [pomnožen z] vrednost izpostavljenosti
Za neplačane izpostavljenosti (PD = 100 %), za katere institucije uporabljajo lastne ocene LGD, je EL=ELBE, kar pomeni, da je to najboljša ocena pričakovane izgube institucije za neplačane izpostavljenosti v skladu s členom 181(1)(h).
Za izpostavljenosti, ki se obravnavajo, kot je določeno v členu 153(3), je EL enak 0 %.
6. Vrednosti EL za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, pri katerih institucije uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja, se dodelijo v skladu z razpredelnico 2.
Razpredelnica 2
Preostala zapadlost
Kategorija 1
Kategorija 2
Kategorija 3
Kategorija 4
Kategorija 5
Manj kot 2,5 leta
0 %
0,4 %
2,8 %
8 %
50 %
Enako ali več kot 2,5 leta
0,4 %
0,8 %
2,8 %
8 %
50 %
7. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu z pristopom enostavnih uteži tveganja, se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
Vrednosti EL so naslednje:
Pričakovana izguba (EL)= 0,8 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih.
Pričakovana izguba (EL)= 0,8 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi.
Pričakovana izguba (EL)= 2,4 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov.
8. Pričakovana izguba in zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu s pristopom PD/LGD, se izračunajo v skladu z naslednjima formulama:
9. Zneski pričakovane izgube za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, pri katerih se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo v skladu s pristopom notranjih modelov, znašajo nič.
10. Zneski pričakovane izgube zaradi tveganja zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se izračunajo v skladu z naslednjo formulo:
Člen 159
Obravnava zneskov pričakovane izgube
Institucije odštejejo zneske pričakovane izgube, izračunane v skladu s členom 158(5), (6) in (10), od splošnih in posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja in dodatnih prilagoditev vrednosti, izračunanih v skladu s členoma 34 in 110, ter drugih zmanjšanj kapitala v zvezi s temi izpostavljenostmi. Diskonti na aktivne postavke, ki so bile v skladu s členom 166(1) odkupljene v stanju neplačila, se obravnavajo enako kakor posebni popravki zaradi kreditnega tveganja. Posebni popravki zaradi kreditnega tveganjaza neplačane izpostavljenosti se ne uporabljajo za kritje zneskov pričakovane izgube pri ostalih izpostavljenostih. Zneski pričakovane izgube za listinjene izpostavljenosti ter splošni in posebni popravki zaradi kreditnega tveganja za te izpostavljenosti niso vključeni v ta izračun.
Oddelek 4
PD, LGD in zapadlost
Pododdelek 1
Izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank
Člen 160
Verjetnost neplačila (PD)
1. PD izpostavljenosti do podjetja ali institucije znaša najmanj 0,03 %.
2. Za odkupljene denarne terjatve do podjetij, za katere institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6, se PD za te izpostavljenosti ugotavlja v skladu z naslednjimi metodami:
(a)
za nadrejene odkupljene denarne terjatve do podjetij je PD enaka oceni institucije za EL, deljeni z LGD za te denarne terjatve;
(b)
za podrejene odkupljene denarne terjatve do podjetij je PD enaka oceni institucije za EL;
(c)
institucija, ki je pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij v skladu s členom 143 in lahko razstavi svoje ocene EL za odkupljene denarne terjatve do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi oceno PD, ki jo pridobi s tem razstavljanjem.
3. PD dolžnikov, ki so opredeljeni kot neplačniki, znaša 100 %.
4. Institucije lahko upoštevajo osebno kreditno zavarovanje v ocenah PD v skladu z določbami poglavja 4. Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) primeren tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
podjetje ima bonitetno oceno ECAI, za katero je EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij iz poglavja 2 določila, da se povezuje s s stopnjo kreditne kakovosti 3 ali več;
(b)
podjetje nima bonitetne ocene priznane ECAI, ima pa notranjo oceno PD, ki ustreza bonitetnim ocenam ECAI, za katere je EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij v skladu s poglavjem 2 določila, da se povezujejo s stopnjo kreditne kakovosti 3 ali več - v primeru institucij, ki zneske tveganjem prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovane izgube izračunavajo v skladu s pristopom IRB.
5. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD, lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 161(3).
6. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij je PD enak oceni EL institucije za tveganje zmanjšanja vrednosti. Institucija, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij in lahko razstavi svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi oceno PD, ki jo pridobi s tem razstavljanjem. Institucije lahko priznajo osebno kreditno zavarovanje za PD v skladu z določbami poglavja 4. Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) upravičen tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 4.
7. Z odstopanjem od člena 201(1)(g) so podjetja, ki izpolnjujejo pogoje iz odstavka 4, primerna.
Institucija, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, lahko prizna osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 161(3).
Člen 161
Izguba ob neplačilu (LGD)
1. Institucije uporabljajo naslednje vrednosti LGD:
(a)
nadrejene izpostavljenosti brez primernega zavarovanja s premoženjem: 45 %;
(b)
podrejene izpostavljenosti brez primernega zavarovanja s premoženjem: 75 %;
(c)
institucije lahko priznajo stvarno in osebno kreditno zavarovanje v LGD v skladu s poglavjem 4;
(d)
kritim obveznicam, ki se lahko obravnavajo kakor je opredeljeno v členu 129(4) ali (5), se lahko dodeli vrednost LGD 11,25 %;
(e)
za nadrejene izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, kadar institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6: 45 %;
(f)
za podrejene izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij, kadar institucija ne more oceniti PD ali njene ocene PD ne izpolnjujejo zahtev iz oddelka 6: 100 %;
(g)
za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev do podjetij: 75 %.
2. Za tveganje zmanjšanja vrednosti in tveganje neplačila se, če je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij v skladu s členom 143 in lahko razstavi svoje ocene EL za odkupljene denarne terjatve do podjetij na PD in LGD na način, za katerega navedeni pristojni organ meni, da je zanesljiv, lahko uporabi ocena LGD za odkupljene denarne terjatve do podjetij.
3. Če je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 143, se lahko prizna osebno kreditno zavarovanje s prilagoditvijo ocen PD ali LGD ob upoštevanju zahtev, kakor so navedene v oddelku 6, in dovoljenja pristojnih organov. Institucija izpostavljenostim, zavarovanim z jamstvom, ne dodeli prilagojenega PD ali LGD tako, da bi bila prilagojena utež tveganja nižja od uteži tveganja za primerljive, neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva.
4. Za namene podjetij iz člena 153(3) je LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja bodisi LGD, ki ustreza nezavarovani izpostavljenostidajalca jamstva ali nezavarovani izpostavljenosti dolžnika, odvisno od tega, ali v primeru, da med trajanjem zavarovanjaizpostavljenosti pride do neplačila s strani dajalca jamstva in dolžnika, razpoložljivi dokazi in pogoji jamstva pa kažejo, da bi bilo poplačilo odvisno od finančnega stanja dajalca jamstva ali finančnega stanja dolžnika.
Člen 162
Zapadlost
1. Institucije, ki niso pridobile dovoljenja za uporabo lastnih LGD in lastnih konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank dodelijo izpostavljenostim, ki izhajajo iz repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, vrednost zapadlosti (M) 0,5 leta, vsem drugim izpostavljenostim pa M 2,5 leta.
Druga možnost je, da pristojni organi v okviru dovoljenja iz člena 143 odločijo, ali institucija uporabi zapadlost (M) za vsako izpostavljenost, kakor je določeno v odstavku 2.
2. Institucije, ki so pridobile dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih LGD in lastnih konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank v skladu s členom 143, izračunajo M za vsako od teh izpostavljenosti, kakor je navedeno v točkah od (a) do (e) tega odstavka in ob upoštevanju odstavkov od 3 do 5 tega člena. M ni daljši od 5 let, razen v primerih iz člena 384(1), v katerih se uporabi M, kot je tam opredeljen:
(a)
za instrument s postopnim pritokom denarnih sredstev se M izračuna v skladu z naslednjo formulo:
kjer so CFt denarni tokovi (plačila glavnice, obresti in opravnin), ki jih po pogodbi plačuje dolžnik v obdobju t;
(b)
za izvedene finančne instrumente, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti izpostavljenosti, kjer je M vsaj 1 leto, za tehtanje zapadlosti pa se uporablja hipotetični znesek vsake izpostavljenosti;
(c)
za izpostavljenosti, ki nastanejo na podlagi v celoti ali delno zavarovanih izvedenih finančnih instrumentov, naštetih v Prilogi II in v celoti ali delno zavarovanih poslov posojanja za povečanje trgovalnega portfelja, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti poslov, kjer je M vsaj 10 dni;
(d)
za repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, ki so predmet okvirnepogodbe o pobotu, je M tehtano povprečje preostale zapadlosti poslov, kjer je M vsaj 5 dni. Hipotetični znesek vsakega posla se uporablja za tehtanje zapadlosti;
(e)
za institucijo, ki je v skladu s členom 143 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen PD za odkupljene denarne terjatve do podjetij, je M za že odkupljene denarne terjatve enak z izpostavljenostjo tehtani povprečni zapadlosti odkupljenih denarnih terjatev, pri čemer je M vsaj 90 dni. Enaka vrednost M se uporablja tudi za še ne odkupljene denarne terjatve, za katere se je institucija zavezala, da jih bo odkupila, če pogodba o bodočem odkupu vsebuje učinkovite klavzule, določbe o predčasni amortizaciji ali druge mehanizme za zaščito institucije, ki odkupuje, pred znatnim poslabšanjem kakovosti prihodnjih denarnih terjatev, ki jih mora v skladu s pogodbo še odkupiti. Če pogodba takih učinkovitih zaščit ne vsebuje, se M za še ne odkupljene denarne terjatve izračuna kot vsota dni trajanja potencialne denarne terjatve z najbolj oddaljenim datumom dospelosti in preostalega obdobja do izteka pogodbe o odkupu prihodnjih denarnih terjatev, pri čemer je M vsaj 90 dni;
(f)
za vse druge instrumente, razen navedenih v tej točki, ali če institucija ne more izračunati M, kakor je navedeno v točki (a), je M največji preostali čas (izražen v letih), ki ga ima dolžnik na voljo, da v celoti izpolni svoje pogodbene obveznosti, pri čemer je M najmanj 1 leto;
(g)
za institucije, ki za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo metodo notranjih modelov iz oddelka 6 poglavja 6, se M izračuna za izpostavljenosti, na katere se nanaša ta metoda in za katere je najdaljša zapadlost pogodbe, vsebovane v nizu pobotov, daljša od enega leta, v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
=
navidezna spremenljivka, katere vrednost v prihodnjem obdobju tk je enaka 0, če velja tk 1 leto, oziroma 1, če velja tk ≤ 1 leto;
=
pričakovana izpostavljenost v prihodnjem obdobju tk;
=
dejanska pričakovana izpostavljenost v prihodnjem obdobju tk;
=
netvegani diskontni faktor za prihodnje časovno obdobje tk;
(h)
institucija, ki za izračun enostranske prilagoditve kreditnega vrednotenja (CVA) uporablja notranji model, lahko z dovoljenjem pristojnih organov kot M uporabi efektivno trajanje kredita, ocenjeno z modelom.
Ob upoštevanju odstavka 2 se za nize pobotov, v katerih imajo vse pogodbe originalno zapadlost krajšo od enega leta, uporablja formula iz pododstavka (a);
(i)
za institucije, ki za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo metodo notranjih modelov iz oddelka 6 poglavja 6 in imajo dovoljenje za notranje modele za specifično tveganje iz naslova dolžniških finančnih instrumentov, s katerimi se trguje, v skladu s poglavjem 5 tretjega dela naslova IV, je v formuli iz člena 153(1) M enak 1, če lahko institucija pristojnim organom dokaže, da njen notranji model za specifično tveganje iz naslova dolžniških finančnih instrumentov, ki se uporablja v členu 383, zajema učinke prehodov med bonitetnimi ocenami;
(j)
za namene člena 153(3) je M efektivna zapadlost kreditnega zavarovanja, vendar mora znašati najmanj 1 leto.
3. Kadar dokumentacija zahteva dnevno oblikovanje kritja in dnevno prevrednotenje ter vključuje določbe, ki dopuščajo takojšnjo unovčenje ali kompenzacijo zavarovanja v primeru neplačila ali nezmožnosti oblikovanja kritja, je M vsaj en dan za:
(a)
izvedene finančne instrumente, ki so v celoti ali delno zavarovani, naštete v Prilogi II;
(b)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, ki so v celoti ali delno zavarovani;
(c)
repo posle in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga.
Poleg tega je za kvalificirane kratkoročne izpostavljenosti, ki niso del tekočega financiranja dolžnika s strani institucij, je M vsaj en dan. Kvalificirane kratkoročne izpostavljenosti vključujejo naslednje:
(a)
izpostavljenosti do institucij iz poravnave obveznosti v tujih valutah;
(b)
kratkoročne posle trgovinskega financiranja z avtomatskim izplačevanjem iz prihodkov, povezane z izmenjavo blaga ali storitev, s preostalo zapadlostjo do enega leta iz točke (80) člena 4(1);
(c)
izpostavljenosti iz poravnave nakupov in prodaj vrednostnih papirjev v okviru običajnega roka izročitve oziroma dveh delovnih dni;
(d)
izpostavljenosti iz denarnih poravnav z elektronskim prenosom in poravnav elektronskih plačilnih transakcij ter vnaprej plačanih stroškov, vključno s prekoračitvami stanja na računih zaradi neuspelih transakcij, ki ne presegajo določenega in dogovorjenega majhnega števila delovnih dni.
4. Institucije se lahko za izpostavljenosti do podjetij v Uniji, katerih konsolidirani čisti prihodki od prodaje in konsolidirana bilančna vsota znašajo manj kot 500 milijonov EUR, namesto uporabe odstavka 2 odločijo za dosledno določanje M v skladu z odstavkom 1. Institucije lahko nadomestijo 500 milijonov EUR bilančne vsote s 1 000 milijoni EUR bilančne vsote za podjetja, ki se ukvarjajo predvsem s tem, da imajo v lasti nešpekulativne stanovanjske nepremičnine in jih oddajajo.
5. Neusklajenosti zapadlosti se obravnavajo, kakor je navedeno v poglavju 4.
Pododdelek 2
Izpostavljenosti na drobno
Člen 163
Verjetnost neplačila (PD)
1. PD izpostavljenosti je najmanj 0,03 %.
2. PD neplačnikov ali PD neplačanih izpostavljenosti, v primerih opredelitve neplačila na ravni izpostavljenosti, znaša 100 %.
3. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev je PD enak oceni EL za tveganje zmanjšanja vrednosti. Če lahko institucija svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev razstavi na PD in LGD na način, ki ga pristojni organi štejejo za zanesljivega, se lahko uporablja ocena PD.
4. Osebno kreditno zavarovanje se lahko upošteva s prilagoditvijo PD ob upoštevanju člena 164(2). Za tveganje zmanjšanja vrednosti je poleg dajalcev zavarovanja iz člena 201(1)(g) primeren tudi prodajalec odkupljenih denarnih terjatev, če so izpolnjeni pogoji iz člena 160(4).
Člen 164
Izguba ob neplačilu (LGD)
1. Institucije zagotovijo svoje ocene LGD ob upoštevanju zahtev iz oddelka 6 in če pridobijo dovoljenje pristojnih organov v skladu s členom 138. Za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev se uporablja vrednost LGD 75 %. Če lahko institucija svoje ocene EL za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev zanesljivo razstavi na PD in LGD, lahko uporablja lastne ocene LGD.
2. Osebno kreditno zavarovanje se lahko, ob upoštevanju zahtev, kakor so navedene v členu 183(1), (2) in (3), ter z dovoljenjem pristojnih organov, prizna kot primerno, tako da se prilagodi ocene PD ali LGD za posamezno izpostavljenost ali skupino izpostavljenosti. Institucija izpostavljenostim, zavarovanim z jamstvom, ne dodeli prilagojenega PD ali LGD tako, da bi bila prilagojena utež tveganja nižja od uteži tveganja primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca jamstva.
3. Za namene člena 154(2) je LGD primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja iz člena 153(3) bodisi LGD, ki ustreza nezavarovaniizpostavljenosti dajalca jamstva ali nevarovaniizpostavljenosti dolžnika, odvisno od tega, ali v primeru, da med trajanjem zavarovane izpostavljenosti pride do neplačila s strani dajalca jamstva in dolžnika, razpoložljiva evidenca in pogoji jamstva pa kažejo, da bi bilo poplačilo odvisno od finančnega stanja dajalca jamstva ali finančnega stanja dolžnika.
4. Z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD za vse izpostavljenosti na drobno, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami brez upoštevanja jamstev enot centralne ravni države, ni nižje od 10 %.
Z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD za vse izpostavljenosti na drobno, zavarovane s poslovnimi nepremičnami brez upoštevanja jamstev enot centralne ravni države, ni nižje od 15 %.
5. Na podlagi podatkov, zbranih v skladu s členom 101, ter ob upoštevanju prihodnjega razvoja dogodkov na nepremičninskih trgih in drugih ustreznih dejavnikov, pristojni organi redno in vsaj enkrat letno ocenijo, ali so minimalne vrednosti LGD iz odstavka 4 tega člena ustrezne za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi ali poslovnimi nepremičninami, ki se nahajajo na njihovem ozemlju. Da se zagotovi finančna stabilnost, lahko pristojni organi za izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, ki se nahajajo na njihovem ozemlju, po potrebi določijo višje minimalne vrednosti z izpostavljenostjo tehtanega povprečja LGD.
Pristojni organi uradno obvestijo EBA o vseh spremembah minimalnih vrednosti LGD, ki so jih uvedli v skladu s prvim pododstavkom, EBA pa te vrednosti objavi.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi pogoje, ki jih pristojni organi upoštevajo pri določanju višjih minimalnih vrednosti LGD.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje teh regulativnih tehničnih standardov v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Institucije države članice uporabijo višje minimalne vrednosti LGD, ki so jih za izpostavljenosti, zavarovane z nepremičninami, ki se nahajajo v drugi državi članici, določili pristojni organi te države članice.
Pododdelek 3
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instumentov, za katere se uporablja metoda PD/LGD
Člen 165
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere se uporablja metoda PD/LGD
1. PD se določijo v skladu z metodami za izpostavljenosti do podjetij.
Uporabljajo se naslednji minimalni PD:
(a)
0,09 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, če je naložba del dolgoročnega odnosa s stranko;
(b)
0,09 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se ne trguje na borzi, če donosi iz naložb temeljijo na rednih in periodičnih denarnih tokovih, ki ne izhajajo iz kapitalskih dobičkov;
(c)
0,40 % za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, vključno z drugimi kratkimi pozicijami, kakor je navedeno v členu 155(2);
(d)
1,25 % za vse druge izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, vključno z drugimi kratkimi pozicijami, kakor je navedeno v členu 155(2).
2. Izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih se lahko dodeli LGD 65 %. Vsem drugim takšnim izpostavljenostim se dodeli LGD 90 %.
3. Za vse izpostavljenosti se dodeli M 5 let.
Oddelek 5
Vrednost izpostavljenosti
Člen 166
Izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti na drobno
1. Če ni navedeno drugače, je vrednost izpostavljenosti iz aktivnih postavk enaka knjigovodski vrednosti, merjeni brez upoštevanja oblikovanih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
To pravilo se uporablja tudi za sredstva, odkupljena po ceni, ki se razlikuje od dolgovanega zneska.
Za izpostavljenosti iz naslova odkupljenih sredstev je razlika med dolgovanim zneskom in knjigovodsko vrednostjo, ki ostane po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja in je evidentirana v bilanci institucij ob nakupu sredstva, označena kot diskont, če je vrednost izpostavljenosti višja, in kot premija, če je nižja.
2. Če institucije uporabljajo okvirne pogodbe o pobotu v zvezi z repo posli ali posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, se vrednost izpostavljenosti izračuna v skladu s poglavjem 4 ali 6.
3. Za izračun vrednosti izpostavljenosti za bilančni pobot kreditov in depozitov institucije uporabljajo metode iz poglavja 4.
4. Vrednost izpostavljenosti iz naslova zakupa je diskontirana najmanjša vsota plačil po zakupu. Najmanjša vsota plačil po zakupu zajema plačila, ki se od zakupnika zahtevajo ali se lahko zahtevajo v času trajanja pogodbe o zakupu, in vse nakupne opcije (tj. opcije, ki se bodo z razumno gotovostjo izvršile). Če se lahko od stranke, ki ni zakupnik, zahteva plačilo v zvezi s preostalo vrednostjo zakupljenega premoženja in ta plačilna obveznost izpolnjuje niz pogojev iz člena 201 glede primernosti dajalcev zavarovanj ter zahteve za priznavanje drugih vrst jamstev iz člena 213, se lahko plačilna obveznost upošteva kot osebno kreditno zavarovanje v skladu s poglavjem 4.
5. V primeru katere koli pogodbe iz Priloge II se vrednost izpostavljenosti določi z metodami iz poglavja 6 brez upoštevanja oblikovanih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
6. Vrednost izpostavljenosti za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti odkupljenih denarnih terjatev je vrednost, določena v skladu z odstavkom 1, od katere se odštejejo kapitalske zahteve za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev pred upoštevanjem učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja.
7. Če je izpostavljenost iz naslova vrednostnih papirjev ali blaga, prodanih ali posojenih na podlagi repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, je vrednost izpostavljenosti enaka vrednosti vrednostnih papirjev ali blaga, določeni v skladu s členom 24. Če se uporablja razvita metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, kakor je navedeno v členu 223, se vrednost izpostavljenosti poveča s prilagoditvijo za nestanovitnost, ki je primerna za take vrednostne papirje ali blago, kakor je tam navedeno. Vrednost izpostavljenosti repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja se lahko določi bodisi v skladu s poglavjem 6 ali členom 220(2).
8. Vrednost izpostavljenosti za naslednje postavke se izračuna kakor odobren, vendar neizkoriščen znesek, pomnožen s konverzijskim faktorjem. Institucije uporabljajo za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank naslednje konverzijske faktorje v skladu s členom 151(8):
(a)
za kreditne linije, ki so brezpogojno preklicne in jih institucija lahko prekliče kadar koli brez predhodnega obvestila ali ki učinkovito določajo samodejen preklic zaradi poslabšanja kreditne sposobnosti dolžnika, se uporablja konverzijski faktor 0 %. Institucije za uporabo konverzijskega faktorja 0 % aktivno spremljajo finančno stanje dolžnika, njihovi sistemi notranjih kontrol pa jim omogočajo, da takoj odkrijejo poslabšanje kreditne kakovosti dolžnika. Neizkoriščene kreditne linije se lahko obravnavajo kot brezpogojno preklicne, če pogoji instituciji dovoljujejo, da jih prekliče v celotnem obsegu, ki je dovoljen z zakonodajo o varstvu potrošnikov in s tem povezano zakonodajo;
(b)
za kratkoročne akreditive za plačilo blaga, ki je na poti, se uporablja konverzijski faktor 20 % tako za institucijo, ki jih izda, kot za tisto, ki jih potrdi;
(c)
za neizkoriščene nakupne obveznosti za obnavljajoče se odkupljene denarne terjatve, ki jih lahko institucija brezpogojno prekliče ali za katere je določen samodejen preklic kadar koli brez predhodnega obvestila, se uporablja konverzijski faktor 0 %. Institucije za uporabo konverzijskega faktorja 0 % aktivno spremljajo finančno stanje dolžnika, njihovi sistemi notranjih kontrol pa jim omogočajo, da takoj odkrijejo poslabšanje kreditne kakovosti dolžnika;
(d)
za druge kreditne linije, prevzete obveznosti iz naslova odkupa neprodanih kratkoročnih in srednjeročnih evrozapisov (NIF) in obnavljajoče se prevzete obveznosti iz naslova kreditiranja poslovanja na trgu kratkoročnih in srednjeročnih evrozapisov (RUF) se uporablja konverzijski faktor 75 %;
(e)
institucije, ki izpolnjujejo zahteve za uporabo lastnih ocen konverzijskih faktorjev, kakor je navedeno v oddelku 6, lahko ob upoštevanju odobritve pristojnih organov uporabljajo lastne ocene konverzijskih faktorjev za različne vrste produktov iz točk od (a) do (d).
9. Če se prevzeta obveznost nanaša na povečanje druge prevzete obveznosti, se uporablja nižji od dveh konverzijskih faktorjev, povezanih s posamezno obveznostjo.
10. Za vse druge zunajbilančne postavke, razen tistih, ki so navedene v odstavkih od 1 do 8, ustreza vrednost izpostavljenosti naslednjemu odstotku njenih vrednosti:
(a)
100 % pri postavki visokega tveganja;
(b)
50 % pri postavki srednjega tveganja;
(c)
20 % pri postavki srednjega/nizkega tveganja;
(d)
0 % pri postavki nizkega tveganja.
Za namen tega odstavka so zunajbilančne postavke razporejene po kategorijah tveganja v skladu s Prilogo I.
Člen 167
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov
1. Vrednost izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov je njena knjigovodska vrednost, ki preostane po oblikovanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
2. Vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk iz naslova lastniških instrumentov je njena nominalna vrednost po tem, ko se ta nominalna vrednost zniža za posebne popravke zaradi kreditnega tveganjaza te izpostavljenosti.
Člen 168
Druga sredstva iz naslova nekreditnih obveznosti
Vrednost izpostavljenosti drugih sredstev iz naslova nekreditnih obveznosti je njena knjigovodska vrednost, ki preostane po oblikovanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja.
Oddelek 6
Zahteve v zvezi s pristopom irb
Pododdelek 1
Bonitetni sistemi
Člen 169
Splošna načela
1. Kadar institucija uporablja več bonitetnih sistemov, je načelo razvrščanja dolžnika ali izpostavljenosti v bonitetni sistem dokumentirano in uporabljeno na način, ki ustrezno odraža stopnjo tveganja.
2. Z rednimi pregledi meril in procesov razvrščanja se ugotavlja, ali so še naprej primerni za trenutni portfelj in zunanje pogoje.
3. Kadar institucija uporablja neposredne ocene parametrov tveganja za posamezne dolžnike ali izpostavljenosti, se lahko slednje obravnavajo kot ocene, dodeljene bonitetnim razredom na zvezni bonitetni lestvici.
Člen 170
Struktura bonitetnih sistemov
1. Struktura bonitetnih sistemov za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistem upošteva značilnosti tveganja dolžnika in izpostavljenosti;
(b)
bonitetni sistem vsebuje bonitetno lestvico dolžnika, ki izkazuje izključno količinsko opredelitev tveganja neplačila dolžnika. Bonitetna lestvica dolžnika ima najmanj 7 bonitetnih razredov za plačnike in najmanj enega za neplačnike;
(c)
institucija dokumentira odnos med bonitetnimi razredi dolžnika glede na stopnjo tveganja neplačila vsakega bonitetnega razreda, in merili, ki se uporabljajo za razlikovanje med stopnjami tveganja neplačila;
(d)
institucije s portfelji, osredotočenimi na določen segment trga in določen razpon tveganja neplačila, imajo dovolj bonitetnih razredov dolžnikov v navedenem razponu, da se lahko izognejo pretiranim koncentracijam dolžnikov v posameznem bonitetnem razredu. Znatne koncentracije v okviru posameznega bonitetnega razreda se podprejo s prepričljivimi empiričnimi dokazi, da bonitetni razred dolžnika obsega ustrezno ozek razpon PD in da tveganje neplačila, ki ga predstavljajo vsi dolžniki v bonitetnem razredu, sodi v navedeni razpon;
(e)
da lahko pristojni organ dovoli uporabo lastnih ocen LGD za izračun kapitalskih zahtev, vsebuje bonitetni sistem ločeno bonitetno lestvico izpostavljenosti, ki izkazuje izključno na LGD vezane značilnosti. Opredelitev bonitetnega razreda izpostavljenosti vključuje opis, kako se izpostavljenosti razvrstijo v bonitetni razred, in opis meril, ki se uporabljajo za razlikovanje stopenj tveganja med bonitetnimi razredi;
(f)
znatne koncentracije v okviru posameznega bonitetnega razreda izpostavljenosti se podprejo s prepričljivimi empiričnimi dokazi, da bonitetni razred izpostavljenosti obsega ustrezno ozek razpon LGD in da tveganje, ki ga predstavljajo vse izpostavljenosti v bonitetnem razredu, sodi v navedeni razpon.
2. Institucije, ki uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, so izvzete iz zahteve, da imajo bonitetno lestvico dolžnika, ki izkazuje izključno količinsko opredelitev tveganja neplačila dolžnika za te izpostavljenosti. Te institucije imajo za te izpostavljenosti vsaj 4 bonitetne razrede za plačnike in vsaj enega za neplačnike.
3. Struktura bonitetnih sistemov za izpostavljenosti na drobno izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistemi odražajo tako tveganje dolžnika kot izpostavljenosti in zajemajo vse ustrezne značilnosti dolžnika in izpostavljenosti;
(b)
stopnja razlikovanja tveganja zagotavlja, da je število izpostavljenosti v danem bonitetnem razredu ali skupini zadostno, da omogoča smiselno količinsko opredelitev in ovrednotenje značilnosti izgube na ravni bonitetnega razreda ali skupine. Izpostavljenosti in dolžniki se med bonitetnimi razredi ali skupinami razporedijo tako, da se preprečijo pretirane koncentracije;
(c)
razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine zagotavlja smiselno razlikovanje tveganja, združevanje dovolj homogenih izpostavljenosti v skupine in omogoča natančno ter dosledno ocenjevanje značilnosti izgub na ravni bonitetnega razreda ali skupine. Za odkupljene denarne terjatve združevanje v skupine odraža prodajalčevo poslovno prakso in heterogenost njegovih strank.
4. Ob razvrščanju izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine institucije upoštevajo naslednje dejavnike tveganja:
(a)
značilnosti tveganja dolžnika;
(b)
značilnosti tveganja izpostavljenosti, vključno z vrsto izpostavljenosti ali zavarovanja s premoženjem ali obojim. Institucije izrecno obravnavajo primere, kjer je več izpostavljenosti kritih z istim zavarovanjem s premoženjem;
(c)
nerednost plačil, razen kadar institucija dokaže svojemu pristojnemu organu, da nerednost plačil ni pomemben dejavnik tveganja za izpostavljenost.
Člen 171
Razvrščanje v bonitetne razrede ali skupine
1. Institucija vzpostavi posebne opredelitve, procese in merila za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine v okviru bonitetnega sistema, ki izpolnjujejo naslednje zahteve:
(a)
opredelitve in merila bonitetnih razredov ali skupin so dovolj natančna, da omogočajo osebju, pristojnemu za dodeljevanje bonitetnih ocen, dosledno razvrščanje dolžnikov ali izpostavljenosti s podobnimi tveganji v iste bonitetne razrede ali skupine. Razvrščanje je dosledno v različnih panogah, oddelkih in po geografskih lokacijah;
(b)
dokumentacija o bonitetnem procesu omogoča tretjim osebam razumevanje razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine, ponovitev razvrščanja v bonitetne razrede ali skupine ter ovrednotenje primernosti razvrščanja v bonitetne razrede ali skupine;
(c)
merila so tudi skladna z notranjimi kreditnimi standardi institucije in z njenimi politikami za ravnanje s problematičnimi dolžniki in izpostavljenostmi.
2. Institucija pri razvrščanju dolžnikov in izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine upošteva vse ustrezne informacije. Informacije so najnovejše in omogočajo instituciji predvidevanje prihodnjega gibanja izpostavljenosti. Manj informacij ima institucija, bolj konservativne so njene razvrstitve izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine dolžnikov in izpostavljenosti. Če institucija uporablja zunanje bonitetne ocene kot glavni dejavnik pri določanju notranjega razvrščanja v bonitetne razrede, pri tem zagotovi upoštevanje drugih ustreznih informacij.
Člen 172
Razvrščanje izpostavljenosti
1. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), se razvrščanje izpostavljenosti izvede v skladu z naslednjimi merili:
(a)
vsak dolžnik se razvrsti v bonitetni razred dolžnika v okviru procesa odobritve posla;
(b)
v primeru izpostavljenosti, za katere je institucija pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo lastnih ocen LGD in lastnih konverzijskih faktorjev v skladu s členom 143, se v okviru procesa odobritve posla tudi vsaka izpostavljenost razvrsti v bonitetni razred izpostavljenosti;
(c)
institucije, ki uporabljajo metode iz člena 153(5) za dodeljevanje uteži tveganja izpostavljenostim iz naslova posebnih kreditnih aranžmajev, razvrstijo vsako od teh izpostavljenosti v bonitetni razred v skladu s členom 170(2);
(d)
vsak ločen pravni subjekt, do katerega je institucija izpostavljena, dobi svojo ločeno bonitetno oceno. Institucija ima ustrezne politike v zvezi z obravnavo posameznih dolžnikov in skupin povezanih strank;
(e)
posamezne izpostavljenosti do istega dolžnika se razvrstijo v isti bonitetni razred dolžnika, ne glede na morebitne razlike v naravi vsakega posameznega posla. Vendar se, kadar se posamezne izpostavljenosti do istega dolžnika lahko razvrstijo v več bonitetnih razredov, upošteva naslednje:
(i)
deželno transferno tveganje, ki je odvisno od tega, ali so izpostavljenosti denominirane v domači ali tuji valuti;
(ii)
obravnava jamstev, danih za izpostavljenost, se lahko odraža v prilagojeni razvrstitvi v bonitetni razred dolžnika;
(iii)
prepoved izmenjave podatkov o strankah zaradi predpisov s področja varstva potrošnikov, bančne tajnosti ali zaradi drugih predpisov.
2. Za izpostavljenosti na drobno se vsaka izpostavljenost razvrsti v bonitetni razred ali skupino v okviru procesa odobritve posla.
3. Institucije pri razvrstitvah v bonitetne razrede in skupine dokumentirajo okoliščine, v katerih se lahko s človeško presojo razveljavijo vhodni podatki ali izidi procesa razvrščanja, in osebje, odgovorno za odobritev teh razveljavitev. Institucije dokumentirajo te razveljavitve in zabeležijo odgovorno osebje. Institucije analizirajo gibanje izpostavljenosti, katerih razvrstitve so bile razveljavljene. Ta analiza vključuje oceno gibanja izpostavljenosti, katerih bonitetno oceno je razveljavila določena oseba, ki je pristojna za vse odgovorno osebje.
Člen 173
Celovitost postopka razvrščanja
1. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), se pri postopku razvrščanja upoštevajo naslednje zahteve glede celovitosti:
(a)
razvrščanja in redne preglede razvrščanj dokonča ali odobri neodvisna oseba, ki nima neposrednih koristi od odločitev o odobritvi posla;
(b)
institucije pregledajo razvrstitve vsaj enkrat letno in jih prilagodijo, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena. Zelo tvegani dolžniki in problematične izpostavljenosti se pregledujejo pogosteje. Institucije opravijo novo razvrstitev, če dobijo na razpolago pomembne informacije o dolžniku ali izpostavljenosti;
(c)
institucija vzpostavi učinkovit proces za pridobivanje in posodabljanje ustreznih informacij o značilnostih dolžnika, ki vplivajo na PD, in o značilnostih izpostavljenosti, ki vplivajo na LGD ali konverzijske faktorje.
2. V primeru izpostavljenosti na drobno institucija vsaj enkrat letno pregleda razvrstitve dolžnikov in izpostavljenosti in jih prilagodi, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena, ali pregleda značilnosti izgub in nerednosti plačil vsake opredeljene skupine tveganja, kar je primerno. Institucija tudi vsaj enkrat letno pregleda status posameznih izpostavljenosti v reprezentativnem vzorcu v vsaki skupini, da bi zagotovila, da se izpostavljenosti še naprej razvrščajo v pravilne skupine, in jih prilagodi, če se pri pregledu ugotovi, da trenutna razvrstitev ni več upravičena.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za metodologije, ki jih pristojni organi uporabljajo pri ocenjevanju celovitosti postopka razvrščanja ter rednem in neodvisnem ocenjevanju tveganj.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 174
Uporaba modelov
Če institucija uporablja statistične modele in druge mehanske metode za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede dolžnikov ali skupine izpostavljenosti, morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
model ima dobro napovedno moč in kapitalske zahteve zaradi njegove uporabe niso izkrivljene. Vhodne spremenljivke predstavljajo razumno in učinkovito osnovo za napovedovanja. Model je v čim večji meri nepristranski;
(b)
institucija vzpostavi proces za vrednotenje vhodnih podatkov v model, ki vključuje oceno natančnosti, popolnosti in primernosti podatkov;
(c)
podatki, uporabljeni za izgradnjo modela, so reprezentativni za populacijo dejanskih dolžnikov ali izpostavljenosti institucije,
(d)
institucija vzpostavi redni ciklus preverjanja veljavnosti modela, ki vključuje spremljanje delovanja in stabilnosti modela, pregled specifikacij modela in testiranje pridobljenih rezultatov modela glede na dejanske izide;
(e)
institucija dopolnjuje statistični model s človekovo presojo in človekovim nadzorom in na ta način pregleduje razvrstitve na podlagi modela ter zagotavlja pravilno uporabo modelov. Cilj postopkov pregledovanja je ugotavljanje in omejevanje napak, povezanih s šibkostmi modela. Človekova presoja upošteva vse pomembne informacije, ki jih model ne obravnava. Institucija dokumentira, kako naj bodo človekova presoja in rezultati modela medsebojno povezani.
Člen 175
Dokumentacija bonitetnih sistemov
1. Institucije dokumentirajo podrobnosti v zvezi s sestavo in delovanjem svojih bonitetnih sistemov. Dokumentacija zagotavlja dokaze o skladnosti z zahtevami iz tega oddelka in obravnava vprašanja, kot so razločevanje portfelja, bonitetna merila, odgovornost oseb, ki ocenjujejo dolžnike in izpostavljenosti, pogostost pregledovanja razvrstitev in nadzor vodstva nad bonitetnim procesom.
2. Institucija dokumentira načelo za izbor bonitetnih meril in analizo, ki ta izbor podpira. Institucija dokumentira vse večje spremembe v bonitetnem procesu, taka dokumentacija pa pomaga ugotavljati spremembe v bonitetnem procesu, ki sledijo zadnjemu pregledu, ki so ga opravili pristojni organi. Dokumentira se tudi organizacija bonitetnega razvrščanja, vključno s procesom bonitetnega razvrščanja in strukturo notranjih kontrol.
3. Institucije dokumentirajo posebne opredelitve neplačila in izgube, ki se uporabljajo za notranje namene in zagotavljajo skladnost z opredelitvami iz te uredbe.
4. Kadar institucija v bonitetnem procesu uporablja statistične modele, dokumentira njihove metodologije. Ta dokumentacija:
(a)
zagotavlja natančen opis teorije, predpostavk ter matematične in empirične osnove za dodelitev ocen bonitetnim razredom, posameznim dolžnikom, izpostavljenostim ali skupinam, ter vir(e) podatkov, ki se uporablja(jo) za ocenjevanje modela;
(b)
določa natančen statistični proces za ovrednotenje modela, vključno s testom delovanja statističnega modela zunaj časa in zunaj vzorca, v katerem je bil generiran razvojni vzorec;
(c)
navaja okoliščine, v katerih ta model ne deluje učinkovito.
5. Institucija pristojnemu organu na zadovoljiv način dokaže, da so zahteve iz tega člena izpolnjene, če je institucija pridobila bonitetni sistem ali model, ki se uporablja v okviru bonitetnega sistema, od zunanjega prodajalca, navedeni prodajalec pa instituciji na podlagi trditve, da informacije, ki se nanašajo na metodologijo navedenega bonitetnega sistema ali modela, ali na osnovne podatke, uporabljene za razvoj navedene metodologije ali modela, predstavljajo poslovno skrivnost odreče ali omeji dostop do takih informacij.
Člen 176
Vzdrževanje podatkov
1. Institucije zbirajo in shranjujejo podatke o svojih notranjih bonitetnih ocenah v skladu z zahtevami iz dela osem.
2. V primeru izpostavljenosti do podjetij, institucij ali enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3), institucije zbirajo in hranijo:
(a)
popolne podatke o preteklih bonitetnih ocenah dolžnikov in priznanih dajalcev jamstev;
(b)
datume dodelitev bonitetnih ocen;
(c)
ključne podatke in metodologije, uporabljene za pridobivanje bonitetne ocene;
(d)
podatke o odgovornih osebah pri razvrščanju v bonitetne razrede;
(e)
identiteto neplačnikov in neplačanih izpostavljenosti;
(f)
datum in okoliščine takih neplačil;
(g)
podatke o PD in dejanskih stopnjah neplačila, povezanih z bonitetnimi razredi in prehodi med bonitetnimi razredi.
3. Institucije, ki ne uporabljajo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev, zbirajo in hranijo podatke o primerjavah dejanskih LGD z vrednostmi, navedenimi v členu 161(1), ter dejanskih konverzijskih faktorjev z vrednostmi, navedenimi v členu166(8).
4. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD in konverzijske faktorje, zbirajo in hranijo:
(a)
popolne podatke o preteklih bonitetnih ocenah izpostavljenosti ter ocenah LGD in konverzijskih faktorjev, povezanih z vsako bonitetno lestvico;
(b)
datume dodelitev bonitetnih ocen in izdelave teh ocen;
(c)
ključne podatke in metodologije, uporabljene za pridobivanje bonitetnih ocen izpostavljenosti ter ocen LGD in konverzijskih faktorjev;
(d)
ime osebe, ki je dodelila bonitetno oceno izpostavljenosti, in ime osebe, ki je pripravila ocene LGD in konverzijskih faktorjev;
(e)
podatke o ocenjenih in dejanskih LGD in konverzijskih faktorjih, povezanih z vsako neplačano izpostavljenostjo;
(f)
podatke o LGD za izpostavljenosti pred ovrednotenjem učinkov jamstva ali kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in po njem za tiste institucije, ki prek LGD upoštevajo učinke zmanjševanja kreditnega tveganja iz naslova jamstev ali kreditnih izvedenih finančnih instrumentov;
(g)
podatke o sestavnih delih izgube za vsako neplačano izpostavljenost.
5. Za izpostavljenosti na drobno institucije zbirajo in hranijo:
(a)
podatke, uporabljene v procesu razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine;
(b)
podatke o ocenjenih PD, LGD in konverzijskih faktorjih, povezanih z bonitetnimi razredi ali skupinami izpostavljenosti;
(c)
identiteto neplačnikov in neplačanih izpostavljenosti;
(d)
za neplačane izpostavljenosti, podatke o bonitetnih razredih ali skupinah, v katere je bila razvrščena izpostavljenost v letu pred neplačilom, ter dejanske LGD in konverzijske faktorje;
(e)
podatke o stopnjah izgub za kvalificirane obnavljajoče se izpostavljenosti na drobno.
Člen 177
Stresni testi, ki se uporabljajo pri ocenjevanju kapitalske ustreznosti
1. Institucija vzpostavi zanesljive procese za izvajanje stresnih testov, ki se uporabljajo pri presoji njene kapitalske ustreznosti. Izvajanje stresnih testov vključuje ugotavljanje morebitnih dogodkov ali prihodnjih sprememb v gospodarskih razmerah, ki bi lahko neugodno vplivale na kreditne izpostavljenosti institucije, ter presojo zmožnosti institucije, da vzdrži take spremembe.
2. Institucija redno opravlja stresne teste za kreditno tveganje, s katerimi presoja učinke nekaterih posebnih okoliščin na svoje skupne kapitalske zahteve za kreditno tveganje. Test, ki ga izbere institucija, je predmet nadzorniškega pregleda. Uporabljeni test je smiseln in upošteva učinke scenarijev resne, vendar verjetne recesije. Institucija presoja prehode med svojimi bonitetnimi razredi v razmerah, ki jih obravnava stresni test. Portfelji, zajeti v stresnih testih, vsebujejo veliko večino celotne izpostavljenosti institucije.
3. Institucije, ki uporabljajo postopek iz člena 153(3), upoštevajo kot sestavni del svojega okvira izvajanja stresnih testov vpliv poslabšanja kreditne kakovosti dajalcev zavarovanja, zlasti vpliv tistih primerov, kjer dajalci zavarovanja ne izpolnjujejo meril primernosti.
Pododdelek 2
Količinska opredelitev tveganja
Člen 178
Neplačilo dolžnika
1. Šteje se, da "neplačilo" s strani posameznega dolžnika nastopi, ko se zgodi eden ali oba od naslednjih dogodkov:
(a)
institucija meni, da obstaja majhna verjetnost, da bo dolžnik poravnal svoje kreditne obveznosti do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe v celoti, ne da bi institucija za poplačilo uporabila ukrepe, kot je unovčenje zavarovanja;
(b)
dolžnik več kot 90 dni zamuja s plačilom katere koli pomembne kreditne obveznosti do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe. Za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi ali poslovnimi nepremičninami MSP v kategoriji izpostavljenosti na drobno, in za izpostavljenosti do subjektov javnega sektorja lahko pristojni organi 90 dni nadomestijo s 180 dnevi. Nadomestitev s 180 dnevi se ne uporablja za namene člena 127.
V primeru izpostavljenosti na drobno lahko institucije uporabijo opredelitev neplačila iz točk (a) in (b) prvega pododstavka na ravni posamezneizpostavljenosti in ne v povezavi s skupnimi obveznostmi kreditojemalcu.
2. Za namene točke (b) odstavka 1 se uporablja naslednje:
(a)
pri odobrenih okvirnih kreditih začnejo dnevi zamude teči, ko dolžnik preseže odobreni znesek razpolaganja, ko je njegov dovoljeni znesek razpolaganja nižji od trenutnih neporavnanih zneskov, ali ko črpa kredit brez dovoljenja, pri čemer je prekoračeni znesek pomemben;
(b)
za namene točke (a) odobreni znesek razpolaganja zajema vse kreditne limite, ki jih je določila institucija in o katerih je institucija dolžnika obvestila;
(c)
dnevi zamude za kreditne kartice začnejo teči od prvega dne, ko bi moralo biti poravnano plačilo;
(d)
pomembna kreditna obveznost v zamudi se oceni ob upoštevanju praga, ki ga določijo pristojni organi. Ta prag odraža stopnjo tveganja, za katero pristojni organ meni, da je razumna;
(e)
institucije imajo dokumentirane politike glede štetja dni zamude, zlasti glede ozdravljenih izpostavljenosti in odobritve podaljšanj, sprememb ali odlogov, obnovitev ali pobota obstoječih računov. Te politike se dosledno uporabljajo dalj časa in so skladne z notranjim upravljanjem tveganj ter postopki odločanja institucije.
3. Za namene točke (a) odstavka (1) dogodki, ki kažejo majhno verjetnost neplačila, vključujejo naslednje:
(a)
institucija obravnava kreditno obveznost kot nedonosno;
(b)
institucija oblikuje posebne popravke zaradi kreditnega tveganja, ki so posledica zaznave občutnega poslabšanja kreditne kakovosti, po tem, ko institucija že ima izpostavljenost;
(c)
institucija proda kreditno obveznost in ob tem utrpi pomembno ekonomsko izgubo, povezano s kreditom;
(d)
institucija odobri prestrukturiranje problematične kreditne obveznosti, kadar je verjetno, da se bodo učinki pomembnega odpusta ali odloga plačila glavnice, obresti ali, če je primerno, opravnin pokazali v zmanjšani finančni obveznosti dolžnika. To v primeru izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, obravnavanih na podlagi pristopa PD/LGD, vključuje tudi nujno prestrukturiranje samega problematičnega lastniškega instrumenta.
(e)
institucija vloži predlog za stečajni postopek zoper dolžnika ali podoben predlog v zvezi z dolžnikovo kreditno obveznostjo do institucije, njene nadrejene osebe ali katere koli njej podrejene družbe;
(f)
za dolžnika je bil na njegov predlog ali drugače uveden stečajni postopek ali podoben insolvenčni postopek, s tem pa bi se zmanjšala ali odložila plačila kreditne obveznosti instituciji, njeni nadrejeni osebi ali kateri koli njej podrejeni družbi.
4. Institucije, ki uporabljajo zunanje podatke, ki niso sami po sebi skladni z opredelitvijo neplačila iz odstavka 1, sprejmejo ustrezne prilagoditve za doseganje okvirne enakovrednosti z opredelitvijo neplačila.
5. Če institucija meni, da je predhodno neplačana izpostavljenost taka, da zanjo ne velja več noben dogodek neplačila, institucija oceni dolžnika ali izpostavljenost kot, da ta izpostavljenost ni neplačana. Kadar naknadno nastopijo razmere, ki ustrezajo opredelitvi neplačila, se šteje, da je ponovno nastopilo neplačilo.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, v skladu s katerimi pristojni organ določi prag iz odstavka 2(d).
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. EBA izda smernice za uporabo tega člena. Navedene smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 179
Splošne zahteve za ocenjevanje
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, upoštevajo spodaj navedene zahteve:
(a)
lastne ocene institucije za parametre tveganja PD, LGD, konverzijske faktorje in EL vključujejo vse pomembne podatke, informacije in metode. Ocene so izdelane na podlagi preteklih izkušenj in empiričnih dokazov in ne temeljijo izključno na uporabi presoje. Ocene so utemeljene in intuitivne ter temeljijo na pomembnih značilnostih zadevnih parametrov tveganja. Manj podatkov ima institucija, bolj je v svojih ocenah konservativna;
(b)
institucija je sposobna zagotoviti razčlenitev svojih izgub v smislu pogostosti neplačil, LGD, konverzijskega faktorja ali izgube, če se uporabljajo ocene EL, po dejavnikih, ki jih šteje za značilnosti zadevnih parametrov tveganja. Ocene institucije so reprezentativne za dolgoročne izkušnje;
(c)
upoštevajo se vse spremembe kreditne prakse ali procesa izterjave v opazovalnih obdobjih iz členov 180(1)(h) in (2)(e), člena 181(1)(j in(2) ter člena 182(2) in (3). Ocene institucije upoštevajo posledice tehničnega napredka in novih podatkov ter drugih informacij, ko so na razpolago. Institucije pregledajo svoje ocene, kadar se pojavijo nove informacije, vendar vsaj enkrat letno;
(d)
populacija izpostavljenosti, zastopana v podatkih, uporabljenih za ocenjevanje, kreditna praksa, ki se je uporabljala ob nastanku podatkov, in druge pomembne značilnosti so primerljivi z izpostavljenostmi in standardi institucije. Ekonomske ali tržne razmere, v katerih so nastali podatki, ustrezajo sedanjim in predvidenim razmeram. Število izpostavljenosti v vzorcu in obdobje, ki ga pokrivajo podatki, uporabljeni za količinsko opredelitev, zadostujeta za to, da institucija zaupa v natančnost in trdnost svojih ocen;
(e)
za odkupljene denarne terjatve ocene odražajo vse pomembne informacije, ki jih ima na razpolago institucija, ki odkupi denarne terjatve, glede kakovosti osnovnih denarnih terjatev, vključno s podatki za podobne skupine, ki jih priskrbi prodajalec, institucija, ki odkupi denarne terjatve, ali zunanji viri. Institucija, ki odkupi denarne terjatve, ovrednoti vse podatke, ki jih pridobi od prodajalca;
(f)
institucija svojim ocenam doda mero konservativnosti, ki je sorazmerna s pričakovanim obsegom napak pri ocenjevanju. Če se šteje, da so metodologija in podatki manj zadovoljivi, in je pričakovani obseg napak večji, je tudi mera konservativnosti večja.
Če institucije uporabljajo različne ocene za izračun uteži tveganja in za notranje namene, mora biti to dokumentirano in razumno. Če lahko institucije svojim pristojnim organom dokažejo, da so bile za podatke, ki so bili zbrani pred 1. januarjem 2007, opravljene ustrezne prilagoditve za doseganje okvirne enakovrednosti z opredelitvijo neplačila iz člena 178 ali z opredelitvijo izgube, lahko pristojni organi institucijam dovolijo določeno mero prožnosti pri uporabi zahtevanih standardov za podatke.
2. Če institucija uporablja podatke, ki so zbrani od več institucij, morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
bonitetni sistemi in merila drugih institucij v skupini so podobni njenim lastnim;
(b)
skupni podatki so reprezentativni za portfelj, za katerega se uporabljajo skupni podatki;
(c)
institucija za svoje ocene dosledno in dalj časa uporablja skupne podatke;
(d)
institucija je še naprej odgovorna za integriteto svojih bonitetnih sistemov;
(e)
institucija vzdržuje dovolj lastnega znanja o svojih bonitetnih sistemih, vključno z zmožnostjo učinkovitega nadzora in revizije bonitetnega postopka.
Člen 180
Zahteve v zvezi z oceno PD
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z oceno PD za izpostavljenosti do podjetij, institucij, enot centralne ravni držav in centralnih bank ter izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, kadar institucija uporablja pristop PD/LGD iz člena 155(3):
(a)
institucije ocenjujejo PD za vsak bonitetni razred dolžnika na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih stopenj neplačil. Ocene PD za dolžnike z visoko stopnjo finančnih vzvodov ali za dolžnike, katerih sredstva so večinoma sredstva, s katerimi se trguje, odražajo delovanje zadevnih sredstev v obdobjih stresnih nestanovitnosti;
(b)
institucije lahko za odkupljene denarne terjatve do podjetij ocenjujejo EL za vsak bonitetni razred dolžnika na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih dejanskih stopenj neplačil;
(c)
če institucija izdeluje dolgoročne povprečne ocene PD in LGD za odkupljene denarne terjatve do podjetij iz ocene EL in ustrezne ocene PD ali LGD, proces za ocenjevanje skupnih izgub izpolnjuje celotne standarde za ocenjevanje PD in LGD iz tega dela, izid pa je skladen s konceptom LGD, kot je opredeljen v členu 181(1)(a);
(d)
institucije uporabljajo tehnike ocenjevanja PD samo, če so podprte z analizo. Institucije priznavajo pomen upoštevanja presoje pri združevanju rezultatov tehnik in pri prilagoditvah zaradi omejitev tehnik in informacij;
(e)
v obsegu, v katerem institucija uporablja notranje podatke o neplačilih za ocenjevanje PD, njene ocene odražajo uporabljene standarde in upoštevajo morebitne razlike, ki bi nastale med bonitetnim sistemom, ki je generiral te podatke, in trenutnim bonitetnim sistemom. Če se uporabljeni standardi ali bonitetni sistemi spremenijo, institucija doda v svojo oceno PD večjo mero konservativnosti;
(f)
v obsegu, v katerem institucija povezuje ali vzporeja svoje notranje bonitetne razrede z lestvico, ki jo uporablja ECAI ali podobne organizacije, in nato dodeli svojim bonitetnim razredom stopnje neplačila, povzete po bonitetnih razredih zunanje organizacije, vzporejanje temelji na primerjavi notranjih meril za dodeljevanje bonitetnih ocen z merili, ki jih uporablja zunanja organizacija, in na primerjavi notranjih in zunanjih bonitetnih ocen za vsakega skupnega dolžnika. Izogibati se je treba pristranskosti in nedoslednosti v postopku vzporejanja ali v osnovnih podatkih. Merila zunanje organizacije, ki so osnova za podatke, uporabljene za količinsko opredelitev, so usmerjena samo v tveganje neplačila in ne odražajo značilnosti izpostavljenosti. Analiza institucije vključuje primerjavo uporabljenih opredelitev neplačila ob upoštevanju zahtev iz člena 178. Institucija podlago za vzporejanje dokumentira;
(g)
v obsegu, v katerem institucija uporablja statistične modele za napovedovanje neplačil, lahko ocenjuje PD kot enostavno povprečje ocen verjetnosti neplačila za posamezne dolžnike v določenem bonitetnem razredu. Institucija pri uporabljanju modelov za določanje verjetnosti neplačila v ta namen izpolnjuje standarde iz člena 174;
(h)
ne glede na to, ali institucija za določanje svojih ocen PD uporablja zunanje, notranje ali skupne podatke, ali pa kombinacijo vseh treh, je obdobje uporabljenega predhodnega opazovanja podatkov dolgo vsaj pet let za vsaj enega od virov podatkov. Če je za posamezni vir na voljo daljše obdobje opazovanja in so ti podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje. To velja tudi za pristop PD/LGD do lastniških instrumentov. Institucije, ki v skladu s členom 143 od pristojnega organa niso dobile dovoljenja za uporabo lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev, lahko z dovoljenjem pristojnih organov pri uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
2. Za izpostavljenosti na drobno se uporabljajo naslednje zahteve:
(a)
institucije ocenjujejo PD za vsak bonitetni razred dolžnika ali skupino na podlagi dolgoročnih povprečij enoletnih stopenj neplačil;
(b)
ocene PD se lahko izdelujejo tudi iz ocene skupnih izgub in ustreznih ocen LGD;
(c)
institucije obravnavajo notranje podatke za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine kot primarni vir informacij za ocenjevanje značilnosti izgub. Institucije lahko uporabljajo zunanje podatke (vključno s skupnimi podatki) ali statistične modele za količinsko opredelitev, če obstajata obe naslednji močni povezavi:
(i)
med procesom institucije za razvrstitev izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine in procesom, ki ga uporablja zunanji vir podatkov, in
(ii)
med notranjim profilom tveganosti institucije in sestavo zunanjih podatkov;
(d)
če institucija izdeluje dolgoročne povprečne ocene PD in LGD za izpostavljenosti na drobno iz ocene skupne izgube, in ustrezne ocene PD ali LGD, proces za ocenjevanje skupnih izgub izpolnjuje celotne standarde za ocenjevanje PD in LGD iz tega dela, izid pa je skladen s konceptom LGD iz točke (a) člena 181(1);
(e)
ne glede na to, ali institucija za ocenjevanje značilnosti izgub uporablja zunanje, notranje ali skupne podatke, ali pa kombinacijo vseh treh, je obdobje uporabljenega predhodnega opazovanja podatkov dolgo vsaj pet let za vsaj enega od virov podatkov. Če je za posamezni vir na voljo daljše obdobje opazovanja in so ti podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje. Instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo stopnje izgube. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let;
(f)
institucije ugotovijo in analizirajo pričakovane spremembe parametrov tveganja v življenjskem ciklu kreditnih izpostavljenosti (učinki sezonskosti).
Za odkupljene denarne terjatve iz naslova izpostavljenosti na drobno lahko institucije uporabljajo zunanje in notranje primerljive podatke. Za izvedbo primerjave institucije uporabijo vse ustrezne vire podatkov.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
pogoji, pod katerimi lahko pristojni organi dajo dovoljenja iz točke (h) odstavka 1 in točke (e) odstavka 2;
(b)
metodologije, s katerimi pristojni organi ocenijo metodologijo institucije za ocenjevanje PD v skladu s členom 143.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 181
Zahteve v zvezi z lastnimi ocenami LGD
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z lastnimi ocenami LGD:
(a)
institucije ocenijo LGD po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti na podlagi povprečnih dejanskih LGD po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti z uporabo vseh ugotovljenih neplačil v okviru podatkovnih virov (z neplačili tehtano povprečje);
(b)
če so bolj konservativne od dolgoročnega povprečja, uporabljajo institucije ocene LGD, ki so primerne za obdobje gospodarske recesije. V obsegu, v katerem se pričakuje, da bo bonitetni sistem zagotavljal konstantne dejanske LGD glede na bonitetni razred ali skupino, institucije izvedejo prilagoditve svojih ocen parametrov tveganja po bonitetnem razredu ali skupini, da bi tako omejile vpliv gospodarske recesije na kapital;
(c)
institucija obravnava obseg medsebojne odvisnosti med tveganjem dolžnika in tveganjem zavarovanja s premoženjem ali dajalcem zavarovanja. Primeri, pri katerih je stopnja medsebojne odvisnosti visoka, se obravnavajo na konservativen način;
(d)
v oceni LGD institucije se valutne neusklajenosti med osnovno izpostavljenostjo in zavarovanjem s premoženjem obravnavajo konservativno;
(e)
v obsegu, v katerem ocene LGD upoštevajo zavarovanje s premoženjem, te ocene ne temeljijo izključno na ocenjeni tržni vrednosti zavarovanja s premoženjem. Ocene LGD upoštevajo učinek potencialne možnosti, da institucije ne bodo sposobne hitro pridobiti kontrole nad svojimi zavarovanji s premoženjem in jih unovčiti;
(f)
kolikor ocene LGD upoštevajo obstoj zavarovanja s premoženjem, institucije oblikujejo notranje zahteve za upravljanje z zavarovanji, pravno gotovost in upravljanje tveganj, ki so v splošnem skladni s tistimi iz oddelka 3 poglavja 4;
(g)
v obsegu, v katerem institucija prizna zavarovanje s premoženjem za določitev vrednosti izpostavljenosti za kreditno tveganje nasprotne stranke v skladu z oddelkom 5 ali 6 poglavja 6, se pričakovani znesek, ki bi se lahko iztržil iz tega zavarovanja, ne upošteva v ocenah LGD;
(h)
v primeru neplačanih izpostavljenosti, institucija uporabi vsoto svojih najboljših ocen pričakovane izgube za vsako izpostavljenost glede na trenutne gospodarske razmere in status izpostavljenosti ter oceno povečanja stopnje izgube, ki bi jo povzročile morebitne dodatne nepričakovane izgube v obdobju izterjave, tj. med datumom nastopa neplačilai izpostavljenosti in njeno dokončno izterjavo;
(i)
v obsegu, v katerem so neplačane zamudne opravnine priznane v izkazu poslovnega izida institucije, se prištejejo k meritvi izpostavljenosti in izgube institucije;
(j)
ocene LGD za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank temeljijo na podatkih, ki pokrivajo vsaj pet let, tako da se vsako leto po uvedbi doda eno leto, dokler ni dosežen minimum sedmih let, za vsaj en vir podatkov. Če je iz posameznega vira na voljo daljše obdobje opazovanja in so podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje.
2. Za izpostavljenosti na drobno lahko institucije:
(a)
izdelujejo ocene LGD iz dejanskih izgub in ustreznih ocen PD;
(b)
v svojih konverzijskih faktorjih ali v svojih ocenah LGD prikazujejo prihodnja črpanja;
(c)
pri odkupljenih denarnih terjatvah iz naslova izpostavljenosti na drobno za ocenjevanje LGD uporabljajo zunanje in notranje primerljive podatke.
Za izpostavljenosti na drobno ocene LGD temeljijo na podatkih, ki obsegajo vsaj pet let. Instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo stopnje izgube. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
naravo, resnost in trajanje gospodarske recesije iz odstavka 1;
(b)
pogoje, pod katerimi lahko pristojni organ v skladu z odstavkom 3 dovoli instituciji uporabo podatkov, ki pokrivajo obdobje dveh let, kadar institucija uvaja pristop IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 182
Zahteve v zvezi z lastnimi ocenami konverzijskih faktorjev
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami, uporabljajo spodaj navedene zahteve v zvezi z lastnimi ocenami konverzijskih faktorjev:
(a)
institucije ocenijo konverzijske faktorje po bonitetnih razredih ali skupinah izpostavljenosti na podlagi povprečnih dejanskih konverzijskih faktorjev po bonitetnih razredih ali skupinah z uporabo z neplačili tehtanega povprečja, ki izhaja iz vseh ugotovljenih neplačil v okviru določenih virov podatkov;
(b)
institucije uporabljajo ocene konverzijskih faktorjev, ki so primerne za obdobje gospodarske recesije, če so bolj konservativne od dolgoročnega povprečja. V obsegu, v katerem se pričakuje, da bo bonitetni sistem zagotavljal konstantne dejanske konverzijske faktorje glede na bonitetni razred ali skupino, institucije izvedejo prilagoditve svojih ocen parametrov tveganja po bonitetnih razredih ali skupinah, da bi tako omejile vpliv gospodarske recesije na kapital;
(c)
ocene konverzijskih faktorjev institucije odražajo možnost dodatnih črpanj s strani dolžnika do trenutka nastanka neplačila ali po njem. Ocena konverzijskega faktorja vključuje večjo mero konservativnosti, če je mogoče utemeljeno pričakovati večjo pozitivno korelacijo med pogostostjo neplačil in velikostjo konverzijskega faktorja;
(d)
pri izdelavi ocen konverzijskih faktorjev institucije upoštevajo svoje specifične politike in strategije, sprejete za spremljanje računov in obdelavo plačil. Institucije upoštevajo tudi svojo zmožnost in pripravljenost preprečevati nadaljnja črpanja v okoliščinah, ki še ne predstavljajo neplačila, kakor so kršitve dogovorov ali drugi primeri tehničnih neplačil;
(e)
institucije vzpostavijo primerne sisteme in postopke za spremljanje zneskov odobrenih sredstev, trenutnega stanja neporavnanega zneska glede na odobrene linije ter sprememb stanja neporavnanih zneskov glede na dolžnika in na bonitetni razred. Institucija je sposobna spremljati stanja neporavnanih zneskov na dnevni osnovi;
(f)
če institucije uporabljajo različne ocene konverzijskih faktorjev za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in za notranje namene, mora biti to dokumentirano in razumno.
2. Ocene konverzijskih faktorjev za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank temeljijo na podatkih, ki pokrivajo vsaj pet let, tako da se vsako leto po uvedbi doda eno leto, dokler ni dosežen minimum sedmih let, za vsaj en vir podatkov. Če je iz posameznega vira na voljo daljše obdobje opazovanja in so podatki primerni, se uporabi to daljše obdobje.
3. V primeru izpostavljenosti na drobno lahko institucije prikazujejo prihodnja črpanja v svojih ocenah konverzijskih faktorjev ali v svojih ocenah LGD.
V primeru izpostavljenosti na drobno ocene konverzijskih faktorjev temeljijo na podatkih za najmanj petletno obdobjeZ odstopanjem od točke (a) odstavka 1, instituciji ni treba pripisovati enakega pomena preteklim podatkom, če novejši podatki bolje napovedujejo črpanja. Institucije lahko z dovoljenjem pristojnih organov ob uvedbi pristopa IRB uporabljajo ustrezne podatke, ki pokrivajo obdobje dveh let. Obdobje, ki ga je treba pokriti, se vsako leto podaljša za eno leto, dokler ustrezni podatki ne pokrivajo obdobja petih let.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli naslednje:
(a)
naravo, resnost in trajanje gospodarske recesije iz odstavka 1;
(b)
pogoje, pod katerimi lahko pristojni organ dovoli instituciji uporabo podatkov, ki pokrivajo obdobje dveh let, takrat, ko institucija prvič uvaja pristop IRB.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 183
Zahteve za presojo učinkov jamstev in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov za izpostavljenosti do podjetij, institucij ter enot centralne ravni držav in centralnih bank, če se uporabljajo lastne ocene LGD, ter izpostavljenosti na drobno
1. V zvezi s primernimi dajalci jamstev in jamstvi se uporabljajo naslednje zahteve:
(a)
institucije vzpostavijo jasno navedena merila za vrste dajalcev jamstev, ki jih priznavajo pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(b)
za priznane dajalce jamstev se uporabljajo enaka pravila kot za dolžnike, kakor so navedena v členih 171, 172 in 173;
(c)
jamstvo se evidentira pisno, za dajalca je nepreklicno in velja, dokler obveznost ni v celoti izpolnjena (v obsegu zneska in besedila jamstva), ter je prisilno izvršljivo v pravnem redu države, kjer ima dajalec jamstva premoženje, ki lahko služi za poplačilo izpostavljenosti. Pogojna jamstva, ki predpisujejo pogoje, za katere ni nujno, da jih mora dajalec jamstva izpolniti, se lahko priznajo z dovoljenjem pristojnih organov. Merila za razvrščanje primerno obravnavajo vsako morebitno poslabšanje učinka zmanjšanja tveganja.
2. Institucija vzpostavi jasno navedena merila za prilagoditev bonitetnih razredov, skupin ali ocen LGD, v primeru izpostavljenosit na drobno in primernih odkupljenih denarnih terjatev pa postopke za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine, ki odražajo vpliv jamstev na izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Ta merila ustrezajo zahtevam iz členov 171, 172 in 173.
Merila so utemeljena in intuitivna. Obravnavajo zmožnost in pripravljenost dajalca jamstva, da izpolnjuje pogoje jamstva, predvideni časovni okvir plačil dajalca jamstva, stopnjo, po kateri zmožnost dajalca jamstva, da izpolnjuje pogoje jamstva, korelira z dolžnikovo zmožnostjo poplačila, ter obseg, v katerem preostalo tveganje za dolžnika ostaja.
3. Zahteve za jamstva iz tega člena se uporabljajo tudi za kreditne izvedene finančne instrumente, ki predstavljajo zavarovanje za eno samo izpostavljenost. Glede neusklajenosti med osnovno obveznostjo in referenčno obveznostjo kreditnega izvedenega finančnega instrumenta ali obveznostjo, ki se uporablja za določanje, ali je nastopil kreditni dogodek, se uporabljajo zahteve iz člena 216(2). Za izpostavljenosti na drobno in primerne odkupljene denarne terjatve se ta odstavek uporablja za proces razvrščanja izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine.
Merila obravnavajo strukturo izplačil kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in konzervativno presojajo vpliv, ki jo ima na stopnjo poplačil in čas izterjav. Institucija obravnava obseg, v katerem ostajajo druge oblike preostalega tveganja.
4. Zahteve iz odstavkov 1 do 3 se ne uporabljajo za jamstva, ki jih zagotavljajo institucije, enote centralne ravni države in centralne banke ter podjetja, ki izpolnjujejo zahteve iz člena 201(1)(g), če institucija prejme dovoljenje za uporabo standardiziranega pristopa za izpostavljenosti do takih subjektov v skladu s členoma 148 in 150. V tem primeru se uporabljajo zahteve iz poglavja 4.
5. Za jamstva izpostavljenosti na drobno se zahteve iz odstavkov 1, 2 in 3 uporabljajo tudi za razvrščanje izpostavljenosti v bonitetne razrede ali skupine ter za oceno PD.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi lahko pristojni organi dovolijo priznanje pogojnih jamstev.
EBA predloži Komisiji osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 184
Zahteve za odkupljene denarne terjatve
1. Institucije pri količinskem opredeljevanju parametrov tveganja, ki se povezujejo z bonitetnimi razredi ali skupinami za odkupljene denarne terjatve, zagotovijo, da so izpolnjene zahteve iz odstavkov od 2 do 6.
2. Pogodba o odkupu denarnih terjatev zagotavlja, da je v vseh predvidljivih okoliščinah institucija dejanski imetnik in je končni prejemnik vseh denarnih nakazil iz teh terjatev. Ko dolžnik izvede plačila neposredno prodajalcu ali serviserju, institucija redno preverja, ali so plačila posredovana v celoti in v rokih, določenih v pogodbi. Institucije imajo postopke, ki zagotavljajo imetništvo denarnih terjatev in denarnih prejemkov v primeru stečaja ali pravnih postopkov, ki bi lahko pomembno podaljšali kreditodajalčevo zmožnost unovčiti ali prenesti denarne terjatve ali obdržati kontrolo nad denarnimi prejemki.
3. Institucija spremlja kakovost odkupljenih denarnih terjatev ter finančno stanje prodajalca in serviserja. Upošteva se naslednje:
(a)
institucija presoja korelacijo med kakovostjo odkupljenih denarnih terjatev in finančnim stanjem prodajalca in serviserja ter ima vzpostavljene notranje politike in postopke, ki zagotavljajo zadostno zaščito pred vsemi nepredvidenimi dogodki, vključno z dodeljevanjem notranje bonitetne ocene vsakemu prodajalcu in serviserju;
(b)
institucija vzpostavi jasne in učinkovite politike ter postopke za določanje primernosti prodajalca in serviserja. Institucija ali njen zastopnik opravlja redne preglede prodajalcev in serviserjev, da preveri natančnost poročil, ki jih pošiljata prodajalec ali serviser, odkrije goljufije ali operativne pomanjkljivosti ter preveri kakovost kreditnih politik prodajalca ter serviserjevih politik in postopkov izterjevanja. Ugotovitve pri teh pregledih se dokumentirajo;
(c)
institucija presoja značilnosti skupin odkupljenih denarnih terjatev, vključno s predplačili, pretekla zaostala plačila prodajalca, problematične terjatve in vnaprej vračunane stroške za problematične terjatve, plačilne pogoje in morebitne medsebojne pobote;
(d)
institucija vzpostavi učinkovite politike in postopke za zbirno spremljanje koncentracij do posameznega dolžnika, tako znotraj skupine odkupljenih denarnih terjatev kot med njimi;
(e)
institucija zagotovi, da od serviserja prejme pravočasna in dovolj natančna poročila o zapadlosti in zmanjšanju vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, da se zagotovi skladnost z njenimi merili primernosti in politikami financiranja, ki urejajo odkupljene denarne terjatve, ter zagotovi učinkovit način za spremljanje in preverjanje prodajnih pogojev prodajalca in stopnje zmanjšanja vrednosti.
4. Institucija vzpostavi sisteme in postopke za zgodnje odkrivanje poslabšanj finančnega stanja prodajalca in kakovosti odkupljenih denarnih terjatev ter za proaktivno obravnavanje nastajajočih težav. Institucija vzpostavi zlasti jasne in učinkovite politike, postopke in informacijske sisteme za spremljanje kršitev dogovorov ter jasne in učinkovite politike in postopke za začetek pravnih postopkov ter za ravnanje s problematičnimi odkupljenimi denarnimi terjatvami.
5. Institucija vzpostavi jasne in učinkovite politike in postopke, ki urejajo kontrolo odkupljenih denarnih terjatev, kredita in gotovine. Pisne notranje politike zlasti navajajo vse bistvene elemente programa odkupa denarnih terjatev, vključno s stopnjami predplačil, primernim zavarovanjem s premoženjem, potrebno dokumentacijo, mejami koncentracije in načinom ravnanja z denarnimi prejemki. Ti elementi primerno upoštevajo vse ustrezne in pomembne dejavnike, vključno s finančnim stanjem prodajalca in serviserja, tveganji koncentracij ter gibanji kakovosti odkupljenih denarnih terjatev ter krogom strank prodajalca, notranji sistemi pa zagotavljajo, da se sredstva izplačajo samo ob hkrati izvedenem prenosu zavarovanja s premoženjem, vključno z dokumentacijo.
6. Institucija vzpostavi učinkovite notranje procese za presojanje skladnosti z vsemi notranjimi politikami in postopki. Proces vključuje redne preglede vseh kritičnih faz programa institucije za odkup denarnih terjatev, preverjanje ločevanja nalog med oceno prodajalca in serviserja ter oceno osnovnega dolžnika in med oceno prodajalca in serviserja ter pregledom prodajalca in serviserja na kraju samem ter ovrednotenje operacij zalednih služb, s posebnim poudarkom na kvalifikacijah, izkušnjah, strukturo zaposlenih in avtomatiziranih podpornih sistemih.
Pododdelek 3
Ovrednotenje notranjih ocen
Člen 185
Ovrednotenje notranjih ocen
Institucije ovrednotijo svoje notranje ocene v skladu z naslednjimi zahtevami:
(a)
institucije vzpostavijo zanesljive sisteme za ovrednotenje točnosti in skladnosti bonitetnih sistemov, procesov in ocen vseh zadevnih parametrov tveganja. Notranji proces ovrednotenja institucijam omogoča dosledno in smiselno presojo delovanja notranjih bonitetniha sistemov in sistemov ocenjevanja tveganja;
(b)
institucije redno primerjajo dejanske stopnje neplačil z ocenjenimi PD za vsak bonitetni razred in v primerih, ko so dejanske stopnje neplačil izven pričakovanega obsega za navedeni bonitetni razred, posebej analizirajo razloge za odstopanje. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD in konverzijskih faktorjev, opravijo podobne analize za navedene ocene. Pri takih primerjavah se uporabljajo pretekli podatki, ki pokrivajo čim daljše obdobje. Institucija dokumentira metode in podatke, uporabljene v takih primerjavah. Analiza in dokumentacija se posodabljata vsaj enkrat letno;
(c)
institucije uporabljajo tudi druga orodja za kvantitativno ovrednotenje in primerjave z ustreznimi zunanjimi viri podatkov. Analiza temelji na podatkih, ki so primerni za portfelj, so redno posodobljeni in obsegajo ustrezno obdobje opazovanja. Notranje presoje delovanja bonitetnih sistemov institucij temeljijo na čim daljšem obdobju;
(d)
uporabljene metode in podatki za kvantitativno ovrednotenje so ves čas dosledni. Spremembe metod ocenjevanja in ovrednotenja ter podatkov (viri podatkov in obdobja opazovanja) se dokumentirajo;
(e)
institucije vzpostavijo zanesljive notranje standarde za primere, ko odstopanja dejanskih PD, dejanskih LGD, dejanskih konverzijskih faktorjev in skupnih izgub, če se uporabljajo ocene EL, od pričakovanj postanejo dovolj pomembna, da spodbijajo veljavnost ocen. Ti standardi upoštevajo ekonomske cikle in podobne sistematične spremembe pri dejanskih neplačilih. Če so dejanske vrednosti še naprej višje od pričakovanih vrednosti, institucije popravijo oceno navzgor, da odrazijo dejansko stanje neplačil in izgub.
Pododdelek 4
Zahteve za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov v okviru pristopa notranjih modelov
Člen 186
Kapitalske zahteve in količinska opredelitev tveganja
Institucije za namene izračunavanja kapitalskih zahtev izpolnjujejo naslednje standarde:
(a)
ocena potencialne izgube je robustna glede na negativna gibanja na trgu, ki vplivajo na dolgoročni profil tveganja portfelja lastniških instrumentov institucije. Podatki, uporabljeni za prikaz izplačil donosa, odražajo najdaljše vzorčno obdobje opazovanja, za katerega so podatki razpoložljivi in smiselni za prikaz profila tveganja posameznih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov institucije. Uporabljeni podatki zadostujejo za izdelavo konservativnih, statistično zanesljivih in trdnih ocen izgub, ki ne temeljijo izključno na subjektivni oceni ali presoji. Uporabljeni šok zagotavlja konservativno oceno potencialnih izgub v zadevnem dolgoročnem tržnem ali ekonomskem ciklusu. Institucija združuje empirične analize razpoložljivih podatkov s prilagoditvami, ki temeljijo na različnih dejavnikih, da bi dosegla dovolj realistične in konservativne rezultate modelov. Pri izdelavi modelov tvegane vrednosti (VaR) za ocenjevanje potencialnih četrtletnih izgub lahko institucije uporabljajo četrtletne podatke ali konvertirajo podatke iz krajših časovnih obdobij na četrtletne protivrednosti z uporabo analitično primernih metod, podprtih z empiričnimi dokazi, ter z dobro razvitim in dokumentiranim miselnim procesom in analizo. Takšen pristop se uporablja konservativno in dosledno dalj časa. Če so na voljo samo omejeni ustrezni podatki, institucija doda ustrezne mere konservativnosti;
(b)
uporabljeni modeli primerno zajemajo vsa pomembna tveganja, ki jih vsebujejo donosi iz lastniških instrumentov, vključno s splošnim tržnim tveganjem in posebnim tveganjem izpostavljenosti portfelja lastniških instrumentov institucije. Notranji modeli primerno razlagajo pretekle spremembe cen, zajemajo tako razsežnost kot spremembe strukture potencialnih koncentracij in so odporni na neugodna gibanja na trgu. Populacija tveganih izpostavljenosti, ki je zastopana v podatkih, uporabljenih za ocenjevanje, ustreza izpostavljenostim iz naslova lastniških instrumentov institucije ali je vsaj primerljiva z njimi;
(c)
notranji model je primeren za profil tveganja in zahtevnost portfelja lastniških instrumentov institucije. Kadar ima institucija pomembne naložbe z vrednostmi, ki so po svoji naravi zelo nelinearne, se notranji modeli izdelajo tako, da primerno zajamejo tveganja, povezana s takimi instrumenti;
(d)
vzporejanje posameznih pozicij z njej podobnimi pozicijami, tržnimi indeksi in dejavniki tveganja je utemeljeno, intuitivno in konceptualno trdno;
(e)
institucije z empiričnimi analizami dokažejo primernost dejavnikov tveganja, vključno z njihovo zmožnostjo zajeti splošno in posebno tveganje;
(f)
ocene nestanovitnosti donosov izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov vsebujejo vse ustrezne in razpoložljive podatke, informacije in metode. Uporabljajo se notranji podatki, ki so bili neodvisno pregledani, ali podatki iz zunanjih virov, vključno s skupnimi podatki;
(g)
vzpostavljen je temeljit in izčrpen program za izvajanje stresnih testov.
Člen 187
Proces upravljanja s tveganji in kontrole
Institucije za razvoj in uporabo notranjih modelov za namene izračuna kapitalskih zahtev izoblikujejo politike, postopke in kontrole, ki bodo zagotavljali celovitost modela in postopka modeliranja. Politike, postopki in kontrole obsegajo naslednje:
(a)
popolno integracijo notranjega modela v celoten upravljavski informacijski sistem institucije in v upravljanje s portfeljem lastniških instrumentov, ki so postavke iz netrgovalne knjige. Notranji modeli so popolnoma vpeti v strukturo upravljanja s tveganji institucije, če se posebej uporabljajo pri merjenju in presoji delovanja portfelja lastniških instrumentov, vključno s tveganju prilagojenim delovanjem, razporejanju ekonomskega kapitala za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov in ovrednotenju celotne kapitalske ustreznosti ter procesa upravljanja naložb;
(b)
vzpostavljene sisteme upravljanja ter postopke in kontrolne funkcije za zagotovitev rednega in neodvisnega pregledovanja vseh elementov notranjega modeliranja, vključno z odobritvijo sprememb modela, vrednostenjem vhodnih podatkov in pregledovanjem rezultatov modela, kakor je neposredna verifikacija izračunov tveganja. S preverjanji se presojajo natančnost, popolnost in ustreznost vhodnih podatkov in rezultatov modela, osredotočajo pa se tako na iskanje in omejevanje potencialnih napak, povezanih z znanimi pomanjkljivostmi, kot na identifikacijo neznanih pomanjkljivosti modela. Takšne preglede lahko izvaja notranja neodvisna služba ali neodvisna zunanja tretja oseba;
(c)
ustrezne sisteme in postopke za spremljanje naložbenih omejitev in tveganih izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov;
(d)
enote, pristojne za oblikovanje in uporabo modela, so funkcionalno neodvisne od enot, pristojnih za upravljanje posameznih naložb;
(e)
osebe, pristojne za kateri koli vidik postopka modeliranja, so ustrezno usposobljene. Vodstvo za funkcijo modeliranja nameni dovolj izkušene in sposobne kadre.
Člen 188
Ovrednotenje in dokumentacija
Institucije vzpostavijo zanesljive sisteme za ovrednotenje natančnosti in doslednosti svojih notranjih modelov in procesov modeliranja. Vsi pomembni elementi notranjih modelov ter procesa modeliranja in ovrednotenja se dokumentirajo.
Pri ovrednotenju in dokumentaciji notranjih modelov in procesov modeliranja institucije morajo biti izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
institucije uporabljajo postopek notranjega ovrednotenja za ocenjevanje delovanja svojih notranjih modelov in postopkov na dosleden in smiseln način;
(b)
uporabljene metode in podatki za kvantitativno ovrednotenje so ves čas dosledni. Spremembe metod ocenjevanja in ovrednotenja ter podatkov (viri podatkov in obdobja opazovanja) se dokumentirajo;
(c)
institucije redno primerjajo dejanske donose iz lastniških instrumentov, izračunane z uporabo realiziranih in nerealiziranih dobičkov in izgub, z modeliranimi ocenami. Pri takih primerjavah se uporabljajo pretekli podatki, ki pokrivajo čim daljše obdobje. Institucija dokumentira metode in podatke, uporabljene v takih primerjavah. Analiza in dokumentacija se posodabljata vsaj enkrat letno;
(d)
institucije uporabljajo tudi druga orodja za kvantitativno ovrednotenje parametrov tveganja in primerjave z zunanjimi viri podatkov. Analiza temelji na podatkih, ki so primerni za portfelj, so redno posodobljeni in obsegajo ustrezno obdobje opazovanja. Notranje presoje delovanja modelov institucij temeljijo na čim daljšem obdobju;
(e)
institucije vzpostavijo zanesljive notranje standarde za obravnavanje primerov, ko primerjava dejanskih donosov iz lastniških instrumentov z modeliranimi ocenami spodbija veljavnost ocen ali modelov kot takih. Ti standardi upoštevajo ekonomske cikle in podobne sistematične spremenljivosti pri donosih iz lastniških instrumentov. Vse spremembe notranjih modelov, ki so posledica pregledov modelov, se dokumentirajo in so skladne s standardi institucij za pregled modelov;
(f)
notranji model in proces modeliranja se dokumentirata, vključno z odgovornostmi strank, ki sodelujejo pri modeliranju, ter odobritvijo in pregledom modela.
Pododdelek 5
Notranje upravljanje in nadzor
Člen 189
Korporativno upravljanje
1. Upravljalni organ institucije ali njegov imenovani odbor in višje vodstvo potrdi vse pomembne elemente procesov izdelave bonitetnih ocen inprocesov ocenjevanja parametrov tveganja. Te strani imajo splošno znanje o delovanju bonitetnih sistemov institucije ter podrobno razumevanjepripadajočih vodstvenih poročil.
2. Od višjega vodstva se zahteva:
(a)
obveščanje upravljalnega organa ali njegovega imenovanega odbora o vsaki pomembni spremembi vzpostavljenih politik ali odstopanju od njih, ki bo pomembno vplivala/-o na delovanje bonitetnih sistemov institucije;
(b)
razumevanje zgradbe in delovanja bonitetnega sistema;
(c)
stalno zagotavljanje pravilnega delovanja bonitetnih sistemov.
Enote za nadzor kreditnega tveganja redno obveščajo višje vodstvo o delovanju procesa izdelave bonitetnih ocen, o področjih, na katerih so potrebne izboljšave, ter o statusu prizadevanj za izboljšanje predhodno ugotovljenih pomanjkljivosti.
3. Analiza profila kreditne tveganosti kreditne institucije na podlagi notranjih bonitetnih ocen je bistven sestavni del vodstvenih poročil za navedene strani. Poročilo vsebuje vsaj profil tveganosti po bonitetnih razredih, prehode med bonitetnimi razredi, oceno relevantnih parametrov za bonitetni razred in primerjavo dejanskih stopenj neplačil ter, kolikor se uporabljajo lastne ocene, dejanskih LGD in dejanskih konverzijskih faktorjev spričakovanji in rezultati stresnega testa. Pogostost poročanja je odvisna od pomembnosti in vrste informacij ter od ravni prejemnika.
Člen 190
Nadzor kreditnega tveganja
1. Enota za nadzor kreditnega tveganja je neodvisna od zaposlenih in vodstvenih funkcij, pristojnih za odobravanje ali obnavljanje izpostavljenosti, in poroča neposredno višjemu vodstvu. Ta enota je odgovorna za oblikovanje ali izbiro, uvedbo, nadzor in delovanje bonitetnih sistemov. Enota redno pripravlja in analizira poročila o rezultatih bonitetnih sistemov.
2. Področja, za katera so enota ali enote za nadzor kreditnega tveganja odgovorne, obsegajo:
(a)
testiranje in spremljanje bonitetnih razredov in skupin;
(b)
izdelovanje in analizo zbirnih poročil bonitetnih sistemov institucije;
(c)
izvajanje postopkov za preverjanje, ali so opredelitve bonitetnih razredov in skupin uporabljene dosledno v vseh oddelkih in na vseh geografskih območjih;
(d)
pregledovanje in dokumentiranje vseh sprememb procesa izdelave bonitetnih ocen, vključno z razlogi za spremembe;
(e)
pregledovanje bonitetnih meril z namenom ugotavljanja, ali še vedno ohranjajo sposobnost predvidevanja tveganj. Spremembe procesaizdelave bonitetnih ocen, meril ali posameznih parametrov se dokumentirajo in hranijo;
(f)
aktivno udeležbo pri oblikovanju ali izbiranju, uvedbi in ovrednotenju modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen;
(g)
spremljanje in nadzor modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen;
(h)
stalno pregledovanje in spreminjanje modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen.
3. Institucije, ki uporabljajo skupne podatke v skladu s členom 179(2), lahko prenesejo naslednje naloge na zunanje izvajalce:
(a)
pripravo informacij, pomembnih za testiranje in spremljanje bonitetnih razredov in skupin;
(b)
pripravo zbirnih poročil o bonitetnih sistemih institucije;
(c)
pripravo informacij v zvezi s pregledovanjem bonitetnih meril z namenom ugotavljanja, ali še vedno ohranjajo sposobnost predvidevanja tveganj;
(d)
dokumentiranje sprememb procesa izdelave bonitetnih ocen, meril ali posameznih bonitetnih parametrov;
(e)
pripravo informacij v zvezi s stalnim pregledovanjem in spremembami modelov, ki se uporabljajo v procesu izdelave bonitetnih ocen.
4. Institucije, ki uporabljajo odstavek 3, zagotovijo, da imajo pristojni organi dostop do vseh relevantnih informacij od zunanjih izvajalcev, ki so potrebne za preverjanje skladnosti z zahtevami, in da lahko opravljajo preglede pri njih v istem obsegu kakor v instituciji.
Člen 191
Notranja revizija
Služba notranje revizije ali druga podobna neodvisna revizijska enota institucije vsaj enkrat letno pregleda bonitetne sisteme institucije in njene dejavnosti, vključno z dejavnostmi kreditne funkcije in ocenjevanjem PD, LGD, EL in konverzijskih faktorjev. Pregled vključuje preverjanje izpolnjevanja vseh veljavnih zahtev.
POGLAVJE 4
Zmanjševanje kreditnega tveganja
Oddelek 1
Opredelitve pojmov in splošne zahteve
Člen 192
Opredelitev pojmov
V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"posojilna institucija" pomeni institucijo, ki ima zadevno izpostavljenost;
(2)
"zavarovan posojilni posel" pomeni vsak posel, na podlagi katerega nastane izpostavljenost, ki je zavarovana s premoženjem, in ki ne vključuje določbe, ki instituciji dodeljuje pravico do najmanj dnevnega vzdrževanja kritja;
(3)
"posel z instrumenti kapitalskega trga" pomeni vsak posel, na podlagi katerega nastane izpostavljenost, ki je zavarovana s premoženjem, in ki vključuje določbo, ki kreditni instituciji dodeljuje pravico do najmanj dnevnega vzdrževanja kritja;
(4)
"osnovni KNP" pomeni kolektivni naložbeni podjem, v katerega deleže ali enote je investiral drug kolektivni naložbeni podjem.
Člen 193
Načela za priznavanje učinka tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja
1. Nobena izpostavljenost, za katero institucija pridobi zmanjševanje kreditnega tveganja, ne povzroča višjega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti kot sicer enaka izpostavljenost, za katero institucija ne uporablja zmanjševanja kreditnega tveganja.
2. Če znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti že upošteva kreditno zavarovanje na podlagi poglavja 2 ali poglavja 3, kot je ustrezno, institucije navedenega kreditnega zavarovanja ne upoštevajo pri izračunih na podlagi tega poglavja.
3. Kadar se upoštevajo določbe oddelkov 2 in 3, lahko institucije spremenijo izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa in izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ter zneskov pričakovanih izgub na podlagi pristopa IRB v skladu z določbami oddelkov 4, 5 in 6.
4. Institucije denarna sredstva, vrednostne papirje ali blago, kupljene, izposojene ali prejete na podlagi repo posla ali posla posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, obravnavajo kot zavarovanje s premoženjem.
5. Kadar institucija, ki izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa, uporablja več kot eno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja za eno samo izpostavljenost, stori naslednje:
(a)
razdeli izpostavljenost na dele, ki jih krije posamezna oblika zmanjševanja kreditnega tveganja;
(b)
za vsak del iz točke (a) ločeno izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z določbami poglavja 2 in tega poglavja.
6. Kadar institucija, ki izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa, krije eno samo izpostavljenost s kreditnim zavarovanjem, ki ga zagotovi en sam izdajatelj zavarovanja, navedeno zavarovanje pa ima različne zapadlosti, stori naslednje:
(a)
razdeli izpostavljenost na dele, ki jih krije posamezna oblika zmanjševanja kreditnega tveganja;
(b)
za vsak del iz točke (a) ločeno izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z določbami poglavja 2 in tega poglavja.
Člen 194
Načela glede primernosti tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja
1. Tehnika, ki se uporablja za zagotavljanje kreditnega zavarovanja, skupaj s sprejetimi ukrepi ter postopki in politikami, ki jih izvaja posojilna institucija, je taka, da zagotavlja pravno učinkovite ureditve kreditnega zavarovanja, ki so izvršljive v vseh ustreznih jurisdikcijah.
Posojilna institucija na zahtevo pristojnega organa zagotovi najnovejšo različico neodvisnega, pisnega in obrazloženega pravnega mnenja oziroma mnenj, ki se uporabljajo za ugotovitev, ali njena ureditev oziroma ureditve kreditnega zavarovanja izpolnjujejo pogoje iz prvega pododstavka.
2. Posojilna institucija sprejme vse ustrezne ukrepe, da zagotovi učinkovitost ureditve kreditnega zavarovanja in obravnavanje tveganj, povezanih z navedeno ureditvijo.
3. Institucije lahko pri izračunu učinka zmanjševanja kreditnega tveganja priznajo stvarno kreditno zavarovanje le če sredstva na katere se zanaša za zavarovanje izpolnjujejo oba naslednja pogoja:
(a)
vključena so v seznam primernih sredstev iz členov 197 do 200, kot je ustrezno; in
(b)
so dovolj likvidna, njihova vrednost pa je dalj časa dovolj stabilna, da zagotavlja primerno gotovost glede doseženega kreditnega zavarovanja, ob upoštevanju pristopa, uporabljenega za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in stopnje dovoljenega priznavanja.
4. Institucije lahko pri izračunu učinka zmanjševanja kreditnega tveganja priznajo stvarno kreditno zavarovanje, kadar ima posojilna institucija pravico, da v primeru neplačila, insolventnosti ali stečaja oziroma v primeru drugega kreditnega dogodka iz dokumentacije o poslu dolžnika in, če je primerno, skrbnika zavarovanja s premoženjem pravočasno unovči ali zadrži sredstva, iz katerih izhaja zavarovanje. Stopnja korelacije med vrednostjo sredstev, na katera se zanaša za zavarovanje, in kreditno kakovostjo dolžnika, ne sme biti previsoka.
5. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se dajalec zavarovanja šteje za primernega dajalca zavarovanja samo, če je dajalec zavarovanja vključen v seznam primernih dajalcev zavarovanja iz člena 201 ali 202, kakor je ustrezno.
6. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se dogovor o zavarovanju šteje za primeren dogovor o zavarovanju samo, če izpolnjuje naslednje pogoje:
(a)
vključen je v seznam primernih dogovorov o zavarovanju iz členov 203 in 204(1);
(b)
je pravno učinkovit in izvršljiv v vseh ustreznih jurisdikcijah, tako da zagotavlja primerno gotovost glede doseženega kreditnega zavarovanja, ob upoštevanju pristopa, uporabljenega za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in stopnje dovoljenega priznavanja;
(c)
dajalec zavarovanja izpolnjuje merili iz odstavka 5.
7. Kreditno zavarovanje je v skladu z ustreznimi zahtevami iz oddelka 3.
8. Institucija mora biti pristojnim organom sposobna dokazati, da ima ustrezne postopke upravljanja tveganj za nadzor tistih tveganj, katerim bi lahko bila izpostavljena zaradi izvajanja postopkov zmanjševanja kreditnega tveganja.
9. Institucije ne glede na to, da se je zmanjševanja kreditnega tveganja upoštevalo za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in, kjer je ustrezno, zneskov pričakovanih izgub, še naprej izvajajo oceno celotnega kreditnega tveganja osnovne izpostavljenosti in so sposobne dokazati pristojnim organom, da je ta zahteva izpolnjena. V primeru repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga se samo za namene tega odstavka kot osnovna izpostavljenost šteje neto znesek izpostavljenosti.
10. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev: kaj pomenijo dovolj likvidna sredstva in kdaj se vrednost sredstev šteje za dovolj stabilno za namen odstavka 3;
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 30. septembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Oddelek 2
Primerne oblike zmanjševanja kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 195
Bilančni pobot
Institucija lahko kot primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja uporablja bilančni pobot medsebojnih terjatev med institucijo in njeno nasprotno stranko.
Brez poseganja v člen 196 je primernost omejena na vzajemna stanja denarnih sredstev med institucijo in nasprotno stranko. Institucije lahko spremenijo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in, če je primerno, zneske pričakovanih izgub samo za kredite invloge, ki so jih prejele same ter za katere velja pogodba o bilančnem pobotu.
Člen 196
Okvirni pogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga
Institucije, ki uporabljajo razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, lahko upoštevajo učinke dvostranskih pogodb o pobotu, ki so bili sklenjeni z nasprotno stranko in ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga. Brez poseganja v člen 299 izpolnjujejo premoženje, sprejeto v zavarovanje, in vrednostni papirji ali blago, izposojeni v okviru takih pogodb ali poslov, zahteve za primernost zavarovanja s premoženjem iz členov 197 in 198.
Člen 197
Primernost zavarovanja s premoženjem po vseh pristopih in metodah
1. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem v okviru vseh pristopov in metod uporabljajo naslednje instrumente:
(a)
bančne vloge pri posojilni instituciji ali denarju podobne instrumente, ki jih ima posojilna institucija;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI ali izvozne agencije, priznane kot primerne za namene poglavja 2, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 4 ali nad njo;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale institucije, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do institucij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali drugi subjekti, katerih vrednostni papirji imajo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(e)
dolžniške vrednostne papirje s kratkoročno bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje tveganja kratkoročnih izpostavljenosti na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(f)
lastniške instrumente ali zamenljive obveznice, vključene v glavni borzni indeks;
(g)
zlato;
(h)
pozicije v listinjenju, ki niso pozicije v dodatnem listinjenju in imajo zunanjo bonitetno oceno ECAI, ki po določilih EBA po pravilih za tehtanje izpostavljenosti iz listinjenja na podlagi pristopa iz pododdelka 3 oddelka 3 poglavja 5 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo.
2. Za namene točke (b) odstavka 1 "dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke" vključujejo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, izpostavljenost do katerih se na podlagi člena 115(2) obravnava kot izpostavljenost do enot centralne ravni države, v jurisdikciji katere so ustanovljene;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja in se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot izpostavljenosti do centralne ravni države;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale multilateralne razvojne banke, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 118 uporablja utež tveganja 0 %.
3. Za namene točke (c) odstavka 1 "dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale institucije" vključujejo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, razen dolžniških vrednostih papirjev iz točke (a) odstavka 2;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja, izpostavljenost do katerih se obravnava v skladu s členom 116(1) in (2);
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale multilateralne razvojne banke, razen tistih, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %.
4. Institucija lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporablja dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale druge institucije in nimajo bonitetne ocene ECAI, če ti dolžniški vrednostni papirji izpolnjujejo vsa naslednja merila:
(a)
kotirajo na priznani borzi;
(b)
iz njih izhajajoči dolg se poplačuje prednostno;
(c)
vse ostale ocenjene izdaje tega izdajatelja z enakimi pravicami glede prednosti pri poplačilu imajo bonitetno oceno ECAI, ki po EBA po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do institucij ali po pravilih za tehtanje tveganja kratkoročnih izpostavljenosti na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(d)
posojilna institucija nima nobenih informacij, ki bi kazale, da bi se izdaji lahko upravičeno dodelila nižja bonitetna ocena od navedene pod točko (c);
(e)
tržna likvidnost instrumenta zadostuje za te namene.
5. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v KNP, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
cena enot ali deležev je dnevno javno objavljena;
(b)
KNP so omejeni na naložbe v instrumente, ki so po odstavkih 1 in 2 primerni za priznanje;
(c)
KNP izpolnjujejo pogoje iz člena 132(3).
Kadar KNP investira v deleže ali enote drugega KNP, veljajo pogoji iz točk od (a) do (c) prvega pododstavka enako tudi za vsak tak osnovni KNP.
Če KNP za varovanje dovoljenih naložb uporablja izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti enot ali deležev v navedenem podjemu za zavarovanje s premoženjem.
6. Za namene odstavka 5, kadar KNP ("prvotni KNP") ali kateri koli njegov osnovni KNP ni omejen na naložbe v instrumente, ki se v skladu z odstavkoma 1 in 4 štejejo za primerne, lahko institucije kot zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v navedenem KNP do zneska, ki je enak vrednosti primernih sredstev, ki jih ima naveden KNP, ob predpostavki, da je navedeni KNP ali kateri koli njegov osnovni KNP v neprimerna sredstva investiral v največjem dovoljenem obsegu v okviru svojega mandata.
Kadar ima kateri koli osnovni KNP lastne osnovne KNP, lahko institucije uporabijo enote ali deleže v prvotnem KNP kot primerno zavarovanje s premoženjem, pod pogojem, da uporabijo metodologijo iz prvega pododstavka.
Kadar lahko imajo neprimerna sredstva negativno vrednost zaradi obveznosti ali pogojnih obveznosti, ki izhajajo iz lastništva, institucija stori naslednje:
(a)
izračuna skupno vrednost neprimernih sredstev;
(b)
če je znesek, pridobljen na podlagi točke (a), negativen, absolutno vrednost navedenega zneska odšteje od skupne vrednosti primernih sredstev.
7. V zvezi s točkami od (b) do (e) odstavka 1 institucije, kadar ima vrednostni papir dve bonitetni oceni ECAI, uporabljajo manj ugodno bonitetno oceno. Kadar ima vrednostni papir več kakor dve bonitetni oceni ECAI, institucije uporabijo dve najbolj ugodni bonitetni oceni. Če se dve najbolj ugodni bonitetni oceni razlikujeta, institucije uporabijo tisto, ki je manj ugodna.
8. ESMA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se opredeli naslednje:
(a)
glavni indeksi iz točke (f) odstavka 1 tega člena, iz točke (a) člena 198(1), iz člena 224(1) in (4) ter iz točke (e) člena 299(2);
(b)
priznane borze iz točke (a) odstavka 4 tega člena, točke (a) člena 198(1), člena 224(1) in (4), točke (e) člena 299(2), točke (k) člena 400(2), točke (e) člena 416(3), točke (c) člena 428(1) ter iz točke 12 Priloge III v skladu s pogoji iz točke (72) člena 4(1).
ESMA predloži Komisiji zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1095/2010.
Člen 198
Dodatna primernost zavarovanja s premoženjem v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Poleg zavarovanja s premoženjem iz člena 197 lahko institucija, če uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223, kot primerno zavarovanje s premoženjem uporablja naslednje instrumente:
(a)
lastniške instrumente ali zamenljive obveznice, ki niso vključeni v glavni borzni indeks, se pa z njimi trguje na priznani borzi;
(b)
enote in deleže v KNP, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(i)
cena enot ali deležev je dnevno javno objavljena;
(ii)
KNP je omejen na naložbe v instrumente, ki so primerni za priznanje na podlagi člena 197(1) in (4), ter instrumente iz točke (a) tega pododstavka.
Kadar KNP investira v enote ali deleže drugega KNP, veljata pogoja (a) in (b) tega odstavka enako tudi za vsak tak osnovni KNP.
Če KNP za varovanje dovoljenih naložb uporablja izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti enot ali deležev v navedenem podjemu za zavarovanje s premoženjem.
2. Kadar KNP ali kateri koli osnovni KNP ni omejen na naložbe v instrumente, ki se štejejo za primerne za priznanje v skladu s členom 197(1) in (4), in instrumente iz točke (a) odstavka 1, lahko institucije kot zavarovanje s premoženjem uporabljajo enote ali deleže v navedenem KNP do zneska, ki je enak vrednosti primernih sredstev, ki jih ima navedeni KNP, ob predpostavki, da je navedeni KNP podjem ali kateri koli njegov osnovni KNP v neprimerna sredstva investiral v največjem dovoljenem obsegu v okviru svojega mandata.
Kadar lahko imajo neprimerna sredstva negativno vrednost zaradi obveznosti ali pogojnih obveznosti, ki izhajajo iz lastništva, institucija stori naslednje:
(a)
izračuna skupno vrednost neprimernih sredstev;
(b)
če je znesek, pridobljen na podlagi točke (a), negativen, absolutno vrednost navedenega zneska odšteje od skupne vrednosti primernih sredstev.
Člen 199
Dodatna primernost zavarovanja s premoženjem v okviru pristopa IRB
1. Poleg zavarovanja s premoženjem iz členov 197 in 198 lahko institucije, ki zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, uporabljajo tudi naslednje oblike zavarovanja s premoženjem:
(a)
zavarovanje z nepremičninami v skladu z odstavki 2,3 in 4;
(b)
denarne terjatve v skladu z odstavkom 5;
(c)
zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem v skladu z odstavkoma 6 in 8;
(d)
zakup v skladu z odstavkom 7.
2. Če ni s členom 124(2) določeno drugače, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo stanovanjske nepremičnine, ki jih ima lastnik ali, v primeru osebnih investicijskih podjetij, upravičeni lastnik v posesti ali jih oddaja ali jih bo imel v posesti ali oddajal, in poslovne nepremičnine, vključno s pisarnami in drugimi gospodarskimi objekti, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
vrednost nepremičnine ni v veliki meri odvisna od kreditne kakovosti dolžnika. Institucije lahko iz določanja obsega take odvisnosti izključijo okoliščine, ko popolnoma makroekonomski dejavniki vplivajo tako na vrednost nepremičnine kot tudi na izpolnjevanje obveznosti kreditojemalca;
(b)
tveganje kreditojemalca ni v veliki meri odvisno od donosnosti zadevne nepremičnine ali projekta, ampak od zmogljivosti kreditojemalca, da poplača dolg iz drugih virov, zato povračilo kredita ni v veliki meri odvisno od nobenega denarnega pritoka, ki ga ustvarja zadevna nepremičnina, ki služi kot zavarovanje s premoženjem.
3. Institucije lahko odstopajo od točke (b) odstavka 2 za izpostavljenosti, zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če je pristojni organ zadevne države članice objavil dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg stanovanjskih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino do 80 % tržne vrednosti ali 80 % hipotekarne kreditne vrednosti, če ni v členu 124(2) določeno drugače, ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu;
(b)
skupne izgube iz kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s stanovanjsko nepremičnino, v katerem koli danem letu.
Če kateri od pogojev iz točk (a) in (b) prvega pododstavka v danem letu ni izpolnjen, institucije ne uporabljajo obravnave iz navedenega pododstavka, dokler v enem od naslednjih let nista izpolnjena oba pogoja.
4. Institucije lahko odstopajo od točke (b) odstavka 2 glede poslovnih nepremičnin, ki se nahajajo na ozemlju države članice, če je pristojni organ zadevne države članice objavil dokaz, da je na tem ozemlju že dolgo prisoten dobro razvit trg poslovnih nepremičnin, na katerem stopnje izgub ne presegajo nobene od naslednjih omejitev:
(a)
izgube iz naslova kreditov, zavarovanih z do 50 % tržne vrednosti poslovnih nepremičnin ali 60 % njihove hipotekarne kreditne vrednosti, nobeno leto ne presegajo 0,3 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovnimi nepremičninami;
(b)
skupne izgube iz kreditov, zavarovanih s poslovnimi nepremičninami, nobeno leto ne presegajo 0,5 % neodplačanih kreditov, zavarovanih s poslovno nepremičnino.
Kadar kateri od pogojev iz točk (a) in (b) prvega pododstavka v danem letu ni izpolnjen, institucije ne uporabljajo obravnave iz navedenega pododstavka, dokler v enem od naslednjih let nista izpolnjena oba pogoja.
5. Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo denarne terjatve, povezane s komercialnimi posli ali posli z originalno zapadlostjo največ eno leto. Primerne denarne terjatve ne vključujejo tistih, ki so povezane listinjenjem, podudeležbami ali kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti ali zneski, ki jih dolgujejo povezane osebe.
6. Pristojni organi instituciji dovolijo uporabljati kot primerno zavarovanje tudi drugačne vrste zavarovanja z drugim stvarnim premoženjem od navedenih v odstavkih 2, 3 in 4, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obstajajo likvidni trgi za prodajo zavarovanj s premoženjem na hiter in ekonomsko učinkovit način, kar je dokazano s pogostimi posli ob upoštevanju vrste sredstev. Institucije izvajajo oceno tega stanja redno in kadar informacije kažejo pomembne spremembe na trgu;
(b)
obstajajo dobro uveljavljene, javno dostopne tržne cene za zavarovanja s premoženjem. Institucije lahko štejejo, da so tržne cene dobro uveljavljene, če prihajajo iz zanesljivih virov informacij, kot so javni indeksi, in odražajo ceno poslov v normalnih pogojih. Institucije lahko štejejo, da so tržne cene javno dostopne, kadar so razkrite ter dostopne na lahek način, redno in brez neprimerne upravne ali finančne obremenitve;
(c)
institucija analizira tržne cene, čas in stroške, potrebne za unovčenje zavarovanja s premoženjem ter dejanske prihodke iz zavarovanja s premoženjem;
(d)
institucijadokaže, da dejanski prihodki iz zavarovanja s premoženjem dosegajo najmanj 70 % vrednosti zavarovanja s premoženjem pri več kot 10 % vseh unovčitev za posamezno vrsto zavarovanja s premoženjem. Če so na trgu prisotne pomembne cenovne nestanovitnosti, institucija pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da je njeno vrednotenje zavarovanja s premoženjem dovolj konzervativno.
Institucije dokumentirajo izpolnjevanje pogojev iz točk od (a) do (d) prvega pododstavka ter pogojev iz člena 210.
7. Ob upoštevanju določb člena 230(2) se lahko, če so izpolnjene zahteve iz člena 211, izpostavljenosti iz naslova poslov, s katerimi institucija daje v zakup stvari tretji stranki, obravnavajo na enak način kot kredit, zavarovana s stvarmi, oddanimi v zakup, glede na vrsto.
8. EBA objavi seznam vrst zavarovanja s stvarnim premoženjem, katerega institucije lahko uporabijo v skladu z odstavkom 6.
Člen 200
Drugo stvarno kreditno zavarovanje
Institucije lahko kot primerno zavarovanje s premoženjem uporabljajo naslednje drugo stvarno kreditno zavarovanje:
(a)
bančne vloge ali denarju podobne instrumente, ki so pri tretji instituciji na neskrbniški pogodbeni podlagi in so zastavljeni posojilni instituciji;
(b)
police življenjskega zavarovanja, zastavljene posojilni instituciji;
(c)
instrumente, ki jih je izdala tretja institucija in jih bo navedena institucija odkupila na zahtevo.
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje
Člen 201
Primernost dajalcev zavarovanja v okviru vseh pristopov
1. Institucije lahko kot primerne dajalce osebnega kreditnega zavarovanja uporabljajo naslednje stranke:
(a)
enote centralne ravni držav in centralne banke;
(b)
enote regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
multilateralne razvojne banke;
(d)
mednarodne organizacije, izpostavljenosti do katerih na podlagi člena 117 prejmejo utež tveganja 0 %;
(e)
subjekti javnega sektorja, terjatve do katerih se obravnavajo v skladu s členom 116;
(f)
institucije in finančne institucije, katerih izpostavljenosti finančni instituciji se obravnavajo kot izpostavljenosti do institucij v skladu s členom 119(5);
(g)
druge gospodarske družbe, vključno z družbami, ki so instituciji nadrejene, podrejene ali so z njo drugače povezane, kadar je izpolnjen kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(i)
navedene druge gospodarske družbe imajo bonitetno oceno ECAI;
(ii)
v primeru institucij, ki zneske tveganjem prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, navedene gospodarske družbe nimajo bonitetne ocene priznane ECAI, imajo pa notranjo oceno institucije;
(h)
centralne nasprotne stranke.
2. Če institucije, ki zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub izračunavajo po pristopu IRB, mora biti garant, da se šteje za primernega dajalca osebnega kreditnega zavarovanja, s strani kreditne institucije notranje bonitetno ocenjen v skladu z določbami oddelka 6 poglavja 3.
Pristojni organi objavijo in vzdržujejo seznam tistih finančnih institucij, ki so primerni dajalci osebnega kreditnega zavarovanja iz odstavka 1(f) ali smernice za določanje takšnih primernih dajalcev osebnega kreditnega zavarovanja skupaj z opisom veljavnih zahtev glede varnega in skrbnega poslovanja ter svoj seznam delijo z drugimi pristojnimi organi v skladu s členom 117 Direktive 2013/36/EU.
Člen 202
Primernost dajalcev zavarovanja po pristopu IRB, ki so upravičeni do obravnave, določene v členu 153(3)
Institucija lahko kot primerne dajalce osebnega kreditnega zavarovanja uporabi institucije, zavarovalnice in pozavarovalnice ter izvozne agencije, ki so upravičene do obravnave iz člena 153(3), če izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(a)
imajo dovolj strokovnih izkušenj pri dajanju osebnega kreditnega zavarovanja;
(b)
so regulirane na način, ki je enakovreden pravilom iz te uredbe, ali pa so imele v času, ko je bilo kreditno zavarovanje dano, bonitetno oceno priznane ECAI, za katero je EBA določila, da po pravilih za tehtanje izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo;
(c)
v času, ko je bilodano kreditno zavarovanje ali v katerem koli obdobju po tem, so imele notranjo bonitetno oceno s PD, ki je enakovreden ali nižji od tistega, ki po pravilih za tehtanje izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 2 ali nad njo;
(d)
imajo notranjo bonitetno oceno s PD, ki je enakovreden ali nižji od tistega, ki po pravilih za tehtanje tveganja izpostavljenosti do podjetij na podlagi poglavja 2 ustreza stopnji kreditne kakovosti 3 ali nad njo.
Za namene tega člena kreditno zavarovanje, ki ga dajo izvozne agencije, ni upravičeno do nikakršnega izrecnega posrednega jamstva enot centralne ravni držav.
Člen 203
Primernost jamstev za osebno kreditno zavarovanje
Institucije lahko uporabijo jamstva kot primerno osebno kreditno zavarovanje.
Pododdelek 3
Vrste izvedenih finančnih instrumentov
Člen 204
Primerne vrste kreditnih izvedenih finančnih instrumentov
1. Institucije lahko kot primerno kreditno zavarovanje uporabljajo naslednje vrste kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in instrumentov, ki so lahko sestavljeni iz takih kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ali pa so jim ekonomsko podobni:
(a)
kreditne zamenjave;
(b)
zamenjave skupnega donosa;
(c)
kreditni zapisi v obsegu, kot so vplačani v denarju.
Kadar institucija kupi kreditno zavarovanje z zamenjavo skupnega donosa in knjiži neto plačila, prejeta na podlagi zamenjave, kot neto prihodek, hkrati pa ne knjiži nasprotno učinkujočega zmanjšanja vrednosti zavarovane aktive z zmanjšanjem poštene vrednosti ali zoblikovanjem dodatnih popravkov, se kreditno zavarovanje ne šteje za primerno kreditno zavarovanje.
2. Kadar institucija izvaja notranje varovanje z uporabo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, je treba, da bi zavarovanje štelo za primerno kreditno zavarovanje za namene tega poglavja, kreditno tveganje, preneseno v trgovalno knjigo, prenesti na tretjo stranko ali tretje stranke.
Če je bilo izvedeno notranje varovanje v skladu s prvim pododstavkom in so bile izpolnjene zahteve iz tega poglavja, institucije uporabijo pravila iz oddelkov 4 do 6 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub, kadar pridobijo osebno kreditno zavarovanje.
Oddelek 3
Zahteve
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 205
Zahteve za pogodbe o bilančnem pobotu, razen okvirnih pogodb o pobotu iz člena 206
Pogodbe o bilančnem pobotu, razen okvirnih pogodb o pobotu iz člena 206, se štejejo za primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
navedene pogodbe so pravno učinkovite in izvršljive v vseh zadevnih jurisdikcijah, vključno v primerih insolventnosti ali stečaja nasprotne pogodbene stranke;
(b)
institucije lahko v vsakem trenutku določijo tista sredstva in obveznosti, ki so predmet navedenihpogodb;
(c)
institucije stalno spremljajo in kontrolirajo tveganja, povezana s prekinitvijo kreditnega zavarovanja;
(d)
institucije stalno spremljajo in kontrolirajo zadevne izpostavljenosti na neto osnovi.
Člen 206
Zahteve za okvirne pogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga
Okvirnepogodbe o pobotu, ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, se štejejo za primerno obliko zmanjševanja kreditnega tveganja, če je zavarovanje s premoženjem, ki je dano na podlagi navedenih pogodb, v skladu z vsemi zahtevami iz člena 207(2) do (4) in če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
so pravno učinkovite in izvršljive v vseh zadevnih jurisdikcijah, vključno v primerih stečaja ali insolventnosti nasprotne pogodbene stranke;
(b)
dajejo stranki, ki ni v zaostanku s plačilom, pravico, da v primeru neplačila, vključno z nastopom stečaja ali insolventnosti nasprotne stranke, odstopi od pogodbe in izvede pravočasno poravnavo vseh poslov iz pogodbe;
(c)
predvidevajo pobot dobičkov in izgub iz poslov, poravnanih na podlagi pogodbe, tako da ena stranka dolguje drugi en sam neto znesek.
Člen 207
Zahteve za zavarovanje s finančnim premoženjem
1. Zavarovanje s finančnim premoženjem in zlato se štejeta za primerno zavarovanje s premoženjem na podlagi vseh pristopov in metod, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 do 4.
2. Kreditna kakovost dolžnika in vrednost zavarovanja s premoženjem nista v bistveni pozitivni korelaciji. Kadar se vrednost zavarovanja s premoženjem občutno zmanjša, to samo po sebi še ne pomeni znatnega poslabšanja kreditne kakovosti dolžnika. Kadar se kreditna kakovost dolžnika močno poslabša, to samo po sebi še ne pomeni občutnega zmanjšanja vrednosti zavarovanja s premoženjem.
Vrednostni papirji, ki jih izdaja dolžnik ali kateri koli povezan subjekt skupine, ne štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem. Ne glede na to se krite obveznice, ki jih je izdal dolžnik in ki ustrezajo pogojem iz člena 129, štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, kadar so dane kot zavarovanje s premoženjem za repo posel, če izpolnjujejo pogoj iz prvega pododstavka.
3. Institucije izpolnjujejo vse pogodbene in zakonske zahteve v zvezi z izvršljivostjo zavarovanja s premoženjem v pravnem redu, ki velja za njihova razmerja zavarovanja s premoženjem, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da to izvršljivost zagotovijo.
Institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost dogovorov o zavarovanjih s premoženjem v vseh relevantnih jurisdikcijah. Da zagotovijo neprekinjeno izvršljivost, te preglede po potrebi ponavljajo.
4. Institucije izpolnjujejo vse naslednje operativne zahteve:
(a)
pravilno dokumentirajo dogovore o zavarovanju s premoženjem ter imajo jasne in zanesljive postopke za pravočasno unovčenje zavarovanja s premoženjem;
(b)
uporabljajo zanesljive postopke in procese za nadzor tveganj iz naslova uporabe zavarovanj s premoženjem, vključno s tveganji neučinkovitosti ali zmanjšane učinkovitosti kreditnega zavarovanja, tveganji v zvezi z vrednotenjem, tveganji v zvezi s prenehanjem kreditnega zavarovanja, tveganjem koncentracije, ki nastane zaradi uporabe zavarovanja s premoženjem in medsebojnega vpliva med zavarovanjem s premoženjem in celotnim profilom tveganja institucije;
(c)
imajo dokumentirane politike in prakse v zvezi z vrstami in obsegom zavarovanj s premoženjem, ki jih sprejemajo;
(d)
izračunavajo tržno vrednost zavarovanja s premoženjem in ga ustrezno prevrednotijo vsaj enkrat na šest mesecev in kadar koli menijo, da je nastopilo znatno zmanjšanje tržne vrednosti zavarovanja s premoženjem;
(e)
če je zavarovanje s premoženjem pri tretji osebi, morajo sprejeti razumne ukrepe za zagotovitev, da tretja oseba ločuje zavarovanje s premoženjem od lastnih sredstev;
(f)
zagotovijo, da so zadostni viri posvečeni pravilnemu delovanju dogovorov o kritju z nasprotnimi pogodbenimi strankami pri izvedenih finančnih instrumentih OTC inposlih financiranja vrednostnih papirjev, kot se meri s pravočasnostjo in natančnostjo njihovih pozivov k doplačilu kritja ter njihov odzivni čas na poziv k doplačilu kritja;
(g)
imajo vzpostavljene politike upravljanja z zavarovanjem s premoženjem za nadzor, spremljanje in poročanje o:
(i)
tveganjih, ki so jim izpostavljene zaradi dogovorov o kritju;
(ii)
tveganjih koncentracije po posameznih vrstah premoženja, ki je predloženo kot zavarovanje;
(iii)
ponovni uporabi zavarovanja s premoženjem, vključno z morebitnimi likvidnostnimi primanjkljaji, nastalimi zaradi ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem, dobljenega od nasprotnih pogodbenih strank;
(iv)
predaji pravic iz zavarovanja s premoženjem, danega nasprotni pogodbeni stranki.
5. Da se zavarovanje s finančnim premoženjem šteje za primerno v okviru enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, mora biti poleg izpolnjevanja vseh zahtev iz odstavkov 2 do 4 preostala zapadlost zavarovanja vsaj tako dolga kakor preostala zapadlost izpostavljenosti.
Člen 208
Zahteve za zavarovanje z nepremičninami
1. Nepremičnine štejejo za primerno zavarovanje s finančnim premoženjem samo, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 do 5.
2. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede pravne gotovosti:
(a)
hipoteka ali druga pravica do poplačila iz vrednosti nepremičnine je izvršljiva v vseh jurisdikcijah, ki jo zadevajo ob sklenitvikreditne pogodbe, in je pravilno in pravočasno vknjižena;
(b)
izpolnjene so vse pravne zahteve za ustanovitev zaveze;
(c)
dogovor o zavarovanju in zadevni pravni postopki omogočajo instituciji unovčitev vrednosti zavarovanja v razumnem času.
3. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede spremljanja vrednosti nepremičnin in ocenjevanja vrednosti nepremičnin:
(a)
institucije redno spremljajo vrednost nepremičnine, najmanj pa enkrat letno v primeru poslovnih nepremičnin in enkrat na tri leta v primeru stanovanjskih nepremičnin. Institucije v primeru pomembnih sprememb pogojev na trgu vrednost nepremičnine spremljajo pogosteje;
(b)
vrednost nepremičnine se pregleda vsakokrat, ko informacije, ki jih imajo institucije na voljo, kažejo, da bi se lahko vrednost nepremičnine bistveno zmanjšala glede na splošne tržne cene; navedeni pregled izvede cenilec, ki ima potrebne kvalifikacije, znanje in izkušnje za izvajanje cenitve, in je neodvisen od postopka odločanja o kreditih. Za krediti, ki presegajo 3 milijone EUR ali 5 % kapitala institucije, pregleda neodvisen cenilec vrednost takih nepremičnin vsaj vsaka tri leta.
Institucije lahko za spremljanje vrednosti nepremičnine in za ugotavljanje, za katere nepremičnine je treba ponovno oceniti vrednost, uporabljajo statistične metode.
4. Institucije jasno dokumentirajo vrste stanovanjskih in poslovnih nepremičnin, ki jih sprejemajo, ter svoje kreditne politike glede tega.
5. Institucije imajo vzpostavljene postopke, s katerimi spremljajo, da je nepremičnina, ki je prejeta v zavarovanje, primerno škodno zavarovana.
Člen 209
Zahteve za denarne terjatve
1. Denarne terjatve štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjene vse zahteve iz odstavkov 2 in 3.
2. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede pravne gotovosti:
(a)
pravni mehanizem, s katerim se posojilni instituciji zagotavlja zavarovanje s premoženjem, je zanesljiv in učinkovit ter navedeni instituciji zagotavlja nesporno pravico do zavarovanja s premoženjem, vključno s pravico do prihodkov iz prodaje premoženja;
(b)
institucije sprejmejo vse potrebne ukrepe za izpolnjevanje lokalnih zahtev glede izvršljivosti pravic iz zavarovanja. Posojilne institucije imajo na zavarovanju s premoženjem pravico z najboljšim vrstnim redom, vendar je ta vrstni red še vedno lahko podrejen terjatvam prednostnih upnikov, določenih z zakonodajnimi predpisi;
(c)
institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost dogovorov o zavarovanjih s premoženjem v vseh relevantnih jurisdikcijah;
(d)
institucije pravilno dokumentirajo svoje dogovore o zavarovanju s premoženjem ter imajo jasne in zanesljive postopke za pravočasno unovčenje zavarovanja s premoženjem;
(e)
institucije imajo postopke, ki zagotavljajo spoštovanje vseh pravnih pogojev v zvezi z ugotavljanjem neplačila kreditojemalca in pravočasnim unovčenjem zavarovanja s premoženjem;
(f)
v primeru finančnih težav ali neplačila kreditojemalca so institucije zakonsko pooblaščene prodati ali odstopiti denarne terjatve tretjim osebam brez soglasja dolžnikov iz denarnih terjatev.
3. Izpolnjene morajo biti naslednje zahteve glede upravljanja tveganj:
(a)
institucija ima zanesljiv proces za ugotavljanje kreditnega tveganja, povezanega z denarnimi terjatvami. Tak proces vsebuje analize kreditojemalčevega poslovanja in gospodarske dejavnosti ter vrst strank, s katerimi navedeni kreditojemalec posluje. Kadar se institucija opira na ocene svojih kreditojemalcev glede kreditnega tveganja strank, institucija pregleda kreditno prakso kreditojemalcev, da preveri njihovo zanesljivost in verodostojnost;
(b)
razlika med zneskom izpostavljenosti in vrednostjo denarnih terjatev odraža vse ustrezne dejavnike, vključno s stroški unovčenja, koncentracijo znotraj skupine denarnih terjatev, ki jih je v zavarovanje dal posamezen kreditojemalec, in potencialno tveganje koncentracije znotraj celotne izpostavljenosti institucije, ki ni zajeto s splošno metodologijo institucije. Institucije ohranjajo neprekinjen proces spremljanja, ki ustreza denarnim terjatvam. Poleg tega redno pregledujejo skladnost s posojilnimi zavezami, okoljskimi omejitvami in drugimi predpisi;
(c)
denarne terjatve, ki jih da v zavarovanje kreditojemalec, so razpršene in niso v prekomerni korelaciji z navedenim kreditojemalcem. Če obstaja bistvena pozitivna korelacija, institucije upoštevajo spremljajoča tveganja pri določanju presežka za skupino zavarovanj s premoženjem v celoti;
(d)
institucije kot primerno kreditno zavarovanje ne uporabljajo denarnih terjatev subjektov, povezanih s kreditoojemalcem, vključno z njegovimi podrejenimi družbami in zaposlenimi;
(e)
institucija ima dokumentiran proces za izterjavo plačil po denarnih terjatvah v primerih plačilnih težav. Institucije imajo potrebne mehanizme za unovčenje, tudi če se običajno za unovčenje zanašajo na svoje kreditojemalce.
Člen 210
Zahteve za zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem
Stvarno premoženje razen nepremičnin se na podlagi pristopa IRB šteje za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
dogovor o zavarovanju s premoženjem, po katerem je instituciji dano zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem, je pravno učinkovit in izvršljiv v vseh zadevnih jurisdikcijah in navedeni instituciji omogoča unovčenje vrednosti zavarovanja s premoženjem v razumnem času;
(b)
z izključno izjemo dovoljenih pravic z najboljšim vrstnim redom iz člena 209(2)(b) se samo pravice prvega reda na predmetih zavarovanja štejejo kot primerno zavarovanje s premoženjem, institucija pa ima prednost do prihodkov iz unovčitve zavarovanja s premoženjem pred vsemu drugimi kreditodajalci;
(c)
institucije vrednost zavarovanja s premoženjem spremljajo redno, najmanj pa enkrat na leto. Institucije v primeru pomembnih sprememb pogojev na trgu vrednost zavarovanja s premoženjem spremljajo pogosteje;
(d)
posojilna pogodba vključuje natančen opis zavarovanja in natančno specifikacijo načina in pogostosti prevrednotenja;
(e)
institucije v notranjih kreditnih politikah in postopkih, ki so na razpolago za preverjanje, jasno dokumentirajo vrste zavarovanja z drugim stvarnim premoženjem, ki jih sprejemajo, ter politike in prakse, ki jih imajo glede ustreznega obsega vsake vrste zavarovanja s premoženjem glede na znesek izpostavljenosti;
(f)
kreditne politike institucije v zvezi s strukturo poslov obravnavajo naslednje:
(i)
zahteve za primernost zavarovanja s premoženjem glede na znesek izpostavljenosti,
(ii)
zmožnost hitrega unovčenja zavarovanja,
(iii)
zmožnost objektivnega določanja cene ali tržne vrednosti,
(iv)
pogostost, s katero je mogoče hitro pridobiti oceno vrednosti, vključno s strokovno oceno ali vrednotenjem,
(v)
nestanovitnost ali približek nestanovitnosti vrednosti zavarovanja s premoženjem;
(g)
institucije pri vrednotenju in prevrednotenju v celoti upoštevajo vsa morebitna poslabšanja ali zastarelost zavarovanja s premoženjem ter pri tem namenjajo posebno pozornost učinkom minevanja časa na zavarovanja, ki so občutljiva na modo ali datum;
(h)
institucije imajo pravico do fizičnega pregleda stvarnega premoženja, danega v zavarovanje. Imajo tudi politike in postopke, ki obravnavajo njihovo uresničevanje pravice do fizičnega pregleda;
(i)
stvarno premoženje, ki je prejeto v zavarovanje, je primerno škodno zavarovano, institucije pa imajo postopke za spremljanje navedenega.
Člen 211
Zahteve za obravnavanje izpostavljenosti iz naslova zakupa kot zavarovane s premoženjem
Institucije obravnavajo izpostavljenosti iz naslova poslov zakupa kot zavarovane s premoženjem glede na vrsto stvarnega premoženja, danega v zakup, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
izpolnjeni so pogoji iz člena 208 ali 210, kot je ustrezno, da se stvarno premoženje, ki je dano v zakup, šteje za primerno zavarovanje s premoženjem;
(b)
zakupodajalec ima vzpostavljeno zanesljivo upravljanje tveganj glede uporabe, za katero je bilo premoženje dano v zakup, njegove lokacije, njegove starosti in načrtovanega trajanja uporabe, vključno s primernim spremljanjem vrednosti zavarovanja;
(c)
zakupodajalec je pravni lastnik premoženja in ima možnost pravočasnega uresničevanja pravic, ki jih ima kot lastnik;
(d)
kadar to ni bilo ugotovljeno že pri izračunu višine LGD, razlika med neamortiziranim zneskom in tržno vrednostjo zavarovanja ni tako velika, da bi precenila zmanjševanje kreditnega tveganja, ki je pripisano premoženju, danemu v zakup.
Člen 212
Zahteve za drugo stvarno kreditno zavarovanje
1. Bančne vloge ali denarju podobni instrumenti, ki so pri tretji instituciji, se obravnavajo po določbah člena 232(1), če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
terjatev kreditojemalca do tretje institucije je izrecno zastavljena ali prenesena na posojilno institucijo in ta zastava ali prenos je v vseh zadevnih jurisdikcijah pravno učinkovit/a in izvršljiv/a ter brezpogojen/-na in nepreklicen/-na;
(b)
tretja institucija je uradno obveščena o zastavi ali prenosu;
(c)
zaradi uradnega obvestila lahko tretja institucija izvede plačila samo posojilni instituciji ali drugim strankam le s predhodnim privoljenjem institucije.
2. Police življenjskega zavarovanja, zastavljene posojilni instituciji, se štejejo za primerno zavarovanje s premoženjem, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
polica življenjskega zavarovanja je izrecno zastavljena posojilni instituciji ali je prenesena nanjo;
(b)
družba, ki daje življenjsko zavarovanje, je uradno obveščena o zastavi ali prenosu in zaradi tega uradnega obvestila ne more plačati na podlagi pogodbe izplačljivih zneskov brez predhodnega privoljenja posojilne institucije;
(c)
posojilna institucija ima pravico do odpovedi police in prejetja odkupne vrednosti v primeru kreditojemalčevega neplačila;
(d)
posojilna institucija se obvesti o vsakem neplačilu po polici s strani imetnika police;
(e)
kreditno zavarovanje se zagotavlja do dospelosti posojila. Kadar to ni mogoče, ker se zavarovalno razmerje konča pred iztekom posojilnega razmerja, institucija zagotovi, da znesek iz zavarovalne pogodbe instituciji služi kot zavarovanje do iztekakreditne pogodbe;
(f)
zastava ali prenos mora biti pravno učinkovit/a in izvršljiv/a v vseh jurisdikcijah, ki ga/jo zadevajo ob sklenitvi kreditne pogodbe;
(g)
odkupno vrednost določi družba, ki daje življenjsko zavarovanje, in je ni mogoče zmanjšati;
(h)
družba, ki daje življenjsko zavarovanje, odkupno vrednost na zahtevo pravočasno plača;
(i)
odkupna vrednost se ne zahteva brez predhodnega soglasja institucije;
(j)
za družbo, ki daje življenjsko zavarovanje, velja Direktiva 2009/138/ES ali pa je pod nadzorom pristojnega organa tretje države, katere nadzorniška in regulativna ureditev je vsaj enakovredna tisti, ki se uporablja v Uniji.
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje in kreditni zapisi
Člen 213
Zahteve, ki se nanašajo tako na jamstva kot na kreditne izvedene finančne instrumente
1. Ob upoštevanju člena 214(1) se kreditno zavarovanje na podlagi jamstva ali kreditnega izvedenega finančnega instrumenta šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi navedeni pogoji:
(a)
kreditno zavarovanje je neposredno;
(b)
obseg kreditnega zavarovanja je jasno opredeljen in nesporen;
(c)
pogodba o kreditnem zavarovanju ne vsebuje nikakršne klavzule, katere izpolnitev je izven neposrednega nadzora kreditodajalca, ki bi:
(i)
izdajatelju zavarovanja dovoljevala, da enostransko prekliče zavarovanje;
(ii)
povečala dejanske stroške zavarovanja zaradi poslabšanja kreditne kakovosti zavarovane izpostavljenosti,
(iii)
lahko preprečila obveznost dajalca zavarovanja, da pravočasno plača v primeru, da prvotni dolžnik ne poravna zapadlih plačil, ali v primeru izteka pogodbe o zakupu za namene priznavanja preostale vrednosti zakupljenega premoženja, zavarovane z jamstvom, v skladu s členoma 134(7) in 166(4);
(iv)
lahko dajalcu kreditnega zavarovanja dovoljevala, da skrajša zapadlost kreditnega zavarovanja;
(d)
pogodba o kreditnem zavarovanju je pravno učinkovita in izvršljiva v vseh jurisdikcijah, ki so relevantne ob sklenitvi kreditne pogodbe.
2. Institucija pristojnim organom dokaže, da ima vzpostavljene sisteme za upravljanje z morebitno koncentracijo tveganja, ki izhaja iz njene uporabe jamstev in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov. Institucija mora biti sposobna pristojnim organom zadovoljivo dokazati, kako je njena strategija uporabe kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in jamstev povezana z njenim upravljanjem celotnega profila tveganj.
3. Institucija izpolnjuje vse pogodbene in zakonske zahteve v zvezi z izvršljivostjo osebnega kreditnega zavarovanja v pravnem redu, ki velja za njen delež v osebnem kreditnem zavarovanju, in sprejme vse potrebne ukrepe, da to izvršljivost zagotovi.
Institucije so izvedle dovolj natančne pravne preglede, ki potrjujejo izvršljivost osebnega kreditnega zavarovanja v vseh zadevnih jurisdikcijah. Da zagotovijo neprekinjeno izvršljivost, te preglede po potrebi ponavljajo.
Člen 214
Posredna jamstva držav in drugih subjektov javnega sektorja
1. Institucije lahko izpostavljenosti iz odstavka 2 obravnavajo kot zavarovane z jamstvom, ki ga dajejo subjekti iz navedenega odstavka, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
posredno jamstvo krije vse sestavine kreditnega tveganja terjatve;
(b)
tako prvotno jamstvo kot tudi posredno jamstvo izpolnjujeta zahteve za jamstva, določene v členih 213 in 215(1), razen da se za posredno jamstvo ne zahteva neposrednost;
(c)
kritje je zanesljivo in v pretekli evidenci ni ničesar, kar bi nakazovalo, da je kritje posrednega jamstva manj kot dejansko enakovredno kritju neposrednega jamstva zadevnega subjekta.
2. Obravnava iz odstavka 1 se uporablja za izpostavljenosti, zavarovane z jamstvom, ki je nasprotno zajamčeno s strani katerega koli izmed naslednjih subjektov:
(a)
enote centralne ravni držav ali centralne banke;
(b)
enote regionalne ali lokalne ravni držav;
(c)
subjekta javnega sektorja, terjatve do katerega se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot terjatve do enote centralne ravni države;
(d)
multilateralne razvojne banke ali mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 117(2) oziroma členom 118 ali na podlagi navedenih členov uporablja utež tveganja 0 %;
(e)
subjekta javnega sektorja, terjatve do katerega se obravnavajo v skladu s členom 116(1) in (2).
3. Institucije uporabljajo obravnavo iz odstavka 1 tudi za izpostavljenost, za katero posredno ne jamči noben subjekt iz odstavka 2, če za to posredno jamstvo neposredno jamči eden od navedenih subjektov in so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1.
Člen 215
Dodatne zahteve za jamstva
1. Jamstva se štejejo za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 213 ter vsi naslednji pogoji:
(a)
ob nastopu kršitve ali neplačila nasprotne stranke ima posojilna institucija pravico, da od dajalca jamstva pravočasno zahteva vse zapadle denarne zneske iz naslova terjatve, v zvezi s katero je zagotovljeno zavarovanje, plačilo s strani dajalca jamstva pa ni pogojeno s tem, da mora posojilna institucija najprej terjati dolžnika.
V primeru osebnih kreditnih zavarovanj, ki pokrivajo stanovanjske hipotekarne kredite, je treba zahteve iz 213(1)(c)(iii) in prvega pododstavka te točke izpolniti šele v obdobju 24 mesecev;
(b)
jamstvo je izrecno dokumentirana obveznost, ki jo prevzame dajalec jamstva;
(c)
izpolnjen je kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(i)
jamstvo krije vse vrste plačil, za katere se pričakuje, da jih v zvezi s terjatvijo opravi dolžnik;
(ii)
če so določene vrste plačil izključene iz jamstva, je posojilna institucija prilagodila vrednost jamstva tako, da so upoštevane omejitve kritja.
2. V primeru jamstev, zagotovljenih v okviru vzajemnih jamstvenih shem, ali jamstev, ki jih zagotovijo ali za njih posredno jamčijo subjekti iz člena 214(2), se šteje, da so zahteve iz točke (a) odstavka 1 tega člena izpolnjene, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
posojilna institucija ima pravico, da od dajalca jamstva pravočasno pridobi začasno plačilo, ki izpolnjuje oba naslednja pogoja:
(i)
predstavlja grobo oceno zneska izgube, vključno z izgubami zaradi neplačila obresti in drugih vrst plačil, ki jih je kreditojemalec obvezan poravnati, ki jo bo verjetno utrpela posojilna institucija;
(ii)
je sorazmerno z jamstvenim kritjem;
(b)
posojilna institucija lahko pristojnim organom zadovoljivo dokaže, da učinki jamstva, ki krijejo tudi izgube zaradi neplačila obresti in drugih vrst plačil, ki jih je kreditojemalec obvezan poravnati, upravičujejo takšno obravnavo.
Člen 216
Dodatne zahteve za kreditne izvedene finančne instrumente
1. Kreditni izvedeni finančni instrumenti se štejejo za primerno osebno kreditno zavarovanje, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 213 ter vsi naslednji pogoji:
(a)
kreditni dogodki, določeni v pogodbi o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu, vključujejo:
(i)
neplačilo zapadlih zneskov v skladu s pogoji osnovne obveznosti, veljavnimi v času neplačila, z obdobjem odloga plačila, ki je enako ali krajše od obdobja odloga plačila po osnovni obveznosti;
(ii)
stečaj, insolventnost ali nesposobnost dolžnika, da plača svoje dolgove, njegovo splošno nesposobnost plačevati dolgove ob zapadlosti ali njegovo pisno priznanje tega dejstva in podobni dogodki;
(iii)
prestrukturiranje osnovne obveznosti z odpisom ali odlogom plačila glavnice, obresti ali nadomestil, katerega posledica je dogodek kreditne izgube;
(b)
kadar kreditni izvedeni finančni instrumenti dopuščajo denarno poravnavo:
(i)
imajo institucije vzpostavljen zanesljiv postopek vrednotenja za zanesljivo ocenjevanje izgube;
(ii)
je določen jasno opredeljen rok za pridobivanje vrednotenj osnovne obveznosti po kreditnem dogodku;
(c)
kadar se za poravnavo zahteva pravica in sposobnost kupca zavarovanja, da osnovno obveznost prenese na izdajatelja kreditnega zavarovanja, pogoji osnovne obveznosti določajo, da se nobeno zahtevano soglasje k takemu prenosu ne zavrne neutemeljeno;
(d)
istovetnost strank, pristojnih za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, je jasno opredeljena;
(e)
odgovornost za določitev kreditnega dogodka ni izključno na strani dajalca zavarovanja;
(f)
kupec zavarovanja ima pravico ali sposobnost, da dajalca zavarovanja obvesti o nastanku kreditnega dogodka.
Kadar kreditni dogodki ne zajemajo prestrukturiranja osnovne obveznosti, kakor je opisano v točki (a)(iii), je lahko kreditno zavarovanje kljub temu primerno, če se zniža vrednost, kot je to določeno v členu 233(2).
2. Neusklajenost med osnovno obveznostjo in referenčno obveznostjo po kreditnem izvedenem finančnem instrumentu ali med osnovno obveznostjo in obveznostjo, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, je dovoljena samo, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
referenčna obveznost ali obveznost, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, odvisno od primera, je uvrščena pari passu z osnovno obveznostjo ali je njej podrejena;
(b)
osnovna obveznost in referenčna obveznost ali obveznost, ki se uporablja za ugotavljanje, ali je nastal kreditni dogodek, odvisno od primera, imata istega dolžnika, določeni pa sta tudi pravno izvršljivi klavzula o navzkrižni ugotovitvi neplačila ali klavzula o navzkrižni takojšnji zapadlosti.
Člen 217
Zahteve, ki morajo biti izpolnjene za obravnavo iz člena 153(3)
1. Da se za kreditno zavarovanje na podlagi jamstva ali kreditnega izvedenega finančnega instrumenta lahko uporablja obravnava iz člena 153(3), morajo biti izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
osnovna obveznost zadeva eno izmed naslednjih izpostavljenosti:
(i)
izpostavljenost do podjetij iz člena 147, brez zavarovalnic in pozavarovalnic,
(ii)
izpostavljenost do regionalne ali lokalne ravni države ali subjekta javnega sektorja, ki ni obravnavan kot izpostavljenost do centralne ravni države ali centralne banke v skladu s členom 147,
(iii)
izpostavljenost do MSP, razvrščena kot izpostavljenost na drobno v skladu s členom 147(5);
(b)
osnovni dolžniki niso člani iste skupine kot dajalec zavarovanja;
(c)
izpostavljenost se varuje z enim od naslednjih instrumentov:
(i)
kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti za eno samo izpostavljenost ali jamstvi za eno samo izpostavljenost;
(ii)
produkti iz košarice na podlagi prvega neplačila;
(iii)
produkti iz košarice na podlagi n-tega neplačila;
(d)
kreditno zavarovanje je v skladu z ustreznimi zahtevami iz členov 213, 215 in 216;
(e)
utež tveganja, ki ustreza izpostavljenosti pred uporabo obravnave iz člena 153(3), nikakor ni že vključena v kreditno zavarovanje;
(f)
institucija ima pravico in pričakuje, da od dajalca kreditnega zavarovanja prejme plačilo, ne da bi uporabila pravna sredstva za terjanje plačila od nasprotne pogodbene stranke. Institucija sprejme vse možne ukrepe, da se prepriča, da je dajalec zavarovanja pripravljen takoj plačati, če pride do kreditnega dogodka;
(g)
kupljeno kreditno zavarovanje pokriva vse kreditne izgube, ki nastanejo na varovanem delu izpostavljenosti zaradi kreditnih dogodkov, opisanih v pogodbi;
(h)
kadar struktura izplačil kreditnega zavarovanja omogoča stvarno poravnavo, mora obstajati pravna gotovost v zvezi z izročljivostjo kredita, obveznice ali pogojne obveznosti;
(i)
kadar institucija namerava izročiti obveznost, ki ni osnovna izpostavljenost, zagotovi, da je izročljiva obveznost dovolj likvidna, da jo je institucija zmožna kupiti za izročitev v skladu s pogodbo;
(j)
pogoje ureditve kreditnega zavarovanja zakonsko potrdita v pisni obliki tako dajalec kreditnega zavarovanja kot institucija;
(k)
institucije imajo vzpostavljen postopek za odkrivanje čezmerne korelacije med kreditno sposobnostjo dajalca zavarovanja in dolžnika osnovne izpostavljenosti zaradi odvisnosti njihove učinkovitosti od skupnih dejavnikov, ki presegajo okvir dejavnika sistemskega tveganja;
(l)
v primeru zavarovanja pred tveganjem zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev prodajalec odkupljenih denarnih terjatev ni član iste skupine kot dajalec zavarovanja.
2. Za namen točke (c)(ii) odstavka 1 institucije uporabijo obravnavo iz člena 153(3) za sredstvo znotraj košarice z najmanjšo vrednostjo tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
3. Za namen točke (c)(iii) odstavka 1 je pridobljeno zavarovanje primerno za upoštevanje znotraj tega okvira samo, če je bilo pridobljeno tudi primerno zavarovanje na podlagi neplačila (n-1) ali če so sredstva (n-1) znotraj košarice že v neplačilu. V takih primerih institucije uporabijo obravnavo iz člena 153(3) za sredstvo znotraj košarice z najmanjšo vrednostjo tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
Oddelek 4
Izračunavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja
Pododdelek 1
Stvarno kreditno zavarovanje
Člen 218
Kreditni zapisi
Za namene izračuna učinkov stvarnega kreditnega zavarovanja v skladu s tem pododdelkom se lahko naložbe v kreditne zapise, ki jih izda posojilna institucija, obravnavajo kot zavarovanje z denarnimi sredstvi, če zamenjava neplačil, vgrajena v kreditni zapis, šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje. Institucije lahko pri ugotavljanju, ali zamenjava neplačil, vgrajena v kreditni zapis, šteje za primerno osebno kreditno zavarovanje, obravnavajo pogoj iz člena 194(6)(c) kot izpolnjen.
Člen 219
Bilančni pobot
Posojila in vloge pri posojilni instituciji, za katere velja bilančni pobot, ta institucija za namene izračunavanja učinkov stvarnega kreditnega zavarovanja za navedena posojila in vloge posojilne institucije, za katere velja pogodba o bilančnem pobotu in ki so denominirani v isti valuti, obravnava kot zavarovanje z denarnimi sredstvi.
Člen 220
Uporaba pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost za okvirne pogodbe o pobotu
1. Institucije pri izračunu "polno prilagojene vrednosti izpostavljenosti" (E*) za izpostavljenosti na podlagi primerne okvirne pogodbe o pobotu, ki obsega repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, izračunajo prilagoditve za nestanovitnost, ki jih morajo uporabiti, bodisi z uporabo pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali z uporabo pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost (pristop lastnih ocen), kakor je določeno v členih 223do 226 za razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem.
Za uporabo pristopa lastnih ocen veljajo enaki pogoji in zahteve kot za razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem.
2. Za izračun E* institucije:
(a)
izračunajo neto pozicijo v vsaki skupini vrednostnih papirjev ali v vsaki vrsti blaga tako, da odštejejo znesek iz točke (ii) od zneska iz točke (i):
(i)
skupna vrednost skupine posojenih, prodanih ali zagotovljenih vrednostnih papirjev ali blaga iste vrste na podlagi okvirne pogodbe o pobotu;
(ii)
skupna vrednost skupine izposojenih, kupljenih ali prejetih vrednostnih papirjev ali blaga iste vrste na podlagi okvirnepogodbe o pobotu;
(b)
izračunajo neto pozicijo v vsaki valuti, ki ni valuta poravnave okvirnepogodbe o pobotu, tako, da odštejejo znesek iz točke (ii) od zneska iz točke (i):
(i)
vsota skupne vrednosti v navedeni valuti denominiranih vrednostnih papirjev, posojenih, prodanih ali zagotovljenih na podlagi okvirnepogodbe o pobotu, in zneska denarnih sredstev v navedeni valuti, posojenih ali prenesenih na podlagi navedenepogodbe;
(ii)
vsota skupne vrednosti v navedeni valuti denominiranih vrednostnih papirjev, izposojenih, kupljenih ali prejetih na podlagi okvirnepogodbe o pobotu, in zneska denarnih sredstev v navedeni valuti, izposojenih ali prenesenih na podlagi navedenepogodbe;
(c)
uporabijo prilagoditev za nestanovitnost, ki je ustrezna za določeno skupino vrednostnih papirjev ali denarno pozicijo, za absolutno vrednost pozitivne ali negativne neto pozicije v vrednostnih papirjih iz navedene skupine;
(d)
uporabijo prilagoditev za nestanovitnost zaradi valutnega tveganja (fx) za neto pozitivno ali negativno pozicijo v vsaki valuti, razen v valuti poravnave okvirne pogodbe o pobotu.
3. Institucije izračunajo E* v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
Ei
=
vrednost vsake posamezne izpostavljenosti i iz pogodbe, ki bi veljala v odsotnosti kreditnega zavarovanja, kadar institucije izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti na podlagi standardiziranega pristopa ali kadar izračunavajo zneske pričakovanih izgub na podlagi pristopa IRB;
Ci
=
vrednost vrednostnih papirjev v posamezni skupini ali blaga iste vrste, izposojenih, kupljenih ali prejetih, ali denarna sredstva, izposojena ali prejeta na podlagi posamezne izpostavljenosti i;
=
neto pozicija (pozitivna ali negativna) v dani skupini vrednostnih papirjev j;
=
neto pozicija (pozitivna ali negativna) v dani valuti k, razen v valuti poravnave pogodbe, izračunana v skladu s točko (b) odstavka 2;
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki je ustrezna za določeno skupino vrednostnih papirjev j;
=
prilagoditev za nestanovitnost zaradi valutnega tveganja za valuto k.
4. Za izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, ki jih zajemajo okvirne pogodbe o pobotu, institucije uporabijo E*, izračunano v skladu z odstavkom 3, kot vrednost izpostavljenosti za izpostavljenost do nasprotne stranke, ki izhaja iz poslov, ki so predmet okvirne pogodbe o pobotu za namene člena 113 v okviru standardiziranega pristopa oziroma poglavja 3 v okviru pristopa IRB.
5. Za namene odstavkov 2 in 3 pomeni "skupina vrednostnih papirjev" vrednostne papirje, ki jih izda isti subjekt, ki imajo isti datum izdaje, isto zapadlost in za katere veljajo isti pogoji in zahteve ter ista obdobja unovčenja zavarovanja, kakor je določeno v členih 224 in 225, kot je primerno.
Člen 221
Uporaba pristopa notranjih modelov za okvirne pogodbe o pobotu
1. Na podlagi dovoljenja pristojnih organov lahko institucije namesto uporabe pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristopa lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost pri izračunu polno prilagojene vrednosti izpostavljenosti (E*), ki izhaja iz uporabe primerne okvirne pogodbe o pobotu, ki zajema repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, razen poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti, uporabijo pristop notranjih modelov, ki upošteva tako učinke korelacije med pozicijami vrednostnih papirjev, za katere velja okvirna pogodba o pobotu, kakor tudi likvidnost zadevnih instrumentov.
2. Na podlagi dovoljenja pristojnih organov lahko institucije uporabljajo tudi svoje notranje modele za posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, če so t posli zajeti v dvostranski okvirni pogodbi o pobotu, ki izpolnjuje zahteve oddelka 7 poglavja 6.
3. Institucija se lahko odloči za uporabo pristopa notranjih modelov ne glede na to, ali je za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti izbrala standardiziran pristop ali pristop IRB. Vendar če želi institucija uporabiti pristop notranjih modelov, ga uporabi za vse nasprotne pogodbene stranke in vrednostne papirje, razen za nebistvene portfelje, za katere lahko uporabi pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristop lastnih ocen, kakor je določeno v členu 220.
Institucije, ki so dobile dovoljenje za uporabo internega modela upravljanja s tveganji v skladu z naslovom IV poglavja 5, lahko uporabijo pristop notranjih modelov. Če institucija takega dovoljenja ni dobila, lahko vseeno pristojne organe zaprosi za dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov za namene tega člena.
4. Pristojni organi instituciji dovolijo uporabo pristopa notranjih modelov samo, če se jim ustrezno dokaže, da je sistem institucije za upravljanje tveganj, ki izhajajo iz poslov, zajetih z okvirno pogodbo o pobotu, konceptualno ustrezen in da se izvaja celovito, ter če so izpolnjeni naslednji kvalitativni standardi:
(a)
interni model merjenja tveganj, ki se uporablja za izračunavanje možne nestanovitnosti cen za posle, je tesno vključen v dnevni postopek upravljanja tveganj institucije in je podlaga za poročanje višjemu vodstvu institucije o izpostavljenostih tveganjem;
(b)
institucija ima enoto za nadzor tveganj, ki izpolnjuje vsa naslednja merila:
(i)
je neodvisna od poslovnih trgovalnih enot in poroča neposredno višjemu vodstvu;
(ii)
je odgovorna za oblikovanje in izvajanje sistema upravljanja tveganj institucije;
(iii)
izdeluje in analizira dnevna poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj in o ustreznih ukrepih, ki jih je treba sprejeti v zvezi z določanjem pozicijskih limitov;
(c)
dnevna poročila enote za nadzor tveganj se pregledajo na ravni vodstva, ki ima dovolj pooblastil za ukrepanje v smislu zmanjšanja ustvarjenih pozicij in celotne izpostavljenosti tveganjem;
(d)
institucija ima v enoti za nadzor tveganj dovolj osebja, usposobljenega za uporabo razvitejših modelov;
(e)
institucija ima vzpostavljene ustrezne postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti uporabe modelov z dokumentiranimi notranjimi politikami in kontrolami, kar zadeva celotno delovanje sistema za merjenje tveganj;
(f)
modeli institucije imajo dokazano zgodovino zadostne stopnje natančnosti pri merjenju tveganj, izkazane s testiranjem rezultatov merjenja za nazaj z uporabo podatkov vsaj za eno leto;
(g)
institucija pogosto izvaja strog program izvajanja stresnih testov in rezultate teh testov pregledajo višji vodstveni delavci in jih upoštevajo pri politikah in limitih, ki jih določa;
(h)
kot del rednega procesa notranjega evidiranja institucija opravlja neodvisen pregled svojega sistema merjenja tveganj. Ta pregled zajema dejavnosti enot, ki se ukvarjajo s trgovanjem, in neodvisne enote za nadzor tveganj;
(i)
institucija najmanj enkrat letno opravi pregled svojega sistema upravljanja tveganj;
(j)
notranji model izpolnjuje zahteve iz člena 292(8) in (9) ter člena 294.
5. Notranji model merjenja tveganj institucije zajema zadostno število dejavnikov tveganj, da zajame vsa bistvena cenovna tveganja.
Institucija lahko uporabi empirične korelacije znotraj kategorij tveganj in med njimi, kadar je njen sistem za merjenje korelacij zanesljiv in se izvaja celovito.
6. Institucije, ki uporabljajo pristop notranjih modelov, izračunajo E* v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
Ei
=
vrednost izpostavljenosti za vsako ločeno izpostavljenost i v skladu s pogodbo, ki bi se uporabljala v odsotnosti kreditnega zavarovanja, kadar institucije izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali kadar izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB;
Ci
=
vrednost vrednostnih papirjev, izposojenih, kupljenih ali prejetih, ali denarnih sredstev, izposojenih ali prejetih v zvezi z vsako tako izpostavljenostjo i.
Pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo notranjih modelov uporabljajo institucije rezultat modela za predhodni delovni dan.
7. Izračun potencialne spremembe vrednosti iz odstavka 6 izpolnjuje vse naslednje standarde:
(a)
opravi se vsaj enkrat dnevno;
(b)
temelji na 99. percentilu, enostranskem intervalu zaupanja;
(c)
temelji na 5-dnevnem obdobju unovčenja, razen v primeru poslov, ki niso repo posli z vrednostnimi papirji ali posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev, za katere se uporablja 10-dnevno obdobje unovčenja;
(d)
temelji na efektivno najmanj enoletnem obdobju opazovanja preteklih dogodkov, razen če je krajše obdobje opazovanja upravičeno zaradi znatnega povečanja nestanovitnosti cen;
(e)
podatkovni niz, ki se uporablja za izračun, se posodablja vsake tri mesece.
Če ima institucija repo posel, posel posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posel kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, podoben posel ali niz pobotov, ki izpolnjuje merila iz člena 285(2),(3) in (4), se minimalno obdobje posedovanja uskladi z obdobjem kritja za tveganje, ki bi se uporabljalo v skladu s temi odstavki v kombinaciji s členom 285(5).
8. Za izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, ki jih zajemajo okvirne pogodbe o pobotu, institucije uporabijo E*, izračunano v skladu z odstavkom 6, kot vrednost izpostavljenosti za izpostavljenost do nasprotne stranke, ki izhaja iz poslov, ki so predmetokvirne pogodbe o pobotu za namene člena 113 v okviru standardiziranega pristopa oziroma poglavja 3 v okviru pristopa IRB.
9. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev:
(a)
kaj sestavlja nebistveni portfelj za namen odstavka 3;
(b)
meril za določanje, ali je notranji model zanesljiv in se izvaja v celoti za namene odstavkov 4 in 5 ter okvirne pogodbe o pobotu.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 31. decembra 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 222
Enostavna metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Institucije lahko uporabljajo enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem samo, kadar izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom. Institucija ne uporablja hkrati enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem in razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, razen za namene členov 148(1) in 150(1). Institucije ne uporabljajo te izjeme selektivno, da bi dosegle zmanjšanje kapitalskih zahtev ali za namene regulativne arbitraže.
2. Institucije v skladu z enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem primernemu zavarovanju s finančnim premoženjem dodelijo vrednost, ki je enaka njegovi tržni vrednosti, kakor je določeno v skladu s točko (d) člena 207(4).
3. Institucije določijo deležem vrednosti izpostavljenosti, ki so zavarovani s tržno vrednostjo primernega zavarovanja s premoženjem, utež tveganja, ki bi jo določile v skladu s poglavjem 2, če bi imela posojilna institucija neposredno izpostavljenost do instrumenta zavarovanja s premoženjem. Za ta namen je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke, navedene v Prilogi I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1) enaka 100 %.
Utež tveganja deleža, zavarovanega s premoženjem, je najmanj 20 %, razen v primerih iz odstavkov 4 do 6. Institucije uporabljajo za preostanek vrednosti izpostavljenosti utež tveganja, ki bi bila v skladu s poglavjem 2 uporabljena za nezavarovano izpostavljenost do nasprotne stranke.
4. Institucije dodelijo utež tveganja 0 % za delež izpostavljenosti, zavarovan s premoženjem, iz repo poslov in poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev, ki izpolnjujejo merila iz člena 227. Če nasprotna stranka v poslu ni prvovrstni tržni udeleženec, institucije uporabijo utež tveganja 10 %.
5. Institucije določijo utež tveganja 0 % v obsegu zavarovanja s premoženjem za vrednosti izpostavljenosti, določene v skladu s poglavjem 6, za izvedene finančne instrumente, ki so našteti v Prilogi II in se dnevno vrednotijo po tekočih tržnih cenah ter so zavarovani z denarnimi sredstvi ali denarju podobnimi instrumenti, kjer ni valutne neusklajenosti.
Institucije določijo utež tveganja 10 % v obsegu zavarovanja s premoženjem za vrednosti izpostavljenosti poslov, zavarovanih z dolžniškimi vrednostnimi papirji, ki so jih izdale enote centralne ravni držav ali centralne banke in ki se jim dodeli utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2.
6. Za posle, ki niso navedeni v odstavkih 4 in 5, lahko institucije določijo utež tveganja 0 %, če sta izpostavljenost in zavarovanje s premoženjem denominirana v isti valuti in je izpolnjen kateri koli izmed naslednjih pogojev:
(a)
zavarovanje s premoženjem je bodisi bančna vloga ali denarju podoben instrument;
(b)
zavarovanje s premoženjem je v obliki dolžniških vrednostnih papirjev, ki so jih izdale enote centralne ravni države ali centralne banke in so v skladu s členom 114 upravičeni do uteži tveganja 0 %, pri čemer je tržna vrednost zavarovanja diskontirana za 20 %.
7. Za namene odstavkov 5 in 6 se šteje, da dolžniški vrednostni papirji, ki so jih izdale enote centralnih ravni držav ali centralne banke, zajemajo:
(a)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale enote regionalne ali lokalne ravni države, izpostavljenost do katerih se na podlagi člena 115 obravnava kot izpostavljenost do enot centralne ravni države, v jurisdikciji v kateri so ustanovljene;
(b)
dolžniške vrednostne papirje, izdane s strani multilateralnih razvojnih bank, za katere se v skladu s členom 117(2) uporablja utež tveganja 0 %;
(c)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdale mednarodne organizacije, za katere se v skladu s členom 118 uporablja utež tveganja 0 %;
(d)
dolžniške vrednostne papirje, ki so jih izdali subjekti javnega sektorja in se v skladu s členom 116(4) obravnavajo kot izpostavljenosti do centralne ravni države.
Člen 223
Razvita metoda za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Pri vrednotenju zavarovanja s finančnim premoženjem za namene razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem institucije za tržno vrednost zavarovanja s premoženjem, zaradi upoštevanja nestanovitnosti cen, uporabijo prilagoditve za nestanovitnost, kakor je določeno v členih od 224 do 227.
Če je zavarovanje s premoženjem denominirano v valuti, ki se razlikuje od valute, v kateri je denominirana osnovna izpostavljenost, institucije prilagoditvi za nestanovitnost, ki se nanaša na zavarovanje s premoženjem, določeni v členih od 224 do 227, dodajo prilagoditev za valutno nestanovitnost.
V primeru poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC na podlagi pogodb o pobotu, ki jih priznavajo pristojni organi iz poglavja 6, institucije uporabijo prilagoditev za nestanovitnost, ki upošteva valutno nestanovitnost, če obstaja neusklajenost med valuto zavarovanja s premoženjem in valuto poravnave. Tudi v primeru, ko se v poslih na podlagi pogodbe o pobotu uporablja več valut, institucije uporabijo samo eno prilagoditev za nestanovitnost.
2. Institucije izračunajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost zavarovanja s premoženjem (CVA), ki jo morajo upoštevati na naslednji način:
pri čemer je:
C
=
vrednost zavarovanja s premoženjem;
HC
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z zavarovanjem s premoženjem, izračunana v skladu s členoma 224 in 227;
Hfx
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z valutno neusklajenostjo, izračunana v skladu s členoma 224 in 227.
Institucije uporabijo formulo iz tega odstavka pri izračunu nestanovitnosti prilagojene vrednosti zavarovanja s premoženjem za vse posle, razen poslov na podlagi priznanih okvirnih pogodb o pobotu, za katere veljajo določbe iz členov 220 in 221.
3. Institucije izračunajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost izpostavljenosti (EVA), ki jo morajo upoštevati na naslednji način:
pri čemer je:
E
=
vrednost izpostavljenosti, kakor bi bila določena v skladu s poglavjem 2 ali poglavjem 3, kakor je primerno, če izpostavljenost ne bi bila zavarovana s premoženjem;
HE
=
prilagoditev za nestanovitnost v zvezi z izpostavljenostjo, izračunana v skladu s členoma 224 in 227.
V primeru poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC institucije izračunajo EVA, kot sledi:
.
4. Za namene izračuna E v odstavku 3 velja naslednje:
(a)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1), 100 % vrednost te postavke;
(b)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pristopom IRB, se vrednost izpostavljenosti postavk iz člena 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev, navedenih v teh odstavkih, izračuna z uporabo konverzijskega faktorja 100 %.
5. Institucije izračunajo popolnoma prilagojeno vrednost izpostavljenosti (E*), ki upošteva tako nestanovitnost kot učinke zavarovanja s premoženjem, ki zmanjšujejo tveganje, na naslednji način:
pri čemer je:
EVA
=
nestanovitnosti prilagojena vrednost izpostavljenosti, kot je izračunana v odstavku 3;
CVAM
=
CVA, dodatno prilagojena za neusklajenosti zapadlosti v skladu z določbami oddelka 5.
6. Institucije lahko izračunajo prilagoditve za nestanovitnost z uporabo pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost iz člena 224 ali pristopa lastnih ocen iz člena 225.
Institucija se lahko odloči, da bo uporabljala pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali pristop lastnih ocen ne glede na to, ali je za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti izbrala standardiziran pristop ali pristop IRB.
Vendar če institucija uporabi pristop lastnih ocen, ga uporabi za vse vrste instrumentov, razen za nebistvene portfelje, za katere lahko uporabi pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost.
7. Če je zavarovanje s premoženjem sestavljeno iz več primernih postavk, institucija izračuna prilagoditev za nestanovitnost (H), kot sledi:
pri čemer je:
ai
=
delež vrednosti primerne postavke i v skupni vrednosti zavarovanja s premoženjem;
Hi
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki se uporablja za primerno postavko i.
Člen 224
Nadzorniška prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Prilagoditve za nestanovitnost, ki jih uporabljajo institucije v okviru pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost (ob predpostavki dnevnega prevrednotenja), so prilagoditve, opredeljene v razpredelnicah od 1 do 4 tega odstavka.
PRILAGODITVE ZA NESTANOVITNOST
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev
Preostala zapadlost
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(b)
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(c) in (d)
Prilagoditve za nestanovitnost za pozicije v listinjenju, ki izpolnjujejo merila iz člena 197(1)(h)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
1
≤ 1 leto
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
1 ≤ 5 let
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
5 let
5,657
4
2,828
11,314
8
5,657
22,628
16
11,313
2-3
≤ 1 leto
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
1 ≤ 5 let
4,243
3
2,121
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
5 let
8,485
6
4,243
16,971
12
8,485
33,942
24
16,970
4
≤ 1 leto
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
1 ≤ 5 let
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
5 let
21,213
15
10,607
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
ni relevantno
Razpredelnica 2
Stopnja kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena kratkoročnih dolžniških vrednostnih papirjev
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje s kratkoročnimi bonitetnimi ocenami, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1)(b)
Prilagoditve za nestanovitnost za dolžniške vrednostne papirje s kratkoročnimi bonitetnimi ocenami, ki jih izdajo subjekti, opisani v členu 197(1) (c) in (d)
Prilagoditve za nestanovitnost za pozicije v listinjenju, ki izpolnjujejo merila iz člena 197(1)(h)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
1
0,707
0,5
0,354
1,414
1
0,707
2,829
2
1,414
2-3
1,414
1
0,707
2,828
2
1,414
5,657
4
2,828
Razpredelnica 3
Druge vrste zavarovanja s premoženjem ali izpostavljenosti
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
Lastniški finančni instrumenti v glavnem indeksu, zamenljive obveznice v glavnem indeksu
21,213
15
10,607
Drugi lastniški finančni instrumenti ali zamenljive obveznice, uvrščeni na priznani borzi
35,355
25
17,678
Gotovina
0
0
0
Zlato
21,213
15
10,607
Razpredelnica 4
Prilagoditev za nestanovitnost za valutno neusklajenost
20-dnevno obdobje unovčenja (%)
10-dnevno obdobje unovčenja (%)
5-dnevno obdobje unovčenja (%)
11,314
8
5,657
2. Za izračun prilagoditev za nestanovitnost v skladu z odstavkom 1 veljajo naslednji pogoji:
(a)
obdobje unovčenja za zavarovane posojilne posle znaša 20 delovnih dni;
(b)
obdobje unovčenja za repo posle (razen če taki posli vključujejo prenos blaga ali zajamčenih pravic v zvezi z lastništvom blaga) in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga znaša 5 delovnih dni;
(c)
obdobje unovčenja za druge posle z instrumenti kapitalskega trga znaša 10 delovnih dni.
Če ima institucija posel ali niz pobotov, ki izpolnjuje merila iz člena 285(2), (3) in (4), se minimalno obdobje posedovanja uskladi z obdobjem kritja za tveganje, ki bi se uporabljalo v skladu s temi odstavki.
3. Stopnja kreditne kakovosti v razpredelnicah od 1 do 4 odstavka 1 in v odstavkih od 4 do 6, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev, je stopnja kreditne kakovosti, za katero EBA ugotovi, da je povezana z bonitetno oceno v skladu s poglavjem 2.
Za določitev stopnje kreditne kakovosti, s katero je povezana bonitetna ocena dolžniških vrednostnih papirjev iz prvega pododstavka, se uporablja tudi člen 197(7).
4. Za neprimerne vrednostne papirje ali blago, posojene ali prodane v okviru repo poslov ali poslov posoje/izposoje vrednotnih papirjev ali blaga, je prilagoditev za nestanovitnost enaka kakor za lastniške finančne instrumente, ki jih ni v glavnem indeksu, vendar kotirajo na priznani borzi.
5. Za primerne enote KNP je prilagoditev za nestanovitnost tehtano povprečje prilagoditev za nestanovitnost, ki bi bile ob upoštevanju obdobja unovčenja posla, kakor je določeno v odstavku 2, uporabljene za sredstva, v katera je sklad vlagal.
Če institucija ne pozna sredstev, v katera je sklad vlagal, potem je prilagoditev za nestanovitnost največja prilagoditev za nestanovitnost, ki bi bila uporabljena za katera koli sredstva, v katera ima sklad pravico vlagati.
6. Za neocenjene dolžniške vrednostne papirje, ki jih izdajo institucije in izpolnjujejo merila primernosti iz člena 197(4), so prilagoditve za nestanovitnosti enake kakor prilagoditve za vrednostne papirje, ki jih izdajo institucije ali podjetja z zunanjo bonitetno oceno, povezano s stopnjama kreditne kakovosti 2 ali 3.
Člen 225
Lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Pristojni organi dovolijo institucijam, ki izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 2 in 3, da uporabljajo svoje lastne ocene nestanovitnosti za izračun prilagoditev za nestanovitnost, ki se nanašajo na zavarovanje s premoženjem in izpostavljenosti. Institucije, ki so dobile dovoljenje za uporabo lastnih ocen nestanovitnosti, ne začnejo ponovno uporabljati drugih metod razen iz dokazano upravičenega razloga in pod pogojem, da jim to dovolijo pristojni organi.
Institucije lahko za dolžniške vrednostne papirje, ki imajo bonitetno oceno ECAI, ki je enakovredna naložbenemu razredu ali boljša, izračunajo oceno nestanovitnosti za vsako kategorijo vrednostnih papirjev.
Za dolžniške vrednostne papirje, ki imajo bonitetno oceno ECAI, ki je slabša od naložbenega razreda, ter za drugo primerno zavarovanje s premoženjem institucije izračunajo prilagoditve za nestanovitnost za vsako posamezno postavko.
Institucije, ki uporabljajo pristop lastnih ocen, ocenijo nestanovitnost zavarovanja s premoženjem ali neusklajenosti tujih valut brez upoštevanja kakršnih koli korelacij med nezavarovano izpostavljenostjo, zavarovanjem s premoženjem ali menjalnimi tečaji.
Pri določanju ustreznih kategorij institucije upoštevajo vrsto izdajatelja vrednostnega papirja, zunanjo bonitetno oceno vrednostnih papirjev, njihovo preostalo zapadlost in njihovo modificirano trajanje. Ocene nestanovitnosti so reprezentativne za vrednostne papirje, ki jih institucija vključi v kategorijo.
2. Za izračun prilagoditev za nestanovitnost veljajo naslednja merila:
(a)
izračun institucij temelji na 99. percentilu, enostranskem intervalu zaupanja;
(b)
izračun institucij temelji na naslednjih obdobjih unovčenja:
(i)
20 delovnih dni za zavarovane posojilne posle;
(ii)
5 delovnih dni za repo posle, razen če taki posli vključujejo prenos blaga ali zajamčenih pravic v zvezi s posli posoje/izposoje blaga in vrednostnih papirjev;
(iii)
10 delovnih dni za druge posle z instrumenti kapitalskega trga;
(c)
institucije lahko uporabijo vrednosti prilagoditev za nestanovitnost, izračunane glede na krajša ali daljša obdobja unovčenja, ki so z uporabo formule kvadratnega korena časa podaljšana ali skrajšana do obdobja unovčenja, določenega v točki (b) za zadevno vrsto posla:
pri čemer je:
TM
=
ustrezno obdobje unovčenja;.
HM
=
prilagoditev za nestanovitnost za obdobje unovčenja TM;
HN
=
prilagoditev za nestanovitnost za obdobje unovčenja TN;
(d)
institucije upoštevajo nelikvidnost premoženja nižje kakovosti. Obdobje unovčenja prilagodijo navzgor v primerih, ko obstaja dvom glede likvidnosti zavarovanja s premoženjem. Poleg tega tudi opredelijo, kdaj lahko pretekli podatki podcenijo morebitno nestanovitnost. Taki primeri se obravnavajo s pomočjo stresnega scenarija;
(e)
dolžina predhodnega opazovalnega obdobja, ki ga institucije uporabljajo za izračun prilagoditev za nestanovitnost, je najmanj eno leto. Za institucije, ki uporabljajo sistem tehtanja ali druge metode za predhodno opazovalno obdobje, je dolžina dejanskega opazovalnega obdobja najmanj eno leto. Pristojni organi lahko od institucije tudi zahtevajo, da svoje prilagoditve za nestanovitnost izračuna z uporabo krajšega opazovalnega obdobja, če je to po mnenju pristojnih organov upravičeno zaradi občutnega povečanja nestanovitnosti cen;
(f)
institucije posodobijo svoje podatkovne nize in izračunajo prilagoditve za nestanovitnost najmanj vsake tri mesece. Prav tako ponovno ocenijo svoje podatkovne nize vedno, ko pride do bistvenih sprememb tržnih cen.
3. Ocene prilagoditev za nestanovitnost izpolnjujejo naslednja merila glede kakovosti:
(a)
institucije uporabljajo ocene nestanovitnosti v dnevnem procesu upravljanja tveganj, vključno v povezavi z internimi limiti izpostavljenosti;
(b)
če je obdobje unovčenja, ki ga institucija uporablja v dnevnem postopku upravljanja tveganj, daljše od obdobja, določenega v tem oddelku za zadevne posle, navedena institucija poveča prilagoditve za nestanovitnost v skladu s formulo kvadratnega korena časa iz točke (c) odstavka 2;
(c)
institucija ima vzpostavljene postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti z dokumentiranim nizom politik in kontrol za delovanje sistema za oceno prilagoditev za nestanovitnost in vključevanje takih ocen v postopek upravljanja tveganj;
(d)
v okviru lastnega procesa notranjega revidiranja institucije se redno izvaja neodvisni pregled sistema institucije za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost. Pregled celotnega sistema za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost in za vključevanje teh prilagoditev v postopek upravljanja tveganj institucije se opravi najmanj enkrat letno. Pregled zajema vsaj naslednje:
(i)
vključevanje ocenjenih prilagoditev za nestanovitnost v dnevno upravljanje tveganj;
(ii)
ovrednotenje vseh občutnih sprememb v postopku ocenjevanja prilagoditev za nestanovitnost;
(iii)
preverjanje doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti podatkovnih virov, uporabljenih za izvajanje sistema za ocenjevanje prilagoditev za nestanovitnost, vključno z neodvisnostjo teh podatkovnih virov;
(iv)
točnost in ustreznost predpostavk v zvezi z nestanovitnostjo.
Člen 226
Povečanje prilagoditev za nestanovitnost v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
Prilagoditve za nestanovitnost iz člena 224 so prilagoditve za nestanovitnost, ki jih uporablja institucija v primeru dnevnega prevrednotenja. Tudi če kreditna institucija uporablja svoje lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost v skladu s členom 225, jih najprej izračuna na podlagi dnevnega prevrednotenja. Če je pogostnost prevrednotenja manjša kot enkrat dnevno, institucije uporabijo večje prilagoditve za nestanovitnost. Izračunajo jih tako, da se prilagoditve za nestanovitnost na podlagi dnevnega prevrednotenja povečajo z uporabo naslednje formule kvadratnega korena časa:
pri čemer je:
H
=
prilagoditev za nestanovitnost, ki se uporabi;
HM
=
prilagoditev za nestanovitnost v primeru dnevnega prevrednotenja;
NR
=
dejansko število delovnih dni med prevrednotenji;
TM
=
obdobje unovčenja za zadevno vrsto posla.
Člen 227
Pogoji za uporabo prilagoditve za nestanovitnost 0 % v okviru razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. Kadar institucija v zvezi z repo posli in posli posoje/izposoje vrednostnih papirjev uporablja pristop nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost iz člena 225 ali pristop lastnih ocen iz člena 225 in so izpolnjeni pogoji iz točk od (a) do (h) odstavka 2, lahko institucija namesto prilagoditev za nestanovitnost, izračunanih v skladu s členi od 224 do 226, uporabi prilagoditev za nestanovitnost 0 %. Institucije, ki uporabljajo pristop notranjih modelov iz člena 221 obravnave iz tega člena ne uporabljajo.
2. Institucije lahko uporabljajo prilagoditev za nestanovitnost 0 %, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
izpostavljenost in zavarovanje s premoženjem so bančne vloge ali dolžniški vrednostni papirji, ki jih izdajo enote centralne ravni držav ali centralne banke v skladu s členom 197(1)(b) in jim je mogoče v skladu s poglavjem 2 pripisati utež tveganja 0 %;
(b)
tako izpostavljenost kakor zavarovanje s premoženjem sta denominirana v isti valuti;
(c)
bodisi zapadlost posla ni daljša od enega dne bodisi tako za izpostavljenost kakor za zavarovanje s premoženjem velja dnevno vrednotenje po tržnih cenah ali dnevno vzdrževanje kritja;
(d)
čas med zadnjim vrednotenjem po tekočih tržnih cenah, preden nasprotna stranka ni opravila vzdrževanja kritja, in unovčenjem zavarovanja s premoženjem ni daljši od štirih delovnih dni;
(e)
posel se poravna v okviru sistema poravnave, uveljavljenega za to vrsto posla;
(f)
dokumentacija, ki pokriva pogodbo ali posel, je standardna tržna dokumentacija za repo posle ali posle posoje/izposoje z zadevnimi vrednostnimi papirji;
(g)
posel ureja dokumentacija, ki določa, da se lahko posel takoj odpove, če nasprotna stranka ne izpolni obveznosti, da izroči gotovino ali vrednostne papirje oziroma zagotovi kritje, ali drugače ne izpolni svojih finančnih obveznosti;
(h)
pristojni organi štejejo nasprotno stranko za prvovrstnega tržnega udeleženca.
3. Prvovrstni tržni udeleženci iz točke (h) odstavka 2 vključujejo naslednje subjekte:
(a)
subjekte iz člena 197(1)(b), izpostavljenostim do katerih je dodeljena utež tveganja 0 % v skladu s poglavjem 2;
(b)
institucije;
(c)
druge finančne družbe, v smislu točk (25)(b) in (d) člena 13 Direktive 2009/138/ES, izpostavljenostim do katerih je v skladu s standardiziranim pristopom dodeljena utež tveganja 20 % ali ki - v primeru institucij, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB - nimajo bonitetne ocene priznane ECAI in so bile notranje ocenjene s strani institucije;
(d)
regulirane KNP, ki morajo izpolnjevati zahteve v zvezi s kapitalom ali finančnimi vzvodi;
(e)
regulirane pokojninske sklade;
(f)
priznane klirinške družbe.
Člen 228
Izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v skladu s razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem
1. V skladu s standardiziranim pristopom institucija uporabi E*, kakor je izračunan v skladu s členom 223(5), kot vrednost izpostavljenosti za namene člena 113. V primeru zunajbilančnih postavk iz Priloge I institucija uporabi E* kot vrednost, ki se pomnoži z odstotki, navedenimi v členu 111(1), da se pridobi vrednost izpostavljenosti.
2. V skladu s pristopom IRB institucije uporabljajo efektivni LGD (LGD*) kot LGD za namene poglavja 3. Institucije izračunajo LGD*, kakor sledi:
pri čemer je:
LGD
=
izguba ob neplačilu, ki bi se v skladu s poglavjem 3 uporabila za izpostavljenost, če izpostavljenost ne bi bila zavarovana s premoženjem;
E
=
vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 223(3);
E*
=
popolnoma prilagojena vrednost izpostavljenosti, v skladu s členom 223(5).
Člen 229
Načela vrednotenja za druga primerna zavarovanja s premoženjem v okviru pristopa IRB
1. V primeru zavarovanja z nepremičninami dano zavarovanje oceni neodvisni cenilec po tržni vrednosti ali po vrednosti, ki je nižja od tržne. Institucija od neodvisnega cenilca zahteva, da dokumentira tržno vrednost na pregleden in jasen način.
V državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, lahko nepremičnino oceni neodvisni cenilec, in sicer po hipotekarni kreditni vrednosti ali po vrednosti, ki je nižja od hipotekarne kreditne vrednosti. Institucije od neodvisnega cenilca zahtevajo, da pri ocenjevanju hipotekarne kreditne vrednosti ne upošteva špekulativnih elementov ter to vrednost dokumentira na pregleden in jasen način.
Vrednost zavarovanja s premoženjem je tržna vrednost ali hipotekarna kreditna vrednost, ustrezno zmanjšana, da upošteva rezultate spremljanja, kot je zahtevano v skladu s členom 208(3), in kakršne koli predhodne terjatve iz naslova lastništva.
2. Za denarne terjatve je vrednost denarnih terjatev znesek denarnih terjatev.
3. Institucije vrednotijo zavarovanje z drugim stvarnim premoženjem, ki ne zajema nepremičnin, po njegovi tržni vrednosti. V tem členu je tržna vrednost ocenjeni znesek, za katerega se lahko premoženje zamenja na datum vrednotenja med za to pripravljenima kupcem in prodajalcem na podlagi običajnih tržnih pogojev.
Člen 230
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub za drugo primerno zavarovanje s premoženjem v skladu s pristopom IRB
1. Institucije uporabijo LGD*, izračunan v skladu s tem odstavkom in odstavkom 2, kot LGD za namene poglavja 3.
Če je razmerje med vrednostjo zavarovanja s premoženjem (C) in vrednostjo izpostavljenosti (E) nižje od zahtevane minimalne ravni zavarovanja s premoženjem za dano izpostavljenost (C*), kakor je določena v razpredelnici 5, je LGD* LGD, določen v poglavju 3 za nezavarovane izpostavljenosti do nasprotne stranke. V ta namen institucije vrednost izpostavljenosti postavk iz člena 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev iz teh odstavkov, izračunajo z uporabo konverzijskega faktorja ali odstotnega deleža 100 %.
Če razmerje med vrednostjo zavarovanja s premoženjem in vrednostjo izpostavljenosti presega drugo, višjo raven praga C**, kakor je določeno v razpredelnici 5, je LGD* enak vrednosti, ki je predpisana v razpredelnici 5.
Če zahtevana raven zavarovanja s premoženjem C** za izpostavljenost kot celoto ni dosežena, institucije štejejo, da je izpostavljenost sestavljena iz dveh izpostavljenosti - ene, ki ustreza deležu, v zvezi s katerim je dosežena zahtevana raven zavarovanja s premoženjem C**, in iz druge, ki ustreza preostanku.
2. V razpredelnici 5 tega odstavka so določeni veljavni LGD* in zahtevane ravni zavarovanja s premoženjem za zavarovane dele izpostavljenosti.
Razpredelnica 5
Najmanjši LGD za zavarovane dele izpostavljenosti
LGD* za nadrejene izpostavljenosti
LGD* za podrejene izpostavljenosti
Zahtevana najmanjša raven zavarovanja s premoženjem (C*)
Zahtevana najmanjša raven zavarovanja s premoženjem (C**)
Terjatve
35 %
65 %
0 %
125 %
Stanovanjske nepremičnine/poslovne nepremičnine
35 %
65 %
30 %
140 %
Druga zavarovanja s premoženjem
40 %
70 %
30 %
140 %
3. Institucije lahko namesto obravnave iz odstavkov 1 in 2 ter v skladu s členom 124(2) uporabljajo utež tveganja 50 % za del izpostavljenosti, ki je - znotraj meja, določenih v členu 125(2)(d) oziroma členu 126(2)(d) - polno zavarovan s stanovanjsko ali poslovno nepremičnino, ki se nahaja na ozemlju države članice, če so izpolnjeni vsi pogoji iz člena 199(6).
Člen 231
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v primeru mešanih skupin zavarovanja s premoženjem
1. Institucija izračuna vrednost LGD*, ki ga v skladu z odstavkoma 2 in 3 uporablja kot LGD za namene poglavja 3, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
pri izračunu tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub institucija uporablja pristop IRB;
(b)
izpostavljenost je zavarovana tako s finančnim premoženjem kot z drugim primernim zavarovanjem s premoženjem.
2. Institucije morajo nestanovitnosti prilagojeno vrednost izpostavljenosti, ki se pridobi z uporabo prilagoditve za nestanovitnost iz člena 223(5) za vrednost izpostavljenosti, razdeliti na dele, da se tako pridobi del, krit s primernim zavarovanjem s finančnim premoženjem, del, krit s terjatvami, del, krit z zavarovanjem s poslovnimi nepremičninami ali stanovanjskimi nepremičninami, del, krit z drugim primernim zavarovanjem s premoženjem, ter nezavarovani del, kakor je primerno.
3. Institucije v skladu z zadevnimi določbami tega poglavja ločeno izračunajo LGD* za vsak del izpostavljenosti iz odstavka 2.
Člen 232
Drugo stvarno kreditno zavarovanje
1. Če so izpolnjeni pogoji iz člena 212(1), se bančne vloge pri tretjih institucijah lahko obravnavajo kot jamstvo tretje institucije.
2. Če so izpolnjeni pogoji iz člena 212(2), institucije obravnavajo delež izpostavljenosti, zavarovan s tekočo odkupno vrednostjo polic življenjskega zavarovanja, zastavljenih posojilni instituciji, na naslednji način:
(a)
če je izpostavljenost predmet standardiziranega pristopa, se tveganju prilagodi z uporabo uteži tveganja iz odstavka 3;
(b)
če je izpostavljenost predmet pristopa IRB, vendar brez lastnih ocen LGD, se ji dodeli LGD 40 %.
V primeru valutne neusklajenosti institucije zmanjšajo tekočo odkupno vrednost v skladu s členom 233(3), pri čemer je vrednost kreditnega zavarovanja tekoča odkupna vrednost police življenjskega zavarovanja.
3. Za namene točke (a) odstavka 2 dodelijo institucije na podlagi uteži tveganja, dodeljene nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do družbe, ki daje življenjsko zavarovanje, naslednje uteži tveganja:
(a)
utež tveganja 20 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 20 %;
(b)
utež tveganja 35 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 50 %;
(c)
utež tveganja 70 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 100 %;
(d)
utež tveganja 150 %, če je nadrejeni nezavarovani izpostavljenosti do podjetja, ki daje življenjsko zavarovanje, dodeljena utež tveganja 150 %.
4. Institucije lahko na zahtevo odkupljene instrumente, ki se štejejo za primerne v skladu s členom 200(c), obravnavajo kot jamstvo institucije, ki jih je izdala. Vrednost primernega kreditnega zavarovanja je naslednja:
(a)
če bo instrument odkupljen po svoji nominalni vrednosti, je vrednost zavarovanja ta znesek;
(b)
če bo instrument odkupljen po tržni ceni, je vrednost zavarovanja vrednost instrumenta, vrednotenega na enak način, kot se vrednotijo dolžniški vrednostni papirji, ki izpolnjujejo pogoje iz člena 197(4).
Pododdelek 2
Osebno kreditno zavarovanje
Člen 233
Vrednotenje
1. Za namene izračuna učinkov osebnega kreditnega zavarovanja v skladu s tem poddodelkom je vrednost osebnega kreditnega zavarovanja (G) znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal v primeru neizpolnitve finančnih obveznosti ali neplačila kreditojemalca ali ob nastanku drugih določenih kreditnih dogodkov.
2. V primeru kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, ki kot kreditni dogodek ne vključujejo prestrukturiranja osnovne obveznosti z odpisom ali odlogom plačila glavnice, obresti ali nadomestil, katerih posledica je dogodek kreditne izgube, velja naslednje:
(a)
če znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal, ne presega vrednosti izpostavljenosti, institucije znižajo vrednost kreditnega zavarovanja, izračunanega v skladu z odstavkom 1, za 40 %;
(b)
če znesek, za katerega se je dajalec zavarovanja zavezal, da ga bo plačal, presega vrednost izpostavljenosti, sme vrednost kreditnega zavarovanja znašati največ 60 % vrednosti izpostavljenosti.
3. Če je osebno kreditno zavarovanje denominirano v valuti, ki se razlikuje od valute, v kateri je denominirana izpostavljenost, institucije vrednost kreditnega zavarovanja znižajo z uporabo prilagoditve za nestanovitnost na naslednji način:
pri čemer je:
G*
=
znesek kreditnega zavarovanja, prilagojen za valutno tveganje,
G
=
nominalni znesek kreditnega zavarovanja,
Hfx
=
prilagoditev za nestanovitnost zaradi kakršnekoli valutne neusklajenosti med kreditnim zavarovanjem in osnovno obveznostjo, določeno v skladu z odstavkom 4.
Če valutne neusklajenosti ni, je Hfx enak nič.
4. Institucije pri prilagoditvah za nestanovitnost zaradi morebitne valutne neusklajenosti upoštevajo obdobje unovčenja 10 delovnih dni z dnevnim prevrednotenjem ter lahko take prilagoditve izračunajo na podlagi pristopa nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost ali na podlagi pristopa lastnih ocen za nestanovitnost, kakor je določeno v členu 224 oziroma 225. Institucije povečajo prilagoditve za nestanovitnost v skladu s členom 226.
Člen 234
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v primeru delnega zavarovanja in tranširanja
Če institucija delež tveganja kredita prenese v eni tranši ali več tranšah, se uporabijo pravila, določena v poglavju 5. Institucije lahko štejejo, da so pragi bistvenosti, pod katerimi se v primeru izgube ne opravi nikakršno plačilo, enakovredni zadržanim pozicijam prve izgube in da povzročijo nastanek tranširanega prenosa tveganja.
Člen 235
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom
1. Za namene člena 113(3) institucije izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
E
=
vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 111; v ta namen je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne postavke iz Priloge I, namesto vrednosti izpostavljenosti iz člena 111(1), 100 % vrednost take izpostavljenosti;
GA
=
vrednost zavarovanja pred kreditnim tveganjem, izračunana v skladu s členom 233(3) (G*) in dodatno prilagojena za neusklajenost zapadlosti, kakor je določeno v oddelku 5;
R
=
utež tveganja za izpostavljenosti do dolžnika, kakor je določeno v poglavju 2;
g
=
utež tveganja za izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, kakor je določeno v poglavju 2.
2. Če je zavarovani znesek (GA) nižji od vrednosti izpostavljenosti (E), lahko institucije uporabijo formulo iz odstavka 1, samo kadar sta zavarovani in nezavarovani delež izpostavljenosti enakovredna.
3. Institucije lahko obravnavo iz člena 114(4) in (7) razširijo na izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, za katere jamčijo enote centralne ravni države ali centralna banka, pri čemer je jamstvo denominirano v domači valuti kreditojemalca, v kateri je financirana tudi izpostavljenost.
Člen 236
Izračun tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub v skladu s pristopom IRB
1. Za kriti delež vrednosti izpostavljenosti (E) na podlagi prilagojene vrednosti kreditnega zavarovanja GA je lahko PD za namene oddelka 4 poglavja 3 enak PD dajalca zavarovanja ali PD med PD kreditojemalca in PD dajalca jamstva, če polna substitucija ne bi bila upravičena. V primeru podrejenih izpostavljenosti in nepodrejenega osebnega zavarovanja je lahko LGD, ki ga institucije uporabijo za namene oddelka 4 poglavja 3, tisti, ki ustreza nadrejenim terjatvam.
2. Za vse nekrite deleže vrednosti izpostavljenosti (E) se kot PD uporabi PD kreditojemalca, kot LGD pa LGD osnovne izpostavljenosti.
3. V tem členu je GA vrednost G*, izračunana v skladu s členom 233(3), dodatno prilagojena za neusklajenost zapadlosti, kakor je določeno v oddelku 5. E je vrednost izpostavljenosti, določena v skladu z oddelkom 5 poglavja 3. Institucije za ta namen izračunajo vrednost izpostavljenosti postavk, navedenih v členu 166(8) do (10), namesto z uporabo konverzijskih faktorjev ali odstotnih deležev, navedenih v teh odstavkih, z uporabo konverzijskega faktorja ali odstotnega deleža 100 %.
Oddelek 5
Neusklajenosti zapadlosti
Člen 237
Neusklajenost zapadlosti
1. Za namene izračuna tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti neusklajenost zapadlosti nastane, ko je preostala zapadlost kreditnega zavarovanja krajša od preostale zapadlosti zavarovane izpostavljenosti. Če je preostala zapadlost zavarovanja krajša od treh mesecev in je zapadlost zavarovanja krajša od zapadlosti osnovne izpostavljenosti, se to zavarovanje ne šteje za primerno kreditno zavarovanje.
2. V primeru neusklajenosti zapadlosti se kreditno zavarovanje ne šteje za primerno, če je izpolnjena katera koli od naslednjih zahtev:
(a)
prvotna zapadlost zavarovanja je krajša od 1 leta;
(b)
izpostavljenost je kratkoročna izpostavljenost, za katero pristojni organi določijo, da zanjo namesto enoletne spodnje meje velja enodnevna spodnja meja vrednosti zapadlosti (M) v skladu s členom 162(3).
Člen 238
Zapadlost kreditnega zavarovanja
1. Ob upoštevanju najdaljšega obdobja 5 let je efektivna zapadlost osnovne obveznosti najdaljše možno preostalo obdobje, po izteku katerega mora dolžnik izpolniti svoje obveznosti. V skladu z odstavkom 2 je zapadlost kreditnega zavarovanja obdobje do prvega datuma, na katerega lahko zavarovanje preneha ali je lahko prekinjeno.
2. Če obstaja možnost prekinitve zavarovanja po lastni presoji dajalca zavarovanja, kot zapadlost zavarovanja institucije uporabijo obdobje do prvega datuma, na katerega se lahko ta možnost uveljavi. Če obstaja možnost prekinitve zavarovanja po lastni presoji kupca zavarovanja, pogoji dogovora ob uvedbi zavarovanja pa institucijo spodbujajo, da zaključi posel pred pogodbeno zapadlostjo, kot zapadlost zavarovanja institucija uporabi obdobje do prvega datuma, na katerega se lahko ta možnost uveljavi; drugače lahko institucija šteje, da taka možnost nima vpliva na zapadlost zavarovanja.
3. Če ni možno preprečiti prenehanja kreditnega izvedenega finančnega instrumenta pred iztekom morebitnega obdobja mirovanja, po katerem se šteje, da je prišlo do neizpolnitve osnovne obveznosti zaradi neplačila, institucije zapadlost zavarovanja skrajšajo za trajanje obdobja mirovanja.
Člen 239
Vrednotenje zavarovanja
1. Kadar pri poslih s stvarnim kreditnim zavarovanjem v skladu z enostavno metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem obstaja neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo zavarovanja, se zavarovanje s finančnim premoženjem ne šteje za primerno stvarno kreditno zavarovanje.
2. Pri poslih s stvarnim kreditnim zavarovanjem v skladu z razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim zavarovanjem institucije izrazijo zapadlost kreditnega zavarovanja in zapadlost izpostavljenosti v prilagojeni vrednosti zavarovanja s premoženjem v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
CVA
=
nestanovitnosti prilagojena vrednost zavarovanja s premoženjem, kakor je določena v členu 223(2), ali znesek izpostavljenosti, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti kreditnega zavarovanja, izračunano v skladu s členom 238, ali vrednost T, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 238, ali 5 let, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
t*
=
0,25.
Institucije uporabljajo CVAM kot CVA, dodatno prilagojen za neusklajenost zapadlosti v formuli za izračun popolnoma prilagojene vrednosti izpostavljenosti (E*), določene v členu 223(5).
3. Pri poslih z osebnim kreditnim zavarovanjem institucije izrazijo zapadlost kreditnega zavarovanja in zapadlost izpostavljenosti v prilagojeni vrednosti kreditnega zavarovanja v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
GA
=
G*, prilagojen za morebitno neusklajenost zapadlosti;
G*
=
znesek zavarovanja, prilagojen za morebitno valutno neusklajenost;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti kreditnega zavarovanja, izračunano v skladu s členom 238, ali vrednost T, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
T
=
število preostalih let do dneva zapadlosti izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 238, ali 5 let, odvisno od tega, katera vrednost je nižja;
t*
=
0,25.
Za namene členov od 233 do 236 institucije kot vrednost zavarovanja uporabijo GA.
Oddelek 6
Košarica tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja (crm)
Člen 240
Kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi prvega neplačila
Če institucija pridobi kreditno zavarovanje za več izpostavljenosti pod pogoji, da prvo neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo in da ta kreditni dogodek prekine pogodbo, lahko institucija spremeni izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneska pričakovanih izgub, ki bi v odsotnosti kreditnega zavarovanja pomenil najnižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s tem poglavjem:
(a)
za institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunan v skladu s standardiziranim pristopom;
(b)
za institucije, ki uporabljajo pristop IRB, je znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti vsota zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanega v skladu s pristopom IRB, in 12,5-kratnika pričakovanih izgub.
Obravnava iz tega člena se uporablja le, če je vrednost izpostavljenosti manjša ali enaka vrednosti kreditnega zavarovanja.
Člen 241
Kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila
V primeru, da n-to neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo na podlagi kreditnega zavarovanja, institucija, ki kupuje zavarovanje, prizna zavarovanje za namen izračuna tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneskov pričakovanih izgub, samo če je bilo zavarovanje pridobljeno tudi za neplačila od 1 do n-1 ali če je že prišlo do števila neplačil n-1. V takih primerih lahko institucija spremeni izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti, po potrebi pa tudi zneska pričakovanih izgub zaradi izpostavljenosti, ki bi v skladu s tem poglavjem v odsotnosti kreditnega zavarovanja pomenil n-ti najnižji znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Institucije izračunajo n-ti najnižji znesek, kot je določeno v točkah (a) in (b) člena 240.
Obravnava iz tega člena se uporablja le, če je vrednost izpostavljenosti manjša ali enaka vrednosti kreditnega zavarovanja.
Vse izpostavljenosti v košarici izpolnjujejo zahteve iz členov 204(2) in 216(1)(d).
POGLAVJE 5
Listinjenje
Oddelek 1
Opredelitve pojmov
Člen 242
Opredelitve pojmov
V tem poglavju se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"presežni razmik" pomeni pristojbine in druge prihodke iz nadomestil, prejete v zvezi listinjenimi izpostavljenostmi, zmanjšane za stroške in odhodke;
(2)
"vgrajena nakupna opcija" pomeni pogodbeno možnost, da originator začasno odkupi ali poplača pozicije v listinjenju pred odplačilom vseh osnovnih izpostavljenosti, če znesek neodplačanih izpostavljenosti pade pod določeno raven;
(3)
"okvirni likvidnostni kredit" pomeni pozicijo v listinjenju, ki izhaja iz pogodbenega sporazuma o financiranju za zagotavljanje pravočasnosti denarnih tokov investitorjem;
(4)
"KIRB" pomeni 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bili v skladu s poglavjem 3 izračunani za listinjene izpostavljenosti, če slednje ne bi bile listinjene, čemur se prišteje znesek pričakovanih izgub, povezan z izpostavljenostmi, izračunan v skladu z navedenim poglavjem;
(5)
"metoda na podlagi bonitetnih ocen" pomeni metodo izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju v skladu s členom 261;
(6)
"metoda nadzorniške formule" pomeni metodo izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju v skladu s členom 262;
(7)
"neocenjena pozicija" pomeni pozicijo v listinjenju, ki nima primerne bonitetne ocene ECAI, iz oddelka 4;
(8)
"ocenjena pozicija" pomeni pozicijo v listinjenju, ki ima primerno bonitetno oceno ECAI, iz oddelka 4;
(9)
"program komercialnih zapisov s premoženjskim kritjem" (program "ABCP") pomeni program listinjenj, v katerem so vrednostni papirji pretežno izdani v obliki komercialnih zapisov z originalno zapadlostjo enega leta ali manj;
(10)
"tradicionalno listinjenje" pomeni listinjenje, ki obsega ekonomski prenos izpostavljenosti, ki se listinijo. To se doseže s prenosom lastništva listinjenih izpostavljenosti z institucije v vlogi originatorja na SSPE ali prek podudeležbe SSPE. Izdani vrednostni papirji ne predstavljajo plačilnih obveznosti institucije v vlogi originatorja;
(11)
"sintetično listinjenje" pomeni listinjenje, pri katerem se prenos tveganja doseže z uporabo kreditnih izvedenih finančnih instrumentov ali jamstev, izpostavljenosti, ki se listinijo, pa ostanejo izpostavljenosti institucije v vlogi originatorja;
(12)
"obnavljajoča se izpostavljenost" pomeni tisto izpostavljenost, pri kateri lahko dolgovani zneski stranke nihajo glede na njihove odločitve o koriščenju in odplačevanju kredita v dogovorjenih mejah;
(13)
"obnavljajoče se listinjenje" pomeni listinjenje, pri katerem se obnavlja sama struktura listinjenja z dodajanjem ali odvzemanjem izpostavljenosti iz skupine izpostavljenosti, ne glede na to ali se () izpostavljenosti obnavljajo ali ne;
(14)
"določba o predčasnem odplačilu" pomeni pogodbeno klavzulo, ki pri listinjenju obnavljajočih se izpostavljenosti ali obnavljajočem se listinjenju zahteva, da se ob nastopu določenih dogodkov pozicije investitorjev izplačajo pred originalno navedeno zapadlostjo izdanih vrednostnih papirjev;
(15)
"tranša prve izgube" pomeni najbolj podrejeno tranšo v listninjenju, tj. prvo tranšo, ki krije izgube, nastale pri listinjenih izpostavljenostih in s tem zagotavlja zavarovanje tranšam druge izgube in po potrebi nadrejenim tranšam.
Oddelek 2
Priznavanje prenosa pomembnega deleža tveganja
Člen 243
Tradicionalno listinjenje
1. Institucija v vlogi originatorja v tradicionalnem listinjenju lahko iz izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneskov pričakovanih izgub izključi listinjene izpostavljenosti, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
šteje se, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja iz naslova listinjenih izpostavljenosti prenesen na tretje osebe;
(b)
institucija v vlogi originatorja uporablja za vse pozicije, ki jih ima v zadevnem listinjenju, utež tveganja 1 250 % ali v skladu s členom 36(1)(k) te pozicije v listinjenju odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Šteje se, da je prišlo do prenosa pomembnga deleža kreditnega tveganja v naslednjih primerih:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti vmesnih pozicij v listinjenju, ki jih imajo institucije v vlogi originatorja v zadevnem listinjenju, ne presegajo 50 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vseh obstoječih vmesnih pozicij v zadevnem listinjenju;
(b)
kadar v zadevnem listinjenju ni vmesnih pozicij v listinjenju in originator lahko dokaže, da vrednost izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %, znatno presega utemeljeno oceno pričakovanih izgub pri listinjenih izpostavljenostih, institucija v vlogi originatorja nima več kot 20 % vrednosti izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %.
Če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih institucija v vlogi originatorja dosegla z zadevnim listinjenjem, ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, lahko pristojni organi glede na posamezen primer odločijo, da se ne šteje, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe.
3. Za namene odstavka 2 so vmesne pozicije v listinjenju tiste pozicije v listinjenju, za katere se uporablja utež tveganja, nižja od 1 250 %, in ki so podrejene najbolj nadrejenim pozicijam v zadevnem listinjenju in vsem pozicijam v zadevnem listinjenju, katerim se v skladu z oddelkom 4 dodeli eno od naslednjega:
(a)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 3 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1;
(b)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 4 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1 ali 2.
4. Namesto uporabe odstavkov 2 in 3 pristojni organi izdajo instituciji v vlogi originatorja dovoljenje, da obravnava pomemben delež kreditnega tveganja kot prenesen, če je institucija v vlogi originatorja sposobna dokazati pri vsakem listinjenju, da je zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki jih doseže z listinjenjem, utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe.
Dovoljenje se da, samo če institucija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucija ima vzpostavljene primerne politike, ki so občutljive na tveganja, in metodologije za ocenjevanje prenosa tveganja;
(b)
institucija je tudi upoštevala prenos kreditnega tveganja na tretje osebe v vsakem primeru za namene svojega notranjega upravljanja tveganj in razporeditve notranjega kapitala.
5. Poleg zahtev iz odstavkov od 1 do 4, kakor se uporabljajo, so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o listinjenju odraža ekonomsko vsebino posla;
(b)
listinjene izpostavljenosti so zunaj dosega institucije v vlogi originatorja in njenih upnikov, kar velja tudi za primer stečaja in prisilneporavnave. Navedeno se utemelji z mnenjem usposobljnega pravnega svetovalca;
(c)
izdani vrednostni papirji ne predstavljajo plačilnih obveznosti institucije v vlogi originatorja;
(d)
institucija v vlogi originatorja ne ohrani dejanskega ali posrednega nadzora nad prenesenimi izpostavljenostmi. Šteje se, da je originator ohranil dejanski nadzor nad prenesenimi izpostavljenostmi, če ima pravico, da od prevzemnika ponovno odkupi predhodno prenesene izpostavljenosti z namenom, da pridobi določene koristi, ali če je dolžan ponovno prevzeti preneseno tveganje. Ohranitev pravic ali obveznosti servisiranja s strani institucije v vlogi originatorja v zvezi z zadevnimi izpostavljenostmi samo po sebi ne pomeni posrednega nadzora nad izpostavljenostmi;
(e)
dokumentacija o listinjenju izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
ne vsebuje klavzul, ki - razen v primeru določb o predčasnem odplačilu - zahtevajo, da institucija v vlogi originatorja izboljša pozicije v listinjenju, kar vključuje, vendar ni omejeno na spremembo osnovnih kreditnih izpostavljenosti ali povečanje donosa, ki se izplača investitorjem zaradi poslabšanja kreditne kakovosti listinjenih izpostavljenosti;
(ii)
ne vsebuje klavzul, ki povečujejo donos, ki se izplača imetnikom pozicij v listinjenju zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovne skupine;
(iii)
pojasnjuje, kjer je to primerno, da se lahko kateri koli nakup ali začasni odkup pozicij v listinjenju, ki ga originator ali sponzor opravi prek svojih pogodbenih obveznosti, opravi samo izjemoma in na podlagi običajnih tržnih pogojev;
(f)
v primeru, da obstaja vgrajena nakupna opcija, ta opcija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
institucija v vlogi originatorja jo lahko uveljavi po svoji lastni presoji,
(ii)
uveljavi se lahko šele, ko 10 % ali manj prvotne vrednosti listinjenih izpostavljenosti ostane neodplačane,
(iii)
ni strukturirana tako, da bi preprečevala dodeljevanje izgub pozicijam kreditne izboljšave ali drugim pozicijam investitorjev, niti ni strukturirana na drugačen način, ki bi zagotavljal izboljšanje kreditne kakovosti.
6. Pristojni organi obveščajo EBA o posebnih primerih iz odstavka 2, če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, ter o uporabi odstavka 4 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010. EBA spremlja, kako države članice izvajajo te smernice, in do 31. decembra 2017 Komisiji predloži mnenje, ali je potreben zavezujoč tehnični standard.
Člen 244
Sintetično listinjenje
1. Institucija v vlogi originatorjav sintetičnem listinjenju, lahko izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, če je ustrezno pa tudi zneske pričakovanih izgub, za listinjene izpostavljenosti v skladu s členom 249, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
šteje se, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe s stvarnim ali z osebnim kreditnim zavarovanjem;
(b)
institucija v vlogi originatorja uporablja za vse pozicije, ki jih ima v zadevnem listinjenju, utež tveganja 1 250 % ali v skladu s členom 36(1)(k) te pozicije v listinjenju odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Šteje se, da je prišlo do prenosa pomembnega deleža kreditnega tveganja, če je izpolnjen kateri koli od naslednjih pogojev:
(a)
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti vmesnih pozicij v listinjenju, ki jih ima institucija v vlogi originatorja v zadevnem listinjenju, ne presegajo 50 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vseh obstoječih vmesnih pozicij v listinjenju v zadevnem listinjenju;
(b)
kadar v zadevnem listinjenju ni vmesnih pozicij v listinjenju in originator lahko dokaže, da vrednost izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %, znatno presega utemeljeno oceno pričakovanih izgub pri listinjenih izpostavljenostih, institucija v vlogi originatorja nima več kot 20 % vrednosti izpostavljenosti pozicij v listinjenju, za katere bi veljalo, da se odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali da se jim dodeli utež tveganja 1 250 %;
(c)
če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih institucija v vlogi originatorja dosegla z zadevnim listinjenjem, ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, lahko pristojni organ glede na posamezen primer odloči, da se ne šteje, da je bil pomemben delež kreditnega tveganja prenesen na tretje osebe.
3. Za namene odstavka 2 so vmesne pozicije v listinjenju tiste pozicije v listinjenju, za katere se uporablja utež tveganja, nižja od 1 250 %, in ki so podrejene najbolj nadrejenim pozicijam v zadevnem listinjenju in vsem pozicijam v zadevnem listinjenju, katerim se v skladu z oddelkom 4 dodeli eno od naslednjega:
(a)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 3 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1;
(b)
v primeru pozicij v listinjenju, za katere velja pododdelek 4 oddelka 3, stopnja kreditne kakovosti 1 ali 2.
4. Namesto uporabe odstavkov 2 in 3 pristojni organi izdajo instituciji v vlogi originatorja dovolljenje, da obravnava pomemben delež kreditnega tveganja kot prenesen, če je institucija v vlogi originatorja sposobna dokazati pri vsakem listinjenju, da je zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki jih doseže z listinjenjem, utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe.
Dovoljenje se da, samo če institucija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
institucija ima vzpostavljene primerne politike, ki so občutljive na tveganja in metodologije za ocenjevanje prenosa tveganja;
(b)
institucija je tudi upoštevala prenos kreditnega tveganja na tretje osebe v vsakem primeru za namene svojega notranjega upravljanja tveganj in razporeditve notranjega kapitala.
5. Poleg zahtev iz odstavkov od 1 do 4, kakor se uporabljajo, so za vsak prenos izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o listinjenju odraža ekonomsko vsebino posla;
(b)
kreditno zavarovanje, s katerim se prenese kreditno tveganje, je skladno s členom 247(2);
(c)
instrumenti, ki se uporabljajo za prenos kreditnega tveganja, ne vsebujejo zahtev ali pogojev, ki:
(i)
določajo bistvene pragove pomembnosti, za katere velja, da se kreditno zavarovanje v primeru kreditnega dogodka ne sproži, če niso doseženi;
(ii)
dopuščajo prekinitev zavarovanja zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovnih izpostavljenosti;
(iii)
razen v primeru določb o predčasnem odplačilu, zahtevajo, da institucija v vlogi originatorja izboljša pozicije v listinjenju;
(iv)
povečujejo stroške institucij za kreditno zavarovanje ali donos, ki se izplača imetnikom pozicij v listinjenju, zaradi poslabšanja kreditne kakovosti osnovne skupine;
(d)
od usposobljenega pravnega svetovalca se pridobi mnenje, ki potrjuje izterljivost kreditnega zavarovanja v vseh ustreznih pravnih redih;
(e)
dokumentacija o listinjenju pojasnjuje, kjer je to primerno, da se lahko kateri koli nakup ali začasni odkup pozicij v listinjenju, ki ga originator ali sponzor opravi izven svojih pogodbenih obveznosti, opravi samo na podlagi običajnih tržnih pogojev;
(f)
v primeru, da obstaja vgrajena nakupna opcija, ta opcija izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(i)
institucija v vlogi originatorja jo lahko uveljavi po svoji lastni presoji,
(ii)
uveljavi se lahko šele, ko 10 % ali manj prvotne vrednosti listinjenih izpostavljenosti ostane neodplačane,
(iii)
ni strukturirana tako, da bi preprečevala dodeljevanje izgub pozicijam kreditne izboljšave ali drugim pozicijam investitorjev, niti ni strukturirana na drugačen način, ki bi zagotavljal izboljšanje kreditne kakovosti.
6. Pristojni organi obveščajo EBA o posebnih primerih iz odstavka 2, če morebitno zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih zneskov izpostavljenosti ni utemeljeno s sorazmernim prenosom kreditnega tveganja na tretje osebe, ter o uporabi odstavka 4 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010. EBA spremlja, kako države članice izvajajo te smernice, in do 31. decembra 2017 Komisiji predloži mnenje, ali je potreben zavezujoč tehnični standard.
Oddelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Pododdelek 1
Načela
Člen 245
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Če institucija v vlogi originatorja prenese pomemben delež kreditnega tveganja, povezanega z listinjenimi izpostavljenostmi, v skladu z oddelkom 2, lahko navedena institucija:
(a)
v primeru tradicionalnega listinjenja iz svojega izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti in če je to ustrezno tudi iz izračuna zneskov pričakovanih izgub izključi izpostavljenosti, ki jih je olistinila;
(b)
v primeru sintetičnega listinjenja za listinjene izpostavljenosti izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in če je to ustrezno tudi zneske pričakovanih izgub v skladu s členoma 249 in 250.
2. Če se institucija v vlogi originatorja odloči za uporabo odstavka 1, izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, predpisane v tem poglavju, za pozicije, ki jih lahko ima v listinjenju.
Če institucija v vlogi originatorja ne prenese pomembnega deleža kreditnega tveganja ali se ne odloči za uporabo odstavka 1, ji ni treba izračunavati zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za nobeno pozicijo, ki jo lahko ima v zadevnem listinjenju, temveč mora listinjene izpostavljenosti še naprej vključevati v izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, kot da te niso bile listinjene.
3. Če je izpostavljenost v listinjenju vezana na različne tranše, se izpostavljenost do vsake tranše obravnava kot posamezna pozicija v listinjenju. Dajalci kreditnega zavarovanja za pozicije v listinjenju se obravnavajo kot imetniki pozicij v listinjenju. Pozicije v listinjenju vključujejo izpostavljenosti iz naslova listinjenja, ki nastanejo na osnovi obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov.
4. Če se pozicija v listinjenju ne odbije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s členom 36(1)(k), se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti vključi v skupne zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti institucije za namene člena 92(3).
5. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju se izračuna tako, da se na vrednost izpostavljenosti pozicije, izračunane v skladu s členom 246, uporabi ustrezna skupna utež tveganja.
6. Skupna utež tveganja se določi kot seštevek uteži tveganja iz tega poglavja in morebitne dodatne uteži tveganja v skladu s členom 407.
Člen 246
Vrednost izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti se izračuna, kakor sledi:
(a)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 3, je vrednost izpostavljenosti bilančne pozicije v listinjenju enaka njeni knjigovodski vrednosti, preostali po upoštevanju posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, obravnavanih v skladu s členom 110;
(b)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 4, je vrednost izpostavljenosti bilančne pozicije v listinjenju enaka njeni knjigovodski vrednosti, merjeni brez upoštevanja morebitnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, obravnavanih v skladu s členom 110;
(c)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 3, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne pozicije v listinjenju enaka njeni nominalni vrednosti, zmanjšani za morebitne posebne popravke zaradi kreditnega tveganja v zvezi s to pozicijo v listinjenju, pomnoženi s konverzijskim faktorjem, kakor je predpisano v tem poglavju. Konverzijski faktor znaša 100 %, razen če ni določeno drugače;
(d)
če institucija izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s pododdelkom 4, je vrednost izpostavljenosti zunajbilančne pozicije v listinjenju enaka njeni nominalni vrednosti, pomnoženi s konverzijskim faktorjem, kakor je predpisano v tem poglavju. Konverzijski faktor znaša 100 %, razen če ni določeno drugače;
(e)
vrednost izpostavljenosti kreditnega tveganja nasprotne stranke pri izvedenem finančnem instrumentu iz Priloge II se določi v skladu s poglavjem 6.
2. Če ima institucija dve ali več prekrivajočih se pozicij v listinjenju, v obsegu prekrivanja v svoj izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti vključi zgolj pozicijo ali del pozicije, ki prispeva k višjim zneskom tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Institucija lahko tako prekrivanje prizna tudi med kapitalskimi zahtevami za posebno tveganje pozicij v trgovalni knjigi in kapitalskimi zahtevami za pozicije v listinjenju v netrgovalni knjigi pod pogojem, da je institucija sposobna izračunati in primerjati kapitalske zahteve za zadevne pozicije. Za namen tega odstavka prekrivanje nastopi, ko pozicije v celoti ali delno predstavljajo izpostavljenost do istega tveganja tako kot da v obsegu prekrivanja obstaja ena sama izpostavljenost.
3. Kadar se za pozicije v ABCP uporablja člen 268(c), lahko institucija za izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ABCP uporabi utež tveganja, dodeljeno okvirnemu likvidnostnemu kreditu, pod pogojem, da je 100 % ABCP, izdanih v programu, kritih s tem ali drugimi okvirnimi likvidnostnimi krediti in so vsi ti okvirni likvidnostni krediti uvrščeni enakovredno z ABCP, tako da tvorijo prekrivajoče se pozicije.
O uporabi te možnosti institucija uradno obvesti pristojne organe.
Člen 247
Priznanje zmanjševanja kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju
1. Institucija lahko stvarno in osebno kreditno zavarovanje, pridobljeno v zvezi s pozicijo v listinjenju, prizna v skladu s poglavjem 4 ter skladno z zahtevami iz tega poglavja in poglavja 4.
Primerno stvarno kreditno zavarovanje je omejeno na zavarovanje s finančnim premoženjem, ki je primerno za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, kakor je določeno v poglavju 4, pri čemer se tako zavarovanje prizna na podlagi izpolnjevanja ustreznih zahtev, določenih v poglavju 4.
2. Primerni dajalci osebnih in stvarnih kreditnih zavarovanj so omejeni na tiste, ki so primerni v skladu s poglavjem 4, pri čemer se tako zavarovanje prizna na podlagi izpolnjevanja ustreznih zahtev, določenih v poglavju 4.
3. Z odstopanjem od odstavka 2 imajo primerni dajalci osebnega kreditnega zavarovanja, našteti v členu 201(1)(a) do (h), razen kvalificiranih centralnih nasprotnih strank, bonitetno oceno priznane ECAI, za katero je bilo določeno, da ji ustreza stopnja kreditne kakovosti 3 ali več v skladu s členom 136 in ji je v času, ko je bilo kreditno zavarovanje prvič priznano, ustrezala stopnja kreditne kakovosti 2 ali več. Institucije, ki imajo dovoljenje za uporabo pristopa IRB pri neposredni izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, lahko primernost ocenijo v skladu s prvim stavkom, ki temelji na enakovrednosti PD za dajalca zavarovanja s PD, povezanim s stopnjami kreditne kakovosti, navedenimi v členu 136.
4. Z odstopanjem od odstavka 2 so SSPE primerni dajalci zavarovanja, če so lastniki sredstev, ki se štejejo kot primerna za zavarovanje s finančnim premoženjem in v zvezi s katerimi ni pravic ali pogojnih pravic, ki bi bile nadrejene pogojnim pravicam institucije prejemnice osebnega kreditnega zavarovanja ali uvrščene enakovredno tem pravicam, ter so ob tem izpolnjene vse zahteve glede priznanja zavarovanja s finančnim premoženjem iz poglavja 4. V teh primerih je GA (vrednost zavarovanja, prilagojena za morebitne valutne neusklajenosti in neusklajenosti zapadlosti v skladu z določbami poglavja 4) omejen na nestanovitnosti prilagojeno tržno vrednost teh sredstev, g (utež tveganja za izpostavljenosti do dajalca zavarovanja, kakor je določeno po standardiziranem pristopu) pa se določi kot tehtano povprečje uteži tveganja, ki bi se pri teh sredstvih kot zavarovanje s finančnim premoženjem uporabilo po standardiziranem pristopu.
Člen 248
Posredna podpora
1. Institucija v vlogi sponzorja ali institucija v vlogi originatorja, ki je v povezavi z listinjenjem uporabila člen 245(1) in (2) pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ali ki je prodala instrumente iz svoje trgovalne knjige, tako da ji ni več treba izračunavati kapitalskih zahtev za tveganja v zvezi s temi instrumenti, ne zagotavlja podpore pri listinjenju, ki presega njene pogodbene obveznostiv smislu zmanjšanja morebitnih ali dejanskih izgub investitorjev. Posel se ne šteje kot podpora, če je izveden na podlagi običajnih tržnih pogojev in upoštevan pri ocenjevanju prenosa pomembnega deleža kreditnega tveganja. O vsakem takem poslu se ne glede na to, ali pomeni podporo ali ne, uradno obvesti pristojne organe ter je predmet procesa pregleda in odobritve kreditov institucije. Institucija pri ocenjevanju, ali posel ni strukturiran za zagotavljanje podpore, ustrezno presodi vsaj naslednje:
(a)
ceno ponovnega odkupa;
(b)
kapitalsko in likvidnostno pozicijo institucije pred ponovnim odkupom in po njem;
(c)
uspešnost listinjenih izpostavljenosti;
(d)
uspešnost pozicij v listinjenju;
(e)
učinek podpore na izgube, za katere se pričakuje, da bodo nastale na strani originatorja v odnosu do investitorjev.
2. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice, ki opredeljujejo pomen običajnih tržnih pogojev in kdaj posel ni strukturiran tako, da zagotavlja podporo.
3. Če institucija v vlogi originatorja ali sponzorja pri listinjenju ne izpolnjuje odstavka 1, ta institucija upošteva najmanj toliko kapitalskih zahtev za vse listinjene izpostavljenosti, kot da te ne bi bile listinjene.
Pododdelek 2
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, listinjenih v sintetičnem listinjenju, s strani institucije v vlogi originatorja
Člen 249
Splošna obravnava
Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti, pri čemer so izpolnjeni pogoji iz člena 244, institucija v vlogi originatorja v sintetičnem listinjenju, v skladu s členom 250 uporabi ustrezne metodologije izračunavanja, opredeljene v tem oddelku, in ne metodologij iz poglavja 2. Za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti in zneske pričakovanih izgub v skladu s poglavjem 3, je znesek pričakovanih izgub iz naslova teh izpostavljenosti enak nič.
Zahteve, opredeljene v prvem pododstavku, veljajo za celotno skupino izpostavljenosti, vključenih v listinjenje. V skladu s členom 250 institucija v vlogi originatorja v skladu z določbami tega oddelka izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vse tranše v listinjenju, vključno s tistimi, pri katerih je institucija priznala zmanjševanje kreditnega tveganja v skladu s členom 247, pri čemer se utež tveganja, ki se uporabi za to pozicijo, lahko prilagodi v skladu s poglavjem 4 ob upoštevanju zahtev iz tega poglavja.
Člen 250
Obravnava neusklajenosti zapadlosti v sintetičnih listinjenjih
Za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 249 se upošteva vsaka morebitna neusklajenost zapadlosti med kreditnim zavarovanjem, ki predstavlja tranšo in s katerim je dosežen prenos tveganja, in listinjenimi izpostavljenostmi, in sicer kakor sledi:
(a)
za zapadlost listinjenih izpostavljenosti se upošteva najdaljša zapadlost katere koli izmed izpostavljenosti, ki pa ne sme presegati pet let. Zapadlost kreditnega zavarovanja se določi v skladu s poglavjem 4;
(b)
institucija v vlogi originatorja zanemari morebitne neusklajenosti zapadlosti pri izračunavanju zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tranše, katerih utež tveganja v skladu s tem oddelkom znaša 1 250 %. Za vse druge tranše se uporablja obravnava neusklajenosti zapadlosti, določena v poglavju 4, in sicer v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
RW*
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 92(3)(a);
RWAss
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti kotda te ne bi bile listinjene, izračunani sorazmerno;
RWSP
=
zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunani v skladu s členom 249, če ne bi bilo nobene neusklajenosti zapadlosti;
T
=
zapadlost osnovnih izpostavljenosti, izražena v letih;
T
=
zapadlost kreditnega zavarovanja, izražena v letih;
t*
=
0,25.
Pododdelek 3
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti po standardiziranem pristopu
Člen 251
Uteži tveganja
Ob upoštevanju člena 252 institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ocenjeno pozicijo v listinjenju ali relistinjenju tako, da se na vrednost izpostavljenosti uporabi ustrezna utež tveganja.
Ustrezna utež tveganja je utež tveganja, opredeljena v razpredelnici 1, ki ustreza bonitetni oceni pozicije v skladu z oddelkom 4.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
1
2
3
4 (samo za bonitetne ocene, ki niso kratkoročne bonitetne ocene)
vse druge stopnje kreditne kakovosti
Pozicije v listinjenju
20 %
50 %
100 %
350 %
1 250 %
Pozicije v relistinjenju
40 %
100 %
225 %
650 %
1 250 %
V skladu s členi od 252 do 255 se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju izračuna z uporabo uteži tveganja 1 250 %.
Člen 252
Institucije v vlogi originatorja in institucije v vlogi sponzorja
Za institucijo v vlogi originatorja ali v vlogi sponzorja se lahko zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunan za pozicije v listinjenju, pri vsakem posameznem listinjenju omejijo na zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bili dejansko izračunani za listinjene izpostavljenosti, če te ne bi bile listinjene ob predvideni uporabi uteži tveganja 150 %, za naslednje:
(a)
vse postavke, ki trenutno ne izpolnjujejo finančnih obveznosti;
(b)
vse postavke med listinjenimi izpostavljenostmi, ki so povezane s posebno visokim tveganjem v skladu s členom 128.
Člen 253
Obravnava neocenjenih pozicij
1. Za namen izračuna zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju lahko institucija uporabi tehtano povprečje uteži tveganja, ki bi ga v skladu s poglavjem 2 za listinjene izpostavljenosti uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti, pomnoženo z razmerjem koncentracije iz odstavka 2. Za ta namen institucija v vsakem trenutku pozna sestavo skupine listinjenih izpostavljenosti.
2. Razmerje koncentracije je enako vsoti nominalnih zneskov vseh tranš, deljeni z vsoto nominalnih zneskov tranš, podrejenih ali enakovrednih tranši, v kateri je pozicija, vključno s to tranšo. Dobljena utež tveganja ni višja od 1 250 % ali nižja od katere koli uteži tveganja, ki se uporablja za ocenjeno nadrejeno tranšo. Če institucija ne more določiti uteži tveganja, ki bi bile uporabljene za listinjene izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, za pozicijo uporabi utež tveganja 1 250 %.
Člen 254
Obravnava pozicij v listinjenju v tranši druge izgube ali boljši tranši v programu ABCP
Če je v skladu s členom 255 na voljo ugodnejša obravnava neocenjenih okvirnih likvidnostnih kreditov, lahko institucija dodeli pozicijam v listinjenju, ki izpolnjujejo naslednje zahteve, utež tveganja, ki je večja izmed 100 % ali najvišja med utežmi tveganja, ki bi jih za katero koli od listinjenih izpostavljenosti iz poglavja 2 uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti:
(a)
pozicija v listinjenju je v tranši, ki je ekonomsko uvrščena v poziciji druge izgube ali bolje v listinjenju, pri čemer tranša prve izgube zagotavlja tranši druge izgube pomembno kreditno izboljšavo;
(b)
kakovost pozicije v listinjenju je enakovredna stopnji kreditne kakovosti 3 po standardiziranem pristopu ali boljša;
(c)
pozicija v listinjenju je v lasti institucije, ki ni imetnik pozicije v tranši prve izgube.
Člen 255
Obravnava neocenjenih okvirnih likvidnostnih kreditov
1. Za določitev vrednosti izpostavljenosti lahko institucija na nominalni znesek neocenjenega okvirnega likvidnostnega kredita uporabi konverzijski faktor 50 %, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
dokumentacija o okvirnem likvidnostnem kreditu jasno določa in omejuje okoliščine, v katerih se kredit lahko črpa;
(b)
kredita ni mogoče črpati za zagotavljanje podpore kreditni kakovosti tako, da se krijejo izgube, ki so obstajale že v času črpanja, zlasti ne za namen zagotavljanja likvidnosti v zvezi z neplačanimi izpostavljenostmi v času črpanja ali za namen pridobitve sredstev po ceni, ki je višja od poštene vrednosti;
(c)
kredit se ne uporablja za zagotavljanje stalnega ali rednega financiranja listinjenja;
(d)
odplačilo črpanj iz naslova kredita ni podrejeno drugim terjatvam investitorjev, razen tistim, ki izhajajo iz obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov, nadomestil ali podobnih drugih plačil, niti zanj ne velja oprostitev ali odlog;
(e)
kredita ni mogoče črpati po tem, ko so izčrpane vse ustrezne kreditne izboljšave, ki bi lahko učinkovale v korist okvirnemu likvidnostnemukreditu;
(f)
kredit vsebuje določbo, ki sproži samodejno zmanjšanje zneska, ki se lahko črpa, za znesek neplačanih izpostavljenosti, kjer ima neplačilo pomen, opredeljen v poglavju 3, ali kadar je skupina listinjenih izpostavljenosti sestavljena iz ocenjenih instrumentov, ki prekinejokredit, če povprečna kakovost skupine pade pod naložbeni razred.
Utež tveganja, ki se uporabi, je najvišja utež tveganja, ki bi jo za katere koli listinjene izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 uporabila institucija, ki je imetnik izpostavljenosti.
2. Za določitev vrednosti izpostavljenosti okvirnega likvidnostnega kredita kot predujma se lahko uporabi konverzijski faktor 0 % na nominalni znesek okvirnega likvidnostnega kredita, ki se lahko brezpogojno prekliče, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 1 in če je odplačilo črpanj iz kredita nadrejeno katerim koli drugim terjatvam iz naslova denarnih tokov, ki izhajajo iz listinjenih izpostavljenosti.
Člen 256
Dodatne kapitalske zahteve za listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti z določbami o predčasnem odplačilu
1. Pri listinjenju obnavljajočih se izpostavljenosti, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu, institucija v vlogi originatorja v skladu s tem členom izračuna dodatni znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje, da bi se ravni kreditnega tveganja, kateremu je izpostavljena, povečale po učinkovanju določbe o predčasnem odplačilu.
2. Institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsoto vrednosti izpostavljenosti udeležbe originatorja in udeležbe investitorja.
Za strukture listinjenja, pri katerih listinjene izpostavljenosti zajemajo obnavljajoče se in neobnavljajoče se izpostavljenosti, institucija v vlogi originatorja uporabi obravnavo, določeno v odstavkih od 3 do 6, za tisti del osnovne skupine, ki vsebuje obnavljajoče se izpostavljenosti.
Vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja je vrednost izpostavljenosti tistega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine izpostavljenosti, prodanih v listinjenje, katerega delež v razmerju do zneska celotne skupine, prodanega v strukturo, določa delež denarnih tokov iz naslova glavnice in zbranih obresti ter drugih povezanih zneskov, ki niso na voljo za opravljanje plačil tistim, ki imajo pozicije v listinjenju. Udeležba originatorja ne sme biti podrejena udeležbi investitorjev. Vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev je vrednost izpostavljenosti preostalega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine.
Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti se za vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja izračuna kot tisti za sorazmerno izpostavljenost do listinjenih izpostavljenosti, kakor da te ne bi bile listinjene.
3. Originatorji naslednjih vrst listinjenj so izvzeti iz izračuna dodatnega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz odstavka 1:
(a)
listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti, pri katerih investitorji ostanejo polno izpostavljeni do vseh prihodnjih črpanj kreditojemalcev, tako da se tveganje iz osnovnega kredita ne prenese nazaj na institucijo v vlogi originatorja, tudi če pride do dogodka predčasnega odplačila;
(b)
listinjenja, pri katerih določbo o predčasnem odplačilu sprožijo izključno dogodki, ki niso povezani z donosnostjo listinjenih sredstev ali institucijo v vlogi originatorja, kot so bistvene spremembe davčnih zakonov ali predpisov.
4. Za institucijo v vlogi originatorja, za katero velja zahteva za izračun dodatnega zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz odstavka 1, velja da vsota zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za njene pozicije v udeležbi investitorjev in zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v skladu z odstavkom 1, ne presega večjega izmed naslednjega:
(a)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih za njene pozicije v udeležbi investitorjev;
(b)
zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi jih za listinjene izpostavljenosti izračunala institucija, ki je imetnik izpostavljenosti, kot če te ne bi bile listinjene v znesku, ki je enak udeležbi investitorjev.
Odbitek morebitnih neto dobičkov iz naslova kapitalizacije prihodnjih prihodkov, kot je to zahtevano v členu 32(1), se obravnava izven maksimalnega zneska iz prejšnjega pododstavka.
5. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki se izračuna v skladu z odstavkom 1, se določi tako, da se vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev pomnoži s produktom ustreznega konverzijskega faktorja, kakor je navedeno v odstavkih od 6 do 9, in tehtanim povprečjem uteži tveganja, ki bi bila uporabljena za listinjene izpostavljenosti, če izpostavljenosti ne bi bile listinjene.
Šteje se, da je določeno predčasno odplačilo kontrolirano, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija v vlogi originatorja ima ustrezen kapitalski/likvidnostni načrt, ki ji zagotavlja dovolj kapitala in likvidnosti v primeru predčasnega odplačila;
(b)
skozi celotno trajanje posla obstaja sorazmerna delitev med udeležbo originatorja in udeležbo investitorja v zvezi s plačili obresti in glavnice, stroškov, izgub in izterjav na podlagi stanja neodplačanih denarnih terjatev na eni ali več referenčnih točkah v vsakem mesecu;
(c)
šteje se, da je obdobje odplačila dovolj dolgo, če je 90 % celotnega preostalega dolga (udeležba originatorja in udeležba investitorjev), ob začetku obdobja predčasnega odplačila odplačanega ali se šteje za neplačanega;
(d)
hitrost odplačevanja ni večja od hitrosti, ki bi bila dosežena z linearnim odplačevanjem skozi obdobje, določeno v točki (c).
6. V primeru listinjenj, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu izpostavljenosti na drobno, ki so nezavezujoče in brezpogojno preklicne brez predhodnega obvestila, pri čemer se predčasno odplačilo sproži s padcem stopnje presežnega razmika na določeno raven, institucije primerjajo trimesečno povprečno stopnjo presežnega razmika s stopnjami presežnega razmika, pri katerih se zahteva zajemanje presežnega razmika.
V primerih, v katerih listinjenje ne zahtevazajemanja presežnega razmika, se šteje, da je točka zajemanja za 4,5 odstotne točke višja od stopnje presežnega razmika, pri kateri se sproži predčasno odplačilo.
Konverzijski faktor, ki se uporabi, se določi glede na dejansko trimesečno povprečno stopnjo presežnega razmika v skladu z razpredelnico 2.
Razpredelnica 2
Listinjenja, za katera velja določba o kontroliranem predčasnem odplačilu
Listinjenja, za katera velja določba o nekontroliranem predčasnem odplačilu
tri-mesečni povprečni presežni razmik
Konverzijski faktor
Konverzijski faktor
Nad stopnjo A
0 %
0 %
Stopnja A
1 %
5 %
Stopnja B
2 %
15 %
Stopnja C
10 %
50 %
Stopnja D
20 %
100 %
Stopnja E
40 %
100 %
pri čemer:
(a)
"stopnja A" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 133,33 % stopnje zajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 100 % te stopnjezajemanja;
(b)
"stopnja B" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 100 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 75 % te stopnjezajemanja;
(c)
"stopnja C" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 75 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 50 % te stopnjezajemanja;
(d)
"stopnja D" pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 50 % stopnjezajemanja presežnega razmika, vendar ne manjše od 25 % te stopnje zajemanja;
(e)
"stopnja E" pa pomeni stopnje presežnega razmika, ki so manjše od 25 % stopnjezajemanja presežnega razmika.
7. V primeru listinjenj, pri katerih velja določba o predčasnem odplačilu izpostavljenosti na drobno, ki so nezavezujoče in brezpogojno preklicne brez predhodnega obvestila, in pri katerih se predčasno odplačilo sproži s kvantitativno vrednostjo nekega drugega merila in ne trimesečnega povprečnega presežnega razmika, lahko institucije z dovoljenjem pristojnih organov za določitev navedenega konverzijskega faktorja uporabijo obravnavo, ki je približek tisti, ki je predpisana v odstavku 6. Pristojni organ da dovoljenje, če sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
ta obravnava je primernejša, ker lahko institucija opredeli kvantitativno merilo, ki je v odnosu do kvantitativne vrednosti, ki sproži predčasno odplačilo, enakovredno stopnji zajemanja presežnega razmika;
(b)
ta obravnava vodi k merilu tveganja, da se lahko kreditno tveganje, kateremu je institucija izpostavljena, po izvršitvi določbe o predčasnem odplačilu poveča, pri čemer je to merilo tako preudarno kot tisto, izračunano v skladu z odstavkom 6.
8. Za vsa druga listinjenja, za katera velja določba o kontroliranem predčasnem odplačilu obnavljajočih se izpostavljenosti, se uporablja konverzijski faktor 90 %.
9. Za vsa druga listinjenja, za katera velja določba o nekontroliranem predčasnem odplačilu obnavljajočih se izpostavljenosti, se uporablja konverzijski faktor 100 %.
Člen 257
Zmanjševanje kreditnega tveganja za pozicije v listinjenjupo standardiziranem pristopu
Če se za pozicijo v listinjenju pridobi kreditno zavarovanje, se lahko izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti prilagodi v skladu s poglavjem 4.
Člen 258
Zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Institucije lahko v primeru pozicije v listinjenju, kateri je dodeljena utež tveganja 1 250 %, v skladu s členom 36(1)(k) odbijejo vrednost izpostavljenosti pozicije od navadnega lastniškega temeljnega kapitala namesto vključitve te pozicije v svoje izračune zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti. Za te namene lahko izračun vrednosti izpostavljenosti odraža primerno stvarno kreditno zavarovanje na način, ki je skladen s členom 257.
Če institucija v vlogi originatorja izkoristi to možnost, lahko 12,5-kratnik odbitega zneskav skladu s členom 36(1)(k), odšteje od zneska, določenega v členu 252, kot znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi bil dejansko izračunan za listinjene izpostavljenosti, če te ne bi bile listinjene.
Pododdelek 4
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti po pristopu IRB
Člen 259
Hierarhija metod
1. Institucije uporabljajo metode v skladu z naslednjo hierarhijo:
(a)
za ocenjeno pozicijo ali pozicijo, pri kateri se lahko uporabi povzeta bonitetna ocena, se za izračun zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti uporabi metoda na podlagi bonitetnih ocen, opredeljena v členu 261;
(b)
za neocenjeno pozicijo lahko institucija uporabi metodo nadzorniške formule, opredeljeno v členu 262, če lahko ta zagotovi oceno PD ter če je to ustrezno vrednost izpostavljenosti in LGD kot vhodne podatke za metodo nadzorniške formule v skladu z zahtevami za oceno teh parametrov po pristopu IRB v skladu z oddelkom 3. Institucija, ki ni institucija v vlogi originatorja, lahko metodo nadzorniške formule uporabi le s predhodnim dovoljenjem pristojnih organov, ki se izda samo, če institucija izpolnjuje pogoj iz prvega stavka te točke;
(c)
kot alternativo k točki (b) in samo za neocenjene pozicije v programih ABCP lahko institucja uporabi pristop notranjega ocenjevanja, kakor je opredeljen v odstavku 4, če so to pristojni organi dovolili;
(d)
v vseh drugih primerih se pozicijam v listinjenju, ki so neocenjene, dodeli utež tveganja 1 250 %;
(e)
ne glede na točko (d) in ob predhodnem dovoljenju pristojnih organov lahko institucija izračuna utež tveganja za neocenjeno pozicijo v okviru programa ABCP v skladu s členom 253 ali 254, če neocenjena pozicija ni v obliki komercialnega zapisa in če spada v področje uporabe pristopa notranjega ocenjevanja, za katero je bilo zaprošeno dovoljenje. Celotna vrednost izpostavljenosti, ki je predmet te izjeme, ni pomembna, v vsakem primeru pa ne presega 10 % celotne vrednosti izpostavljenosti, ki jih institucija obravnava na podlagi pristopa notranjega ocenjevanja. Institucija preneha s tako obravnavo, ko se dovoljenje za uporabo zadevnega pristopa zavrne.
2. Za namene uporabe povzetih bonitetnih ocen institucija dodeli neocenjeni poziciji povzeto bonitetno oceno, ki je enakovredna bonitetni oceni ocenjene referenčne pozicije, ki je najbolj nadrejena pozicija in je v vseh pogledih podrejena zadevni neocenjeni pozicijai v listinjenju ter izpolnjuje vse naslednje pogoje:
(a)
referenčne pozicije so v vseh pogledih podrejene neocenjeni poziciji v listinjenju;
(b)
zapadlost referenčnih pozicij je enaka ali daljša od zapadlosti zadevne neocenjene pozicije;
(c)
vse povzete bonitetne ocene se redno posodabljajo, tako da odražajo vse morebitne spremembe bonitetne ocene referenčnih pozicij.
3. Pristojni organi izdajo institucijam dovoljenje za uporabo pristopa notranjega ocenjevanja v skladu z odstavkom 4, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pozicije v komercialnem zapisu, izdanem v programu ABCP, so ocenjene pozicije;
(b)
notranja ocena kreditne kakovosti pozicije odraža javno dostopno metodologijo ocenjevanja ene ali več ECAI za ocenjevanje vrednostnih papirjev, kritih z isto vrsto izpostavljenosti, kot so bile listinjene;
(c)
ECAI, katerih metodologija se odraža v skladu s točko (b), vključujejo tiste ECAI, ki so podale zunanjo bonitetno oceno za komercialni zapis, izdan v programu ABCP. Kvantitativni elementi - kot so dejavniki izjemnih situacij -, ki se uporabljajo pri oceni pozicije glede na določeno kreditno kakovost, so konzervativni vsaj toliko, kot so konzervativni elementi, ki se uporabljajo v okviru ustrezne metodologije ocenjevanja zadevnih ECAI;
(d)
pri razvoju svoje metodologije notranjega ocenjevanja institucija upošteva ustrezne objavljene metodologije ocenjevanja ECAI, ki ocenjujejo komercialni zapis v programu ABCP. Tovrstno upoštevanje institucija dokumentira in redno posodablja tako, kot je določeno v točki (g);
(e)
metodologija institucije za notranje ocenjevanje vsebuje razrede bonitetnih ocen. Med temi razredi bonitetnih ocen in bonitetnimi ocenami ECAI je vzpostavljena povezava. Ta povezava se jasno dokumentira;
(f)
metodologija notranjega ocenjevanja se uporablja v notranjih procesih institucije za upravljanje tveganj, vključno s procesi odločanja, zagotavljanja upravljavskih informacij in razporejanja notranjega kapitala;
(g)
notranji ali zunanji revizorji, ECAI, funkcija institucije za notranje spremljanje kreditov ali njena funkcija upravljanja tveganj opravljajo redne preglede procesa notranjega ocenjevanja in kakovosti notranjih ocen kreditne kakovosti izpostavljenosti institucije do programa ABCP. Če pregled opravlja notranja revizija institucije, funkcija za spremljanje kreditov ali funkcija upravljanja tveganj, je ta funkcija neodvisna od poslovnega področja programa ABCP, kakor tudi od področja odnosov s strankami;
(h)
institucija redno spremlja uspešnost svojih notranjih bonitetnih ocen, da ovrednoti učinkovitost svoje metodologije notranjega ocenjevanja, ki jo po potrebi popravi, če uspešnost izpostavljenosti redno odstopa od uspešnosti, ki jo opredeljujejo notranje bonitetne ocene;
(i)
program ABCP vključuje standarde za izdajo komercialnih zapisov v obliki kreditnih in investicijskih smernic. Pri odločanju o nakupu sredstev upravitelj programa ABCP upošteva vrsto sredstev, ki se kupujejo, vrsto in denarno vrednost izpostavljenosti iz naslova zagotovitve okvirnih likvidnostnih kreditov in kreditnih izboljšav, porazdelitve izgub ter pravno in ekonomsko izločitev sredstev, prenesenih s subjekta, ki prodaja sredstva. Opravi se kreditna analiza profila tveganosti prodajalca sredstev, ki vključuje analizo pretekle in pričakovane prihodnje finančne uspešnosti, trenutni tržni položaj, pričakovano prihodnjo konkurenčnost, stopnjo finančnega vzvoda, denarni tok, pokritost obresti in bonitetno oceno dolga. Poleg tega se opravi pregled prodajalčevih standardov za izdajo komercialnih zapisov, sposobnosti servisiranja in procesov izterjave;
(j)
standardi za izdajo komercialnih zapisov v okviru programa ABCP vzpostavljajo minimalna merila primernosti sredstev, ki zlasti:
(i)
izključujejo nakup sredstev, ki so zapadla ali neplačana;
(ii)
omejujejo presežno koncentracijo do posameznega dolžnika ali geografskega območja;
(iii)
omejujejo ročnost sredstev, ki se jih kupuje;
(k)
program ABCP ima politike in procese izterjave, ki upoštevajo operativno sposobnost in kreditno kakovost serviserja. Program ABCP zmanjšuje tveganje v zvezi z uspešnostjo prodajalca in serviserja z različnimi metodami, kot so sprožilci, zasnovani na trenutni kreditni kakovosti, ki preprečujejo združevanje denarnih sredstev;
(l)
skupna ocena izgube skupine izpostavljenosti, ki jo program ABCP namerava odkupiti, upošteva vse vire možnega tveganja, kot sta kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev. Če je obseg kreditne izboljšave, ki jo zagotovi prodajalec, zasnovan samo na izgubah iz naslova kredita, se vzpostavi ločena rezerva za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev, če je slednje ključnega pomena za določeno skupino izpostavljenosti. Poleg tega se v okviru programa pri določanju obsega zahtevane stopnje izboljšave pregledajo večletne pretekle informacije, vključno z izgubami, nerednimi plačili, zmanjšanji vrednosti odkupljenih denarnih terjatev in stopnjo obračanja denarnih terjatev;
(m)
program ABCP pri nakupu izpostavljenosti vsebuje strukturne posebnosti, kot so likvidacijski sprožilci, z namenom zmanjšanja morebitnega kreditnega poslabšanja osnovnega portfelja.
4. V skladu s pristopom notranjega ocenjevanja institucija dodeli neocenjeno pozicijo enemu od bonitetnih razredov, opisanih v odstavku 3(e). Poziciji se dodeli izvedena bonitetna ocena, enaka bonitetnim ocenam, ki ustrezajo navedenemu bonitetnemu razredu, kakor je določeno v odstavku 3(e). Če je ta izvedena bonitetna ocena ob začetku listinjenja na ravni naložbenega razreda ali boljša, se šteje, da je enaka primerni bonitetni oceni ECAI za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti.
5. Institucije, ki so pridobile dovoljenje za uporabo pristopa notranjega ocenjevanja, se ne vrnejo k uporabi drugih metod, razen če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
institucija je po mnenju pristojnih organov dokazala, da za to obstajajo utemeljeni razlogi;
(b)
institucija je pridobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
Člen 260
Maksimalni zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti
Institucija v vlogi originatorja, institucija v vlogi sponzorja ali druge institucije, ki lahko izračunajo KIRB, lahko zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunane za pozicije v listinjenju, omejijo na zneske, ki bi ustrezali kapitalski zahtevi iz člena 92(3), enaki vsoti 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki bi nastali, če listinjena sredstva ne bi bila listinjena in bi bila vsebovana v bilanci stanja institucije, in zneskov pričakovanih izgub teh izpostavljenosti.
Člen 261
Metoda na podlagi bonitetnih ocen
1. V skladu z metodo na podlagi bonitetnih ocen institucija izračuna znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za ocenjeno pozicijo v listinjenju ali relistinjenju tako, da se na vrednost izpostavljenosti uporabi ustrezna utež tveganja in rezultat pomnoži z 1,06.
Ustrezna utež tveganja je utež tveganja, opredeljena v razpredelnici 4, ki ustreza bonitetni oceni pozicije v skladu z oddelkom 4.
Razpredelnica 4
Stopnja kreditne kakovosti
Pozicije v listinjenju
Pozicije v relistinjenju
Bonitetne ocene, ki niso kratkoročne
Kratkoročne bonitetne ocene
A
B
C
D
E
1
1
7 %
12 %
20 %
20 %
30 %
2
8 %
15 %
25 %
25 %
40 %
3
10 %
18 %
35 %
35 %
50 %
4
2
12 %
20 %
40 %
65 %
5
20 %
35 %
60 %
100 %
6
35 %
50 %
100 %
150 %
7
3
60 %
75 %
150 %
225 %
8
100 %
200 %
350 %
9
250 %
300 %
500 %
10
425 %
500 %
650 %
11
650 %
750 %
850 %
vse druge in neocenjene
1 250 %
Uteži tveganja v stolpcu C razpredelnice 4 se uporabijo, če pozicija v listinjenju ni pozicija v relistinjenju in če je dejansko število listinjenih izpostavljenosti manjše od šest.
Za preostale pozicije v listinjenju, ki niso pozicije v relistinjenju, se uporabijo uteži tveganja v stolpcu B, razen če je pozicija v najbolj nadrejeni tranši listinjenja; v tem primeru se uporabijo uteži iz stolpca A.
Za pozicije v relistinjenju se uporabijo uteži tveganja v stolpcu E, razen če je pozicija v relistinjenju v najbolj nadrejeni tranši relistinjenja in nobena od osnovnih izpostavljenosti ni že sama izpostavljenost v relistinjenju; takrat se uporabi stolpec D.
Pri določanju, ali je tranša najbolj nadrejena, se ne zahteva upoštevanje zneskov, nastalih na osnovi obrestnih ali valutnih izvedenih finančnih instrumentov, provizij ali podobnih drugih plačil.
Pri izračunavanju dejanskega števila listinjenih izpostavljenosti se morajo izpostavljenosti do enega dolžnika obravnavati kot ena izpostavljenost. Dejansko število izpostavljenosti se izračuna na naslednji način:
pri čemer EADi predstavlja vsoto vrednosti vseh izpostavljenosti do i-tega dolžnika. Če je na voljo delež portfelja, povezan z največjo izpostavljenostjo C1, lahko institucija izračuna N kot 1/ C1.
2. Zmanjšanje kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju se lahko prizna v skladu s členom 264(1) in (4) ob upoštevanju zahtev iz člena 247.
Člen 262
Metoda nadzorniške formule
1. V skladu z metodo nadzorniške formule se utež tveganja za pozicijo v listinjenju ob upoštevanju 20-odstotnega spodnjega praga za pozicije v relistinjenju in 7-odstotnega spodnjega praga za vse ostale pozicije v listinjenju izračuna na naslednji način:
pri čemer je:
S[x] =
x,
when x ≤ K IRBR
,
when x K IRBR
pri čemer je:
τ= 1 000;
ω= 20;
Beta [x; a, b]= kumulativna beta distribucija s parametroma a in b, ovrednotenima pri x.
T= velikost tranše, v kateri je pozicija, ki se izračuna kot razmerje med (a) nominalnim zneskom tranše in (b) vsoto nominalnih vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene. Za izvedene finančne instrumente, naštete v Prilogi II, se namesto nominalne vrednosti uporablja vsota tekočih nadomestitvenih stroškov in potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti, ki se izračuna v skladu s poglavjem 6;
KIRBR = razmerje med (a) KIRB in (b) vsoto vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene, izraženo v decimalni obliki;
L= stopnja kreditne izboljšave, izračunana kot razmerje med nominalnim zneskom vseh tranš, ki so podrejene tranši, v kateri je pozicija, in vsoto nominalnih vrednosti izpostavljenosti, ki so bile listinjene. Kapitalizirani prihodnji prihodki se ne vključijo v izračun L. Zneski, ki jih nasprotne stranke dolgujejo v zvezi z izvedenimi finančnimi instrumenti iz Priloge II, ki predstavljajo tranše, podrejene zadevni tranši, se lahko izračunajo po svojih tekočih nadomestitvenih stroških (brez potencialnih prihodnjih kreditnih izpostavljenosti) v okviru izračuna stopnje kreditne izboljšave;
N= dejansko število izpostavljenosti, izračunano v skladu s členom 261. V primeru relistinjenj institucija upošteva število izpostavljenosti v listinjenju v skupini in ne števila osnovnih izpostavljenosti v prvotnih skupinah, iz katerih izhajajo osnovne izpostavljenosti v listinjenju;
ELGD= z izpostavljenostjo tehtano povprečje izgube ob neplačilu se izračuna nanaslednji način:
pri čemer je:
LGDi = povprečni LGD, povezan z vsemi izpostavljenostmi do i-tega dolžnika, pri čemer se LGD določi v skladu s poglavjem 3. V primeru relistinjenja je za listinjene pozicije LGD 100 %. Če se tveganje neplačila in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev obravnavata znotraj listinjenja skupaj, se LGDi, ki se upošteva, izračuna kot tehtano povprečje LGD za kreditno tveganje in 75 % LGD za tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev. Uteži so ločene za kapitalske zahteve za kreditno tveganje in tveganje zmanjšanja vrednosti odkupljenih denarnih terjatev.
2. Če nominalna vrednost največje listinjene izpostavljenosti, C1, ni večja od 3 % vsote nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti, potem lahko institucija v primeru listinjenja, ki ni relistinjenje, za namene metode nadzorniške formule določi, da je LGD = 50 %, N pa enak enemu od naslednjega:
pri čemer je:
Cm
=
razmerje med vsoto nominalnih vrednosti največjih izpostavljenosti "m" in vsoto nominalnih vrednosti listinjenih izpostavljenosti. Stopnjo "m" lahko določi institucija.
Pri listinjenjih, v katerih so vse listinjene izpostavljenosti v pretežni meri izpostavljenosti na drobno, lahko institucija z dovoljenjem pristojnih organov uporabi metodo nadzorniške formule na podlagi poenostavitev h=0 in v=0, če dejansko število izpostavljenosti ni nizko in ni visoke koncentracije izpostavljenosti.
3. Pristojni organi obveščajo EBA o uporabi odstavka 2 s strani institucij. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Zmanjševanje kreditnega tveganja pri pozicijah v listinjenju se lahko prizna v skladu s členom 264(2) do (4) ob upoštevanju zahtev iz člena 247.
Člen 263
Okvirni likvidnostni krediti
1. Za namene določanja vrednosti izpostavljenosti neocenjene pozicije v listinjenju v obliki okvirnih kreditov kot predujmov se na nominalni znesek okvirnega likvidnostnega kredita, ki izpolnjuje pogoje iz člena 255(2), lahko uporabi konverzijski faktor 0 %.
2. Če za institucijo ni mogoče, da izračunava zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za listinjene izpostavljenosti, kakor da te ne bi bile listinjene, lahko ta institucija izjemoma in z dovoljenjem pristojnih organov za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za neocenjeno pozicijo v listinjenju v obliki okvirnega likvidnostnega kredita, ki izpolnjuje pogoje iz člena 255(1), začasno uporabi metodo iz odstavka 3. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o uporabi prvega stavka, pri čemer navedejo razloge za to in načrtovano obdobje uporabe.
Izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti se v splošnem šteje za neizvedljivega, če institucija nima na voljo povzetih bonitenih ocen, pristopa notranjega ocenjevanja in metode nadzorniške formule.
3. Najvišja utež tveganja, ki bi bila uporabljena v skladu s poglavjem 2 za katero koli od listinjenih izpostavljenosti, če slednje ne bi bile listinjene, se lahko uporabi za pozicijo v listinjenju, ki jo predstavlja okvirni likvidnostni kredit, ki izpolnjuje zahteve iz člena 255(1). Za določanje vrednosti izpostavljenosti pozicije se uporabi konverzijski faktor 100 %.
Člen 264
Zmanjševanje kreditnega tveganja za pozicije v listinjenju, ki so predmet pristopa IRB
1. Če se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode na podlagi bonitetnih ocen, se lahko vrednost izpostavljenosti ali utež tveganja za pozicijo v listinjenju, za katero je bilo pridobljeno kreditno zavarovanje, prilagodita v skladu z določbami poglavja 4, kakor te veljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2.
2. V primeru polnega kreditnega zavarovanja, kjer se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode nadzorniške formule, veljajo naslednje zahteve:
(a)
institucija določi "efektivno utež tveganja" pozicije. To naredi tako, da znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije deli z vrednostjo izpostavljenosti pozicije in rezultat pomnoži s 100;
(b)
v primeru stvarnega kreditnega zavarovanja se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju izračuna tako, da se stvarnemu kreditnemu zavarovanju prilagojeno vrednost izpostavljenosti pozicije (E*), kakor se izračuna v skladu s poglavjem 4 za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti iz poglavja 2, pomnoži z efektivno utežjo tveganja, pri čemer je E znesek pozicije v listinjenje;
(c)
v primeru osebnega kreditnega zavarovanja se znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti pozicije v listinjenju izračuna tako, da se vrednost zavarovanja, prilagojenega za morebitne valutne neusklajenosti in neusklajenosti zapadlosti (GA) v skladu z določbami poglavja 4, pomnoži z utežjo tveganja dajalca zavarovanja; rezultat se nato prišteje znesku, ki se izračuna tako, da se vrednost pozicije v listinjenju, od katere se odšteje GA, pomnoži z efektivno utežjo tveganja.
3. V primeru delnega kreditnega zavarovanja, kjer se zneski tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračunavajo z uporabo metode nadzorniške formule, veljajo naslednje zahteve:
(a)
če zmanjševanje kreditnega tveganja pokriva prvo izgubo ali sorazmerne izgube pri poziciji v listinjenju, lahko institucija uporabi odstavek 2;
(b)
V drugih primerih institucija pozicijo v listinjenju obravnava kot dve ali več pozicij, pri čemer se šteje, da je nekriti delež pozicija z nižjo kreditno kakovostjo. Za namen izračuna zneska tveganju prilagojenih izpostavljenosti za to pozicijo se uporabljajo določbe člena 262, pri čemer se upoštevajo določene prilagoditve, in sicer v primeru stvarnega kreditnega zavarovanja se T prilagodi v e*, v primeru osebnega kreditnega zavarovanja pa v T-g, kjer je e* razmerje med E* in skupnim hipotetičnim zneskom osnovne skupine; E* je prilagojena vrednost izpostavljenosti pozicije v listinjenju, izračunana v skladu z določbami poglavja 4, kakor se uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2, pri čemer je E znesek pozicije v listinjenju; g je razmerje med nominalnim zneskom kreditnega zavarovanja, prilagojenim za morebitno valutno neusklajenost ali neusklajenost zapadlosti v skladu z določbami poglavja 4, in vsoto vrednosti listinjenih izpostavljenosti. V primeru osebnega kreditnega zavarovanja se utež dajalca zavarovanja uporabi za tisti delež pozicije, ki ni zajet v prilagojeni vrednosti T.
4. Če so v primeru osebnega kreditnega zavarovanja pristojni organi izdali instituciji dovoljenje, da zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za primerljive neposredne izpostavljenosti do dajalca zavarovanja izračunava v skladu s poglavjem 3, se utež tveganja g pri izpostavljenostih do dajalca zavarovanja v skladu s členom 235 določi, kakor je to opredeljeno v poglavju 3.
Člen 265
Dodatnekapitalske zahteve za listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti z določbami o predčasnem odplačilu
1. Poleg zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, izračunanih v zvezi s pozicijami v listinjenju, institucija v vlogi originatorja dodatno izračunava znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z metodologijo, določeno v členu 256, ko proda obnavljajoče se izpostavljenosti v listinjenje, ki vsebuje določbo o predčasnem odplačilu.
2. Z odstopanjem od člena 256 je vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja seštevek naslednjega:
(a)
vrednosti izpostavljenosti tistega hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine, prodanih v listinjenje, katerega delež v razmerju do zneska celotne skupine, prodane v strukturo, določa delež denarnih tokov iz naslova glavnice in zbranih obresti ter drugih povezanih zneskov, ki niso na voljo za opravljanje plačil tistim, ki imajo pozicije v listinjenju;
(b)
vrednosti izpostavljenosti tistega dela nečrpanih zneskov kreditnih linij iz skupine, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje, katerih delež v skupnem znesku takih nečrpanih zneskov je enak deležu vrednosti izpostavljenosti, opisanemu v točki (a), v vrednosti izpostavljenosti črpanih zneskov iz skupine, prodanih v listinjenje.
Udeležba originatorja ne sme biti podrejena udeležbi investitorjev.
Vrednost izpostavljenosti udeležbe investitorjev je vrednost izpostavljenosti hipotetičnega dela črpanih zneskov iz skupine, ki ni zajet pod točko (a) in ki se ji prišteje vrednost izpostavljenosti tistega dela nečrpanih zneskov kreditnih linij iz skupine, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje, ki ni zajeto pod točko (b).
3. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vrednost izpostavljenosti udeležbe originatorja v skladu z odstavkom 2(a) se izračuna kot sorazmerna izpostavljenost do črpanih zneskov listinjenih izpostavljenosti, kot da te ne bi bile listinjene, in sorazmerna izpostavljenost do nečrpanih zneskov kreditnih linij, katerih črpani zneski so bili prodani v listinjenje.
Člen 266
Zmanjšanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti
1. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo v listinjenju, za katero se uporabi utež tveganja 1 250 %, se lahko zmanjša za 12,5-kratni znesek morebitnih posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v skladu s členom 110, ki jih je napravila institucija v zvezi z listinjenimi izpostavljenostmi. V kolikor so upoštevani popravki zaradi kreditnrga tveganja v ta namen, se ti ne upoštevajo za namene izračuna, določenega v členu 159.
2. Znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicijo v listinjenju se lahko zmanjša za 12,5-kratni znesek morebitnih posebnih popravkov zaradi kreditnega tveganja, ki se obravnavajo v skladu s členom 110 in ki jih napravi institucija v zvezi s pozicijo.
3. V skladu s členom 36(1)(k) lahko institucije namesto vključitve pozicije v listinjenju, za katero se uporablja utež tveganja 1 250 %, v svoje izračune zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, v zvezi s to pozicijo odbijejo vrednost izpostavljenosti pozicije od kapitala ob upoštevanju naslednjega:
(a)
vrednost izpostavljenosti pozicije se lahko izvede iz zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ob upoštevanju morebitnih zmanjšanj, opravljenih v skladu z odstavkoma 1 in 2;
(b)
izračun vrednosti izpostavljenosti lahko odraža primerno stvarno kreditno zavarovanje na način, ki je skladen z metodologijo, predpisano v členih od 247 do 264;
(c)
če se za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti uporablja metoda nadzorniške formule ter L KIRBR in [L+T] KIRBR, se lahko pozicijo obravnava kot dve poziciji, kjer je za pozicijo, ki je bolj nadrejena, L enak KIRBR.
4. Če institucija uporabi možnost iz odstavka 3, lahko odšteje 12,5-kratnik zneska, ki je bil v skladu s tem odstavkom odbit od zneska, opredeljenega v členu 260 kot znesek, na katerega je lahko omejen znesek tveganju prilagojenih izpostavljenosti za pozicije v listinjenju.
Oddelek 4
Zunanje bonitetne ocene
Člen 267
Uporaba bonitetnih ocen ECAI
Institucije lahko uporabljajo bonitetne ocene za določanje uteži tveganja za pozicijo v listinjenju, le če je bonitetno oceno izdala ali potrdila ECAI v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009.
Člen 268
Zahteve, ki jih morajo izpolnjevati bonitetne ocene ECAI
Za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z oddelkom 3, lahko institucije uporabijo bonitetne ocene ECAI, samo če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
ni nobene neskladnosti med vrstami plačil, ki se odražajo v bonitetni oceni, in vrstami plačil, do katerih je institucija upravičena v skladu s pogodbo, iz katere izhaja zadevna pozicija v listinjenju;
(b)
ECAI objavi analizo izgub in denarnih tokov ter občutljivost ocen na spremembe v osnovnih predpostavkah glede ocen, vključno z uspešnostjo skupine izpostavljenosti, pa tudi bonitetne ocene, postopke, metodologije, predpostavke in ključne elemente, ki so temelj ocene, v skladu z Uredbo (ES) št. 1060/2009. Informacije, ki so so dostopne samo omejenemu številu subjektov, se ne štejejo kot objavljene. Bonitetne ocene so vključene v matriko prehodov ECAI;
(c)
bonitetna ocena niti v celoti niti delno ne temelji na osebni podpori, ki jo zagotavlja sama institucija. V tem primeru institucija za namene izračuna zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu z oddelkom 3 obravnava zadevno pozicijo, kot da ni ocenjena.
ECAI je zavezana k objavi obrazložitev o tem, kako uspešnost skupine izpostavljenosti vpliva na bonitetno oceno.
Člen 269
Uporaba bonitetnih ocen
1. Institucija lahko imenuje eno ali več ECAI, katerih bonitetne ocene se v skladu s tem poglavjem uporabljajo za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti ("imenovana ECAI").
2. Institucija za svoje pozicije v listinjenju uporablja bonitetne ocene dosledno in neselektivno, v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
institucija za svoje pozicije v nekaterih tranšah ne sme uporabiti bonitetnih ocen ene ECAI, za svoje pozicije v drugih tranšah v okviru istega listinjenja, ki jih je ali jih ni ocenila prva ECAI, pa bonitetne ocene druge ECAI;
(b)
kadar ima pozicija dve bonitetni oceni imenovanih ECAI, institucija uporabi manj ugodno bonitetno oceno;
(c)
kadar ima pozicija več kot dve bonitetni oceni imenovanih ECAI, se uporabita dve najugodnejši bonitetni oceni. Če sta dve najugodnejši bonitetni oceni različni, se uporabi manj ugodno bonitetno oceno;
(d)
institucija na lastno pobudo ne zaprosi za umik manj ugodnih bonitetnih ocen.
3. Če se kreditno zavarovanje, ki izpolnjuje pogoje iz poglavja 4, zagotovi neposredno SSPE in se odraža v bonitetni oceni pozicije, ki jo poda imenovana ECAI, se lahko uporabi utež tveganja, povezana s to bonitetno oceno. Če zavarovanje ne izpolnjuje pogojev iz poglavja 4, se bonitetna ocena ne prizna. Če se kreditno zavarovanje ne zagotovi SSPE, temveč neposredno poziciji v listinjenju, se bonitetna ocena ne prizna.
Člen 270
Vzporejanje
EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da se za vse ECAI določi, kateri stopnji kreditne kakovosti iz tega poglavja ustrezajo zadevne bonitetne ocene ECAI. To določanje mora biti objektivno in dosledno ter izvedeno v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
EBA razlikuje med relativnimi stopnjami tveganja, ki jih odraža posamezna bonitetna ocena;
(b)
EBA upošteva kvantitativne dejavnike, kot so stopnje neplačil in/ali stopnje izgub, ter preteklo kakovost bonitetnih ocen vsake ECAI pri različnih kategorijah sredstev;
(c)
EBA upošteva kvalitativne dejavnike, kot je razpon poslov, ki jih oceni ECAI, ter metodologijo in pomen bonitetnih ocen, zlasti v zvezi s tem, ali temelji na pričakovani izgubi ali na prvi izgubi v eurih, ter pravočasno plačilo obresti ali plačilo obresti ob zapadlosti;
(d)
EBA si prizadeva zagotoviti, da za pozicije v listinjenju, za katere se na podlagi bonitetnih ocen ECAI uporabi enaka utež tveganja, veljajo enakovredne stopnje kreditnega tveganja. EBA preuči, če je ustrezno, možnost spremembe določanja stopnje kreditne kakovosti, s katero je povezana določena bonitetna ocena.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 6
Kreditno tveganje nasprotne stranke
Oddelek 1
Opredelitve pojmov
Člen 271
Določanje vrednosti izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti izvedenih finančnih instrumentov, naštetih v Prilogi II, institucija določi v skladu s tem poglavjem.
2. Vrednosti izpostavljenosti repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, poslov z dolgim rokom poravnave in poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja institucija lahko določi v skladu s tem poglavjem, namesto s poglavjem 4.
Člen 272
Opredelitev pojmov
Za namene tega poglavja in naslova VI tega dela se uporablja naslednja opredelitev pojmov:
Splošni pojmi:
(1)
"kreditno tveganje nasprotne stranke" ali "CCR" je tveganje, da nasprotna stranka v poslu postane neplačnik pred končno poravnavo denarnih tokov posla;
Vrste poslov:
(2)
"posli z dolgim rokom poravnave" so posli, pri katerih nasprotna stranka prevzame obveznost, da bo izročila vrednostni papir, blago ali tujo valuto za gotovino, druge finančne instrumente ali blago, ali obratno, na datum poravnave ali izročitve, ki je naveden v pogodbi in je kasnejši od običajnega tržnega standardnega roka za to vrsto posla ali pet delovnih dni po datumu, na katerega je institucija sklenila posel, pri čemer se upošteva zgodnejši datum;
(3)
"posli kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja" so posli, s katerimi institucija odobri kredit v povezavi z nakupom, prodajo, pokrivanjem stroškov financiranja pri posoji in izposoji vrednostnih papirjev ali trgovanjem z njimi. Posli kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja ne vključujejo drugih posojil, ki so zavarovana s premoženjem v obliki vrednostnih papirjev.
Niz pobotov, nizi varovanj in z njimi povezani izrazi:
(4)
"niz pobotov" je skupina poslov med institucijo in eno samo nasprotno stranko, ki je predmet pravno izvršljive dvostranske pogodbe o pobotu, priznane na podlagi oddelka 7 in poglavja 4.
Vsak posel, za katerega se ne uporablja pravno izvršljiva dvostranska pogodba o pobotu, priznana na podlagi oddelka 7, se za namen tega poglavja obravnava kot samostojni niz pobotov.
Po metodi notranjih modelov, določeni v oddelku 6, se vsi nizi pobotov z eno samo nasprotno stranko lahko obravnavajo kot en sam niz pobotov, če so modelirane negativne tržne vrednosti posameznih nizov pobotov v oceni pričakovane izpostavljenosti (v nadaljnjem besedilu: EE) enake 0.
(5)
"tveganost pozicije" je vrednost tveganja, ki je dodeljena poslu na podlagi standardizirane metode iz oddelka 5 po vnaprej določenem algoritmu;
(6)
"niz varovanj" je skupina tveganosti pozicij iz poslov v okviru enega samega niza pobotov, za katere se za določanje vrednosti izpostavljenosti s standardizirano metodo iz oddelka 5 uporablja samo njihov saldo;
(7)
"dogovor o vzdrževanju kritja" je dogovor ali določba v dogovoru, na podlagi katerega mora ena nasprotna stranka drugi nasprotni stranki zagotoviti zavarovanje s premoženjem, kadar izpostavljenost druge nasprotne stranke do prve nasprotne stranke preseže določeno raven;
(8)
"prag kritja" je največji znesek izpostavljenosti, ki ostaja neporavnan, preden ima ena stranka pravico zahtevati zavarovanje s premoženjem;
(9)
"obdobje kritja za tveganje" je čas od zadnje zagotovitve zavarovanja s premoženjem, ki krije niz pobotov poslov, z nasprotno stranko, ki je postala neplačnik, do trenutka, ko so posli zaključeniin je nastalo tržno tveganje ponovno varovano;
(10)
"efektivna zapadlost niza pobotov z zapadlostjo več kakor eno leto na podlagi metode notranjih modelov" je razmerje med vsoto pričakovane izpostavljenosti v času trajanja poslov v nizu pobotov, ki je diskontirana z netvegano stopnjo donosa in deljena z vsoto pričakovane izpostavljenosti v enem letu v nizu pobotov, ki je diskontirana z netvegano stopnjo donosa;
Ta efektivna zapadlost se lahko prilagodi tako, da odrazi tveganje obnovitve, ki nastane zaradi nadomestitve pričakovane izpostavljenosti z efektivno pričakovano izpostavljenostjo za obdobja predvidevanja, ki trajajo manj kakor eno leto;
(11)
"pobot med različnimi kategorijami produktov" pomeni vključitev poslov z različnimi kategorijami produktov v isti niz pobotov na podlagi pravil za pobot med različnimi kategorijami produktov iz tega poglavja;
(12)
"tekoča tržna vrednost" (v nadaljnjem besedilu: CMV)je za namene oddelka 5 neto tržna vrednost portfelja poslov v nizu pobotov, pri čemer se za izračun CMV uporabljajo pozitivne in negativne tržne vrednosti;
Porazdelitev
(13)
"porazdelitev tržnih vrednosti" je napovedovanje verjetnostne porazdelitve neto tržnih vrednosti poslov v nizu pobotov za prihodnji datum (obdobje predvidevanja) glede na realizirano tržno vrednost navedenih poslov na datum napovedi;
(14)
"porazdelitev izpostavljenosti" je napovedovanje verjetnostne porazdelitve tržnih vrednosti poslov tako, da se za negativne neto tržne vrednosti določi vrednost nič;
(15)
"na tveganje neobčutljiva porazdelitev" je porazdelitev tržnih vrednosti poslov ali izpostavljenosti v prihodnjem obdobju, pri čemer se porazdelitev izračuna z uporabo tržnih vgrajenih vrednosti, kakršne so vgrajene nestanovitnosti;
(16)
"dejanska porazdelitev" je porazdelitev tržnih vrednosti poslov ali izpostavljenosti v prihodnjem obdobju, pri čemer se porazdelitev izračuna s preteklimi ali realiziranimi vrednostmi, kakršne so nestanovitnosti, izračunane z uporabo preteklih sprememb cen ali tečajev tujih valut in obrestnih mer;
Merjenje in prilagoditve izpostavljenosti
(17)
"tekoča izpostavljenost" pomeni večjo izmed vrednosti nič in tržne vrednosti posla ali portfelja poslov v okviru niza pobotov z nasprotno stranko, ki bi predstavljala izgubo ob neplačilu nasprotne stranke, ob predpostavki, da v primeru insolventnosti ali likvidacijevrednost navedenih poslov ne bo poplačana;
(18)
"konična oziroma največja izpostavljenost" je visok percentil porazdelitve izpostavljenosti na določen prihodnji datum pred datumom zapadlosti posla v nizu pobotov ki ima najdaljšo zapadlost;
(19)
"pričakovana izpostavljenost" (v nadaljnjem besedilu: EE) je povprečje porazdelitve izpostavljenosti na določen prihodnji datum pred datumom zapadlosti posla v nizu pobotov, ki ima najdaljšo zapadlostjo;
(20)
"efektivna pričakovana izpostavljenost na poseben datum (v nadaljnjem besedilu: efektivna EE)" pomeni največjo pričakovano izpostavljenost, ki nastopi na ta datum ali kateri koli predhodni datum. Alternativno se lahko na poseben datum opredeli tudi kot večja od pričakovane izpostavljenost, ki nastopi na ta datum, ali efektivne pričakovane izpostavljenost na kateri koli predhodni datum,;
(21)
"pričakovana pozitivna izpostavljenost"(v nadaljnjem besedilu: EPE) je tehtano povprečje pričakovanih izpostavljenosti v določenem časovnem obdobju, pri čemer je utež razmerje, ki ga posamezna pričakovana izpostavljenost predstavlja v celotnem časovnem obdobju;
Pri izračunavanju kapitalskih zahtev institucije vzamejo povprečje prvega leta ali, če vse pogodbe v okviru niza pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, povprečje v obdobju do zapadlosti pogodbe z najdaljšo zapadlostjo v nizu pobotov;
(22)
"efektivna pričakovana pozitivna izpostavljenost" (v nadaljnjem besedilu efektivna EPE)" je tehtano povprečje efektivne pričakovane izpostavljenosti niza pobotov v prvem letu, ali, če vse pogodbe v nizu pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, povprečje v obdobju do zapadlosti pogodbe z najdaljšo zapadlostjo v nizu pobotov, pri čemer je utež delež, ki ga posamezna pričakovana izpostavljenost predstavlja v celotnem časovnem obdobju;
Tveganja, povezana s CCR:
(23)
"tveganje obnovitve" je vrednost, za katero je EPE podcenjena, kadar se pričakuje, da bodo prihodnji posli z nasprotno stranko potekali redno;
Dodatna izpostavljenost, ustvarjena z navedenimi prihodnjimi posli, ni vključena v izračun EPE;
(24)
"nasprotna stranka" za namene oddelka 7 pomeni katero koli pravno ali fizično osebo, ki sklene pogodbo o pobotu in je sposobna veljavno skleniti ta posel;
(25)
"pogodba o pobotu med različnimi kategorijami produktov" pomeni dvostranski pogodbeni dogovor med institucijo in nasprotno stranko, ki (na podlagi pobota poslov, ki so predmet pogodbe) vzpostavi eno samo pravno obveznost, ki zajema vse dvostranske okvirne pogodbe in posle, razvrščene v različne kategorije produktov, ki so vključene v sporazum.
Za namene te opredelitve "različne kategorije produktov" pomenijo:
(a)
repo posle in posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev in blaga,
(b)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(c)
pogodbe, naštete v Prilogi II;
(26)
"plačilna stran" pomeni dogovorjeno plačilo v poslu z izvedenim finančnim instrumentom OTC z linearnim profilom tveganja, ki določa izmenjavo finančnega instrumenta za plačilo.
V primeru poslov, ki določajo izmenjavo plačila za plačilo, sta ti dve plačilni strani sestavljeni iz pogodbeno dogovorjenih bruto plačil, vključno s hipotetičnim zneskom posla.
Oddelek 2
Metode za izračun vrednosti izpostavljenosti
Člen 273
Metode za izračun vrednosti izpostavljenosti
1. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za pogodbe iz Priloge II na podlagi ene od metod iz oddelkov 3 do 6 v skladu s tem členom.
Institucija, ki ni primerna za obravnavo iz člena 94, ne uporablja metode, določene v oddelku 4. Za določanje vrednosti izpostavljenosti za pogodbe iz točke 3 Priloge II institucija ne uporablja metode, določene v oddelku 4. Institucije lahko znotraj skupine trajno uporabljajo kombinacijo metod iz oddelkov 3 do 6. Ena sama institucija metod, določenih v oddelkih 3 do 6, trajno ne uporablja v kombinaciji, lahko pa v kombinaciji uporablja metode iz oddelkov 3 in 5, če eno od metod uporablja za primere, opredeljene v členu 282(6).
2. Če institucija pridobi dovoljenje pristojnih nadzornih organov v skladu s členom 283(1) in (2), lahko institucija na podlagi metode notranjih modelov iz oddelka 6 določi vrednost izpostavljenosti za naslednje postavke:
(a)
pogodbe, naštete v Prilogi II;
(b)
repo posle;
(c)
posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga;
(d)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(e)
posle z dolgim rokom poravnave.
3. Ko institucija za izpostavljenosti iz netrgovalne knjige ali za izpostavljenosti tveganju nasprotne stranke kupi zavarovanje s kreditnim izvedenim finančnim instrumentom, lahko kapitalsko zahtevo za zavarovane izpostavljenosti izračuna na podlagi enega od naslednjega:
(a)
členov 233 do 236;
(b)
v skladu s členom 153(3) ali členom 183, če je bilo dano dovoljenje v skladu s členom 143.
Če institucija ne uporabi pristopa (ii) iz točke (h) člena 299(2), je vrednost izpostavljenosti CCR za te kreditne izvedene finančne instrumente enaka nič.
4. Ne glede na odstavek 3 se lahko institucija odloči, da za namene izračunavanja kapitalskih zahtev za kreditno tveganje nasprotne stranke v izračun dosledno vključuje vse kreditne izvedene finančne instrumente, ki niso vključeni v trgovalno knjigo in so kupljeni za varovanje za izpostavljenost iz bančne knjige ali za izpostavljenost za kreditno tveganje nasprotne stranke, če je kreditno zavarovanje priznano v skladu s to uredbo.
5. Vrednost izpostavljenosti za CCR iz naslova prodanih kreditnih zamenjav v netrgovalni knjigi, ki se obravnavajo kot kreditno zavarovanje, ki ga daje institucija in se zanje izračunava kapitalska zahteva za CCR za celotni hipotetični znesek; je enaka 0.
6. Na podlagi vseh metod iz oddelkov 3 do 6 je vrednost izpostavljenosti do dane nasprotne stranke enaka vsoti vseh vrednosti izpostavljenosti, ki so izračunane za vsak niz pobotov z navedeno nasprotno stranko.
Vrednost izpostavljenosti, izračunana v skladu s tem poglavjem je za dano nasprotno stranko za dani niz pobotov izvedenih finančnih instrumentov OTC, navedenih v Prilogi II, enaka višji odnič in razliko med vsoto vrednosti izpostavljenosti skozi vse nize pobotov z nasprotno stranko ter vsoto CVA za navedeno nasprotno stranko, ki jo je institucija priznala kot že nastali odpis. Vrednost prilagoditev kreditnega vrednotenja se izračuna brez upoštevanja nasprotne prilagoditve vrednosti dolga zaradi lastnega kreditnega tveganja institucije, ki je že bila izključena iz kapitala v skladu s členom 33(1)(c).
7. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za izpostavljenosti iz naslova poslov z dolgim rokom poravnave z uporabo katere koli od metod iz oddelkov 3 do 6, ne glede na metodo, ki jo je institucija izbrala za obravnavo izvedenih finančnih instrumentov OTC in repo poslov, poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ter poslov kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja. Institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 3, lahko pri izračunu kapitalskih zahtev za posle z dolgim rokom poravnave trajno uporablja uteži tveganja na podlagi pristopa iz poglavja 2, ne glede na pomembnost takih pozicij.
8. Za metode iz oddelkov 3 in 4 institucija sprejme dosledno metodologijo za določanje hipotetičnega zneska za različne vrste produktov in zagotovi, da je upoštevan hipotetični znesek primerno merilo tveganja, vsebovanega v pogodbi. Če pogodba določa multiplikacijo denarnih tokov, institucija hipotetični znesek prilagodi, in sicer tako, da upošteva učinke multiplikacije na strukturo tveganja pogodbe.
Za metode iz oddelkov od 3 do 6 institucije obravnavajo posle, pri katerih je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnih gibanj, v skladu s členom 291(2), (4), (5) in (6), kakor je ustrezno.
Oddelek 3
Metoda tekoče izpostavljenosti
Člen 274
Metoda tekoče izpostavljenosti
1. Z namenom določanja tekočih nadomestitvenih stroškov vseh pogodb s pozitivno vrednostjo, institucije pogodbam pripišejo tekoče tržne vrednosti.
2. Z namenom določanja potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti, institucije hipotetične zneske oziroma, če je to primerno, vrednosti osnovnih izpostavljenosti pomnožijo z odstotki iz razpredelnice 1, in sicer v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
pogodbe, ki ne spadajo v eno izmed petih kategorij iz razpredelnice 1, se obravnavajo kakor pogodbe na blago, razen plemenitih kovin;
(b)
pri pogodbah, pri katerih se glavnica večkrat zamenja, se odstotki pomnožijo s številom preostalih neopravljenih plačil po pogodbi;
(c)
pri pogodbah, ki so namenjene poravnavanju neporavnane izpostavljenosti po določenih plačilnih datumih in v katerih so pogoji ponovno opredeljeni tako, da je tržna vrednost pogodbe na te določene datume enaka nič, je preostala zapadlost enaka času do naslednje ponovne določitve pogojev. Pri pogodbah na obrestno mero, ki izpolnjujejo navedena merila in pri katerih je preostala zapadlost daljša od enega leta, odstotek ne sme biti nižji od 0,5 %.
Razpredelnica 1
Preostala zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto in zlato
Pogodbe na lastniške instrumente
Pogodbe na plemenite kovine, razen zlata
Pogodbe na blago, razen plemenitih kovin
Eno leto ali manj
0 %
1 %
6 %
7 %
10 %
Več kot 1 leto, ne več kot 5 let
0,5 %
5 %
8 %
7 %
12 %
Več kot 5 let
1,5 %
7,5 %
10 %
8 %
15 %
3. Za pogodbe na blago, razen zlata, navedene v točki 3 Priloge II, lahko institucija, če upošteva pristop razširjene lestvice zapadlosti, opredeljen v členu 361, namesto odstotkov iz razpredelnice 1 uporabi odstotke iz razpredelnice 2.
Razpredelnica 2
Preostala zapadlost
Plemenite kovine
(razen zlata)
Navadne kovine
Kmetijski proizvodi
Drugo, vključno z energijskimi proizvodi
Eno leto ali manj
2 %
2,5 %
3 %
4 %
Več kot 1 leto, ne več kot 5 let
5 %
4 %
5 %
6 %
Več kot 5 let
7,5 %
8 %
9 %
10 %
4. Vrednost izpostavljenosti je enaka vsoti tekočih nadomestitvenih stroškov in potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti.
Oddelek 4
Metoda originalne izpostavljenosti
Člen 275
Metoda originalne izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti je hipotetični znesek vsakega instrumenta, pomnožen z odstotki iz razpredelnice 3.
Razpredelnica 3
Originalna zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto in zlatom
Eno leto ali manj
0,5 %
2 %
Več kakor 1 leto, ne več kakor 2 leti
1 %
5 %
Povečanje za vsako dodatno leto
1 %
3 %
2. Za izračun vrednosti izpostavljenosti pri pogodbah na obrestno mero lahko institucija izbere bodisi originalno zapadlost bodisi preostalo zapadlost.
Oddelek 5
Standardizirana metoda
Člen 276
Standardizirana metoda
1. Institucije lahko standardizirano metodo (v nadaljnjem besedilu: SM) uporabijo samo za izračun vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle z dolgim rokom poravnave.
2. Pri uporabi SM institucije izračunajo vrednost izpostavljenosti za vsak niz pobotov posebej, pri čemer se vrednost zavarovanja s premoženjem odšteje, kakor sledi:
pri čemer je:
CMV
=
tekoča tržna vrednost portfelja poslov v nizu pobotov z nasprotno stranko, brez upoštevanja vrednosti zavarovanja s premoženjem, kjer je:
pri čemer je:
CMVi
=
tekoča tržna vrednost posla i;
CMC
=
tekoča tržna vrednost zavarovanja s premoženjem, dodeljenega nizu pobotov, kjer je:
pri čemer je:
CMVl
=
tekoča tržna vrednost zavarovanja s premoženjem l;
I
=
indeks, ki označuje posel;
L
=
indeks, ki označuje zavarovanje s premoženjem;
J
=
indeks, ki označuje kategorijo niza varovanj.
Ti nizi varovanj za ta namen ustrezajo dejavnikom tveganja, za katere se tveganosti pozicij z nasprotnimi predznaki lahko izravnajo, da se dobi neto tveganost pozicije, na kateri potem temelji mera izpostavljenosti;
RPTij
=
tveganost pozicije iz posla i glede na niz pobotov j;
RPClj
=
tveganost pozicije iz zavarovanja s premoženjem l glede na niz pobotov j;
CCRMj
=
multiplikator CCR iz razpredelnice 5 za niz pobotov j;
β
=
1,4.
3. Za namene izračuna v skladu z odstavkom 2:
(a)
ima primerno zavarovanje s premoženjem, prejeto od nasprotne stranke, pozitiven predznak, zavarovanje s premoženjem, dano nasprotni stranki, pa ima negativen predznak;
(b)
se za SM uporablja samo zavarovanje s premoženjem, ki je primerno v skladu s členom 197, členom 198 in členom 299(2)(d);
(c)
institucije lahko zanemarijo obrestno tveganje iz plačilnih strani s preostalo zapadlostjo, ki je manjša od enega leta;
(d)
institucije lahko obravnavajo posle, ki jih sestavljata dve plačilni strani, denominirani v isti valuti, kot en sam agregiran posel. Obravnava, ki velja za plačilne strani, se uporablja za agregiran posel.
Člen 277
Posli z linearnim profilom tveganja
1. Institucije uskladijo posle z linearnim profilom tveganja s tveganostjo pozicij v skladu z naslednjimi določbami:
(a)
posli z linearnim profilom tveganja, pri katerih so kot osnova lastniški instrumenti (vključno z delniškimi indeksi), zlato, druge plemenite kovine ali drugo blago, se pripišejo tveganosti pozicij v ustreznem lastniškem instrumentu (vključno z delniškim indeksom) ali blagu in tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za plačilno stran.
(b)
posli z linearnim profilom tveganja, pri katerih je osnovni instrument dolžniški instrumentse pripišejo tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za dolžniški instrument in drugi tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za plačilno stran.
(c)
posli z linearnim profilom tveganja, ki določajo menjavo plačila za plačilo, vključno s terminskimi posli na tujo valuto, se pripišejo tveganosti pozicij iz naslova obrestne mere za vsako plačilno stran.
Če je pri poslu, navedenem pod točko (a), (b) ali (c), plačilna stran ali osnovni dolžniški instrument denominiran v tuji valuti, je ta plačilna stran ali osnovni instrument poleg tega se pripiše tveganosti pozicije v tej valuti.
2. Za namene odstavka 1 je velikost tveganosti pozicije izposla z linearnim profilom tveganja efektivna hipotetična vrednost (tržna vrednost, pomnožena s količino) osnovnih finančnih instrumentov ali blaga, izražena v domači valuti institucije tako, da se pomnoži z ustreznim menjalnim tečajem, razen za dolžniške instrumente.
3. Za dolžniške instrumente in za plačilne strani je velikost tveganosti pozicije enaka efektivni hipotetični vrednosti neporavnanih bruto plačil (vključno shipotetičnim zneskom), izražena v valuti matične države članice in pomnožena z modificiranim trajanjem dolžniškega instrumenta oziroma plačilne strani.
4. Velikost tveganosti pozicije iz kreditne zamenjave je hipotetična vrednost referenčnega dolžniškega instrumenta, pomnožena s preostalo zapadlostjo kreditne zamenjave.
Člen 278
Posli z nelinearnim profilom tveganja
1. Institucije določijo velikost tveganosti pozicij za posle z nelinearnim profilom tveganja v skladu z naslednjimi odstavki.
2. Velikost tveganosti pozicije za izvedene finančne instrumente OTC z nelinearnim profilom tveganja, vključno z opcijami in opcijami na zamenjavo obrestnih mer (swaptions), pri katerih osnova ni dolžniški instrument ali plačilna stran, je enaka delta ekvivalentu efektivne hipotetične vrednosti osnovnega finančnega instrumenta v poslu v skladu s členom 280(1).
3. Velikost tveganosti pozicije izvedenega finančnega instrumenta OTC z nelinearnim profilom tveganja, vključno z opcijami in opcijami na zamenjavo obrestnih mer, pri katerih je osnova dolžniški instrument ali plačilna stran, je enaka delta ekvivalentu efektivne hipotetične vrednosti finančnega instrumenta ali plačilne strani, pomnožene z modificiranim trajanjem dolžniškega instrumenta oziroma plačilne strani.
Člen 279
Obravnava zavarovanja s premoženjem
Za določitev tveganosti pozicije institucije zavarovanje s premoženjem obravnavajo, kakor sledi:
(a)
zavarovanje s premoženjem, prejeto od nasprotne stranke, se obravnava kot terjatev do nasprotne stranke na podlagi pogodbe o izvedenem finančnem instrumentu (dolga pozicija), ki zapade na dan, ko se določi tveganost pozicije;
(b)
zavarovanje s premoženjem, dano nasprotni stranki, se obravnava kot obveznost do nasprotne stranke (kratka pozicija), ki zapade na dan, ko se določi tveganost pozicije.
Člen 280
Izračun tveganosti pozicij
1. Institucija določi velikost in predznak tveganosti pozicije, kakor sledi:
(a)
za vse instrumente razen dolžniških instrumentov:
(i)
kot efektivno hipotetično vrednost v primeru posla z linearnim profilom tveganja;
(ii)
kot delta ekvivalent hipotetične vrednosti,
, v primeru posla z nelinearnim profilom tveganja,pri čemer je:
Pref
=
cena osnovnega instrumenta, izražena v referenčni valuti;
V
=
vrednost finančnega instrumenta (v primeru opcije je vrednost cena opcije);
P
=
cena osnovnega instrumenta, izražena v isti valuti kakor V;
(b)
za dolžniške instrumente in plačilne strani vseh poslov:
(i)
kot efektivno hipotetično vrednost, pomnoženo z modificiranim trajanjem, v primeru posla z linearnim profilom tveganja;
(ii)
kot delta ekvivalent hipotetične vrednosti, pomnožen z modificiranim trajanjem,
, v primeru posla z nelinearnim profilom tveganja,pri čemer je:
V
=
vrednost finančnega instrumenta (v primeru opcije je to cena opcije);
r
=
raven obrestne mere.
Če je V denominirana v valuti, ki ni referenčna valuta, se vrednost izvedenega finančnega instrumenta pretvori v referenčno valuto tako, da se pomnoži z ustreznim menjalnim tečajem.
2. Institucije razvrstijo tveganost pozicij v nize varovanj. Za vsak niz varovanja se izračuna absolutni znesek vsote tveganosti pozicij, ki izhajajo iz niza. Neto tveganost pozicije je rezultat tega izračuna in se za namene člena 276(2) izračuna, kakor sledi:
Člen 281
Tveganost pozicije iz naslova obrestne mere
1. Institucije za izračun tveganosti pozicije iz naslova obrestne mere uporabijo naslednje določbe.
2. Za tveganost pozicije iz naslova obrestne mere iz naslednjega:
(a)
denarnih vlog, prejetih od nasprotne stranke kot zavarovanje s premoženjem;
(b)
plačilnih strani;
(c)
osnovnih dolžniških instrumentov,
pri čemer se v vsakem primeru uporablja kapitalska zahteva v višini 1,60 % ali manj v skladu s razpredelnico 1 člena 336, institucije uvrstijo te pozicije v enega od šestih nizov varovanj za vsako valuto, ki so opredeljeni v razpredelnici 4.
Razpredelnica 4
Obrestne mere, ki odražajo obrestne mere državnih vrednostnih papirjev
Obrestne mere, ki odražajo obrestne mere nedržavnih vrednostnih papirjev
Zapadlost
1 leto
1 ≤ 5 let
5 let
1 leto
1 ≤ 5 let
5 let
3. Za tveganost pozicije iz naslova obrestne mere za osnovne dolžniške instrumente ali plačilne strani, za katere je obrestna mera povezana z referenčno obrestno mero, ki predstavlja splošno tržno raven obrestne mere, je preostala zapadlost čas trajanja do naslednje prilagoditve obrestne mere. V vseh drugih primerih je ta preostala zapadlost enaka obdobju do zapadlosti osnovnega dolžniškega instrumenta, v primeru plačilne strani pa preostalemu času trajanja posla.
Člen 282
Nizi varovanj
1. Institucije nize varovanj določijo v skladu z odstavki (2) do (5).
2. Za vsakega izdajatelja referenčnega dolžniškega instrumenta, ki je osnova za zamenjavo neplačil, obstaja en niz varovanj.
Košarica kreditnih zamenjav na podlagi n-tega neplačila se obravnava kot sledi:
(a)
velikost tveganosti pozicije referenčnega dolžniškega instrumenta v košarici, ki je osnova kreditne zamenjave na podlagin-tega neplačila, je efektivna hipotetična vrednost referenčnega dolžniškega instrumenta, pomnožena z modificiranim trajanjem izvedenega finančnega instrumenta na podlagi n-tega neplačila glede na spremembo kreditnega razmika referenčnega dolžniškega instrumenta;
(b)
za vsak referenčni dolžniški instrument v košarici, ki je osnova določene kreditne zamenjave neplačil na podlagin-tega neplačila, obstaja en niz varovanj. Tveganosti pozicij iz različnih kreditnih zamenjav na podlagi n-tega neplačila se ne vključijo v isti niz varovanj;
(c)
za vsak niz varovanj, ki, je oblikovan za enega od referenčnih dolžniških instrumentov izvedenega finančnega instrumenta na podlagi n-tega neplačila, se uporablja naslednji multiplikator CCR:
(i)
0,3 % za referenčne dolžniške instrumente, ki imajo bonitetno oceno priznane ECAI, enakovredno stopnji kreditne kakovosti 1 do 3,
(ii)
0,6 % za druge dolžniške instrumente.
3. Za tveganost pozicij iz naslova obrestne mere iz naslednjega:
(a)
denarnih vlog, ki so dani nasprotni stranki kot zavarovanje s premoženjem, če nasprotna stranka nima neporavnanih obveznosti z nizkim posebnim tveganjem;
(b)
osnovnih dolžniških instrumentov, pri čemer se v skladu z razpredelnico 1 člena 336 uporablja kapitalska zahteva, ki znaša več kakor 1,60 %;
Za vsakega izdajatelja obstaja en niz varovanj.
Kadar plačilna stran posnema tak dolžniški instrument, obstaja tudi en niz varovanj za vsakega izdajatelja referenčnega dolžniškega instrumenta.
Institucija lahko v isti niz varovanj razporedi tveganosti pozicij, ki nastanejo iz naslova dolžniških instrumentov nekaterih izdajateljev ali iz naslova referenčnih dolžniških instrumentov istega izdajatelja, ki jih posnemajo plačilne strani, ali ki so osnova za kreditno zamenjavo.
4. Osnovni finančni instrumenti, ki niso dolžniški instrumenti, se razporedijo v iste nize varovanj le, če so medsebojno popolnoma enaki ali podobni. V vseh drugih primerih se razporedijo v različne nize varovanj.
Za namene tega odstavka institucije določijo podobnost osnovnih instrumentov na podlagi naslednjih načel:
(a)
pri lastniških finančnih instrumentih je osnovni instrument podoben, če ga je izdal isti izdajatelj. Delniški indeks se obravnava kot poseben izdajatelj;
(b)
pri plemenitih kovinah je osnovni instrument podoben, če je kovina enaka. Indeks plemenitih kovin se obravnava kot ločena plemenita kovina;
(c)
pri električni energiji je osnovni instrument podoben, če se pravice in obveznosti dobave nanašajo na isti interval konice porabe ali interval manjše porabe v katerem koli 24-urnem obdobju;
(d)
pri blagu je osnovni instrument podoben, če je blago enako. Indeks na blago se obravnava kot posebno blago.
5. Multiplikatorji CCR (v nadaljnjem besedilu: CCRM) za različne kategorije nizov varovanj so navedeni v naslednji razpredelnici:
Razpredelnica 5
Kategorije nizov varovanj
Multiplikator CCR (CCRM)
1.
Obrestne mere
0,2 %
2.
Obrestne mere za tveganost pozicij za referenčni dolžniški instrument, ki je osnova za kreditno zamenjavo in za katerega se na podlagi razpredelnice 1 poglavja 2 naslova IV uporablja kapitalska zahteva, ki znaša 1,60 % ali manj.
0,3 %
3.
Obrestne mere za tveganost pozicij za dolžniški instrument ali referenčni dolžniški instrument, za katerega se na podlagi razpredelnice 1 poglavja 2 naslova IV uporablja kapitalska zahteva, ki znaša več kot 1,60 %.
0,6 %
4.
Menjalni tečaji
2,5 %
5.
Električna energija
4 %
6.
Zlato
5 %
7.
Lastniški finančni instrument
7 %
8.
Plemenite kovine (razen zlata)
8,5 %
9.
Drugo blago (razen plemenitih kovin in električne energije)
10 %
10.
Osnovni instrumenti izvedenih finančnih instrumentov OTC, ki ne sodijo v nobeno izmed zgoraj navedenih kategorij.
10 %
Osnovni instrumenti za izvedene finančne instrumente OTC, kakor so navedeni v točki 10 razpredelnice 5, se razporedijo v posebne ločene nize varovanj za vsako kategorijo osnovnega instrumenta.
6. Za posle z nelinearnim profilom tveganja ali za plačilne strani in posle, v katerih so osnovni instrumenti dolžniški instrumenti, za katere institucija ne more ugotoviti delte oziroma, če je primerno, modificiranega trajanja z modelom, ki ga je odobril pristojni organ za namene določanja kapitalskih zahtev za tržno tveganje, pristojni organ bodisi konzervativno določi velikost tveganosti pozicij in CCRMj, ki se uporablja, bodisi od institucije zahteva uporabo metode iz oddelka 3. Pobot se ne priznava, kar pomeni, da se vrednost izpostavljenosti določi, kot da obstaja niz pobotov, ki vsebuje samo posamezen posel.
7. Institucija ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali je posel pred vključitvijo v niz varovanj vključen v pravno izvršljiv dvostranski dogovor o pobotu, ki izpolnjuje zahteve iz oddelka 7.
8. Institucija, ki uporablja zavarovanje s premoženjem za zmanjševanje CCR, ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali v svojih izračunih pred priznanjem učinka zavarovanja s premoženjem, to zavarovanje, ustreza standardom pravne gotovosti, kakor je navedeno v poglavju 4.
Oddelek 6
Metoda notranjih modelov
Člen 283
Dovoljenje za uporabo metode notranjih modelov
1. Če pristojni organi potrdijo, da institucija na zadovoljiv način izpolnjuje zahtevo iz odstavka 2, tej instituciji dovolijo uporabo metode notranjih modelov (Internal Model Method - IMM) za izračun vrednosti izpostavljenosti za naslednje posle:
(a)
posle iz člena 273(2)(a);
(b)
posle iz člena 273(2)(b), (c) in (d);
(c)
posle iz člena 273(2)(a) do (d).
Če je institucija dobila dovoljenje za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti za kateri koli posel iz točk (a) do (c) prvega pododstavka, lahko uporablja IMM tudi za posle iz člena 273(2)(e).
Ne glede na tretji pododstavek člena 273(1) se lahko institucija odloči, da ne bo uporabljala te metode za izpostavljenosti, ki so nepomembne po velikosti in tveganju. V tem primeru institucija za te izpostavljenosti uporabi eno od metod iz oddelkov 3 do 5, če so izpolnjene ustrezne zahteve za posamezen pristop.
2. Pristojni organi institucijam za izračune iz odstavka 1 dovolijo uporabo IMM le, če je institucija dokazala, da izpolnjuje zahteve iz tega oddelka ter so pristojni organi preverili, da so sistemi institucije za upravljanje CCR trdni in ustrezno uvedeni.
3. Pristojni organi lahko institucijam začasno dovolijo, da postopno uvajajo IMM za različne vrste poslov. V tem obdobju postopnega uvajanja lahko institucije za vrste poslov, za katere ne uporabljajo IMM, uporabljajo metode iz oddelka 3 ali 5.
4. Za vse posle z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC in za vse posle z dolgim rokom poravnave, za katere institucija ni prejela dovoljenja za uporabo IMM v skladu z odstavkom 1, institucija uporablja metode iz oddelka 3 ali oddelka 5.
Na ravni skupine se lahko te metode trajno uporabljajo v kombinaciji. Znotraj institucije se navedene metode lahko uporabljajo v kombinaciji samo, če se ena od metod uporablja za primere iz člena 282(6).
5. Institucija, ki je pridobila dovoljenje za uporabo IMM v skladu z odstavkom 1, ne sme ponovno začeti uporabljati metod iz oddelka 3 ali 5, razen če tega ne dovoli pristojni organ. Pristojni organi to dovolijo, če institucija dokaže upravičene razloge.
6. Če institucija preneha izpolnjevati zahteve iz tega oddelka, o tem uradno obvesti pristojni organ in ravna v skladu z eno od naslednjih možnosti:
(a)
pristojnemu organu predstavi načrt za pravočasno ponovno uskladitev z zahtevami;
(b)
pristojnemu organu dokaže, da je učinek neizpolnjevanja zahtev nepomemben.
Člen 284
Vrednost izpostavljenosti
1. Če je institucija v skladu s členom 283(1) pridobila dovoljenje za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti za nekatere ali vse posle iz navedenega odstavka, vrednost izpostavljenosti iz teh poslov meri na ravni niza pobotov.
Model, ki ga v ta namen uporablja institucija:
(a)
podrobno določa porazdelitev napovedi sprememb tržnih vrednosti niza pobotov, ki se lahko pripišejo skupnim spremembam zadevnih tržnih spremenljivk, kakršne so obrestne mere in menjalni tečaji;
(b)
izračuna vrednost izpostavljenosti niza pobotov na vsak prihodnji datum na podlagi skupnih sprememb tržnih spremenljivk.
2. Da lahko model zajame učinke vzdrževanja kritja, model vrednosti zavarovanja s premoženjem izpolnjuje kvantitativne, kvalitativne in podatkovne zahteve za model IMM v skladu s tem oddelkom, institucija pa lahko v svojo porazdelitev napovedi za spremembe tržnih vrednosti niza pobotov vključi samo primerno finančno zavarovanje, kakor je opredeljeno v členu 197, členu 198 in členu 299(2)(c) in (d).
3. Kapitalska zahteva za tveganje nasprotne stranke v zvezi z izpostavljenostmi CCR, za katere institucija uporablja IMM, mora biti višja izmed vrednosti:
(a)
kapitalska zahteva za navedene izpostavljenosti, izračunana na podlagi efektivne EPE ob uporabi trenutnih tržnih podatkov;
(b)
kapitalska zahteva za te izpostavljenosti, izračunana na podlagi efektivne EPE ob uporabi enotne dosledne stresne umeritve za vse izpostavljenosti CCR, za katere uporablja IMM.
4. Razen za nasprotne stranke, za katere je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnega gibanja, ki spada v področje uporabe člena 291(4) in (5), institucije vrednost izpostavljenosti izračunajo kot zmnožek alfe (α) in efektivne EPE, kakor sledi:
pri čemer je:
α
=
1,4, razen če pristojni organi zahtevajo višji α ali institucijam dovolijo uporabo njihovih lastnih ocen v skladu z odstavkom 9;
Efektivna EPE se izračuna z oceno pričakovane izpostavljenosti (EEt) kot povprečne izpostavljenosti na prihodnji datum t, pri čemer je povprečje vzeto iz možnih prihodnjih vrednosti ustreznih dejavnikov tržnega tveganja.
Model ocenjuje EE na časovni vrsti več prihodnjih datumov t1, t2, t3 itd.
5. Efektivna EE se rekurzivno izračunava kot:
pri čemer je:
tekoči datum označen kot t0;
efektivna EE t0 enaka tekoči izpostavljenosti.
6. Efektivna EPE je povprečje efektivne EE v prvem letu prihodnje izpostavljenosti. Če vse pogodbe v nizu pobotov zapadejo prej kakor v enem letu, je EPE povprečje pričakovane izpostavljenosti do zapadlosti vseh pogodb v nizu pobotov. Efektivna EPE se izračuna kot tehtano povprečje efektivne EE:
pri čemer uteži dopuščajo izračun prihodnjih izpostavljenosti na datume, ki niso enakomerno časovno porazdeljeni.
7. Institucije izračunajo velikosti EE ali konične izpostavljenosti na podlagi porazdelitve izpostavljenosti, ki upošteva možne nenormalnosti v porazdelitvi izpostavljenosti.
8. Institucija lahko uporabi mero porazdelitve, izračunano po modelu, ki je bolj konzervativna, kakor je zmnožek α in efektivne EPE, kakor je izračunana v skladu z enačbo iz odstavka 4, za vsako nasprotno stranko.
9. Ne glede na odstavek 4 lahko pristojni organi institucijam dovolijo uporabo njihovih lastnih ocen alfe, pri čemer:
(a)
je alfa enaka razmerju med notranjim kapitalom, ki izhaja iz popolne simulacije izpostavljenosti CCR do vseh nasprotnih strank (števec), in notranjim kapitalom, izračunanim na podlagi EPE (imenovalec);
(b)
se v imenovalcu EPE uporabi, kakor da je fiksen neporavnan znesek.
Če se izračuna v skladu s tem odstavkom, alfa ni manjši od 1,2.
10. Za namene ocene alfe v skladu z odstavkom 9 institucija zagotovi, da se števec in imenovalec izračunata dosledno glede na metodologijo modeliranja, specifikacije parametrov in sestavo portfelja. Uporabljeni pristop za oceno alfe temelji na pristopu institucije glede notranjegakapitala, je dobro dokumentiran in predmet neodvisnega ovrednotenja. Poleg tega institucija pregleduje lastne ocene alfe vsaj vsako četrtletje oziroma bolj pogosto, kadar se sestava portfelja skozi čas spreminja. Institucija tudi ocenjuje tveganje modela.
11. Institucija pristojnim organom dokaže, da njene notranje ocene alfa v števcu zajemajo pomembne vire odvisnosti porazdelitve tržnih vrednosti poslov ali portfeljev poslov do vseh nasprotnih strank. Notranje ocene alfa upoštevajo razdrobljenost portfeljev.
12. Pri nadzoru uporabe ocen v skladu z odstavkom 9 pristojni organi upoštevajo znatna odstopanja pri ocenah alfe, ki izhajajo iz možnosti nezadovoljive specifikacije v modelih, ki se uporabljajo za števec, še zlasti če je prisotna konveksnost.
13. Kjer je to primerno, so nestanovitnosti in korelacije dejavnikov tržnega tveganja, uporabljene v skupnem modeliranju tržnega in kreditnega tveganja, pogojene z dejavnikom kreditnega tveganja, da bi prikazale potencialna povečanja nestanovitnosti ali korelacije v obdobju gospodarske recesije.
Člen 285
Vrednost izpostavljenosti za nize pobotov, za katere velja dogovor o vzdrževanju kritja
1. Če se za niz pobotov uporablja dogovor o vzdrževanju kritja in dnevno vrednotenje po tržnih cenah, lahko institucija uporabi eno od naslednjih mer EPE:
(a)
efektivno EPE brez upoštevanja danega ali prejetega zavarovanja s premoženjem iz naslova kritja plus zavarovanje, ki je bilo dano nasprotni stranki, ne glede na dnevno vrednotenje in proces vzdrževanja kritja ali tekočo izpostavljenost;
(b)
pribitek, ki prikazuje potencialno povečanje izpostavljenosti v obdobju kritja za tveganje, plus večja od naslednjih vrednosti:
(i)
tekoča izpostavljenost, vključno z vsem prejetim ali danim zavarovanjem s premoženjem, razen zavarovanja s premoženjem, ki je vplačano na podlagi poziva ali o katerem poteka spor;
(ii)
največja neto izpostavljenost, vključno z zavarovanjem s premoženjem, ki je predmet dogovor o vzdrževanju kritja, ki ne bi sprožila poziva po vplačilu zavarovanja s premoženjem. Ta znesek odraža vse veljavne pragove, najnižje zneske prenosa, neodvisne zneske in začetna kritja v skladu z dogovorom o vzdrževanju kritja;
(c)
če model pri ocenjevanju EE zajame učinke vzdrževanjakritja, lahko institucija, če pridobi dovoljenje pristojnega organa uporabi z modelom izračunano mero EE, neposredno v enačbi iz člena 284(5). Pristojni organi to dovolijo, samo če potrdijo, da model ustrezno zajame učinke vzdrževanja kritja pri ocenjevanju EE.
Institucije za namene točke (b) izračunajo pribitek kot pričakovano pozitivno spremembo tekočih tržnih vrednosti poslov v obdobju kritja za tveganje. Spremembe vrednosti zavarovanja s premoženjem se odražajo z uporabo nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost v skladu z oddelkom 3 poglavja 4 ali lastnih ocen prilagoditev za nestanovitnost razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, vendar se v obdobju kritja za tveganje ne predvidevajo nobena plačila zavarovanja s premoženjem. Za obdobje kritja za tveganje veljajo minimalna časovna obdobja, določena v odstavkih 2 do 5.
2. Za posle, za katere velja dnevno vzdrževanje kritja in dnevno vrednotenje po tržnih cenah, obdobje kritja za tveganje, ki se uporablja za namen modeliranja vrednosti izpostavljenosti z dogovori o vzdrževanju kritja, ni krajše od:
(a)
5 delovnih dni za nize pobotov, ki zajemajo samo repo posle ali posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga in posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
(b)
10 delovnih dni za vse druge nize pobotov.
3. Za točki (a) in (b) veljata naslednji izjemi:
(a)
za vse nize pobotov, kjer število poslov kadar koli v četrtletju presega 5 000, obdobje kritja za tveganje za naslednje četrtletje ni krajše od 20 delovnih dni. Ta izjema se ne uporablja za trgovalne izpostavljenosti institucij;
(b)
za nize pobotov, ki zajemajo enega ali več poslov, ki vključujejo nelikvidno zavarovanje s premoženjem ali izvedeni finančni instrument OTC, ki ga ni mogoče enostavno zamenjati, obdobje kritja za tveganje ni krajše od 20 delovnih dni.
Institucija določi, ali je zavarovanje s premoženjem nelikvidno in ali izvedenih finančnih instrumentov OTC ni mogoče enostavno nadomestiti v stresnih tržnih pogojih, za katere je značilna odsotnost trajno aktivnih trgov, kjer bi nasprotna stranka v največ dveh dneh pridobila več cenovnih ponudb, ki ne bi vplivale na trg ali predstavljale cene, ki odraža popust na trgu (v primeru zavarovanja s premoženjem) ali premijo (v primeru izvedenih finančnih instrumentov OTC).
Institucija preuči, ali so posli ali vrednostni papirji, ki jih je prejela kot zavarovanje s premoženjem, koncentrirani v določeni nasprotni stranki in ali bi lahko te posle ali vrednostne papirje institucija nadomestila, če bi ta nasprotna stranka nenadoma zapustila trg.
4. Če je bila institucija vključena v več kot dva spora v zvezi s pozivi k vplačilu kritja v okviru določenega niza pobotov, in sicer v dveh zaporednih četrtletjih, ki sta trajali dlje od veljavnega obdobja kritja za tveganje iz odstavkov 2 in 3, institucija za ta niz pobotov za naslednji dve četrtletji uporabi obdobje kritja za tveganje, ki je dolgo vsaj dvakrat toliko kot obdobje iz odstavkov 2 in 3.
5. Za določanje kritja s periodičnostjo N dni je obdobje kritja za tveganje vsaj enako obdobju F, določenem v odstavkih 2 in 3, kateremu se doda N dni in odvzame en dan. To je:
6. Če notranji model upošteva učinek vzdrževanja kritja na spremembe tržne vrednosti niza pobotov, institucija modelira v svojih izračunih vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle financiranja vrednostnih papirjev zavarovanja s premoženjem, razen denarja v isti valuti, kot je sama izpostavljenost, skupaj z izpostavljenostjo.
7. Če institucija ni zmožna modelirati zavarovanja s premoženjem skupaj z izpostavljenostjo, v svojih izračunih vrednosti izpostavljenosti za izvedene finančne instrumente OTC in posle financiranja vrednostnih papirjev ne prizna učinka zavarovanja s premoženjem, razen denarja v isti valuti, kot je sama izpostavljenost, razen če uporablja prilagoditve za nestanovitnost, ki izpolnjujejo standarde po razviti metodi za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem z lastnimi ocenami prilagoditev za nestanovitnost ali standarde po pristopu nadzorniških prilagoditev za nestanovitnost v skladu s poglavjem 4.
8. Institucija, ki uporablja IMM, v svojih modelih ne upošteva učinka zmanjšanja vrednosti izpostavljenosti zaradi kakršne koli klavzule v dogovoru o zavarovanju s premoženjem, ki zahteva prejetje zavarovanja s premoženjem, ko se poslabša kreditna kakovost nasprotne stranke.
Člen 286
Upravljanje CCR - politike, postopki in sistemi
1. Institucija vzpostavi in ohranja okvir upravljanja CCR, ki zajema:
(a)
politike, procese in sisteme za prepoznavanje, merjenje, upravljanje, odobritev in notranje poročanje o CCR;
(b)
postopke za zagotavljanje, da se te politike, procesi in sistemi upoštevajo.
Te politike, procesi in sistemi so konceptualno zanesljivi, se izvajajo celovito in so dokumentirani. Dokumentacija vključuje razlago empiričnih tehnik, ki se uporabljajo za merjenje CCR.
2. Okvir upravljanja CCR iz odstavka 1 upošteva tržna, likvidnostna ter pravna in operativna tveganja, ki so povezana s CCR. Okvir zlasti zagotavlja, da institucija izpolnjuje naslednja načela:
(a)
ne posluje z nasprotno stranko, ne da bi ocenila njeno kreditno sposobnost;
(b)
primerno upošteva kreditno tveganje pri poravnavi in pred poravnavo posla;
(c)
upravlja takšna tveganja čim bolj celovito na ravni nasprotne stranke (s seštevanjem izpostavljenosti CCR z drugimi kreditnimi izpostavljenostmi) in na ravni celotnega podjetja.
3. Institucija, ki uporablja IMM, zagotovi, da njen okvir upravljanja CCR do ravni, ki jo zahteva pristojni organ, upošteva likvidnostna tveganja glede naslednjega:
(a)
potencialnih pozivov k vplačilu kritja v okviru izmenjav gibljivega ali drugih vrst kritja, kot je začetno ali neodvisno kritje, pri neugodnih razmerah na trgu;
(b)
potencialnih pozivov k vračilu čezmernega zavarovanja s premoženjem, ki so ga dale nasprotne stranke;
(c)
pozivov, ki so posledica potencialnega poslabšanja lastnih ocen zunanje kreditne kakovosti.
Institucija zagotovi, da sta narava in časovno obdobje ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem skladna z njenimi potrebami glede likvidnosti in ne ogrozita njene sposobnosti pravočasne predložitve ali vrnitve zavarovanja s premoženjem.
4. Upravljalni organ institucije in višje vodstvo dejavno sodelujeta pri upravljanju CCR in zagotovita, da so upravljanju CCR dodeljeni ustrezni viri. Višje vodstvo se preko formalnega procesa zaveda omejitev in predpostavk uporabljenega modela ter njihovega morebitnega vpliva na zanesljivost izhodnih podatkov,. Višje vodstvo upošteva tudi negotovosti tržnega okolja in operativnih zadev ter kako se te odražajo v modelu.
5. Raven vodstva z dovolj visoko ravnijo pristojnosti pregleduje dnevna poročila o splošni izpostavljenosti institucije do CCR v skladu s členom 287(2)(b) za namen uveljavljanje tako zmanjšanj pozicij, ki jih ustvarijo posamezni upravljavci premoženja ali trgovci, kot tudi zmanjšanj celotne izpostavljenosti CCR institucije.
6. Okvir upravljanja CCR institucije, določen v skladu z odstavkom 1, se uporablja v povezavi z notranjimi kreditnimi limiti in trgovalnimi limiti. Kreditni in trgovalni limiti so povezani z modelom merjenja tveganja institucije na način, ki je skladen skozi čas in ga osebe, ki odobravajo kredite in trgujejo, ter višje vodstvo dobro razumejo. Institucija ima uradni postopek za poročanje o kršitvah limitov tveganja ustrezni ravni vodstva.
7. Merjenje CCR institucije vključuje merjenje dnevne in meddnevne uporabe kreditnih linij. Institucija meri tekoče izpostavljenosti brez in z upoštevanjem zavarovanja s premoženjem. Institucija na ravni portfelja in na ravni nasprotne stranke izračuna in spremlja konično izpostavljenost ali potencialno prihodnjo izpostavljenost v intervalu zaupanja, ki ga sama izbere. Institucija upošteva velike pozicije ali koncentracije pozicij, ki jih ima po skupinah povezanih nasprotnih strank, po gospodarskih panogah in po trgih.
8. Institucija vzpostavi in ohranja rutinski in natančen program stresnega testiranja. Višje vodstvo redno in vsaj na četrtletni osnovi pregleduje rezultate tega stresnega testiranja, ti pa se odražajo v politikah CCR in v limitih, ki jih določi upravljalni organ ali višje vodstvo. Če stresno testiranje pokaže posebno ranljivost v določenih okoliščinah, institucija takoj sprejme ukrepe za upravljanje teh tveganj.
Člen 287
Organizacijske strukture za upravljanje CCR
1. Institucija, ki uporablja IMM, vzpostavi in ohranja:
(a)
enoto za nadzor tveganja, ki je v skladu z odstavkom 2;
(b)
enoto za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki je v skladu z odstavkom 3.
2. Enota za nadzor tveganja je odgovorna za oblikovanje in izvajanje upravljanja CCR, vključno z začetnim in sprotnim ovrednotenjem modela, ter izvaja naslednje funkcije in izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
odgovorna je za oblikovanje in izvajanje sistema upravljanja CCR institucije;
(b)
pripravlja dnevna poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj institucije in jih analizira. Ta analiza vključuje oceno odnosa med meritvami vrednosti izpostavljenosti CCR in limiti trgovanja;
(c)
nadzira celovitost vhodnih podatkov ter izdeluje in analizira poročila o rezultatih modela za merjenje tveganj institucije, vključno z ovrednotenjem odnosa med merami izpostavljenosti tveganjem ter kreditnimi limiti in trgovalnimi limiti;
(d)
je neodvisna od enot za odobritev izpostavljenosti ali njeno obnavljanje ali za izpostavljenosti iz trgovanja in nanjo ni neprimernih vplivov;
(e)
ima ustrezno osebje;
(f)
poroča neposredno višjemu vodstvu institucije;
(g)
njeno delo je tesno vključeno v postopke vsakodnevnega upravljanja kreditnih tveganj institucije;
(h)
njeni rezultati so sestavni del postopka načrtovanja, spremljanja in nadzorovanja kreditnega tveganja in splošnega profila tveganja institucije.
3. Enota za upravljanje zavarovanja s premoženjem izvaja naslednje naloge in funkcije:
(a)
poziva k vplačilu kritja in ga izračunava, ureja spore glede poziva k vplačilu kritja in vsakodnevno natančno poroča o neodvisnih zneskih, začetnem kritju in gibljivem kritju;
(b)
nadzoruje celovitost podatkov, uporabljenih za določanje pozivov k vplačilu kritja in zagotavlja, da se ujemajo ter redno usklajujejo z vsemi zadevnimi viri podatkov znotraj institucije;
(c)
spremlja obseg ponovne uporabe zavarovanja s premoženjem in vse spremembe pravic institucije do premoženja, danega v zavarovanje, ali v zvezi z njim;
(d)
ustrezni ravni vodstva poroča o vrstah zavarovanja s premoženjem, ki se ponovno uporabi, ter o pogojih takšne ponovne uporabe, vključno z instrumentom, kreditno kakovostjo in zapadlostjo;
(e)
spremlja koncentracijo na posamezne vrste sredstev zavarovanja s premoženjem, ki jih sprejme institucija;
(f)
redno in vsaj na četrtletni osnovi sporoča višjemu vodstvu informacije o upravljanju zavarovanja s premoženjem, ki vključujejo informacije o vrsti zavarovanja s premoženjem, ki se prejme in da, velikosti, zastaranju in vzroku za spore glede pozivov k vplačilu kritja. To notranje poročanje odraža tudi trende pri teh podatkih.
4. Višje vodstvo dodeli dovolj virov enoti za upravljanje zavarovanja s premoženjem iz odstavka 1(b), da njen sistem dosega ustrezno raven operativne kakovosti, kot se meri s pravočasnostjo in natančnostjo pozivov k vplačilu kritja institucij ter pravočasnostjo odgovora institucije na pozive k vplačilu kritja njenih nasprotnih strank. Višje vodstvo zagotovi, da ima enota ustrezno osebje, da lahko pravočasno obravnava pozive k vplačilu kritja in spore tudi pri zelo slabih tržnih pogojih ter omogoči instituciji, da omeji število velikih sporov zaradi obsega trgovanja.
Člen 288
Pregled sistema za upravljanje CCR
Institucija v okviru notranje revizijskegapostopka redno opravlja neodvisen pregled sistema za upravljanje CCR. Ta pregled vključuje dejavnosti enote za nadzor in enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki jih zahteva člen 287, in posebej obravnava vsaj:
(a)
primernost dokumentacije sistema in procesa upravljanja CCR, ki jo zahteva člen 286;
(b)
organizacijo kontrolne enote CCR, ki jo zahteva člen 287(1)(a);
(c)
organizacijo enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem, ki jo zahteva člen 287(1)(b);
(d)
vključevanje stopenj CCR v dnevno upravljanje tveganj;
(e)
proces odobritve modelov za ocenjevanje tveganj in sisteme vrednotenja, ki jih uporabljajo zaposleni v enoti za trgovanje in zaledni službi;
(f)
ovrednotenje vsake pomembne spremembe v postopku merjenja CCR;
(g)
obseg CCR, ki ga zajema model za merjenje tveganja;
(h)
celovitost sistema obveščanja vodstva;
(i)
natančnost in popolnost podatkov CCR;
(j)
natančno uporabo pravnih terminov iz dogovorov o zavarovanju s premoženjem in o pobotu pri meritvah vrednosti izpostavljenosti;
(k)
preverjanje doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti virov podatkov, na katerih temeljijo notranji modeli, vključno z neodvisnostjo takih virov podatkov;
(l)
natančnost in ustreznost predpostavk v zvezi z nestanovitnostjo in korelacijo;
(m)
natančnost izračunov vrednotenja in pretvorbe tveganja;
(n)
preverjanje natančnosti modela s pogostim testiranjem za nazaj, kakor je navedeno v točkah (b) do (e) člena 293(1);
(o)
skladnost kontrolne enote CCR in enote za upravljanje zavarovanja s premoženjem z zadevnimi regulativnimi zahtevami.
Člen 289
Test uporabnosti
1. Institucije zagotovijo, da je porazdelitev izpostavljenosti, določena z modelom, uporabljenim za izračun efektivne EPE, vključena v vsakodnevni postopek upravljanja CCR institucije ter da je rezultat modela upoštevan pri odobravanju kreditov, upravljanju CCR, razporeditvi notranjega kapitala in korporativnem upravljanju.
2. Institucija pristojnim organom dokaže, da je vsaj eno leto preden je pridobila dovoljenje pristojnih organov v skladu s členom 283, da lahko uporablja IMM, uporabljala model za izračun porazdelitve izpostavljenosti, na katerem temelji izračun EPE in ki na splošno izpolnjuje zahteve iz tega oddelka.
3. Model, ki se uporablja za pripravo porazdelitve izpostavljenosti do CCR, je del okvira za upravljanje CCR, ki ga zahteva člen 286. S tem okvirom se s seštevanjem izpostavljenosti do CCR z drugimi kreditnimi izpostavljenostmi izmeri uporaba kreditnih linij in razporedi notranji kapital.
4. Poleg EPE institucija meri in upravlja tekoče izpostavljenosti. Če je primerno, institucija meri tekoče izpostavljenosti pred in po upoštevanju zavarovanja s premoženjem. Test uporabnosti je opravljen, če institucija za izračun EPE uporablja druge mere CCR, kot je konična izpostavljenost, ki temeljijo na porazdelitvi izpostavljenosti, oblikovane z istim modelom kot izračun EPE.
5. Institucija ima sistemsko zmogljivost, da po potrebi dnevno ocenjuje EE, razen če pristojnim organom dokaže, da njene izpostavljenosti do CCR upravičujejo manj pogosto izračunavanje. Institucija oceni EE po časovnem načrtu napovedovalnih obdobij, ki primerno prikazuje časovno strukturo prihodnjih denarnih tokov in zapadlosti pogodb ter je pripravljen na način, ki upošteva pomembnost in sestavo izpostavljenosti.
6. Izpostavljenost se meri, spremlja in kontrolira ves čas trajanja vseh pogodb v nizu pobotov in ne samo v enoletnem obdobju. Institucija ima vzpostavljene postopke za ugotavljanje in kontrolo tveganj do nasprotnih strank, če je izpostavljenost daljša od enega leta. Napovedano povečanje izpostavljenosti je podatek, ki se upošteva v modelu notranjega kapitala institucije.
Člen 290
Stresno testiranje
1. Institucija ima vzpostavljen izčrpen program za stresno testiranje CCR, ki se uporablja tudi pri oceni kapitalskih zahtev za CCR in je skladen z zahtevami iz odstavkov 2 do 10.
2. S tem se ugotavljajo morebitni dogodki ali prihodnje spremembe v gospodarskih razmerah, ki bi lahko neugodno vplivale na kreditne izpostavljenosti institucije, in presoja zmožnost institucije, da vzdrži take spremembe.
3. Stresni ukrepi iz programa se primerjajo z limiti tveganja in jih institucija obravnava v okviru procesa iz člena 81 Direktive 2013/36/EU.
4. Program zajema vse posle in agregatne izpostavljenosti na ravni določenih nasprotnih strank po vseh oblikah kreditnega tveganja nasprotne stranke v časovnem okviru, ki je dovolj dolg, da se izvede redno stresno testiranje.
5. S tem programom se za vse nasprotne stranke institucije zagotavlja vsaj mesečno stresno testiranje izpostavljenosti iz naslova glavnih tržnih dejavnikov tveganja, kot so obrestne mere, tuje valute, lastniški instrumenti, kreditni razmiki in cene blaga, da se opredeli čezmerna koncentracija posebnih usmerjevalnih tveganj in da jo institucija, kjer je to potrebno, lahko zmanjša. Stresno testiranje izpostavljenosti CCR (z enim dejavnikom, več dejavniki in pomembnimi neusmerjevalnimi tveganji) - ter istočasno testiranje izpostavljenosti in kreditne sposobnosti se izvajata na ravni posamezne nasprotne stranke, skupine nasprotnih strank in na agregatni ravni institucije.
6. Uporablja vsaj četrtletne scenarije stresnega testiranja z več dejavniki in ocenjuje pomembna neusmerjevalna tveganja, vključno z izpostavljenostjo krivulje donosa in osnovnimi tveganji. Stresni testi z več dejavniki obravnavajo vsaj naslednje scenarije:
(a)
prišlo je do resnih dogodkov v gospodarstvu ali na trgu;
(b)
splošna tržna likvidnost se je znatno zmanjšala;
(c)
velik finančni posrednik zapira pozicije.
7. Resnost šokov osnovnih dejavnikov tveganja je je skladna z namenom stresnega testiranja. Pri ocenjevanju kapitalske ustreznosti v stresnih situacijah so šoki osnovnih dejavnikov tveganja dovolj resni, da zajamejo zgodovinsko ekstremne tržne pogoje in ekstremne, vendar verjetne, stresne tržne pogoje. Pri stresnem testiranju se ocenjuje učinek takšnih šokov na kapital, kapitalske zahteve in dobičke. Za namen vsakodnevnega spremljanja portfelja, varovanja pred tveganjem in upravljanja koncentracij program testiranja preuči tudi manj resne scenarije, ki so bolj verjetni.
8. Program vključuje določbe, kjer je to primerno, za povratne stresne teste, da se opredelijo ekstremni, vendar verjetni scenariji, ki bi lahko privedli do zelo škodljivih rezultatov. Povratno stresno testiranje upošteva učinek pomembne nelinearnosti v portfelju.
9. Višjemu vodstvu se redno in vsaj na četrtletni osnovi poročajo rezultati stresnega testiranja v okviru programa. Poročila in analiza rezultatov zajemajo največje učinke na ravni nasprotne stranke v portfelju, pomembne koncentracije znotraj segmentov portfelja (znotraj iste panoge ali regije) ter posebne trende zadevnega portfelja in nasprotne stranke.
10. Višje vodstvo prevzame vodilno vlogo pri integraciji stresnega testiranja v okvir upravljanja tveganj in kulturo tveganja institucije ter zagotavlja, da so rezultati smiselni in se uporabljajo za upravljanje CCR. Rezultati stresnega testiranja za znatne izpostavljenosti se ocenijo glede na smernice, ki kažejo nagnjenost institucije k tveganju, in predložijo višjemu vodstvu v razpravo in ukrepanje, ko je ugotovljeno čezmerno ali koncentrirano tveganje.
Člen 291
Tveganje neugodnih gibanj
1. Za namene tega člena:
(a)
"splošno tveganje neugodnih gibanj" nastopi, ko obstaja pozitivna korelacija med verjetnostjo neizpolnitve obveznosti nasprotnih strank in splošnimi dejavniki tržnega tveganja;
(b)
"posebno tveganje neugodnih gibanj" nastopi, ko obstaja pozitivna korelacija med prihodnjo izpostavljenostjo do določene nasprotne stranke in PD te nasprotne stranke zaradi narave posla s to stranko. Šteje se, da je institucija izpostavljena posebnemu tveganju neugodnih gibanj, če se pričakuje, da bo prihodnja izpostavljenost do določene nasprotne stranke visoka, hkrati pa bo visoka tudi verjetnost neplačila nasprotne stranke.
2. Institucija primerno obravnava izpostavljenosti, ki povzročajo znatno posebno in splošno tveganje neugodnih gibanj.
3. Institucija za opredelitev splošnega tveganja neugodnih gibanj načrtuje stresno testiranje in analize scenarija, da bi stresnim situacijam izpostavila dejavnike tveganja, ki škodljivo vplivajo na kreditno sposobnost nasprotne stranke. Takšno testiranje obravnava možnost, da pride do resnih šokov, če se odnosi med dejavniki tveganja spremenijo. Institucija spremlja splošno tveganje neugodnih gibanj po proizvodih, regijah, panogah ali drugih kategorijah, ki so pomembne za podjetje.
4. Institucija ohranja postopke za ugotavljanje, spremljanje in nadzor primerov posebnega tveganja neugodnih gibanj za vsak pravni subjekt, ki se začnejo z nastankom posla in nadaljujejo v času trajanja posla.
5. Institucije izračunajo kapitalske zahteve za CCR v zvezi s posli, kadar je bilo ugotovljeno posebno tveganje neugodnih gibanj in obstaja pravna povezava med nasprotno stranko in izdajateljem osnovnega instrumenta izvedenega finančnega instrumenta OTC in osnovnimi posli iz člena 273(2)(b), (c) in (d) v skladu z naslednjimi načeli:
(a)
instrumenti, pri katerih obstaja posebno tveganje neugodnih gibanj, se ne vključijo v isti niz pobotov kot drugi posli z nasprotno stranko in se vsak obravnava kot ločen niz pobotov;
(b)
znotraj vsakega takšnega ločenega niza pobotov je za kreditne zamenjave za eno samo izpostavljenost vrednost izpostavljenosti enaka celotni pričakovani izgubi vrednosti preostale poštene vrednosti osnovnih instrumentov ob predpostavki, da je osnovni izdajatelj v stečajnem postopku;
(c)
LGD za institucijo, ki uporablja pristop iz poglavja 3, znaša za takšne posle zamenjave 100 %;
(d)
za institucijo, ki uporablja pristop iz poglavja 2, je veljavna utež tveganja tista iz nezavarovanega posla;
(e)
za vse druge posle v zvezi z eno samo izpostavljenostjo v takšnem ločenem nizu pobotov je izračun vrednosti izpostavljenosti v skladu s predpostavko skokovitega naraščanja verjetnosti neplačila tistih osnovnih obveznosti, pri katerih je izdajatelj pravno povezan z nasprotno stranko. Za posle v zvezi s košarico imen) in indeksom se uporabi, če je bistveno, skokovito naraščanje verjetnosti neplačila ustreznih osnovnih obveznosti, pri katerih je izdajatelj pravno povezan z nasprotno stranko;
(f)
kolikor se uporabljajo obstoječi izračuni tveganja na trgu za kapitalske zahteve za presežno tveganje neplačila in migracije, kakor je določeno v naslovu IV poglavja 5 oddelka 4, ki že zajemajo predpostavko LGD, je LGD v uporabljeni formuli 100 %.
6. Institucije višjemu vodstvu in ustreznemu odboru upravljalnega organa predložijo redna poročila o posebnem in splošnem tveganju neugodnih gibanj in sprejetih ukrepih za upravljanje teh tveganj.
Člen 292
Celovitost procesa modeliranja
1. Institucija zagotavlja celovitost procesa modeliranja, kakor je določen v členu 284, tako da sprejme vsaj naslednje ukrepe:
(a)
model odraža pogoje in lastnosti posla pravočasno, celovito in na konzervativen način;
(b)
ti pogoji vključujejo vsaj hipotetične zneske iz pogodbe, zapadlost, referenčna sredstva, dogovore o vzdrževanju kritja in pogodbe o pobotu;
(c)
ti pogoji in lastnosti posla se hranijo v bazi podatkov, ki se formalno in redno revidira;
(d)
proces za priznavanje pogodb o pobotu, v skladu s katerim mora pravna služba potrditi, da je pobot v skladu s temi pogodbami pravno izvršljiv;
(e)
potrditev iz točke (d) neodvisna enota vnese v bazo podatkov iz točke (c);
(f)
prenos podatkov o pogojih in lastnostih o posl v model EPE je predmet notranjega revidiranja;
(g)
med modelom in sistemom izvornih podatkov obstajajo uradni procesi usklajevanja za stalno preverjanje, ali so pogoji in lastnosti posla pravilno ali vsaj konzervativno izraženi v EPE.
2. Za določanje tekoče izpostavljenosti se uporabljajo tekoči tržni podatki. Institucija lahko umeri svoj model EPE, tako da uporabi zgodovinske tržne podatke ali podatke, ki izvirajo iz trga, da določi parametre osnovnih stohastičnih procesov, kot so premik, nestanovitnost in korelacija. Če institucija uporablja zgodovinske podatke, uporablja podatke za vsaj tri pretekla leta. Podatki se posodabljajo vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če je to potrebno za to, da se odražajo tržni pogoji.
Za izračun efektivne EPE z uporabo stresne umeritve institucija umeri efektivno EPE z uporabo podatkov za tri pretekla leta, ki vključujejo stresno obdobje za kreditne razmike njenih nasprotnih strank, ali podatke, ki izvirajo iz trga iz takšnega stresnega obdobja.
V ta namen institucija uporablja zahteve iz odstavkov 3, 4 in 5.
3. Institucija vsaj vsako četrtletje dokaže pristojnemu organu, da se obdobje izjemnih situacij, ki se uporablja za izračun iz tega odstavka, ujema z obdobjem povečanih kredinih razmikov kreditnih zamenjav ali drugih kreditnih razmikov (kot so krediti ali podjetniške obveznice) za reprezentativen izbor nasprotnih strank s kreditnimi razmiki, s katerimi se trguje. V situacijah, ko institucija za nasprotno stranko nima ustreznih podatkov o kreditnem razmiku, razvrsti nasprotno stranko s posebnim podatkom o kreditnem razmiku glede na regijo, notranjo bonitetno oceno in vrsto dejavnosti.
4. Model EPE za vse nasprotne stranke uporablja podatke, ki so lahko zgodovinski ali implicitni in vključujejo podatke iz obdobja stresnih situacij glede kreditov, in sicer na način, ki je skladen z metodo za umerjanje modela EPE glede na trenutne podatke.
5. Da bi institucija ocenila učinkovitost stresne umeritve EEPE, ustvari več referenčnih portfeljev, ki so občutljivi na glavne dejavnike tveganja, katerim je izpostavljena institucija6. Izpostavljenost tem referenčnim portfeljem se izračuna z uporabo (a) stresne metodologije, ki temelji na tekočih tržnih vrednostih in parametrih modela, ki so umerjeni glede na stresne tržne pogoje, ter (b) izpostavljenosti v obdobju stresnih situacij, vendar z uporabo metode, določene v tem oddelku (konec tržne vrednosti iz stresnih obdobja, nestanovitnosti in korelacije iz triletnega stresnega obdobja).
Pristojni organi zahtevajo od institucije, da prilagodi umeritve glede na stresne situacije, če izpostavljenosti teh referenčnih portfeljev znatno odstopajo ena od druge.
6. Institucija za model izvaja postopek ovrednotenja, ki je jasno določen v politikah in postopkih institucije. Ta postopek ovrednotenja:
(a)
določi vrsto testiranja, potrebnega za zagotovitev celovitosti modela in za opredelitev pogojev, pod katerimi so predpostavke modela neustrezne in lahko zato povzročijo podcenjevanje vrednosti EPE modela;
(b)
vključuje pregled celovitosti modela.
7. Institucija spremlja ustrezna tveganja in ima vzpostavljene postopke za prilagajanje svojih ocen EEPE, ko postanejo navedena tveganja bistvena. Institucija pri upoštevanju tega odstavka:
(a)
opredeli in upravlja svoje izpostavljenosti posebnemu tveganju neugodnih gibanj, ki nastane, kot je določeno v členu 291(1)(b), in izpostavljenosti splošnemu tveganju neugodnih gibanj, ki nastane, kot je določeno v členu 291(1)(a);
(b)
za izpostavljenosti s povečanim profilom tveganja po enem letu redno primerja oceno zadevne mere izpostavljenosti za eno leto z enako mero izpostavljenosti za celotno trajanje izpostavljenosti;
(c)
za izpostavljenosti s preostalo zapadlostjo, ki znaša manj kakor eno leto, redno primerja nadomestitvene vrednosti (tekočo izpostavljenost) in realizirani profil izpostavljenosti ter hrani podatke, ki omogočajo tako primerjavo.
8. Institucija ima vzpostavljene notranje postopke za preverjanje, ali je posel pred vključitvijo v niz pobotov urejen s s pravno izvršljivo pogodboo pobotu, ki izpolnjuje zahteve iz oddelka 7.
9. Institucija, ki za zmanjševanje CCR uporablja zavarovanje s premoženjem, ima vzpostavljene notranje postopke, da pred priznanjem učinka zavarovanja s premoženjem v svojih izračunih preveri, ali zavarovanje s premoženjem ustreza standardom pravne gotovosti, kakor je navedeno v Poglavju 4.
10. EBA spremlja različne prakse na tem področju in v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice za uporabo tega člena.
Člen 293
Zahteve za sistem upravljanja tveganj
1. Institucija izpolnjuje naslednje zahteve:
(a)
izpolnjuje kvalitativne zahteve iz dela tri, naslova IV, poglavja 5;
(b)
vodi reden program testiranja za nazaj, v katerem primerja mere tveganja iz modela z realiziranimi merami tveganja ter hipotetične spremembe, ki temeljijo na statičnih pozicijah z realiziranimi merami;
(c)
izvede začetno ovrednotenje in redno pregleduje model izpostavljenosti CCR ter mere tveganja, ki izhajajo iz tega modela. Ovrednotenje in pregled sta neodvisna od razvoja modela;
(d)
upravljalni organ in višje vodstvo sta vključena v proces nadzora tveganja in zagotavljata, da so za nadzor kreditnega tveganja in kreditnega tveganja nasprotne stranke namenjena ustrezna sredstva. Raven vodstva z dovolj veliko pristojnostjo za izvajanje tako znižanj pozicij, ki jih odobrijo posamezni trgovci, kot znižanj celotne izpostavljenosti institucije tveganju, v zvezi s tem pregleduje dnevna poročila, ki jih pripravi neodvisna enota za kontrolo tveganj, ustanovljena v skladu s členom 287(1)(a);
(e)
notranji model merjenja izpostavljenosti tveganju se vključi v postopek vsakodnevnega upravljanja tveganj institucije;
(f)
sistem merjenja tveganja se uporablja v povezavi z notranjimi limiti za trgovanje in izpostavljenost. V zvezi s tem so limiti izpostavljenosti povezani z modelom merjenja tveganja institucije na način, ki je skozi čas nespremenljiv in ga trgovci, kreditna funkcija in višje vodstvo dobro razumejo;
(g)
institucija zagotovi, da je njen sistem za upravljanje tveganj dobro dokumentiran. Zlasti ohranja dokumentirane notranje politike, kontrole in postopke v zvezi z delovanjem sistema za merjenje tveganja ter ureditve, ki zagotavljajo, da se te politike upoštevajo;
(h)
v okviru notranjega revizijskega postopka institucije se redno izvaja neodvisni pregled sistema za merjenje tveganj. Ta pregled zajema dejavnosti enot, ki se ukvarjajo s trgovanjem, in neodvisne enote za upravljanje tveganj. Pregled celotnega procesa upravljanja tveganj poteka redno (in najmanj enkrat na leto) in posebej obravnava vsaj zadeve iz člena 288;
(i)
sprotno ovrednotenje modelov kreditnega tveganja nasprotne stranke, vključno s testiranjem za nazaj, redno pregleduje raven vodstva, ki ima dovolj pristojnosti za odločanje o ukrepanju za odpravo pomanjkljivosti modelov.
2. Pristojni organi pri določanju ravni alfe upoštevajo obseg, v katerem institucija izpolnjuje zahteve iz odstavka 1, kakor je določeno v členu 284(4). Samo tiste institucije, ki v celoti izpolnjujejo te zahteve, so upravičene do uporabe minimalnega multiplikatorja.
3. Institucija dokumentira proces za začetno in sprotno ovrednotenje modela izpostavljenosti CCR in izračun merjenja tveganja iz modela tako natančno, da lahko tretja oseba ponovno naredi analizo in izmeri tveganje. Ta dokumentacija določi pogostost, s katero se izvaja analiza za nazaj in drugo sprotno ovrednotenje, kako se izvaja ovrednotenje glede na tokove podatkov in portfelje ter uporabljene analize.
4. Institucija opredeli merila, s katerimi oceni modele izpostavljenosti CCR, in modele, ki so vključeni v izračun izpostavljenosti, in ima zapisano politiko, s katero se opiše postopek, po katerem se opredelijo in popravijo nesprejemljivi rezultati.
5. Institucija določi, kako se izgradijo reprezentativni portfelji nasprotne stranke za namene preverjanja modela izpostavljenosti CCR in merjenje tveganja.
6. Ovrednotenje modelov izpostavljenosti CCR in njihovega merjenja tveganja, ki povzroči porazdelitev napovedi, upošteva več kot enkratno statistiko porazdelitve napovedi.
Article 294
Zahteve za ovrednotenje
1. Institucija kot del začetnega in sprotnega ovrednotenja svojega modela izpostavljenosti CCR in merjenja tveganja zagotovi, da so izpolnjene naslednje zahteve:
(a)
preden pristojni organi izdajo dovoljenje v skladu s členom 283(1), institucija izvede testiranje za nazaj z uporabo zgodovinskih podatkov o gibanjih dejavnikov tržnega tveganja,. To testiranje za nazaj upošteva številna različna časovna obdobja napovedi za vsaj eno leto, ki zajemajo vrsto različnih začetnih datumov in široko vrsto tržnih pogojev;
(b)
institucija, ki uporablja pristop iz člena 285(1)(b), redno izvaja ovrednotenje svojega modela, da bi preskusila, ali so realizirane tekoče izpostavljenosti skladne z napovedjo za vsa obdobja kritja znotraj enega leta. Če je zapadlost nekaterih poslov v nizu pobotov krajša od enega leta in je niz pobotov bolj občutljiv za tveganje brez teh poslov, ovrednotenje to upošteva;
(c)
za nazaj preskusi delovanje modela izpostavljenosti CCR in ključne mere tveganja modela ter predvidevanja glede dejavnikov tržnega tveganja. Zadevna časovna obdobja napovedi za posle, zavarovane s premoženjem, vključujejo tista, ki odražajo tipična obdobja kritja za tveganje, ki se uporabljajo pri trgovanju, zavarovanim s premoženjem ali s kritjem.
(d)
če ovrednotenje modela pokaže, da je efektivna EPE podcenjena, institucija sprejme potrebne ukrepe za odpravo nenatančnosti v modelu;
(e)
v okviru postopka začetnega in sprotnega ovrednotenja modela testira modele za določanje cen, ki se uporabljajo za izračun izpostavljenosti CCR za dani scenarij prihodnjih šokov, ki jih povzročijo dejavniki tržnega tveganja,. Modeli za določanje cen za opcije upoštevajo nelinearnost vrednosti opcije glede na dejavnike tržnih tveganj;
(f)
model izpostavljenosti CCR zajame informacije, specifične za posel, ki so potrebne za to, da se lahko seštejejo izpostavljenosti na ravni niza pobotov. Institucija preveri, ali so posli dodeljeni ustreznemu nizu pobotov znotraj modela;
(g)
model izpostavljenosti CCR vključuje tudi informacije, specifične za posamezen posel, da zajame učinke kritja. Upošteva tako tekočo vrednost kritja kakor tudi kritje, ki bi bilo izmenjano med nasprotnima strankama v prihodnosti. Tak model upošteva naravo (enostranskih ali dvostranskih) dogovorov o kritju, pogostost pozivov k vplačilu kritja, obdobje kritja za tveganje, najnižji prag nepokrite izpostavljenosti, ki ga je institucija pripravljena sprejeti, in najnižji znesek prenosa. Tak model bodisi ocenjuje spremembe tekočih tržnih vrednosti danega zavarovanja s premoženjem ali uporablja pravila iz poglavja 4;
(h)
statično testiranje preteklih podatkov za nazaj na podlagi reprezentativnih portfeljev nasprotne stranke je sestavni del postopka ovrednotenja modela. Institucija redno izvaja tako testiranje podatkov za nazaj na več dejanskih ali hipotetičnih reprezentativnih portfeljih nasprotne stranke. Ti reprezentativni portfelji se izberejo glede na njihovo občutljivost na pomembne dejavnike tveganja in kombinacije dejavnikov tveganja, ki jim je institucija izpostavljena;
(i)
institucija izvede testiranje za nazaj, ki je oblikovano za testiranje ključnih predpostavk modela izpostavljenosti CCR in zadevnih merjenj tveganja, vključno z modeliranim odnosom med roki zapadlosti istega dejavnika tveganja in modeliranimi odnosi med dejavniki tveganja;
(j)
delovanje modela izpostavljenosti CCR in merjenja tveganja se ustrezno preveri za nazaj. S programom testiranja za nazaj je mogoče ugotoviti, da meritve tveganja modela EPE niso bile najbolj uspešne;
(k)
institucija preveri svoje modele izpostavljenosti CCR in vsa merjenja tveganj do časovnih obdobij, ki sovpadajo z zapadlostjo poslov, za katere je izpostavljenost izračunana z uporabo IMM v skladu s členom 283;
(l)
institucija redno testira modele za ocenjevanje, ki se uporabljajo za izračun izpostavljenosti nasprotne stranke, glede na ustrezna neodvisna merila kot del postopka sprotnega ovrednotenja modela;
(m)
sprotno ovrednotenje modela izpostavljenosti CCR institucije in zadevnih merjenj tveganja vključuje oceno ustreznosti najnovejših rezultatov;
(n)
institucija kot del začetnega in sprotnega postopka ovrednotenja oceni pogostost, s katero so posodobljeni parametri modela izpostavljenosti CCR;
(o)
z začetnim in sprotnim ovrednotenjem modelov izpostavljenosti CCR se oceni, ali so raven nasprotne stranke in izračuni izpostavljenosti niza pobotov za izpostavljenosti ustrezni.
2. Namesto alfe, pomnožene z efektivno EPE, se s predhodnim dovoljenjem pristojnih organov lahko uporabi mera, ki je bolj konzervativna od uporabljene metrike za izračun regulativne vrednosti izpostavljenosti za vsako nasprotno stranko. Stopnja relativne konservativnosti se bo ocenila po začetni odobritvi pristojnih organov in ob rednih nadzorniških pregledih modelov EPE. Institucija izvaja redno ovrednotenje konservativnosti. Stalna ocena delovanja modela zajema vse nasprotne stranke, za katere se uporabljajo modeli.
3. Če testiranje za nazaj pokaže, da model ni dovolj natančen, pristojni organi odvzamejo dovoljenje za uporabo modela ali naložijo ustrezne ukrepe, da zagotovijo takojšnjo izboljšavo modela.
Oddelek 7
Pogodbeni pobot
Člen 295
Priznanjepogodbenega pobota za zmanjševanje tveganja
Institucije lahko samo naslednje vrste pogodbenega pobota obravnavajo kot dejavnike, ki zmanjšujejo tveganje, v skladu s členom 298, in kadar so pristojni organi v skladu s členom 296 priznali pogodbo o pobotu in kadar institucija izpolnjuje zahteve iz člena 297:
(a)
dvostranske pogodbe o novaciji med institucijo in njeno nasprotno stranko, v kateri so medsebojne terjatve in obveznosti avtomatično združene, tako da ob vsaki uporabi novacije, nastane en sam neto znesek, s čimernastane ena sama nova pogodba, ki nadomesti vse prejšnje pogodbe in vse obveznosti med strankami v skladu s temi pogodbami, ter je za stranke zavezujoča;
(b)
druge dvostranske pogodbe med institucijo in njeno nasprotno stranko;
(c)
pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami produktov za institucije, ki jim je bila odobrena uporaba metode iz oddelka 6, za posle, za katera se metoda uporablja. Pristojni organi sporočijo EBA seznam odobrenih pogodb o pobotu med različnimi kategorijami produktov.
Pobot med posli, ki jih sklenejo različni pravni subjekti skupine, se za namene izračuna kapitalskih zahtevne priznava.
Člen 296
Priznanje pogodbenih sporazumov o pobotu
1. Pristojni organi priznajo pogodboo pobotu samo, če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 2 in, kjer je ustrezno, iz odstavka 3.
2. Vse pogodbe o pobotu, ki jih uporablja institucija za namene določanja vrednosti izpostavljenosti v tem delu, izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
institucija je s svojo nasprotno stranko sklenila pogodbo o pobotu, s katero se vzpostavi ena pravna obveznost, ki zajema vse vključene posle, tako da je v primeru neplačila nasprotne stranke upravičena do prejetja ali zavezana k plačilu samo neto vsote pozitivne in negativnetekoče tržne vrednosti vključenih posameznih poslov;
(b)
institucija je pristojnim organom predložila pisna in obrazložena pravna mnenja, da kljub pravnemu izpodbijanju pogodbe o pobotu terjatve in obveznosti institucije ne bi presegle tistih iz točke (a). Pravno mnenje se nanaša na pravo, ki se uporablja v:
(i)
jurisdikciji, vkateri ima nasprotna stranka sedež;
(ii)
če je udeležena podružnica družbe, ki se nahaja v državi, ki ni tista, v kateriima družba sedež, jurisdikciji, v kateri se nahaja podružnica;
(iii)
jurisdikciji, katere zakoni urejajo posamezne posle, vključene v pogodbo o pobotu;
(iv)
jurisdikciji, katere zakoni urejajo katero koli pogodbo ali dogovor, ki je potreben za učinkovanje pogodb o pobotu;
(c)
kreditno tveganje do vsake nasprotne stranke se sešteje, da se vzpostavi ena pravno zavezujoča izpostavljenost za vse posle, z vsako nasprotno stranko. Ta seštevek se vključi v kreditne limite in izračun notranjega kapitala;
(d)
pogodba ne vsebuje nobene klavzule, ki v primeru neplačila stranke dovoljuje nasprotni stranki, ki ni neplačnik, da plačuje samo omejene zneske ali sploh ne plačuje v korist stranke, ki je neplačnik, čeprav je ta neto upnik (tj. klavzule o opustitvi).
Če se kateremu koli pristojnemu organu ne dokaže, da so pogodbe o pobotu pravno veljavne in izvršljive v skladu z zakonodajo vsake posamezne jurisdikcije iz točke (b), se pogodbeni pobotne prizna, za zmanjševanje tveganja za katero koli nasprotno stranko. Pristojni organi se o tem med sabo obveščajo.
3. Pravna mnenja iz točke (b) se lahko pripravijo glede na vrste pogodbenega pobota. Pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami produktov izpolnjujejo naslednje dodatne pogoje:
(a)
neto vsota iz točke (a) odstavka 2 je neto vsota pozitivnih in negativnih končnih vrednosti vseh vključenih posameznih dvostranskih okvirnih pogodb ter pozitivnih in negativnih tekočih tržnih vrednosti posameznih poslov, ("neto znesek med različnimi kategorijami produktov");
(b)
pravna mnenja iz točke (b) odstavka 2 obravnavajo veljavnost in izvršljivost celotne pogodbe o pobotu med različnimi kategorijami proizvodov v skladu s pogoji pogodbe, kakor tudi vpliv sporazuma o pobotu na pomembne določbe vseh vključenih posameznih dvostranskih okvirnih pogodb.
Člen 297
Obveznosti institucij
1. Institucija uvede in vzdržuje postopke za zagotavljanje pregleda pravne veljavnosti in izvršljivosti pogodb o pobotu, in sicer glede na spremembe v zakonodaji zadevnih jurisdikcij iz člena 296(2)(b).
2. Institucija hrani vso zahtevano dokumentacijo v zvezi s pogodbami o pobotu v svojih evidencah.
3. Institucija upošteva učinke pobota pri ugotavljanju skupne izpostavljenosti kreditnemu tveganju posamezne nasprotne stranke, pri čemer institucija upravlja svoje CCR na podlagi teh učinkov.
4. Institucija v primeru pogodbo pobotu med različnimi kategorijami produktov iz člena 295 vzdržuje postopke iz člena 296(2)(c), da bi preverila, ali pravno mnenje iz člena 296(2)(b) zajema vse posle, ki morajo biti vključeni v niz pobotov.
Ob upoštevanju pogodbenega pobota med različnimi kategorijami produktov institucija še naprej izpolnjuje zahteve za priznanje dvostranskega pobota in po potrebi tudi zahteve iz poglavja 4 za priznanje zmanjšanja kreditnega tveganja v zvezi z vsako posamezno vključeno dvostransko okvirno pogodbo in poslom.
Člen 298
Učinki priznanja pobota kot dejavnika, ki zmanjšuje tveganje
1. Za pogodbe o pobotu se uporablja naslednje:
(a)
pobot za namene oddelkov 5 in 6 se priznava tako, kot je navedeno v teh oddelkih;
(b)
v primeru pogodb o novaciji se lahko tehtajo posamezni neto zneski, ki jih določajo takšne pogodbe, ne pa vključeni bruto zneski.
Pri uporabi oddelka 3 lahko institucije upoštevajo pogodbo o novaciji, ko določajo:
(i)
tekoče nadomestitvene stroške iz člena 274(1);
(ii)
hipotetične zneske e ali vrednosti osnovnih instrumentov iz člena 274(2).
Institucije lahko pri uporabi oddelka 4, ko določajo hipotetični znesek iz člena 275(1), upoštevajo pogodbo o novaciji za namene izračuna hipotetičnega zneska. Institucije v takšnih primerih uporabljajo odstotke iz razpredelnice 3.
(c)
Institucije v primeru drugih pogodb o pobotu uporabljajo oddelek 3 na naslednji način:
(i)
tekoči nadomestitveni stroški iz člena 274(1) za pogodbe, vključeni v pogodbe o pobotu, se izračunajo tako, da se upoštevajo dejanski hipotetični neto nadomestitveni stroški, ki izhajajo iz pogodbe; kadar zaradi pobotanja nastane neto obveznost za institucijo, ki izračunava neto nadomestitvene stroške, se tekoči nadomestitveni stroški izračunajo kot "0";
(ii)
potencialna prihodnja kreditna izpostavljenost iz člena 274(2) pri vseh pogodbah, vključenih v pogodbo o pobotu, se zmanjša v skladu z naslednjo formulo:
pri čemer je:
PCEred
=
zmanjšana potencialna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe, sklenjene z zadevno nasprotno stranko, ki so vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu;
PCEgross
=
vsota potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti za vse pogodbe, sklenjene z zadevno nasprotno stranko, ki so vključene v pravno veljavno dvostransko pogobdo o pobotu in so izračunane z množenjem hipotetičnih zneskov in odstotkov iz razpredelnice 1;
NGR
=
razmerje neto/bruto, izračunano kot količnik med neto nadomestitvenimi stroški za vse pogodbe, vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu, sklenjeno z zadevno nasprotno stranko (števec), in bruto nadomestitvenimi stroški za vse pogodbe, vključene v pravno veljavno dvostransko pogodbo o pobotu, sklenjeno s to nasprotno stranko (imenovalec).
2. Pri izračunu potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti v skladu s formulo iz odstavka 1 lahko institucije obravnavajo popolnoma ujemajoče se pogodbe, vključene v dogovor o pobotu, kot eno samo pogodbo, katere hipotetična vrednost je enaka neto prejemkom.
Pri uporabi člena 275(1) lahko institucije obravnavajo popolnoma ujemajoče se pogodbe, vključene v pogodbo o pobotu, kot eno samo pogodbo, katere hipotetična vrednost je enaka neto prejemkom, hipotetični zneski pa se pomnožijo z odstotki iz razpredelnice 3.
Za namene tega odstavka so popolnoma ujemajoče se pogodbe nestandardizirane terminske pogodbe na tujo valuto ali podobne pogodbe, v katerih je hipotetični znesek enak denarnim tokovom, če ti denarni tokovi zapadejo na isti dan ter v celoti v isti valuti.
3. Za vse druge pogodbe, vključene v pogodbo o pobotu, se lahko veljavni odstotki znižajo v skladu z razpredelnico 6:
Razpredelnica 6
Originalna zapadlost
Pogodbe na obrestno mero
Pogodbe na tujo valuto
Eno leto ali manj
0,35 %
1,50 %
Več kakor 1 leto, vendar manj kakor 2 leti
0,75 %
3,75 %
Povečanje za vsako dodatno leto
0,75 %
2,25 %
4. Pri pogodbah na obrestno mero lahko institucije s soglasjem svojih pristojnih organov izberejo bodisi originalno bodisi preostalo zapadlost.
Oddelek 8
Postavke v trgovalni knjigi
Člen 299
Postavke v trgovalni knjigi
1. Za namene uporabe tega člena vključuje Priloga II sklic na izvedene finančne instrumente za prenos kreditnega tveganja, kakor je navedeno v točki (8) oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES.
2. Institucije pri izračunavanju zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za tveganje nasprotne stranke pri postavkah trgovalne knjige upoštevajo naslednja načela:
(a)
pri izračunavanju potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti v skladu z metodo iz oddelka 3 se za kreditne izvedene finančne instrumente, in sicer za zamenjave celotnega donosa in kreditne zamenjave nominalni znesek instrumenta pomnoži z naslednjimi odstotki:
(i)
5 %, če je referenčna obveznost taka, da bi se v primeru neposredne izpostavljenost institucije v tej obveznosti obravnavala kot postavka kvalificiranih izdajateljev za namene dela tri, naslova IV poglavja 2;
(ii)
10 %, če je referenčna obveznost taka, da bi se v primeru neposredne izpostavljenost institucije v tej obveznosti obravnavala kot postavka kvalificiranih izdajateljev za namene dela 3, naslova IV, poglavja 2.
V primeru institucije, katere izpostavljenost iz kreditne zamenjave, predstavlja dolgo pozicijo v osnovnem instrumentu, je lahko odstotek za potencialno prihodnjo kreditno izpostavljenost 0 %, razen če kreditna zamenjava predčasno preneha veljati v primeru insolventnosti subjekta, katere izpostavljenost, ki izhaja iz kreditne zamenjave, predstavlja kratko pozicijo v osnovnem instrumentu, tudi če osnovni instrument ni v neplačilu.
Če kreditni izvedeni finančni instrument zagotavlja zavarovanje v zvezi z n-to neplačilo med več osnovnimi obveznostmi, institucija določi, kateri od odstotkov, določenih v prvem pododstavku se uporabi v zvezi z obveznostjo z n-to najnižjo kreditno kakovostjo, ki bi bila, če bi nastala pri instituciji, postavka kvalificiranega izdajatelja za namene dela tri naslova IV poglavja 2;
(b)
institucije ne uporabijo enostavne metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, določene v členu 222, za priznanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem;
(c)
v primeru repo poslov in poslov posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, vključenih v trgovalno knjigo, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem priznajo vse finančne instrumente in blago, ki so primerni za vključitev v trgovalno knjigo;
(d)
za izpostavljenosti iz izvedenih finančnih instrumentov OTC, ki so vključeni v trgovalno knjigo, lahko institucije kot primerno zavarovanje s premoženjem priznajo blago, ki je primerno za vključitev v trgovalno knjigo;
(e)
za namene izračunavanja prilagoditev za nestanovitnost, če so taki finančni instrumenti ali blago, ki ne izpolnjujejo pogojev iz poglavja 4, posojeni, prodani ali dani, ali izposojeni, kupljeni ali prejeti kot zavarovanje s premoženjem ali kako drugače v okviru takšnega posla, institucija pa uporablja pristop nadzorniške prilagoditve za nestanovitnost iz oddelka 3 poglavja 4, institucije obravnavajo take instrumente in blago na enak način kot lastniške finančne instrumente, ki niso uvrščeni v glavni borzni indeks, vendar kotirajo na priznani borzi;
(f)
če institucija uporablja lastne ocene prilagoditev za nestanovitnost iz oddelka 3 poglavja 4 v zvezi s finančnimi instrumenti ali blagom, ki ne izpolnjujejo pogojev iz poglavja 4, izračuna prilagoditev za nestanovitnost za vsako posamezno postavko. Če je institucija pridobila dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov iz poglavja 4, lahko ta pristop uporablja tudi v trgovalni knjigi;
(g)
v zvezi s priznanjem okvirnih pogodb o pobotu, ki zajemajo repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga ali druge posle z instrumenti kapitalskega trga, institucije priznajo samo pobot po pozicijah v trgovalni in bančni knjigi, če posli, ki so predmet pobota izpolnjujejo naslednje pogoje:
(i)
vsi posli se vrednotijo dnevno z uporabo tekočih tržnih cen;
(ii)
vse postavke, ki so izposojene, kupljene ali prejete v okviru poslov, se lahko priznajo kot primerno zavarovanje s finančnim premoženjem iz poglavja 4 brez uporabe točk (c) do (f) tega odstavka;
(h)
če je kreditni izvedeni finančni instrument, vključen v trgovalno knjigo, sestavni del notranjega varovanja, kreditno zavarovanje pa je priznano v skladu s členom 204 te uredbe, institucije uporabljajo enega od naslednjih pristopov:
(i)
obravnavajo ga kot da tveganje nasprotne stranke, ki bi izhajalo iz pozicije v tem kreditnem izvedenem finančnem instrumentu, ne obstaja;
(ii)
za namene izračunavanja kapitalskih zahtev za tveganje nasprotne stranke stalno vključujejo vse kreditne izvedene finančne instrumente, vključene v trgovalno knjigo, ki so sestavni del notranjega varovanja pred tveganji ali se kupijo kot zavarovanje za izpostavljenosti CCR, če je kreditno zavarovanje priznano kot primerno v skladu s poglavjem 4.
Oddelek 9
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke
Člen 300
Opredelitve pojmov
Za namene tega oddelka se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(1)
"izvzetost iz stečaja" v zvezi s sredstvi stranke pomeni, da obstajajo učinkovite ureditve za zagotavljanje, da v primeru insolventnosti te CNS ali klirinškega člana, ta sredstva niso na voljo upnikom CNS oziroma klirinškega članu ali da ta sredstva niso na voljo klirinškemu članu za kritje izgube, ki je nastala zaradi neplačila stranke ali strank, ki niso tiste, ki so zagotovile ta sredstva;
(2)
"posel v povezavi s CNS" pomeni pogodbo ali posel iz člena 301(1) med stranko in klirinškim članom, ki je neposredno povezan s pogodbo ali poslom iz navedenega odstavka med tem klirinškim članom in CNS;
(3)
"klirinški član" pomeni klirinškega člana, kot je opredeljen v točki 14 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012;
(4)
"stranka" pomeni stranko, kot je opredeljena v točki 15 člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, ali družbo, ki je vzpostavilo posredne ureditve kliringa s klirinškim članom v skladu s členom 4(3) navedene uredbe.
Člen 301
Področje uporabe
1. Ta oddelek se uporablja za naslednje pogodbe in posle, če so neporavnani s CNS:
(a)
pogodbe, naštete v Prilogi II, in kreditne izvedene finančne instrumente;
(b)
repo posle;
(c)
posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga;
(d)
posle z dolgim rokom poravnave;
(e)
posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja;
2. Institucije se lahko za pogodbe in posle iz odstavka 1, ki so neporavnani s kvalificirano centralno nasprotno stranko (KCNS) odločijo, da bodo uporabljale eno od naslednjih obravnav:
(a)
obravnavo trgovalnih izpostavljenosti in izpostavljenosti iz naslova prispevkov v jamstveni sklad iz člena 306, razen obravnav iz točke (b) odstavka 1 navedenega člena oziroma člena 307;
(b)
obravnavo iz člena 310.
3. Institucije za pogodbe in posle iz odstavka 1 tega člena, ki so neporavnani z nekvalificirano CNS, uporabljajo obravnavo, določeno v členu 306, razen obravnave iz odstavka 1(a) navedenega člena in v členu 309.
Člen 302
Spremljanje izpostavljenosti do CNS
1. Institucije spremljajo vse izpostavljenosti do CNS in določijo postopke za redno poročanje o teh izpostavljenostih višjemu vodstvu in ustreznemu odboru ali odborom upravljalnega organa.
2. Institucije z ustrezno analizo scenarija in stresnim testiranjem ocenijo, ali je raven kapitala glede na izpostavljenosti do CNS, vključno z potencialnimi prihodnjimi kreditnimi izpostavljenostmi ali izpostavljenostmi iz naslova prispevkov v jamstveni sklad in, če je institucija v vlogi klirinškega člana, izpostavljenostmi na podlagi pogodbenih dogovorov, kot je določeno v členu 304, ustrezna glede na tveganja, ki so sestavni del teh izpostavljenosti.
Člen 303
Obravnava poslov klirinških članov do CNS
1. Kadar institucija nastopa v vlogi klirinškega člana bodisi v svojem imenu ali v vlogi finančnega posrednika med stranko in CNS, izračuna kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti CNS v skladu s členi 301(2) in (3).
2. Kadar institucija ukrepa v vlogi klirinškega člana in v okviru teh pristojnosti kot finančni posrednik med stranko in CNS, izračuna kapitalske zahteve za posle s stranko, povezane s CNS, v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je potrebno.
3. Kadar je institucija stranka klirinškega člana, izračuna kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je potrebno.
4. Kadar je institucija stranka, lahko kot alternativo pristopu iz odstavka 4 izračuna kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu s členom305(2), če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
pozicije in sredstva te institucije, povezana s temi posli, se na ravni klirinškega člana in CNS v smislu člena 39 Uredbe (EU) št 648/2012 razlikujejo in ločijo od pozicij in sredstev klirinškega člana in drugih strank navedenega klirinškega člana in kot rezultat ločitve so te pozicije in sredstva izvzeti iz stečaja v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana ali ene ali več njegovih drugih strank;
(b)
zadevni zakoni in drugi predpisi ter pogodbeni dogovori, ki se uporabljajo za to institucijo ali CNS oziroma so zanju zavezujoči, zagotavljajo, da se v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana pozicije institucije v zvezi s temi pogodbami in posli ter zadevno zavarovanje s premoženjem prenesejo na drugega klirinškega člana znotraj zadevnega obdobja kritja za tveganje.
5. Kadar institucija, ki ukrepa v vlogi klirinškega člana, sklene pogodbeno ureditev s stranko drugega klirinškega člana, da bi tej stranki zagotovila prenosljivost sredstev in pozicij iz točke (b) odstavka 4, lahko ta institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič za pogojno obveznost, ki nastane zaradi te pogodbene ureditve.
Člen 304
Obravnava izpostavljenosti klirinških članov do strank
1. Če institucija nastopa v vlogi klirinškega člana in v okviru teh pristojnosti kot finančni posrednik med stranko in CNS, kapitalske zahteve za posle s stranko, povezane s CNS, izračuna v skladuz oddelki 1 do 8 tega poglavja in naslovom VI dela 3, kakor je primerno.
2. Če institucija, ki nastopa v vlogi klirinškega člana, sklene pogodbeni dogovor s stranko drugega klirinškega člana, s katero tej stranki v skladu s členom 48(5) in (6) Uredbe (EU) št. 648/2012 olajša prenos pozicij in zavarovanja s premoženjem iz točke (b) člena 305(2) te uredbe, in če ta pogodbena ureditev povzroči pogojno obveznost za to institucijo, lahko ta institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič uporabi, ki velja za to pogojno obveznost.
3. Institucija v vlogi klirinškega člana lahko pri izračunu kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti do stranke v skladu z metodo notranjega modela uporabi krajše obdobje kritja za tveganje. Institucije uporabijo obdobje kritja za tveganje, ki ni krajše od petih dni.
4. Institucija v vlogi klirinškega člana lahko pri izračunu kapitalske zahteve za svoje izpostavljenosti do stranke v skladu z metodo tekoče izpostavljenosti, standardizirano metodo ali metodo originalne izpostavljenosti pomnoži svojo vrednost izpostavljenosti (EAD) s skalarjem. Ti skalarji, ki jih institucije lahko uporabijo, so naslednji:
(a)
0,71 za obdobje kritja za tveganje 5 dni;
(b)
0,77 za obdobje kritja za tveganje 6 dni;
(c)
0,84 za obdobje kritja za tveganje 7 dni;
(d)
0,89 za obdobje kritja za tveganje 8 dni;
(e)
0,95 za obdobje kritja za tveganje 9 dni;
(f)
1 za obdobje kritja za tveganje 10 dni ali več.
5. EBA oblikuje osnutke regulativnih tehničnih standardov za določitev obdobij kritja za tveganje, ki jih institucije lahko uporabijo za namene odstavkov 3 in 4.
EBA pri oblikovanju teh osnutkov regulativnih tehničnih standardov upošteva naslednja načela:
(a)
določi se obdobje kritja za tveganje za vsako vrsto pogodbe in posla iz člena 301(1);
(b)
obdobje kritja za tveganje iz točke (a) odraža obdobje predčasnega prenehanja pogodb in poslov iz navedene točke.
EBA predloži zadevne osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 30. junij 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 305
Obravnava izpostavljenosti strank
1. Če institucija nastopa v v vlogi stranke, kapitalske zahteve za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, izračuna v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja in naslovom VI dela 3, kakor je primerno.
2. Če je institucija v vlogi stranke, lahko brez poseganja v pristop iz odstavka 1 izračuna kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, v skladu s členom 306, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pozicije in sredstva te institucije, povezana s temi posli, se na ravni klirinškega člana in CNS razlikujejo in ločijo od pozicij in sredstev klirinškega člana in drugih strank navedenega klirinškega člana, zaradi razlikovanja in ločitve pa so te pozicije in sredstva izvzeti iz stečaja v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti klirinškega člana ali ene ali več njegovih drugih strank;
(b)
zakoni in drugi predpisi ter pogodbeni dogovori, ki se uporabljajo za to institucijo ali CNS oziroma so zanju zavezujoči, omogočajo, da se v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti prvotnega klirinškega člana pozicije stranke v zvezi s temi pogodbami in posli ter zadevno zavarovanje s premoženjem laže prenesejo na drugega klirinškega člana znotraj obdobja kritja za tveganje, ki se uporablja. V takih okoliščinah se pozicije in zavarovanje s premoženjem stranke prenesejo po tržni vrednosti, razen če stranka ne zaprosi za zapiranje pozicij po tržni vrednosti;
(c)
institucija ima neodvisno, pisno in obrazloženo pravno mnenje, iz katerega izhaja, da bi v primeru pravnega spora zadevna sodišča in upravni organi odločili, da stranka v primeru insolventnosti svojega klirinškega člana ali katere koli stranke svojega klirinškega člana ne bi prevzela nobenih izgub v skladu z zakonodajo, ki se uporablja za institucije, njene klirinške člane in CNS, zakonodajo v zvezi s posli in pogodbami, pri katerih institucija opravi kliring prek CNS, zakonodajo o zavarovanju s premoženjem in zakonodajo, ki ureja vse pogodbe ali dogovore, potrebne za izpolnitev pogoja iz točke (b);
(d)
CNS je KCNS.
3. Če institucija v vlogi stranke ni zaščitena pred izgubami v primeru, da klirinški člana in druge stranke klirinškega člana istočasno postanejo neplačniki, vendar so izpolnjeni vsi drugi pogoji iz odstavka 2, lahko stranka brez poseganja v pogoje iz odstavka 2 kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti za posle s klirinškim članom, povezane s CNS, izračuna v skladu s členom 306, pod pogojem, da se utež tveganja v višini 2 % iz odstavka 1(a) navedenega člena nadomesti z utežjo tveganja v višini 4 %.
4. Kadar institucija v vlogi stranke dostopa do klirinških storitev CNS posredno v skladu s členom 4(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, lahko uporablja obravnavo iz odstavka 2 ali 3 le, če so izpolnjeni pogoji iz posameznega odstavka na vseh stopnjah verige posrednikov.
Člen 306
Kapitalske zahteve za trgovalne izpostavljenosti
1. Institucija za trgovalne izpostavljenosti s CNS uporablja naslednjo obravnavo:
(a)
uporabi utež tveganja v višini 2 % za vse trgovalne izpostavljenosti s KCNS;
(b)
uporabi utež tveganja, ki se uporablja za standardizirani pristop h kreditnemu tveganju iz člena 107(2)(b), in sicer za vse trgovalne izpostavljenosti z nekvalificiranimi CNS;
(c)
kadar institucija nastopa v vlogi finančnega posrednika med stranko in CNS, pogoji posla, povezanega s CNS, pa določajo, da institucija stranki ni dolžna povrniti morebitnih izgub, nastalih zaradi sprememb vrednosti posla v primeru neplačila CNS. Vrednost izpostavljenosti posla s CNS, ki ustreza navedenemu poslu, povezanemu s CNS, je enaka nič.
2. Ne glede na odstavek 1, kadar so sredstva, ki so dana CNS ali klirinškemu članu kot zavarovanje s premoženjem, izvzeta iz stečaja v primeru, ko CNS, klirinški član ali ena ali več drugih strank klirinškega člana postane insolventna, lahko institucija dodeli vrednost izpostavljenosti nič za kreditne izpostavljenosti tveganju nasprotne stranke za ta sredstva.
3. Institucija izračuna vrednosti izpostavljenosti svojih trgovalnih izpostavljenosti s CNS v skladu z oddelki 1 do 8 tega poglavja, kakor je primerno.
4. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za svoje trgovalne izpostavljenosti s CNS za namene členov 92(3) kot vsoto vrednosti izpostavljenosti svojih trgovalnih izpostavljenosti s CNS, izračunanih v skladu z odstavkoma 2 in 3 tega člena, pomnoženih z utežjo tveganja, določeno v skladu z odstavkom 1 tega člena.
Člen 307
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad KCNSl
Institucija, ki deluje kot klirinški član uporabi naslednjo obravnavo za pokritje izpostavljenosti, ki izhajajo iz njenih prispevkov v jamstveni sklad CNS:
(a)
kapitalsko zahtevo za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad KCNS izračuna v skladu s pristopom iz člena 308;
(b)
kapitalsko zahtevo za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad nekvalificiranih CNS izračuna v skladu s pristopom iz člena 309.
Člen 308
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v sklad za primere neplačil KCNS
1. Vrednost izpostavljenosti za predhodno financiran prispevek institucije v jamstveni sklad KCNS (DFi) je vplačani znesek ali tržna vrednost sredstev, ki jih je zagotovila ta institucija, od katere se odšteje znesek tega prispevka, ki ga je KCNS že porabila za kritje izgub zaradi neplačila enega ali več klirinških članov.
2. Institucija izračuna kapitalsko zahtevo (Ki), da bi pokrila izpostavljenost, ki izhaja iz predhodno vplačanega prispevka (DFi), kakor sledi:
pri čemer je:
β
=
dejavnik koncentracije, ki ga instituciji sporoči CNS;
N
=
število klirinških članov, ki ga instituciji sporoči CNS;
DFCM
=
vsota predhodno vplačanih prispevkov vseh klirinških članov CNS , ki jo instituciji sporoči CNS;
KCM
=
vsota kapitalskih zahtev vseh klirinških članov CNS, izračunanih v skladu z veljavno formulo, določeno v odstavku 3 .
3. Institucija izračuna KCM, kakor sledi:
(a)
če je KCNS ≤ DFCNS, institucija uporablja naslednjo formulo:
;
(b)
če je DFCNS KCNS ≤DF*, institucija uporablja naslednjo formulo:
;
(c)
če je DF* KCNS, institucija uporablja naslednjo formulo:
pri čemer je:
DFCNS
=
predhodno financirani finančni viri CNS, ki jih instituciji sporoči CNS;
KCNS
=
hipotetični kapital CNS, ki ga instituciji sporoči CNS;
DF*
=
;
=
;
=
povprečni predhodno financirani prispevek, , ki ga instituciji sporoči CNS;
c1
=
c2
=
kapitalski faktor je enak 100 %;
μ
=
1,2.
4. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranega prispevka institucije za namene člena 92(3), kot kapitalsko zahtevo (Ki), določeno v skladu z odstavkom 2, pomnoženo z 12,5.
5. Če je KCNS enak nič, institucije uporabijo vrednost za c1 v višini 0,16 % za namen izračuna iz odstavka 3.
Člen 309
Kapitalske zahteve za predhodno financirane prispevke v jamstveni sklad nekvalificirane CNS in za še ne-financirane prispevke
1. Institucija za izračun kapitalske zahteve (Ki) za izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranih prispevkov v jamstveni skladnekvalificirane CNS (DFi) in iz še ne-financiranih prispevkov(UCi) do takih CNS, uporabi naslednjo formulo:
c2 in μ st opredeljena v členu 308(3).
2. Za namene odstavka 1 še ne-financirani prispevki prispevke, za katere se je institucija v vlogi klirinškega člana pogodbeno zavezala, da jih bo namenila CNS, ko bo CNS izčrpala svoj jamstveni sklad, da bi pokrila izgube zaradi neplačila enega ali več svojih klirinških članov.
3. Institucija izračuna zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki izhajajo iz predhodno financiranega prispevka institucije za namene člena 92(3), kot kapitalsko zahtevo (Ki), določeno v skladu z odstavkom 1, pomnoženo z 12,5.
Člen 310
Alternativni izračun kapitalske zahteve za izpostavljenosti do KCNS
Institucija za izračun kapitalske zahteve (Ki) za izpostavljenosti, ki izhajajo iz njenih trgovalnih izpostavljenosti in trgovalnih izpostavljenosti njene stranke (TEi) ter predhodno financiranih prispevkov (DFi) v sklad KCNS za primere neplačil, uporabi naslednjo formulo:
Člen 311
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do CNS, ki prenehajo izpolnjevati nekatere pogoje
1. Institucija uporablja obravnavo iz tega člena, če je izpolnjen vsaj eden od naslednjih pogojev:
(a)
institucija je od CNS prejela uradno obvestilo iz točke (j)(ii) člena 50b Uredbe (EU) št. 648/2012, da je CNS prenehala računati KCNS;
(b)
institucija je po javni objavi ali uradnem obvestilu pristojnega organa CNS, ki jo uporablja institucija, ali same CNS obveščena, da CNS ne bo več izpolnjevala pogojev za pridobitev dovoljenja ali priznanja, kakor je ustrezno.
2. Če je izpolnjen le pogoj iz točke (a) odstavka 1, pristojni organ institucije preveri, zakaj je CNS prenehala računati KCNS.
Če pristojni organ meni, da so razlogi iz prvega pododstavka utemeljeni, lahko dovoli institucijam v zadevni državi članici, da za svoje trgovalne izpostavljenosti in prispevke v jamstveni sklad za zadevno CNS uporabljajo obravnavo iz člena 310. Kadar pristojni organ izda tako dovoljenje, navede razloge za svojo odločitev.
Če pristojni organ meni, da razlogi iz prvega pododstavka niso utemeljeni, vse institucije v zadevni državi članici ne glede na obravnavo, ki so jo izbrale v skladu s členom 301(2), uporabljajo obravnavo iz točk (a) do (d) odstavka 3 tega člena.
3. Če je izpolnjen pogoj iz točke (b) odstavka 1, institucija ne glede na to, ali je bil izpolnjen pogoj iz točke (a) navedenega odstavka, v treh mesecih po nastalih okoliščinah iz točke (b) odstavka 1 ali pred tem, če tako zahteva pristojni organ institucije, v zvezi z izpostavljenostmi do zadevne CNS stori naslednje:
(a)
preneha uporabljati obravnavo, ki jo je izbrala v skladu s členom 301(2);
(b)
za trgovalne izpostavljenosti do zadevne CNS uporablja obravnavo iz točke (b) člena 306(1);
(c)
za predhodno financirane prispevke v sklad za primere neplačil za zadevno CNS in za še ne-financirane prispevke uporablja obravnavo iz člena 309;
(d)
obravnava izpostavljenosti do zadevne CNS, ki niso izpostavljenosti iz točk (b) in (c), kot izpostavljenosti do podjetja v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje iz poglavja 2.
NASLOV III
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA OPERATIVNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošna načela, ki urejajo uporabo različnih pristopov
Člen 312
Dovoljenje in uradno obveščanje
1. Institucije izpolnjujejo pogoje za uporabo standardiziranega pristopa, če poleg splošnih standardov upravljanja tveganj iz členov 74 in 85 Direktive 2013/36/EU izpolnjujejo merila iz člena 320. Institucije pred uporabo standardiziranega pristopa uradno obvestijo pristojne organe.
Pristojni organi institucijam dovolijo uporabo relevantnega alternativnega kazalnika za poslovni področji "bančništvo na drobno" in "komercialno bančništvo", če so izpolnjeni pogoji iz členov 319(2) in 320.
2. Pristojni organi institucijam dovolijo uporabo naprednih pristopov za merjenje (v nadaljnjem besedilu: pristop AMA), ki temeljijo na njihovih lastnih sistemih za merjenje operativnega tveganja, če so izpolnjeni vsi kvalitativni in kvantitativni standardi iz člena 321 oziroma 322 ter institucije izpolnjujejo splošne standarde upravljanja tveganj iz členov 74 in 85 Direktive 2013/36/EU ter oddelka II poglavja 3 naslova VII navedene direktive.
Institucije ustrezne pristojne organe zaprosijo za dovoljenje tudi, če želijo izvesti pomembne razširitve in spremembe zadevnih pristopov AMA. Pristojni organi izdajo dovoljenje samo, če bi institucije po teh pomembnih razširitvah in spremembah še naprej izpolnjevale standarde, ki so navedeni v prvem pododstavku.
3. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh spremembah svojih modelov pristopa AMA.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
metodologijo ocenjevanja, v skladu s katero pristojni organi institucijam dovolijo uporabo pristopov AMA;
(b)
pogoje za ocenjevanje pomembnosti razširitev in sprememb pristopov AMA;
(c)
načine uradnega obveščanja iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 313
Ponovna uporaba manj izpopolnjenih pristopov
1. Institucije, ki uporabljajo standardizirani pristop, ne začnejo ponovno uporabljati enostavnega pristopa, razen če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
2. Institucije, ki uporabljajo pristope AMA, ne začnejo ponovno uporabljati standardiziranega ali enostavnega pristopa, razen če so izpolnjeni pogoji iz odstavka 3.
3. Institucija lahko začne ponovno uporabljati manj izpopolnjen pristop za operativno tveganje, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
institucija je pristojnemu organu dokazala, da uporabe manj izpopolnjenega pristopa ne predlaga z namenom zmanjšanja svojih kapitalskih zahtev za operativno tveganje, ter da je ta uporaba potrebna zaradi narave in zapletenosti institucije ter da ne bo imela pomembnega škodljivega vpliva na kapitalsko ustreznost institucije ali njeno sposobnost za učinkovito obvladovanje operativnega tveganja;
(b)
institucija je dobila predhodno dovoljenje pristojnega organa.
Člen 314
Kombinirana uporaba različnih pristopov
1. Institucije lahko uporabijo kombinacijo pristopov, če pridobijo dovoljenje pristojnih organov. Pristojni organi tako dovoljenje izdajo, če so izpolnjene zahteve iz odstavkov od 2 do 4, kot je ustrezno.
2. Institucija lahko uporabi pristop AMA v kombinaciji z enostavnim ali standardiziranim pristopom, če sta izpolnjena oba naslednja pogoja:
(a)
kombinacija pristopov, ki jih uporabi institucija, zajame vsa njena operativna tveganja in pristojni organi menijo, da metodologija, ki jo institucija uporablja, zadovoljivo zajema različne dejavnosti, geografske lokacije, pravne strukture ali druge zadevne, interno določene oddelke;
(b)
merila iz člena 320 in standardi iz členov 321 in 322 so izpolnjeni za del dejavnosti, ki jih zajema standardizirani pristop oziroma pristopi AMA.
3. Za institucije, ki želijo uporabljati pristop AMA v kombinaciji z enostavnim ali standardiziranim pristopom, pristojni organi določijo naslednja dodatna pogoja za izdajo dovoljenja:
(a)
na datum uvedbe pristopa AMA ta pristop zajema bistven delež operativnih tveganj institucije;
(b)
institucija se zaveže k uporabi pristopa AMA za pomemben del svojega poslovanja v časovnem okviru, ki je bil predložen pristojnim organom in so ga ti odobrili.
4. Institucija lahko pristojni organ zaprosi za dovoljenje za uporabo kombinacije enostavnega pristopa in standardiziranega pristopa samo v izjemnih okoliščinah, kot je nedavni prevzem novega podjetja, kar lahko zahteva prehodno obdobje za uporabo standardiziranega pristopa.
Pristojni organ tako dovoljenje izda samo, če se institucija zaveže k uporabi standardiziranega pristopa v časovnem okviru, ki je bil predložen pristojnemu organu in ga je ta odobril.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
pogoje, ki jih bodo pristojni organi uporabljali pri ocenjevanju metodologije iz točke (a) odstavka 2;
(b)
pogoje, ki jih bodo pristojni organi uporabljali pri odločanju o morebitni določitvi dodatnih pogojev iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 2
Enostavni pristop
Člen 315
Kapitalska zahteva
1. V skladu z enostavnim pristopom je kapitalska zahteva za operativno tveganje enaka 15 % triletnega povprečja relevantnega kazalnika, kot je opredeljen v členu 316.
Institucije izračunajo triletno povprečje relevantnega kazalnika na podlagi zadnjih treh dvanajstmesečnih opazovanj ob koncu poslovnega leta. Kadar revidirani podatki niso na voljo, lahko institucije uporabijo ocene poslovanja.
2. Kadar institucija deluje manj kot tri leta, lahko pri izračunu relevantnega kazalnika uporabi ocene prihodnjega poslovanja, pod pogojem da začne uporabljati podatke za preteklo obdobje, takoj ko so na razpolago.
3. Kadar institucija lahko dokaže svojemu pristojnemu organu, da bi zaradi združitve, prevzema ali prodaje subjektov ali dejavnosti uporaba triletnega povprečja za izračun relevantnega kazalnika vodila do pristranske ocene kapitalske zahteve za operativno tveganje, lahko pristojni organ institucijam dovoli, da spremenijo izračun tako, da upoštevajo tovrstne dogodke, in o tem takoj obvesti EBA. V takih okoliščinah lahko pristojni organ na lastno pobudo od institucije tudi zahteva, da prilagodi izračun.
4. Kadar je za katero koli dano opazovanje relevantni kazalnik negativen ali enak nič, institucije tega podatka ne upoštevajo pri izračunu triletnega povprečja. Institucije izračunajo triletno povprečje kot vsoto pozitivnih vrednosti, deljeno s številom pozitivnih vrednosti.
Člen 316
Relevantni kazalnik
1. Za institucije, ki uporabljajo računovodske standarde, vzpostavljene z Direktivo 86/635/EGS, ki temeljijo na računovodskih kategorijah izkaza poslovnega izida institucij v skladu s členom 27 navedene direktive, je relevantni kazalnik vsota elementov, navedenih v razpredelnici 1 tega odstavka. Institucije vsak element vključijo v vsoto z njegovim pozitivnim ali negativnim predznakom.
Razpredelnica 1
1
Prihodki iz obresti in podobni prihodki
2
Odhodki za obresti in podobni odhodki
3
Prihodki od delnic in drugih vrednostnih papirjev s spremenljivim/fiksnim donosom
4
Prejete opravnine/provizije
5
Dane opravnine/provizije
6
Čisti dobiček ali čista izguba iz finančnih poslov
7
Drugi poslovni prihodki
Institucije te elemente prilagodijo, da odražajo naslednje opredelitve:
(a)
institucije izračunajo relevantni kazalnik pred odbitkom rezervacij in operativnih stroškov. Institucije v operativne stroške vključijo opravnine za zunanje storitve, ki jih izvajajo tretje osebe, ki niso nadrejena oseba ali podrejena družba institucije ali podrejena družba nadrejene osebe, ki je tudi nadrejena oseba institucije. Institucije lahko upoštevajo stroške za zunanje storitve, ki jih izvajajo tretje osebe, da zmanjšajo relevantni kazalnik, kadar jih za te stroške bremeni podjetje, za katerega veljajo pravila v skladu s to uredbo ali enakovredna pravila;
(b)
institucije pri izračunu relevantnega kazalnika ne upoštevajo naslednjih elementov:
(i)
realiziranih dobičkov/izgub iz prodaje postavk iz netrgovalne knjige;
(ii)
izrednih prihodkov;
(iii)
prihodkov iz naslova zavarovanja;
(c)
kadar je prevrednotenje postavk trgovanja sestavni del izkaza o poslovnem izidu, lahko institucije vključijo prevrednotenje. Kadar institucije uporabijo člen 36(2) Direktive 86/635/EGS, vključijo prevrednotenje izkaza poslovnega izida.
2. Kadar institucije upoštevajo računovodske standarde, ki se razlikujejo od tistih, vzpostavljenih z Direktivo 86/635/EGS, izračunajo relevantni kazalnik na podlagi podatkov, ki najbolje odražajo opredelitev iz tega člena.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi metodologijo za izračun relevantnega kazalnika iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2017.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 3
Standardizirani pristop
Člen 317
Kapitalska zahteva
1. Pri standardiziranem pristopu institucije razdelijo svoje dejavnosti na poslovna področja iz razpredelnice 2 odstavka 4 in v skladu z načeli, določenimi v členu 318.
2. Institucije izračunajo kapitalsko zahtevo za operativno tveganje kot triletno povprečje vsote kapitalskih zahtev na letni ravni za vsa poslovna področja, navedena v razpredelnici 2 odstavka 4. Letna kapitalska zahteva za vsako poslovno področje je enaka zmnožku ustreznega faktorja beta, navedenega v tej razpredelnici, in dela relevantnega kazalnika, razporejenega v zadevno poslovno področje.
3. V katerem koli letu lahko institucije izravnajo negativne kapitalske zahteve, ki so posledica negativnega dela relevantnega kazalnika na katerem koli poslovnem področju, s pozitivnimi kapitalskimi zahtevami na drugih poslovnih področjih brez omejitve. Vendar, kadar so skupne kapitalske zahteve na vseh poslovnih področjih v danem letu negativne, institucije kot vhodni podatek za števec za zadevno leto uporabijo vrednost nič.
4. Institucije izračunajo triletno povprečje vsote iz odstavka 2 na podlagi zadnjih treh dvanajstmesečnih opazovanj ob koncu poslovnega leta. Kadar revidirani podatki niso na razpolago, lahko institucije uporabijo ocene poslovanja.
Če institucija lahko dokaže svojemu pristojnemu organu, da bi zaradi združitve, prevzema ali prodaje subjektov ali dejavnosti uporaba triletnega povprečja za izračun relevantnega kazalnika vodila do pristranske ocene kapitalske zahteve za operativno tveganje, lahko pristojni organ institucijam dovoli, da spremenijo izračun tako, da upoštevajo tovrstne dogodke, in o tem takoj obvesti EBA. V takih okoliščinah lahko pristojni organ na lastno pobudo od institucije tudi zahteva, da spremeni izračun.
Če institucija deluje manj kot tri leta, lahko pri izračunu relevantnega kazalnika uporabi ocene prihodnjega poslovanja, pod pogojem da začne uporabljati podatke za preteklo obdobje, takoj ko so na razpolago.
Razpredelnica 2
Poslovno področje
Seznam dejavnosti
Odstotek
(beta faktor)
Podjetniške finance
Prva prodaja finančnih instrumentov ali ponudba finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa
Storitve, povezane z izvedbo prvih prodaj vrednostnih papirjev
Naložbeno svetovanje
Svetovanje podjetjem glede strukture kapitala, poslovne strategije in sorodnih zadev ter svetovanje in storitve v zvezi z združitvami in nakupi podjetij
Raziskave na področju naložb in finančna analiza ter druge oblike splošnih priporočil v zvezi s posli s finančnimi instrumenti
18 %
Trgovanje in prodaja
Poslovanje za svoj račun
Posli posredovanja na denarnem trgu
Sprejemanje in posredovanje naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti
Izvrševanje naročil za stranke
Ponudba finančnih instrumentov brez obveznosti odkupa
Upravljanje večstranskih sistemov trgovanja
18 %
Posli z vrednostnimi papirji na drobno
(dejavnosti s fizičnimi osebami ali z MSP, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 123, za kategorijo izpostavljenosti na drobno)
Sprejemanje in prenos naročil v zvezi z enim ali več finančnimi instrumenti
Izvrševanje naročil za stranke
Ponudba finančnih instrumentov brez obveznosti odkupa
12 %
Komercialno bančništvo
Zbiranje vlog in drugih vračljivih sredstev
Kreditiranje
Finančni zakup
Jamstva in prevzete obveznosti
15 %
Bančništvo na drobno
(dejavnosti s fizičnimi osebami ali z MSP, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 123, za kategorijo izpostavljenosti na drobno)
Zbiranje vlog in drugih vračljivih sredstev
Kreditiranje
Finančni zakup
Jamstva in prevzete obveznosti
12 %
Plačilo in poravnava
Storitve plačilnega prometa
Izdajanje in upravljanje plačilnih instrumentov
18 %
Agencijske storitve
Hramba in administrativne storitve povezane s finančnimi instrumenti za račun strank, vključno s skrbništvom ter sorodnimi storitvami, kot je upravljanje denarnih sredstev/zavarovanj
15 %
Upravljanje premoženja
Upravljanje portfeljev
Upravljanje KNPVP
Druge oblike upravljanja premoženja
12 %
Člen 318
Načela za razporejanje poslovnih področij
1. Institucije oblikujejo in dokumentirajo posebne politike in merila za razporeditev relevantnega kazalnika za tekoča poslovna področja in dejavnosti v standardiziran okvir, določen v členu 317. Politike in merila ponovno pregledajo ter jih po potrebi prilagodijo novim ali spreminjajočim se poslovnim dejavnostim in tveganjem.
2. Institucije uporabljajo naslednja načela za razporejanje poslovnih področij:
(a)
institucije vse dejavnosti razporedijo v poslovna področja na medsebojno izključujoč in vseobsegajoč način;
(b)
institucije vsako dejavnost, ki je ni mogoče brez težav razporediti v okvir poslovnega področja, vendar predstavlja pomožno dejavnost dejavnosti, ki je vključena v ta okvir, dodelijo poslovnemu področju, ki ga pomožna dejavnost podpira. Kadar pomožna dejavnost podpira več kot eno poslovno področje, institucije uporabijo merilo objektivnega razporejanja;
(c)
če dejavnosti ni mogoče razporediti v določeno poslovno področje, potem institucije uporabijo poslovno področje z najvišjim odstotkom. Isto poslovno področje se uporabi tudi za katero koli pomožno dejavnost, ki je povezana s to dejavnostjo;
(d)
institucije lahko za razporeditev relevantnega kazalnika med poslovnimi področji uporabijo notranje metode oblikovanja cen. Stroški, ki nastanejo v enem poslovnem področju, gredo pa v breme drugega poslovnega področja, se lahko prerazporedijo v poslovno področje, kjer nastanejo;
(e)
razporejanje dejavnosti v poslovna področja za namene kapitala za pokrivanje operativnega tveganja je skladno s kategorijami, ki jih institucije uporabljajo za kreditna in tržna tveganja;
(f)
za politiko razporejanja je odgovorno višje vodstvo pod nadzorom upravljalnega organa institucije;
(g)
institucije zagotovijo neodvisen pregled procesa razporejanja v poslovna področja.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da določi pogoje uporabe načel za razporejanje poslovnih področij iz tega člena.
EBA predloži te osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 31. decembra 2017.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členoma 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 319
Alternativni standardizirani pristop
1. V skladu z alternativnim standardiziranim pristopom za poslovni področji "bančništvo na drobno" in "komercialno bančništvo" institucije uporabijo naslednje:
(a)
relevantni kazalnik je normalizirani dohodkovni kazalnik, enak nominalnemu znesku kreditov in drugih finančnih sredstev, ki se pomnoži z 0,035;
(b)
krediti in druga finančna sredstva sestavljajo skupni črpani zneski v ustreznih kreditnih portfeljih. Za poslovno področje "komercialno bančništvo" institucije vključijo tudi vrednostne papirje iz netrgovalne knjige v nominalni znesek kreditov in drugih finančnih sredstev.
2. Da bi bilo instituciji dovoljeno uporabljati alternativni standardizirani pristop, izpolni vse naslednje pogoje:
(a)
njene dejavnosti bančništva na drobno ali komercialnega bančništva predstavljajo najmanj 90 % njenega dohodka;
(b)
znaten delež njenih dejavnosti bančništva na drobno ali komercialnega bančništva sestavljajo krediti z visoko PD;
(c)
alternativni standardizirani pristop zagotavlja ustrezno podlago za izračun njene kapitalske zahteve za operativno tveganje.
Člen 320
Merila za uporabo standardiziranega pristopa
Merila iz prvega pododstavka člena 312(1) so naslednja:
(a)
institucija ima vzpostavljen dobro dokumentiran sistem ocenjevanja operativnega tveganja in njegovega obvladovanja z jasnimi odgovornostmi, dodeljenimi za ta sistem. Identificira svoje izpostavljenosti operativnemu tveganju in spremlja relevantne podatke o operativnem tveganju, vključno s podatki o pomembni izgubi. Ta sistem je predmet rednega neodvisnega pregledovanja, ki ga izvaja notranja ali zunanja oseba, ki ima ustrezno znanje za izvedbo tega pregleda;
(b)
sistem ocenjevanja operativnega tveganja institucije je tesno vključen v procese upravljanja tveganj institucije. Njegovi rezultati so sestavni del procesa spremljanja in obvladovanja profila operativne tveganosti institucije;
(c)
institucija uvede sistem poročanja višjemu vodstvu, s katerim se ustreznim funkcijam v institucijah zagotavlja poročila o operativnem tveganju. Institucija ima vzpostavljene postopke za ustrezno ukrepanje v skladu z informacijami, vsebovanimi v poročilih vodstvu.
POGLAVJE 4
Napredni pristopi za merjenje
Člen 321
Kvalitativni standardi
Kvalitativni standardi iz člena 312(2) so naslednji:
(a)
sistem institucije za notranje merjenje operativnega tveganja je tesno vključen v njene vsakodnevneprocese upravljanja tveganj;
(b)
institucija ima neodvisno funkcijo za upravljanje operativnega tveganja;
(c)
institucija ima sistem za redno poročanje o izpostavljenostih operativnemu tveganju in o preteklih izgubah ter imajo postopke za sprejemanje ustreznih popravnih ukrepov;
(d)
sistem institucije za upravljanje tveganj je dobro dokumentiran. Institucija ima vzpostavljene redne postopke za zagotavljanje skladnosti in politike za obravnavo neskladnosti;
(e)
postopke institucije za upravljanje operativnega tveganja in njene sisteme merjenja operativnega tveganja redno pregledujejo notranji ali zunanji revizorji;
(f)
notranji postopki institucije za ovrednotenje institucije so zanesljivi in učinkoviti;
(g)
podatkovni tokovi in procesi, ki so povezani s sistemom institucije za merjenje tveganj, so pregledni in dostopni.
Člen 322
Kvantitativni standardi
1. Kvantitativni standardi iz člena 312(2) vključujejo standarde, povezane s procesom, notranjimi podatki, zunanjimi podatki, analizami scenarijev, poslovnim okoljem in dejavniki notranjih kontrol iz odstavkov 2 do 6.
2. Standardi v zvezi s procesom so naslednji:
(a)
institucija izračuna svojo kapitalsko zahtevo z vključitvijo tako pričakovane izgube kakor tudi nepričakovane izgube, razen če je pričakovana izguba ustrezno zajeta v njihovih notranjih poslovnih praksah. Mera operativnega tveganja zajame potencialno resne dogodke z dna spodnjega dela statistične porazdelitve izgub, pri čemer mora doseči standard zanesljivosti, primerljiv z 99,9 % intervalom zaupanja v obdobju enega leta;
(b)
sistem institucije za merjenje operativnega tveganja vključuje uporabo notranjih podatkov, zunanjih podatkov, analiz scenarijev in dejavnikov, ki odražajo poslovno okolje, ter sisteme notranjih kontrol, kakor je opredeljeno v odstavkih 3 do 6. Institucija ima vzpostavljen dobro dokumentiran pristop za tehtanje uporabe teh štirih elementov v svojem sistemu za merjenje celotnega operativnega tveganja;
(c)
sistem institucije za merjenje tveganja zajema glavne dejavnike tveganja, ki vplivajo na obliko spodnjega dela ocenjene statistične porazdelitve izgub;
(d)
institucija lahko prepozna korelacije pri izgubah zaradi operativnega tveganja po posameznih ocenah operativnega tveganja samo, če so njeni sistemi merjenja korelacij zanesljivi, se izvajajo celovito in upoštevajo negotovost, ki se pojavlja pri vseh takih ocenah korelacij, zlasti v stresnih obdobjih. Institucija ovrednoti svoje predpostavke o korelacijah z uporabo ustreznih kvantitativnih in kvalitativnih tehnik;
(e)
sistem institucije za merjenje tveganja je notranje dosleden in se izogiba večkratnemu štetju kvalitativnih ocen ali tehnikam zmanjševanja tveganja, priznanih v drugih delih te uredbe.
3. Standardi v zvezi z notranjimi podatki so naslednji:
(a)
institucija kot podlago za svoje notranje generirane mer operativnega tveganja uporabi najmanj petletno preteklo obdobje opazovanja. Ko institucija prvič preide na pristop AMA, lahko uporabi triletno preteklo obdobje opazovanja;
(b)
institucija je sposobna razporediti svoje pretekle notranje podatke o izgubi po poslovnih področjih, opredeljenih v členu 317, in po vrstah dogodkov, opredeljenih v členu 324, ter te podatke na zahtevo zagotovijo pristojnim organom. V izjemnih okoliščinah lahko institucija škodne dogodke, ki vplivajo na celotno institucijo, razporedi v dodatno poslovno področje "korporativne postavke". Institucija ima dokumentirana, objektivna merila za razporejanje izgub po določenih poslovnih področjih in vrstah dogodkov. Institucija evidentira izgube iz naslova operativnega tveganja, ki so povezane s kreditnim tveganjem in so bile v instituciji v preteklosti vključene v notranje baze podatkov o kreditnem tveganju, v baze podatkov o operativnem tveganju in jih ločeno označi. Takšne izgube niso predmet kapitalske zahteve za operativno tveganje, dokler jih morajo institucije pri izračunu zahtev po lastnih sredstvih še naprej obravnavati kot kreditno tveganje. Institucija vključi izgube iz naslova operativnega tveganja, ki so povezane s tržnimi tveganji, v okvir kapitalske zahteve za operativno tveganje;
(c)
notranji podatki o izgubi institucije so celoviti v smislu, da zajemajo vse pomembne dejavnosti in izpostavljenosti iz vseh ustreznih podsistemov ter geografskih lokacij. Institucija je sposobna utemeljiti, da katere koli izključene dejavnosti ali izpostavljenosti, tako posamezno kot v kombinaciji, nimajo pomembnega vpliva na ocene celotnega tveganja. Institucija opredeli ustrezne spodnje prage izgub za namen zbiranja notranjih podatkov o izgubi;
(d)
poleg informacij o bruto zneskih izgube institucija zbira informacije o datumu škodnega dogodka, morebitnih povračilih od bruto zneskov izgube, kakor tudi opisne informacije o dejavnikih ali vzrokih škodnega dogodka;
(e)
institucija ima posebna merila za razporejanje podatkov o izgubi, ki izhajajo iz škodnega dogodka v centralizirani dejavnosti ali dejavnosti, ki se razteza čez več kot eno poslovno področje, kakor tudi iz povezanih škodnih dogodkov skozi čas;
(f)
institucija ima dokumentirane postopke za ocenjevanje stalne relevantnosti podatkov o pretekli izgubi, vključno z okoliščinami, v katerih se lahko podatki spremenijo zaradi strokovne ocene ter uporabijo prilagoditvena merila ali druge prilagoditve, ter v kakšni meri se ta lahko uporabijo in kdo je pooblaščen za sprejemanje takih odločitev.
4. Kvalifikacijski standardi v zvezi z zunanjimi podatki so naslednji:
(a)
sistem institucije za merjenje operativnega tveganja uporablja ustrezne zunanje podatke, zlasti če je utemeljeno pričakovati, da je institucija izpostavljena sicer redkim, vendar potencialno hudim izgubam. Institucija ima sistematičen proces za določanje razmer, v katerih se uporabijo zunanji podatki, in metodologije za vključitev podatkov v svoj sistem merjenja;
(b)
institucija redno pregleduje pogoje in prakse v zvezi z uporabo zunanjih podatkov ter jih dokumentira in da v reden neodvisni pregled.
5. Institucija uporabi analizo scenarijev iz strokovnega mnenja v povezavi z zunanjimi podatki, da ovrednoti svojo izpostavljenost do zelo resnih dogodkov. Po določenem obdobju institucija ponovno ovrednoti te ocene ter jih ponovno oceni na podlagi primerjave z dejansko izgubo, da zagotovi njihovo smiselnost.
6. Kvalifikacijski standardi v zvezi z dejavniki poslovnega okolja in notranjih kontrol so naslednji:
(a)
metodologija institucije za merjenje tveganja na najvišji ravni zajame ključne dejavnike poslovnega okolja in notranjih kontrol, ki lahko spremenijo njen profil operativne tveganosti;
(b)
institucija upraviči izbiro vsakega dejavnika kot pomembnega nosilca tveganja na podlagi izkušenj in vključitve strokovne ocene vključenih poslovnih področij;
(c)
institucija je pristojnim organom sposobna utemeljiti občutljivost ocen tveganja na spremembe dejavnikov in relativno utež različnih dejavnikov. Poleg zajemanja sprememb tveganja zaradi izboljšav nadzorovanja tveganja, okvir institucije za merjenje tveganja zajame tudi potencialna povečanja tveganja zaradi večje zapletenosti dejavnosti ali povečanega obsega poslovanja;
(d)
institucija dokumentira svoj okvir za merjenje tveganja ter ga podvrže neodvisnemu pregledu znotraj institucije in s strani pristojnih organov. Po določenem obdobju institucija ovrednoti proces in njegove rezultate ter oboje ponovno oceni na podlagi primerjave z dejansko notranjo izgubo in relevantnimi zunanjimi podatki.
Člen 323
Vpliv zavarovanja in drugih oblik prenosa tveganja
1. Pristojni organi institucijam dovolijo, da upoštevajo vpliv zavarovanja v skladu s pogoji, določenimi v odstavkih od 2 do 5, in vpliv drugih oblik prenosa tveganja, kadar lahko institucija dokaže, da se doseže opazen učinek zmanjševanja tveganja.
2. Ponudnik zavarovalnih storitev ima dovoljenje za zagotavljanje zavarovanja ali pozavarovanja in ima za odplačevanje terjatev minimalno bonitetno oceno zunanje bonitetne institucije (v nadaljnjem besedilu: ECAI), za katero je EBA določila, da po pravilih za tehtanje tveganosti izpostavljenosti do institucij v skladu s poglavjem 2 Naslova II ustreza najmanj stopnji kreditne kakovosti 3.
3. Zavarovanje in zavarovalni okvir institucij izpolnjujeta vse naslednje pogoje:
(a)
začetno obdobje veljavnosti zavarovalne police je najmanj eno leto. Za police s preostalim obdobjem veljavnosti, krajšim od enega leta, institucija opravi ustrezne odbitke, ki odražajo iztekajoče se preostalo obdobje veljavnosti police, do polnega 100-odstotnega odbitka za police s preostalim obdobjem veljavnosti 90 dni ali manj;
(b)
zavarovalna polica ima minimalni odpovedni rok za preklic pogodbe 90 dni;
(c)
zavarovalna polica ne vsebuje nikakršnih izjem ali omejitev, ki jih sprožijo nadzorniška dejanja ali, v primeru institucije v težavah, ki stečajnemu ali likvidacijskemu upravitelju institucije onemogočijo, da izterja nadomestilo za škodo, ki jo je utrpel, ali stroške, ki jih je povzročila institucija, razen v zvezi z dogodki, ki so se pojavili po uvedbi stečajnega ali likvidacijskega postopka v zvezi z institucijo. Vendar zavarovalna polica lahko izključi denarne kazni, kazni ali eksemplarične odškodnine, ki so posledica dejanj pristojnih organov;
(d)
izračuni zmanjšanja tveganja odražajo zavarovalno kritje na pregleden način v razmerju do dejanske verjetnosti in vpliva izgube, ki je bila uporabljena pri celovitem določanju kapitala za operativno tveganje, ter v skladu z njo;
(e)
zavarovanje zagotovi tretja oseba. V primeru zavarovanja prek lastnih zavarovalnic ali odvisnih podjetij mora biti izpostavljenost prenesena na neodvisno tretjo osebo, ki izpolnjuje merila primernosti iz odstavka 2;
(f)
okvir za priznavanje zavarovanja je dobro utemeljen in dokumentiran.
4. Metodologija za priznavanje zavarovanja zajame vse naslednje elemente s popusti ali odbitki v znesku priznanega zavarovanja:
(a)
preostalo obdobje veljavnosti police, kadar je krajše od enega leta;
(b)
pogoje za preklic police, kadar je krajša od enega leta;
(c)
negotovost plačila, kakor tudi neusklajenosti pri kritju zavarovalnih polic.
5. Zmanjšanje kapitalskih zahtev, ki izhaja iz priznanja zavarovanj in drugih oblik prenosa tveganja, ne presega 20 % kapitalske zahteve za operativno tveganje pred priznanjem tehnik za zmanjševanje tveganja.
Člen 324
Razvrščanje vrst škodnih dogodkov
Škodni dogodki iz točke (b) člena 322(3) so naslednji:
Razpredelnica 3
Kategorija vrste dogodka
Opredelitev
Notranja goljufija
Izgube zaradi vrste dejanj, katerih namen je poneverba, odtujitev lastnine ali izogibanje predpisom, zakonodaji ali politiki podjetja, z izjemo dogodkov razlikovanja/diskriminacije, v katere je vpletena vsaj ena notranja oseba.
Zunanja goljufija
Izgube zaradi vrste dejanj, katerih namen je poneverba, odtujitev lastnine ali izogibanje zakonodaji, s strani tretje osebe.
Prakse v zvezi z zaposlovanjem in varnostjo pri delu
Izgube, ki izhajajo iz dejanj, neskladnih z zakoni ali pogodbami, ki urejajo zaposlovanje, zdravje ali varnost, iz plačila odškodninskih zahtevkov v zvezi z osebnimi poškodbami ali iz dogodkov razlikovanja/diskriminacije.
Stranke, produkti in poslovne prakse
Izgube, ki izhajajo iz nenamernega neizpolnjevanja ali malomarnega izpolnjevanja strokovne obveznosti do določenih strank (vključno z zahtevami glede zaupnosti in ustreznosti poslovanja) ali iz narave ali sestave produkta.
Škoda na premičnem in nepremičnem premoženju
Izgube, ki izhajajo iz izgube ali poškodovanja premičnega in nepremičnega premoženja zaradi naravne nesreče in drugih dogodkov.
Poslovne motnje in izpadi sistemov
Izgube, ki izhajajo iz poslovnih motenj ali izpadov sistemov.
Izvedba, dostava in upravljanje procesov
Izgube, ki izhajajo iz neuspele obdelave poslov ali neuspelega upravljanja procesov, iz odnosov z nasprotnimi trgovskimi strankami in prodajalci.
NASLOV IV
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TRŽNO TVEGANJE
POGLAVJE 1
Splošne določbe
Člen 325
Dovoljenja za konsolidirane zahteve
1. Institucije lahko ob upoštevanju odstavka 2 ter izključno za namen izračuna neto pozicij in kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi v skladu s tem naslovom uporabijo pozicije v eni instituciji ali družbi za izravnavo pozicij v drugi instituciji ali družbi.
2. Institucije lahko uporabijo odstavek 1 samo, kadar imajo za to dovoljenje pristojnih organov, ki se izda, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
razporeditev kapitala znotraj skupine je zadovoljiva;
(b)
regulativni, pravni ali pogodbeni okvir, znotraj katerega delujejo institucije, zagotavlja vzajemno finančno podporo znotraj skupine.
3. Kadar obstajajo družbe, ki se nahajajo v tretjih državah, so poleg pogojev iz odstavka 2 izpolnjeni tudi vsi naslednji pogoji:
(a)
take družbe imajo dovoljenje za opravljanje dejavnosti v tretjih državah in ustrezajo opredelitvi kreditne institucije ali so priznana investicijska podjetja tretje države;
(b)
take družbe na posamični podlagi izpolnjujejo kapitalske zahteve, ki so enakovredne tistim, ki jih določa ta uredbe;
(c)
v zadevnih tretjih državah ne obstajajo predpisi, ki bi lahko pomembno vplivali na prenos kapitala znotraj skupine.
POGLAVJE 2
Kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje
Oddelek 1
Splošne določbe in posebni instrumenti
Člen 326
Kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje
Kapitalska zahteva institucije za pozicijsko tveganje je vsota kapitalskih zahtev za splošno in posebno tveganje njenih pozicij v dolžniških ter lastniških instrumentih. Pozicije v listinjenju v trgovalni knjigi se obravnavajo kot dolžniški instrumenti.
Člen 327
Pobot
1. Absolutna vrednost presežka dolgih (kratkih) pozicij institucije nad njenimi kratkimi (dolgimi) pozicijami v istih lastniških, dolžniških in zamenljivih vrednostnih papirjih ter identičnih finančnih terminskih pogodbah, opcijah, nakupnih bonih in kritih nakupnih bonih je njena neto pozicija v vsakem od teh različnih instrumentov. Pri izračunavanju neto pozicije se pozicije v izvedenih finančnih instrumentih obravnavajo v skladu s členi 328 do 330. Lastni dolžniški instrumenti institucije se pri izračunavanju kapitalskih zahtev za posebno tveganje iz člena 336 ne upoštevajo.
2. Med zamenljivim vrednostnim papirjem in nasprotno pozicijo v njegovem osnovnem instrumentu se pobot ne dovoli, razen če pristojni organi sprejmejo pristop, ki upošteva verjetnost konverzije določenega zamenljivega vrednostnega papirja, ali zahtevajo, da kapitalska zahteva krije vsakršno izgubo, ki bi lahko nastala zaradi konverzije. O takih pristopih ali kapitalskih zahtevah se uradno obvesti EBA. EBA spremlja prakse na tem področju in pripravi smernice v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. Vse neto pozicije, ne glede na njihov predznak, je treba vsak dan pred njihovim seštevanjem pretvoriti v valuto poročanja institucije po trenutno veljavnem menjalnem tečaju.
Člen 328
Terminske pogodbe na obrestno mero in dogovori o terminski obrestni meri
1. Terminske pogodbe o obrestni meri, dogovori o terminski obrestni meri (v nadaljnjem besedilu: FRA) ter terminske pogodbe o nakupu ali prodaji dolžniških instrumentov se obravnavajo kot kombinacije dolgih in kratkih pozicij. Dolga pozicija terminske pogodbe na obrestno mero se tako obravnava kot kombinacija izposojenega sredstva, ki zapade na dan poravnave terminske pogodbe, in posedovanega sredstva, katerega dan zapadlosti je enak dnevu zapadlosti instrumenta ali hipotetične pozicije, na katero se zadevna terminska pogodba nanaša. Podobno se prodan FRA obravnava kot dolga pozicija z dnem zapadlosti, ki je enak dnevu poravnave, povečanim za dogovorjeno trajanje pogodbe, in kratka pozicija s sovpadajočim dnevom zapadlosti in poravnave. Da se izračuna kapitalska zahteva za posebno tveganje za terminske pogodbe na obrestno mero in FRA, se tako izposojena sredstva kot posedovana sredstva vključijo v prvo kategorijo, določeno v razpredelnici 1 v členu 336. Pogodba o terminskem nakupu dolžniškega instrumenta se obravnava kot kombinacija izposojenega sredstva, ki zapade na dan poravnave, in dolge (promptne) pozicije v samem dolžniškem instrumentu. Izposojeno sredstvo se vključi v prvo kategorijo, določeno v razpredelnici 1 v členu 336 za namene posebnega tveganja, dolžniški instrument pa v isto razpredelnico v zanj ustrezni stolpec.
2. Za namene tega člena "dolga pozicija" pomeni pozicijo, v kateri je institucija fiksirala obrestno mero, ki jo bo prejela enkrat v prihodnosti, "kratka pozicija" pa pomeni pozicijo, v kateri je fiksiralaobrestno mero, ki jo bo plačala enkrat v prihodnosti.
Člen 329
Opcije in nakupni boni
1. Opcije in nakupni boni na obrestne mere, dolžniške instrumente, lastniške instrumente, delniške indekse, finančne terminske pogodbe, zamenjave in tuje valute se obravnavajo kot pozicije, katerih vrednost je enaka znesku osnovnega finančnega instrumenta, na katerega se opcija nanaša, pomnoženemu s svojo delto za namene tega poglavja. Slednje pozicije se lahko pobotajo s katerimi koli nasprotnimi pozicijami v identičnih osnovnih vrednostnih papirjih ali izvedenih finančnih instrumentih. Uporabljena delta je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
2. Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, iz odstavka 2, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucij na področju opcij in nakupnih bonov.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz odstavka 3 lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
Člen 330
Zamenjave
Zamenjave se za namene obrestnega tveganja obravnavajo na isti osnovi kot bilančni instrumenti. Tako se obrestna zamenjava, po kateri institucija prejema spremenljivo obrestno mero in plačuje fiksno obrestno mero, obravnava kot enakovredna dolgi poziciji vinstrumentih s spremenljivo obrestno mero, katerih rok zapadlosti sovpada z rokom naslednje določitve obrestne mere, ter kratki poziciji v instrumentih s fiksno obrestno mero in isto zapadlostjo, kot jo ima sama zamenjava.
Člen 331
Obrestno tveganje pri izvedenih finančnih instrumentih
1. Institucije, ki vrednotijo po tekočih tržnih cenah in upravljajo obrestno tveganje pri izvedenih finančnih instrumentih iz členov 328 do 330 na podlagi diskontiranega denarnega toka, lahko za izračun pozicij iz navedenih členov, kadar imajo za to dovoljenje pristojnih organov, uporabijo modele občutljivosti in jih lahko uporabijo za vsako obveznico, ki se namesto prek enega končnega odplačila glavnice odplačuje do svoje preostale zapadlosti. Dovoljenje se izda, če ti modeli ustvarijo pozicije, ki so enako občutljive na spremembe obrestne mere kot osnovni denarni tokovi. Ta občutljivost se oceni glede na samostojna gibanja vzorčnih obrestnih mer na krivulji donosa, z vsaj eno točko občutljivosti v vsakem razredu zapadlosti iz razpredelnice 2 v členu 339. Pozicije se vključijo v izračun kapitalskih zahtev za splošno tveganje dolžniških instrumentov.
2. Institucije, ki ne uporabljajo modelov iz odstavka 1, lahko obravnavajo kot popolnoma izravnane vse pozicije v izvedenih finančnih instrumentih iz odstavkov 328 do 330, ki izpolnjujejo vsaj naslednje pogoje:
(a)
pozicije imajo enako vrednost in so denominirane v isti valuti;
(b)
referenčna obrestna mera (za pozicije s spremenljivo obrestno mero) ali kuponska obrestna mera (za pozicije s fiksno obrestno mero) sta si zelo podobni;
(c)
rok do naslednje določitve obrestne mere ali preostala zapadlost za pozicije s fiksno kuponsko obrestno mero ustreza naslednjim omejitvam:
(i)
krajši od enega meseca: isti dan;
(ii)
med enim mesecem in enim letom: v sedmih dneh;
(iii)
daljši od enega leta: v 30 dneh.
Člen 332
Kreditni izvedeni finančni instrumenti
1. Razen če ni drugače določeno, se pri izračunu kapitalske zahteve za splošno in posebno tveganje stranke, ki prevzame kreditno tveganje ("prodajalec zavarovanja"), uporabi hipotetični znesek pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu. Ne glede na prvi stavek se lahko institucija odloči za zamenjavo hipotetične vrednosti s hipotetično vrednostjo, ki se ji prišteje sprememba neto tržne vrednosti izvedenega kreditnega finančnega instrumenta od trenutka začetka trgovanja, pri čemer ima neto sprememba navzdol za prodajalca zavarovanja negativni predznak. Pri izračunu kapitalske zahteve za posebno tveganje se, razen pri zamenjavah celotnega donosa, namesto zapadlosti obveznosti uporablja zapadlost pogodbe o kreditnem finančnem izvedenem instrumentu. Pozicije se določijo, kot sledi:
(a)
zamenjava celotnega donosa ustvari za namene splošnega tveganja dolgo pozicijo v referenčni obveznosti in kratko pozicijo v državni obveznici, katere rok zapadlosti sovpada z rokom naslednje določitve obrestne mere in ki ji je dodeljena utež tveganja 0 % v skladu z naslovom II Poglavja 2. Poleg tega ustvari za namene posebnega tveganja dolgo pozicijo v referenčni obveznosti;
(b)
kreditna zamenjava ne ustvari pozicije za namene splošnega tveganja. Za namene posebnega tveganja institucija evidentira sintetično dolgo pozicijo v obveznosti referenčnega subjekta, razen če ima izvedeni finančni instrument določeno bonitetno oceno in ustreza pogojem za postavko kvalificiranega dolga; v tem primeru se v izvedenem finančnem instrumentu evidentira dolga pozicija. Če v okviru produkta zapade plačilo premij ali obresti, so ti denarni tokovi predstavljeni kot hipotetične pozicije v državnih obveznicah;
(c)
kreditni zapis za eno samo izpostavljenost za namene splošnega tveganja ustvari dolgo pozicijo v tem kreditnem zapisu v obliki obrestnega produkta. Za namene posebnega tveganja se ustvari sintetična dolga pozicija v obveznosti referenčnega subjekta. Dodatna dolga pozicija se ustvari v izdajatelju zapisa. Če ima kreditni zapis zunanjo bonitetno oceno in izpolnjuje pogoje za postavko kvalificiranega dolga, se lahko za namene posebnega tveganja evidentira ena sama dolga pozicija v tem zapisu;
(d)
kreditni zapis za skupino izpostavljenosti, ki zagotavlja sorazmerno zavarovanje, ustvari za namene posebnega tveganja poleg dolge pozicije v obveznosti izdajatelja zapisapozicije v obveznostih vseh referenčnihsubjektov, pri čemer je skupni hipotetični znesek pogodbe razporejen po pozicijah glede na delež v skupnem hipotetičnem znesku, ki ga predstavlja vsaka izpostavljenost do referenčnega subjekta. Če se lahko izbere več kot ena obveznost referenčnega subjekta, se posebno tveganje določi z upoštevanjem obveznosti z največjo utežjo tveganja;
(e)
kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi prvega neplačila ustvari pozicijo v višini hipotetičnega zneska v obveznosti vsakega referenčnega subjekta. Če je znesek največjega plačila v primeru kreditnega dogodka manjši od kapitalske zahteve v skladu z metodo iz prvega stavka te točke, se lahko kot kapitalska zahtevaza posebno tveganje uporabi znesek tega največjega plačila.
Kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila ustvari pozicijo v višini hipotetičnega zneska v obveznosti vsakega referenčnega subjekta, zmanjšano za obveznosti n - 1 referenčnih subjektov z najnižjo kapitalsko zahtevo za posebno tveganje. Če je znesek največjega plačila v primeru kreditnega dogodka manjši od kapitalske zahteve v skladu z metodo iz prvega stavka te točke, se lahko kot kapitalska zahteva za posebno tveganje uporabi ta znesek.
Kadar ima kreditni izvedeni finančni instrument na podlagi n-tega neplačila zunanjo bonitetno oceno, prodajalec zavarovanja pri izračunu kapitalske zahteve za posebno tveganje uporabi bonitetno oceno izvedenega finančnega instrumenta in po potrebi ustrezne uteži tveganja pri listinjenju.
2. Za stranko, ki prenese kreditno tveganje (kupec zavarovanja), se pozicije določijo kot zrcalna slika prodajalca zavarovanja, z izjemo kreditnega zapisa (ki ne ustvari nobene kratke pozicije v obveznosti izdajatelja). Kadar se izračunava kapitalska zahteva za "kupca zavarovanja", se uporabi hipotetični znesek pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu. Ne glede na prvi stavek se lahko institucija odloči za zamenjavo hipotetične vrednosti s hipotetično vrednostjo, ki se ji prišteje sprememba neto tržne vrednosti kreditnega izvedenega finančnega instrumenta od trenutka začetka trgovanja, pri čemer ima neto sprememba navzdol za prodajalca zavarovanja negativni predznak. Če v danem trenutku obstaja nakupna opcija v kombinaciji s stopnjevanjem, se tak trenutek obravnava kot zapadlost zavarovanja.
3. Kreditni izvedeni finančni instrumenti v skladu s členom 338(1) ali (3) se vključijo le v določitev kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s členom 338(4).
Člen 333
Vrednostni papirji, prodani na podlagi pogodbe o začasni prodaji, ali posojeni
Prenosnik vrednostnih papirjev ali zajamčenih pravic v zvezi z vrednostnimi papirji v okviru pogodbe o začasni prodaji in posojevalec vrednostnih papirjev pri njihovi posoji vključita te vrednostne papirje v izračun svoje kapitalske zahteve v skladu s tem poglavjem, če so takšni vrednostni papirji pozicije trgovalne knjige.
Oddelek 2
Dolžniški instrumenti
Člen 334
Neto pozicije v dolžniških instrumentih
Neto pozicije se razvrstijo glede na valuto, v kateri so denominirane, in se uporabljajo za izračun kapitalske zahteve za splošno in posebno tveganje v vsaki posamezni valuti posebej.
Pododdelek 1
Posebno tveganje
Člen 335
Omejitev kapitalske zahteve za neto pozicijo
Institucija lahko omeji kapitalsko zahtevo za posebno tveganje neto pozicije v dolžniškem instrumentu na raven največje možne izgube, povezane s tveganjem neplačila. Za kratko pozicijo se ta meja lahko izračuna kot sprememba vrednosti zaradi takojšnjega preoblikovanja instrumenta ali, kadar je to ustrezno, osnovnih referenčnih subjektov v subjekte brez tveganja neplačila.
Člen 336
Kapitalska zahteva za dolžniške instrumente, ki niso pozicije v listinjenju
1. Institucija razvrsti svoje neto pozicije v trgovalni knjigi v instrumentih, ki niso pozicije v listinjenju, kot se izračunajo v skladu s členom 327, v ustrezne kategorije v razpredelnico 1 glede na njihovega izdajatelja ali dolžnika, zunanjo ali notranjo bonitetno oceno in preostalo zapadlost ter jih nato pomnoži z utežmi, prikazanimi v zadevni razpredelnici. Za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje institucija sešteje svoje tehtane pozicije, ki izhajajo iz uporabe tega člena, ne glede na to, ali so dolge ali kratke.
Razpredelnica 1
Kategorije
Kapitalska zahteva za posebno tveganje
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 0 %.
0 %
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 20 % ali 50 %, in druge kvalificirane postavke, kot so opredeljene v odstavku 4.
0,25 % (preostali čas do končne zapadlosti šest mesecev ali manj)
1,00 % (preostali čas do končne zapadlosti več kot šest mesecev ter do vključno 24 mesecev)
1,60 % (preostali čas do zapadlosti je daljši od 24 mesecev)
Dolžniški vrednostni papirji, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejeli utež tveganja 100 %.
8,00 %
Dolg, ki bi v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje prejel utež tveganja 150 %.
12,00 %
2. Institucije, ki za kategorijo izpostavljenosti, v katero spada izdajatelj dolžniškega instrumenta, uporabljajo pristop IRB, izpolnijo pogoje za uporabo uteži tveganja v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje iz odstavka 1, če ima izdajatelj izpostavljenosti notranjo bonitetno oceno z PD, ki je enakovredna ali nižja od tiste, povezane z ustrezno stopnjo kreditne kakovosti v skladu s standardiziranim pristopom.
3. Institucije lahko izračunajo kapitalske zahteve za posebno tveganje za katere koli obveznice, ki izpolnijo pogoje za utež tveganja 10 %, v skladu z obravnavo v členih 129(4), (5) in (6), kot polovico ustrezne kapitalske zahteve za posebno tveganje za drugo kategorijo v razpredelnici 1.
4. Druge kvalificirane postavke so:
(a)
dolge in kratke pozicije v sredstvih, za katera bonitetna ocena imenovane ECAI ni na voljo in ki izpolnjujejo vse naslednje pogoje:
(i)
zadevna institucija jih šteje za dovolj likvidne;
(ii)
po lastni presoji institucije je njihova investicijska kakovost najmanj enakovredna investicijski kakovosti sredstev, navedenih v drugi vrstici razpredelnice 1;
(iii)
kotirajo na vsaj enem reguliranem trgu v državi članici ali na borzi tretje države, če je borza priznana s strani pristojnih organov zadevne države članice;
(b)
dolge in kratke pozicije v sredstvih, ki so jih izdale institucije, ki so predmet kapitalskih zahtev iz te uredbe, ki jih zadevna institucija šteje za dovolj likvidne in katerih investicijska kakovost je po lastni presoji institucije najmanj enakovredna investicijski kakovosti sredstev, navedenih v drugi vrstici razpredelnice 1;
(c)
vrednostni papirji, ki jih izdajo institucije, za katere se šteje, da imajo enakovredno ali višjo kreditno kakovost od kakovosti tistih, ki so povezani s stopnjo kreditne kakovosti 2 v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje izpostavljenosti do institucij in ki so predmet nadzorniških in regulativnih dogovorov, primerljivih dogovorom skladnim z določbami v tej uredbi in Direktivi 2013/36/EU.
Institucije, ki uporabijo točko (a) ali (b), imajo vzpostavljeno dokumentirano metodologijo za ocenjevanje, ali sredstva izpolnjujejo zahteve iz zadevnih točk, in o tej metodologiji uradno obvestijo pristojne organe.
Člen 337
Kapitalska zahteva za instrumente v listinjenju
1. Za instrumente v trgovalni knjigi, ki so pozicije v listinjenju, institucija svoje neto pozicije, kot so izračunane v skladu s členom 327(1), tehta z naslednjim:
(a)
za pozicije v listinjenju, ki bi bile predmet standardiziranega pristopa za kreditno tveganje v netrgovalni knjigi iste institucije, 8 % uteži tveganja v skladu s standardiziranim pristopom, kot je določeno v oddelku 3, poglavju 5, naslovu II;
(b)
za pozicije v listinjenju, ki bi bile predmet pristopa IRB v netrgovalni knjigi iste institucije, 8 % uteži tveganja v skladu s pristopom IRB, kot je določeno v oddelku 3, poglavju 5, naslovu II.
2. Metoda nadzorniške formule, določena v členu 262, se lahko uporabi, kadar lahko institucija zagotovi ocene verjetnosti neplačila ter po potrebi vrednosti izpostavljenosti in LGD kot vhodne podatke za metodo nadzorniške formule v skladu z zahtevami za oceno teh parametrov po pristopu IRB v skladu z poglavjem 3 naslova II.
Institucija, ki ni institucija v vlogi originatorja, in bi to metodo lahko uporabila za isto pozicijo v listinjenju v svoji netrgovalni knjigi, jo lahko uporabi izključno na podlagi dovoljenja pristojnih organov, ki se izda, kadar institucija izpolnjuje pogoj iz prvega pododstavka.
Ocene verjetnosti neplačila in izgube ob neplačilu kot vhodni podatki za metodo nadzorniške formule se alternativno lahko določijo tudi na podlagi ocen, ki se pridobijo s pristopom za izračun kapitalske zahteve za IRC institucije, ki ji je bilo izdano dovoljenje za uporabo notranjega modela za posebno tveganje dolžniških instrumentov. Slednja alternativa se lahko uporabi izključno na podlagi dovoljenja pristojnih organov, ki se izda, če zadevne ocene izpolnjujejo kvantitativne zahteve za pristop IRB, določene vpoglavju 3, naslova II.
V skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 EBA izda smernice o uporabi ocen PD in LGD kot vhodnih podatkov, kadar zadevne ocene temeljijo na pristopu IRC.
3. Za pozicije v listinjenju, ki so predmet dodatne uteži tveganja v skladu s členom 407, se uporabi 8 % celotne uteži tveganja.
Institucija za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje sešteje tehtane pozicije, ki izhajajo iz uporabe tega člena (ne glede na to, ali so dolge ali kratke), razen pozicij v listinjenju, ki se obravnavajo v skladu s členom 338(4).
4. Z odstopanjem od drugega pododstavka odstavka 3 institucija v prehodnem obdobju, ki se konča 31. decembra 2014, ločeno sešteje svoje tehtane neto dolge pozicije in svoje tehtane neto kratke pozicije. Višji od obeh seštevkov se določi kot kapitalska zahteva za posebno tveganje. Vendar institucija pristojnemu organu matične države članice vsako četrtletje sporoči skupni seštevek svojih tehtanih neto dolgih in neto kratkih pozicij, razčlenjen glede na vrsto osnovnih sredstev.
5. Kadar institucija v vlogi originatorja v tradicionalnem listinjenju ne izpolnjuje pogojev za prenos pomembnega deleža kreditnega tveganja iz člena 243, v izračun kapitalske zahteve v skladu s tem členom vključi listinjene izpostavljenosti namesto svojih pozicij v tem listinjenju.
Če institucija v vlogi originatorja v sintetičnem listinjenju ne izpolnjuje pogojev za prenos pomembnega deleža kreditnega tveganja iz člena 244, v izračun kapitalske zahteve v skladu s tem členom vključi listinjene izpostavljenosti v tem listinjenju, ne pa tudi kreditnega zavarovanja, pridobljenega za listinjeni portfelj.
Člen 338
Kapitalska zahteva za trgovalni portfelj s korelacijo
1. Trgovalni portfelj s korelacijo sestavljajo pozicije v listinjenju in kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi n-tega neplačila, ki izpolnjujejo vsa naslednja merila:
(a)
pozicije niso pozicije v relistinjenju, opcije na tranšo listinjenja ali kakršni koli drugi izvedeni finančni instrumenti za izpostavljenosti v listinjenju, ki ne zagotavljajo sorazmernega deleža pri donosu tranše listinjenja;
(b)
vsi referenčni instrumenti so eno od naslednjega:
(i)
instrumenti za eno samo izpostavljenost, vključno s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti za eno samo izpostavljenost, za katere obstaja likvidni dvosmerni trg;
(ii)
indeksi, ki se splošno uporabljajo pri trgovanju in temeljijo na zadevnih referenčnih subjektih.
Šteje se, da dvosmerni trg obstaja, če obstajajo neodvisne ponudbe za nakup in prodajo v dobri veri, tako da se lahko cena, ki je razumno povezana z zadnjo prodajno ceno ali trenutnimi konkurenčnimi povpraševanji in ponudbami v dobri veri, določi v enem dnevu in se pri tej ceni tudi ustali v razmeroma kratkem času v skladu s tržno prakso.
2. V trgovalni portfelj s korelacijo niso vključene pozicije, ki se nanašajo na kar koli od naslednjega:
(a)
osnovo, ki jo je mogoče v skladu s standardiziranim pristopom za kreditno tveganje v netrgovalni knjigi institucije razporediti v kategoriji izpostavljenosti "izpostavljenosti na drobno" ali "izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine";
(b)
terjatev do subjekta s posebnim namenom, ki je neposredno ali posredno zavarovana s pozicijo, ki v skladu z odstavkoma 1 in tem odstavkom sama ne bi bila primerna za vključitev v trgovalni portfelj s korelacijo.
3. Institucija lahko v trgovalni portfelj s korelacijo vključi pozicije, ki niso pozicije v listinjenju ali kreditni izvedeni finančni instrumenti na podlagi n-tega neplačila, vendar se z njimi varujejo druge pozicije zadevnega portfelja, če za instrument ali njegovo osnovo obstaja likvidni dvosmerni trg, kot je opisan v zadnjem pododstavku odstavka 1.
4. Institucija kot kapitalsko zahtevo za posebno tveganje za trgovalni portfelj s korelacijo določi višjega izmed naslednjih zneskov:
(a)
celotno kapitalsko zahtevo za posebno tveganje, ki bi se uporabila samo za neto dolge pozicije trgovalnega portfelja s korelacijo;
(b)
celotno kapitalsko zahtevo za posebno tveganje, ki bi se uporabila samo za neto kratke pozicije trgovalnega portfelja s korelacijo.
Pododdelek 2
Splošno tveganje
Člen 339
Izračun splošnega tveganja na podlagi zapadlosti
1. Za izračun kapitalskih zahtev za splošno tveganje se vse pozicije tehtajo glede na zapadlost, kot je pojasnjeno v odstavku 2, da se izračuna znesek njihovih kapitalskih zahtev. Ta zahteva se zniža, kadar je tehtana pozicija uvrščena v isti razred zapadlosti kot nasprotna tehtana pozicija. Znižanje kapitalske zahteve se izvede tudi, kadar se nasprotne tehtane pozicije uvrstijo v različne razrede zapadlosti, pri čemer je obseg znižanja odvisen od tega, če sta poziciji uvrščeni v isto skupino ali ne, in od posameznih skupin, v katere se uvrstita.
2. Institucija razporedi svoje neto pozicije v ustrezne razrede zapadlosti v stolpec 2 ali 3, kakor je primerno, razpredelnice 2 odstavka 4. V primeru instrumentov s fiksno obrestno mero to stori na podlagi preostalega časa do zapadlosti, v primeru instrumentov s spremenljivo obrestno mero do njihove končne zapadlosti pa na podlagi obdobja do naslednje določitve obrestne mere. Razlikuje tudi med dolžniškimi instrumenti z obrestno mero 3 % ali več in tistimi z obrestno mero, manjšo od 3 %, ter jih na tej podlagi razporedi v stolpec 2 ali stolpec 3 razpredelnice 2. Potem vsakega od njih pomnoži z utežjo za zadevni razred zapadlosti iz stolpca 4 razpredelnice 2.
3. Institucija nato izračuna vsoto tehtanih dolgih pozicij in vsoto tehtanih kratkih pozicij v vsakem razredu zapadlosti. Znesek tehtanih dolgih pozicij, ki se izravna z zneskom tehtanih kratkih pozicij v določenem razredu zapadlosti, je izravnana tehtana pozicija v tem razredu, medtem ko je preostala dolga ali kratka pozicija neizravnana tehtana pozicija za isti razred. Nato se izračuna seštevek izravnanih tehtanih pozicij v vseh razredih.
4. Institucija izračuna seštevke neizravnanih tehtanih dolgih pozicij za razrede, vključene v vsako od skupin razpredelnice 2, da dobi neizravnano tehtano dolgo pozicijo za vsako skupino. Podobno se vsota neizravnanih tehtanih kratkih pozicij za vsak razred v posamezni skupini sešteje za izračun neizravnane tehtane kratke pozicije za to skupino. Izravnana tehtana pozicija posamezne skupine je tisti del neizravnane tehtane dolge pozicije določene skupine, ki se izravna z neizravnano tehtano kratko pozicijo iste skupine. Neizravnana tehtana pozicija posamezne skupine je tisti del neizravnane tehtane dolge ali neizravnane tehtane kratke pozicije skupine, ki je tako ni mogoče izravnati.
Razpredelnica 2
Skupina
Razred zapadlosti
Utež (v %)
Predvidena sprememba obrestne mere (v %)
Obrestna mera 3 % ali več
Obrestna mera nižja od 3 %
Ena
0 ≤ 1 meseca
0 ≤ 1 meseca
0,00
-
1 ≤ 3 mesecev
1 ≤ 3 mesecev
0,20
1,00
3 ≤ 6 mesecev
3 ≤ 6 mesecev
0,40
1,00
6 ≤ 12 mesecev
6 ≤ 12 mesecev
0,70
1,00
Dva
1 ≤ 2 let
1,0 ≤ 1,9 let
1,25
0,90
2 ≤ 3 let
1,9 ≤ 2,8 let
1,75
0,80
3 ≤ 4 let
2,8 ≤ 3,6 let
2,25
0,75
Tri
4 ≤ 5 let
3,6 ≤ 4,3 let
2,75
0,75
5 ≤ 7 let
4,3 ≤ 5,7 let
3,25
0,70
7 ≤ 10 let
5,7 ≤ 7,3 let
3,75
0,65
10 ≤ 15 let
7,3 ≤ 9,3 let
4,50
0,60
15 ≤ 20 let
9,3 ≤ 10,6 leta
5,25
0,60
20 let
10,6 ≤ 12,0 let
6,00
0,60
12,0 ≤ 20,0 leta
8,00
0,60
20 let
12,50
0,60
5. Znesek neizravnane tehtane dolge ali kratke pozicije skupine 1, ki se izravna z neizravnano tehtano kratko ali dolgo pozicijo skupine 2, je izravnana tehtana pozicija med skupinama 1 in 2. Enak izračun se nato izvede za tisti del neizravnane tehtane pozicije skupine 2, ki še ostane, in neizravnane tehtane pozicije skupine 3, da se izračuna izravnana tehtana pozicija med skupinama 2 in 3.
6. Institucija lahko spremeni vrstni red v odstavku 5 tako, da izračuna izravnano tehtano pozicijo med skupinama 2 in 3 pred izračunom zadevne pozicije med skupinama 1 in 2.
7. Preostanek neizravnane tehtane pozicije skupine 1 se nato izravna s preostankom zadevne pozicije skupine 3, potem ko je bila slednja izravnana s skupino 2, da se dobi izravnana tehtana pozicija med skupinama 1 in 3.
8. Preostale pozicije se po treh ločenih izravnalnih izračunih iz odstavkov 5, 6 in 7 seštejejo.
9. Kapitalska zahteva institucije se izračuna kot vsota:
(a)
10 % vsote izravnanih tehtanih pozicij v vseh razredih zapadlosti;
(b)
40 % izravnane tehtane pozicije skupine 1;
(c)
30 % izravnane tehtane pozicije skupine 2;
(d)
30 % izravnane tehtane pozicije skupine 3;
(e)
40 % izravnane tehtane pozicije med skupinama 1 in 2 ter med skupinama 2 in 3;
(f)
150 % izravnane tehtane pozicije med skupinama 1 in 3;
(g)
100 % preostalih neizravnanih tehtanih pozicij.
Člen 340
Izračun splošnega tveganja na podlagi trajanja
1. Institucije lahko za izračunavanje kapitalske zahteve za splošno tveganje dolžniških instrumentov namesto pristopa, določenega v členu 339, uporabijo pristop, ki odraža trajanje, če institucija ta pristop uporablja dosledno.
2. V skladu s pristopom na podlagi trajanja, navedenim v odstavku 1, institucija glede na tržno vrednost vsakega dolžniškega instrumenta s fiksno obrestno mero izračuna njegov donos do zapadlosti, ki je implicitna diskontna stopnja zadevnega instrumenta. V primeru instrumentov s spremenljivo obrestno mero institucija glede na tržno vrednost vsakega instrumenta izračuna njegov donos ob predpostavki, da glavnica zapade ob naslednji možnosti za spremembo obrestne mere.
3. Institucija nato izračuna modificirano trajanje za vsak dolžniški instrument po naslednji formuli:
pri čemer je:
D
=
trajanje, izračunano po naslednji formuli:
pri čemer je:
R
=
donos do zapadlosti;
Ct
=
denarno plačilo v času t;
M
=
celotna zapadlost.
Za izračun modificiranega trajanja za dolžniške instrumente, ki so predmet tveganja predčasnega plačila, se opravi korekcija. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 izda smernice o načinu uporabe takih korekcij.
4. Institucija nato vsak posamezni dolžniški instrument razporedi v ustrezno skupino razpredelnice 3. To stori na podlagi modificiranega trajanja vsakega instrumenta.
Razpredelnica 3
Skupina
Modificirano trajanje
(v letih)
Predvidena obrestna mera (sprememba v %)
Ena
0 ≤ 1,0
1,0
Dva
1,0 ≤ 3,6
0,85
Tri
3,6
0,7
5. Institucija nato izračuna pozicijo, tehtano s trajanjem, za vsak posamezen instrument tako, da njegovo tržno ceno pomnoži z njegovim modificiranim trajanjem in predvideno spremembo obrestne mere za instrument s tem določenim modificiranim trajanjem (glej stolpec 3 razpredelnice 3).
6. Institucija znotraj vsake skupine izračuna svoje dolge in kratke pozicije, tehtane s trajanjem. Znesek dolgih pozicij, tehtanih s trajanjem, ki se izravna s kratkimi pozicijami, tehtanimi s trajanjem, v okviru vsake skupine, je izravnana pozicija, tehtana s trajanjem, zadevne skupine.
Institucija nato izračuna neizravnane pozicije, tehtane s trajanjem, za vsako skupino. Institucija potem sledi postopkom, določenim za neizravnane tehtane pozicije, v členu 339(5) do (8).
7. Kapitalska zahteva institucije se nato izračuna kot vsota naslednjega:
(a)
2 % izravnane pozicije, tehtane s trajanjem, za vsako skupino;
(b)
40 % izravnanih pozicij, tehtanih s trajanjem, med skupinama 1 in 2 ter med skupinama 2 in 3;
(c)
150 % izravnane pozicije, tehtane s trajanjem, med skupinama 1 in 3;
(d)
100 % preostalih neizravnanih pozicij, tehtanih s trajanjem.
Oddelek 3
Lastniški instrumenti
Člen 341
Neto pozicije v lastniških instrumentih
1. Institucija ločeno sešteje vse svoje neto dolge pozicije in vse svoje neto kratke pozicije v skladu s členom 327. Vsota absolutnih vrednosti obeh seštevkov je skupna bruto pozicija institucije.
2. Institucija ločeno za vsak trg izračuna razliko med vsoto neto dolgih in neto kratkih pozicij. Vsota absolutnih vrednosti teh razlik je skupna neto pozicija institucije.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov z opredelitvijo izraza trg iz odstavka 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 342
Posebno tveganje lastniških instrumentov
Za izračun kapitalske zahteve za posebno tveganje institucija pomnoži svojo skupno bruto pozicijo z 8 %.
Člen 343
Splošno tveganje lastniških instrumentov
Kapitalska zahteva za splošno tveganje je skupna neto pozicija institucije, pomnožena z 8 %.
Člen 344
Delniški indeksi
1. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih navede delniške indekse, za katere so na voljo obravnave iz drugega stavka odstavka 4.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
2. Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz odstavka 1 lahko institucije še naprej uporabljajo obravnavo iz odstavkov 3 in 4, če so pristojni organi to obravnavo uporabili pred 1. januarjem 2014.
3. Terminske pogodbe na delniške indekse, delta tehtani ekvivalenti opcij v terminskih pogodbah na delniške indekse in delniški indeksi, v nadaljevanju "terminske pogodbe na delniške indekse", se lahko razstavijo na pozicije v posameznih lastniških instrumentih, ki sestavljajo indeks. Te pozicije se lahko obravnavajo kot osnovne pozicije v zadevnih lastniških instrumentih in se lahko netirajo z nasprotnimi pozicijami v samih osnovnih lastniških instrumentih. Institucije uradno obvestijo pristojni organ o uporabi takšne obravnave.
4. Kadar terminska pogodba na delniške indekse ni razstavljena na svoje osnovne pozicije, se obravnava kot posamezen lastniški instrument. Vendar posebnega tveganja tega posameznega lastniškega instrumenta ni potrebno upoštevati, če se z zadevno terminsko pogodbo na delniške indekse trguje na borzi in če ta pogodba predstavlja zadevni ustrezno razpršen indeks.
Oddelek 4
Izvedba prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa
Člen 345
Zmanjšanje neto pozicij
1. V primeru izvedbe prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa za dolžniške in lastniške instrumente lahko institucija pri izračunu svojih kapitalskih zahtev uporabi naslednji postopek. Institucija najprej izračuna neto pozicije tako, da od celotne obveznosti odkupa odšteje pozicije, ki jih je že prenesla na tretje osebe ali so se te pogodbeno zavezale k njihovemu odkupu. Institucija nato zmanjša neto pozicije z redukcijskimi faktorji iz razpredelnice 4 in izračuna svoje kapitalske zahteve z uporabo zmanjšanih pozicij, ki so nastale pri izvedbi prve prodaje finančnih instrumentov z obveznostjo odkupa.
Razpredelnica 4
delovni dan 0:
100 %
delovni dan 1:
90 %
delovna dneva 2 do 3:
75 %
delovni dan 4:
50 %
delovni dan 5:
25 %
po delovnem dnevu 5:
0 %.
"Delovni dan nič" je delovni dan, s katerim se institucija nepreklicno zaveže, da bo odkupila znano količino vrednostnih papirjev po dogovorjeni ceni.
2. Institucije uradno obvestijo pristojne organe o uporabi odstavka 1.
Oddelek 5
Kapitalske zahteve za posebno tveganje za pozicije, ki so varovane s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti
Člen 346
Olajšava za varovanja s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti
1. Olajšava se dodeli za varovanja, zagotovljena s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti, v skladu z načeli iz odstavkov 2 do 6.
2. Institucije obravnavajo pozicijo v kreditnem izvedenem finančnem instrumentu kot eno stran in varovano pozicijo z istim nominalnim ali, kadar je to ustrezno, hipotetičnim zneskom kot drugo stran.
3. Popolna olajšava se podeli, kadar se vrednosti obeh strani vedno gibljeta v nasprotno smer in v približno enakem obsegu. To se zgodi v naslednjih primerih:
(a)
obe strani sta sestavljeni iz popolnoma enakih instrumentov;
(b)
dolga denarna pozicija je zavarovana z zamenjavo celotnega donosa (ali obratno), referenčna obveznost in osnovna izpostavljenost (tj. denarna pozicija) pa se popolnoma ujemata. Zapadlost same zamenjave se lahko razlikuje od zapadlosti osnovne izpostavljenosti.
V teh primerih se kapitalska zahteva za posebno tveganje ne uporabi za nobeno od strani pozicije.
4. Izravnava v višini 80 % se uporabi, kadar se vrednosti obeh strani vedno gibljeta v nasprotni smeri in kadar se referenčna obveznost, zapadlost tako referenčne obveznosti kot kreditnega izvedenega finančnega instrumenta in valuta osnovne izpostavljenosti popolnoma ujemajo. Poleg tega glavne značilnosti pogodbe o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu ne povzročijo bistvenega odstopanja cenovnih premikov kreditnega izvedenega finančnega instrumenta od cenovnih premikov denarne pozicije. Če na podlagi posla pride do prenosa tveganja, bo za stran posla z večjo kapitalsko zahtevo uporabljena izravnava za posebno tveganje v višini 80 %, kapitalska zahteva za posebno tveganje na drugi strani pa je enake nič.
5. Delna olajšava se podeli v naslednjih primerih, z izjemo primerov v odstavkih 3 in 4:
(a)
pozicija je predmet odstavka 3(b), vendar sredstva referenčne obveznosti in osnovne izpostavljenosti niso usklajena. Vendar pozicije izpolnjujejo naslednji zahtevi:
(i)
referenčna obveznost je uvrščena enakovrednoz osnovno obveznostjo (pari passu) ali ji je podrejena;
(ii)
osnovna obveznost in referenčna obveznost imata istega dolžnika ter vsebujeta pravno izvršljivo klavzulo o navzkrižni kršitvi ali navzkrižni takojšnji zapadlosti;
(b)
pozicija je predmet odstavka 3(a) ali odstavka 4, vendar valuta ali zapadlost zavarovanja kredita in osnovnega sredstva nista usklajeni. Taka valutna neusklajenost se vključi v kapitalsko zahtevo za valutno tveganje;
(c)
pozicija je predmet odstavka 4, vendar sredstva denarne pozicije in kreditnega izvedenega finančnega instrumenta niso usklajena. Vendar je osnovno sredstvo v dokumentaciji o kreditnem izvedenem finančnem instrumentu vključeno med izročljive obveznosti.
Delna olajšava pomeni, da se namesto seštevanja kapitalskih zahtev za posebno tveganje za vsako stran posla uporabi samo višja od obeh kapitalskih zahtev.
6. V vseh primerih, ki niso predmet odstavkov 3 do 5, se kapitalska zahteva za posebno tveganje izračuna ločeno za obe strani pozicij.
Člen 347
Olajšava za zavarovanja s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti na podlagi prvega in n-tega neplačila
V primeru kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi prvega neplačila in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila se uporabi naslednja obravnava za dodelitev olajšave v skladu s členom 346:
(a)
kadar institucija pridobi kreditno zavarovanje za več referenčnih subjektov, ki tvorijo osnovo za kreditni izvedeni finančni instrument pod pogojema, da prvo neplačilo med sredstvi sproži plačilo in da ta kreditni dogodek prekine pogodbo, lahko institucija izravna posebno tveganje referenčnega subjekta z odstotkovno najmanjšo kapitalsko zahtevo za posebno tveganje med osnovnimi referenčnimi subjekti v skladu z razpredelnico 1 iz člena 336;
(b)
kadar n-to neplačilo med izpostavljenostmi sproži plačilo na podlagi kreditnega zavarovanja, lahko kupec zavarovanja izravna posebno tveganje samo, če je bilo zavarovanje pridobljeno tudi za neplačila od 1 do n-1 ali kadar so se n-1 neplačila že zgodila. V takih primerih se uporablja metodologija določena v točki (a) za kreditne izvedene finančne instrumente na podlagi prvega neplačila, ustrezno spremenjena za produkte n-tega neplačila.
Oddelek 6
Kapitalske zahteve za kolektivne naložbene podjeme
Člen 348
Kapitalske zahteve za kolektivne naložbene podjeme
1. Brez poseganja v druge določbe tega oddelka so pozicije v kolektivnih naložbenih podjemih (KNP) predmet kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje posebno in splošno tveganje, v višini 32 %. Brez poseganja v določbe člena 353, kadar se uporablja spremenjena obravnava naložb v zlatu iz člena 352 (4) in člena 367 (2)(b), so pozicije v KNP predmet kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje posebno in splošno tveganje, in valutno tveganje v višini 40 %.
2. Razen če ni v členu 350 drugače določeno, pobot med osnovnimi naložbami KNP in drugimi pozicijami institucije ni dovoljen.
Člen 349
Splošna merila za KNP
KNP so primerni za pristop iz člena 350, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
prospekt KNP ali enakovreden dokument vsebuje vse naslednje:
(i)
kategorije sredstev, za katere ima KNP dovoljenje, da vanje vlaga;
(ii)
kadar se uporabljajo omejitve naložb, relativne omejitve in metodologije za njihov izračun;
(iii)
kadar je dovoljen finančni vzvod, največja raven finančnega vzvoda;
(iv)
kadar je dovoljeno sklepanje poslov z izvedenimi finančnimi instrumenti OTC ali repo poslov ali izposojanje ali posojanje vrednostnih papirjev, politiko omejevanja tveganja nasprotne stranke, ki izhaja iz teh poslov;
(b)
o poslovanju KNP se poroča v polletnih in letnih poročilih, da je omogočeno ocenjevanje sredstev in obveznosti, prihodkov in poslov v obdobju poročanja;
(c)
delnice ali enote KNP so na zahtevo imetnika enote dnevno izplačljive v denarju iz sredstevdružbe;
(d)
naložbe v KNP so ločene od premoženja družbe za upravljanje KNP;
(e)
institucija, ki vlaga, ustrezno oceni tveganost KNP;
(f)
KNP upravljajo osebe, nadzorovane v skladu z Direktivo 2009/65/ES ali enakovredno zakonodajo.
Člen 350
Posebne metode za KNP
1. Kadar institucija dnevno spremlja osnovne naložbe KNP, lahko vpogleda v zadevne osnovne naložbe, da bi izračunala kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje. V skladu s takšnim pristopom se pozicije KNP obravnavajo kot pozicije v osnovnih naložbah KNP. Pobot med pozicijami v osnovnih naložbah KNP in drugimi pozicijami institucije je dovoljen, če ima institucija zadostno število delnic ali enot, ki omogoča odkup/ustvarjanje v zameno za osnovne naložbe.
2. Institucije lahko izračunajo kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje, za pozicije v KNP na podlagi hipotetičnih pozicij, ki predstavljajo pozicije, potrebne za posnemanje sestave in gibanja vrednosti obstoječega zunanjega indeksa ali fiksne košarice lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev iz točke (a), ob upoštevanju naslednjih pogojev:
(a)
namen mandata KNP je, da posnema sestavo in gibanje vrednosti obstoječega zunanjega indeksa ali fiksne košarice lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev;
(b)
minimalni korelacijski koeficient med dnevnimi donosi na KNP in indeksom ali košarico lastniških ali dolžniških vrednostnih papirjev, ki jih posnema, v višini 0,9 se lahko jasno vzpostavi v obdobju najmanj šestih mesecev.
3. Kadar institucija ne spremlja dnevno osnovnih naložb KNP, lahko izračuna kapitalske zahteve za pozicijsko tveganje, ki vključuje splošno in posebno tveganje, ob upoštevanju naslednjih pogojev:
(a)
predpostavljalo se bo, da KNP najprej vlaga v največjem dovoljenem obsegu v skladu s svojim mandatom v kategorije sredstev, za katere velja največja kapitalska zahteva za posebno in splošno tveganje ločeno, nato pa v padajočem vrstnem redu nadaljuje z vlaganjem v naložbe, dokler ni dosežena skupna naložbena omejitev. Pozicija v KNP bo obravnavana kot neposredna naložba v hipotetični poziciji;
(b)
institucije upoštevajo največjo posredno izpostavljenost, ki bi jo lahko dosegle s sprejetjem pozicij s finančnim vzvodom prek KNP, kadar izračunavajo svojo kapitalsko zahtevo za posebno in splošno tveganje ločeno, s sorazmernim povečanjem pozicije v KNP do največje izpostavljenosti v postavke osnovne naložbe, ki izhajajo iz mandata;
(c)
če bi kapitalska zahteva sredstvih za posebno in splošno tveganje skupaj v skladu s tem odstavkom presegla višino iz člena 348 (1), se kapitalska zahteva omeji na tej višini.
4. Institucije se lahko zanesejo na naslednje tretje osebe, da izračunavajo in sporočajo kapitalske zahteveza pozicijsko tveganje za pozicije v KNP, ki so predmet odstavkov 1 do 4, v skladu z metodami, določenimi v tem poglavju:
(a)
depotno družbo KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
POGLAVJE 3
Kapitalske zahteve za valutno tveganje
Člen 351
De minimis in utež za valutno tveganje
Če vsota skupne neto pozicije institucije v tuji valuti in njene neto pozicije v zlatu, izračunana v skladu s postopkom iz člena 352, vključno z vsemi pozicijami v tuji valuti in zlatu, za katere se kapitalske zahteve izračunajo z uporabo notranjega modela, presega 2 % njenega skupnega kapitala, institucija izračuna kapitalsko zahtevo za valutno tveganje. Kapitalska zahteva za valutno tveganje je vsota njene skupne neto pozicije v tuji valuti in njene neto pozicije v zlatu v valuti poročanja, pomnožena z 8 %.
Člen 352
Izračun skupne neto pozicije v tuji valuti
1. Neto odprta pozicija institucije v vsaki posamezni valuti (vključno z valuto poročanja) in v zlatu se izračuna kot vsota naslednjih elementov (pozitivnih ali negativnih):
(a)
neto promptne pozicije (tj. vseh aktivnih postavk, zmanjšanih za vse pasivne postavke, vključno z obračunanimi obrestmi, v zadevni valuti ali, za zlato, neto promptne pozicije v zlatu);
(b)
neto terminske pozicije, ki so vsi zneski, ki bodo predvidoma prejeti, zmanjšani za vse zneske, ki bodo predvidoma plačani, v okviru terminskih dogovorov na tuje valute in zlato, vključno s terminskimi pogodbami na valute in zlato ter glavnica pri valutnih zamenjavah, ki niso vključene v promptno pozicijo;
(c)
nepreklicnih jamstev in podobnih instrumentov, ki bodo zagotovo unovčeni in za katere obstaja majhna verjetnost poplačila;
(d)
neto delta ekvivalenta ali ekvivalenta na osnovi delta vrednosti celotnega portfelja opcij na tuje valute in zlato;
(e)
tržne vrednosti drugih opcij.
Delta, uporabljena za namene iz točke (d), je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
Institucija lahko vključi neto prihodnje prihodke/odhodke, ki še niso obračunani, a so že v celoti varovani, če to počne dosledno.
Institucija lahko razdeli neto pozicije v sestavljenih valutah na valute, ki jih sestavljajo, na podlagi veljavnih kvot.
2. Vse pozicije, ki jih je institucija namenoma ustvarila za namen varovanja pred negativnim učinkom menjalnega tečaja na njena razmerja v skladu s členom 92(1), se lahko izključijo iz izračuna neto odprtih valutnih pozicij, če to dovolijo pristojni organi. Take pozicije so netrgovalne ali strukturne narave in vsaka sprememba pogojev njihove izključitve je predmet ločenega dovoljenja pristojnih organov. Enako se lahko pod istimi pogoji obravnavajo tudi pozicije institucije, povezane s postavkami, ki so odštete že pri izračunu kapitala.
3. Institucija lahko pri izračunu neto odprtih pozicij v vsaki valuti in v zlatu uporabi pristop neto sedanje vrednosti, če institucija ta pristop uporablja dosledno.
4. Neto kratke in dolge pozicije v vsaki valuti, razen v valuti poročanja, ter neto dolga ali neto kratka pozicija v zlatu se preračunajo v valuto poročanja po trenutnih menjalnih tečajih. Nato se ločeno seštejejo, tako da dobimo seštevek neto kratkih pozicij oziroma seštevek neto dolgih pozicij. Večji od teh dveh seštevkov je skupna neto pozicija institucije v tujih valutah.
5. Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucije na področju opcij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz prvega pododstavka lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
Člen 353
Valutno tveganje KNP
1. Za namene člena 352 se v zvezi s KNP upoštevajo dejanske pozicije KNP v tujih valutah.
2. Institucije se lahko glede poročanja pozicij v tujih valutah v KNP zanesejo na naslednje tretje osebe:
(a)
depotno družbo KNP, če KNP vlaga izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz točke (a) člena 132(3).
Pravilnost izračuna potrdi zunanji revizor.
3. Kadar institucija ne pozna pozicij v tujih valutah v KNP, se predpostavlja, da je KNP v tuje valute vlagal do največjega dovoljenega obsega v skladu z mandatom KNP, in institucije pri izračunavanju svoje kapitalske zahteve za valutno tveganje za pozicije iz trgovalne knjige upoštevajo največjo posredno izpostavljenost, ki bi jo lahko dosegle s pozicijami finančnega vzvoda v KNP. To storijo tako, da pozicijo v KNP sorazmerno povečajo do največje izpostavljenosti v postavke osnovnih naložb na podlagi mandata za vlaganje. Predpostavljena pozicija KNP v tuji valuti se obravnava kot ločena valuta v skladu z obravnavo naložb v zlatu, pod pogojem, da se skupna dolga pozicija, doda skupni dolgi odprti poziciji v tuji valuti, skupna kratka pozicija pa se doda skupni kratki odprti poziciji v tuji valuti, kadar je na voljo smer naložbe KNP. Pred izračunom med takimi pozicijami pobot ni dovoljen.
Člen 354
Tesno korelirane valute
1. Institucije lahko zagotovijo nižje kapitalske zahteve za pozicije v zadevnih tesno koreliranih valutah. Da sta dve valuti tesno korelirani, se šteje le, če je verjetnost izgube, izračunana na podlagi podatkov o dnevnih menjalnih tečajih za obdobje zadnjih treh ali petih let, pri enakih ali nasprotnih pozicijah v takšnih valutah v naslednjih 10 delovnih dneh, kar znaša 4 % ali manj vrednosti izravnane zadevne pozicije (vrednotene v valuti poročanja), vsaj 99 %, kadar se uporabi triletna opazovalna doba, in 95 %, kadar se uporabi petletna opazovalna doba. Kapitalska zahteva za izravnano pozicijo v dveh tesno soodvisnih valutah znaša 4 %, pomnoženo z vrednostjo izravnane pozicije.
2. Pri izračunavanju zahtev iz tega poglavja lahko institucije izključijo pozicije v valutah, ki so predmet pravno zavezujočega medvladnega sporazuma, da omejijo odstopanje v razmerju do drugih valut, ki jih pokriva isti sporazum. Institucije izračunajo svoje izravnane pozicije v takšnih valutah in jih podvržejo kapitalski zahtevi, ki ni nižja od polovice največjega dovoljenega odstopanja, določenega v ustreznem medvladnem sporazumu v zvezi z zadevnimi valutami.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, za katere je na voljo obravnava iz odstavka 1.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prbega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Kapitalska zahteva za izravnane pozicije v valutah držav članic, ki sodelujejo v drugi fazi ekonomske in monetarne unije, se lahko izračuna kot 1,6 % vrednosti takšnih izravnanih pozicij.
5. Samo neizravnane pozicije v valutah, navedenih v tem členu, se vključijo v skupno neto odprto pozicijo v skladu s členom 352 (4).
6. Če je iz podatkov o dnevnih menjalnih tečajih za obdobje zadnjih treh ali petih let pri enakih ali nasprotnih pozicijah v dveh valutah v naslednjih 10 delovnih dneh razvidno, da sta ti dve valuti popolnoma pozitivno korelirani in da se institucija lahko vedno sooči z ničelnim razponom ponudbe in povpraševanja pri zadevnih poslih, lahko institucija z izrecnim dovoljenjem svojega pristojnega organa uporablja kapitalsko zahtevo 0 % do konca leta 2017.
POGLAVJE 4
Kapitalske zahteve za blagovno tveganje
Člen 355
Izbira metode za blagovno tveganje
Ob upoštevanju členov 356 do 358 institucije izračunajo kapitalske zahtevo za blagovno tveganje po eni od metod, ki so določene v členih 359, 360 ali 361.
Člen 356
Pomožno poslovanje z blagom
1. Institucije s pomožnim poslovanjem s kmetijskim blagom lahko določijo kapitalske zahteve za svojo stvarno zalogo blaga ob koncu vsakega leta za naslednje leto, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
v vsakem trenutku leta ima kapital za to tveganje, ki ni manjši od povprečne kapitalske zahteve za to tveganje, ocenjene na konzervativni podlagi za prihodnje leto;
(b)
na konzervativni podlagi oceni pričakovano nestanovitnost za podatek, izračunan v skladu s točko (a);
(c)
njena povprečna kapitalska zahteva za to tveganje ne presega 5 % njenega kapitala ali enega milijona eurov in, ob upoštevanju nestanovitnosti, ocenjene v skladu s točko (b), pričakovane najvišje kapitalske zahteve ne presegajo 6,5 % njenega kapitala;
(d)
institucija redno spremlja, ali ocene, pripravljene v skladu s točkama (a) in (b), še vedno odražajo realnost.
2. Institucije pristojne organe uradno obvestijo o uporabi možnosti iz odstavka 1.
Člen 357
Pozicije v blagu
1. Vsaka pozicija v blagu ali izvedenih finančnih instrumentih na blago se izrazi v standardni merski enoti. Promptna cena vsake vrste blaga se izrazi v valuti poročanja.
2. Za pozicije v zlatu ali izvedene finančne instrumente na zlato se šteje, da so predmet valutnega tveganja in se za namen izračunavanja blagovnega tveganja obravnavajo v skladu s poglavjem 3 ali 5, kakor je ustrezno.
3. Za namen člena 360 (1) je neto pozicija institucije v vsakem blagu presežek njenih dolgih pozicij nad njenimi kratkimi pozicijami, ali obratno, v istem blagu ter identičnih terminskih pogodbah na blago, opcijah in nakupnih bonih. Izvedeni finančni instrumenti se v skladu z določbami člena 358 obravnavajo kot pozicije v osnovnem blagu.
4. Za namene izračuna pozicije v blagu se naslednje pozicije obravnavajo kot pozicije v istem blagu:
(a)
pozicije v različnih podkategorijah blaga v primerih, ko so te podkategorije medsebojno zamenljive;
(b)
pozicije v podobnem blagu, če gre za skoraj enake nadomestke in kadar je minimalno korelacijo 0,9 med spremembami cene mogoče jasno ugotoviti v obdobju najmanj enega leta.
Člen 358
Posebni instrumenti
1. Terminske pogodbe na blago in terminski dogovori o nakupu ali prodaji posameznega blaga se v sistem merjenja vključijo kot hipotetični zneski v obliki standardne merske enote in se jim pripiše zapadlost glede na datum poravnave.
2. Blagovne zamenjave, pri katerih je ena stran posla fiksna cena in druga trenutna tržna cena, se obravnavajo kot serija pozicij, ki je enaka hipotetičnemu znesku pogodbe, pri čemer po potrebi ena pozicija ustreza posameznemu plačilu v okviru zamenjave ter se razporedi v razrede zapadlosti iz člena 359 (1). Pozicije so dolge pozicije, če institucija plačuje fiksno ceno in prejema spremenljivo ceno, ter kratke pozicije, če institucija prejema fiksno ceno in plačuje spremenljivo ceno. O blagovnih zamenjavah, kjer sta strani posla v različnem blagu, se pri pristopu lestvice zapadlosti poroča v ustrezni poročevalni lestvici.
3. Opcije in nakupni boni za blago ali izvedene finančne instrumente na blago se obravnavajo, kot če bi bili pozicije, katerih vrednost je enaka znesku osnove, na katero se opcija nanaša, pomnoženemu z njegovo delto za namene tega poglavja. Slednje pozicije se lahko pobotajo s katerimi koli nasprotnimi pozicijami v identičnem osnovnem blagu ali izvedenem finančnem instrumentu na blago. Uporabljena delta je delta zadevne borze. Institucija lahko za opcije OTC ali kadar delta zadevne borze ni na voljo, sama izračuna delto z uporabo ustreznega modela, če ima za to dovoljenje pristojnih organov. Dovoljenje se izda, če model ustrezno oceni stopnjo spremembe vrednosti opcije ali nakupnega bona v povezavi z majhnimi spremembami tržne cene osnovnega instrumenta.
Institucije v kapitalskih zahtevah poleg delta tveganja ustrezno upoštevajo druga tveganja, povezana z opcijami.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo različne metode za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, v kapitalskih zahtevah na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucije na področju opcij.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2013.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz prvega pododstavka lahko pristojni organi še naprej uporabljajo veljavne nacionalne obravnave, če so jih uporabljali pred 31. decembrom 2013.
5. Kadar je institucija nekaj od naslednjega, vključi zadevno blago v izračun svoje kapitalske zahteve za blagovno tveganje:
(a)
prenosnik blaga ali zajamčenih pravic v zvezi s pravico na blago v okviru pogodbe o začasni prodaji;
(b)
posojevalec blaga v okviru dogovora o izposoji blaga.
Člen 359
Pristop lestvice zapadlosti
1. Institucija za vsako blago uporabi ločeno lestvico zapadlosti v skladu z razpredelnico 1. Vse pozicije v zadevnem blagu se razporedijo v ustrezne razrede zapadlosti. Stvarne zaloge se razporedijo v prvi razred zapadlosti od 0 ter do največ vključno 1 mesec.
Razpredelnica 1
Razred zapadlosti
(1)
Stopnja razmika (v %)
(2)
0 ≤ 1 meseca
1,50
1 ≤ 3 mesecev
1,50
3 ≤ 6 mesecev
1,50
6 ≤ 12 mesecev
1,50
1 ≤ 2 let
1,50
2 ≤ 3 let
1,50
3 let
1,50
2. Pozicije v istem blagu se lahko izravnajo in razporedijo v ustrezne razrede zapadlosti na neto podlagi, in sicer če gre za:
(a)
pozicije v pogodbah z istim dnevom zapadlosti;
(b)
pozicije v pogodbah, ki zapadejo v razmaku največ 10 dni, če se s pogodbami trguje na trgih z dnevnimi datumi izročitve.
3. Institucija nato izračuna vsoto dolgih pozicij in vsoto kratkih pozicij v vsakem razredu zapadlosti. Znesek prvih, ki so izravnane s slednjimi v določenem razredu zapadlosti, so izravnane pozicije zadevnega razreda, medtem ko je preostala dolga ali kratka pozicija neizravnana pozicija tega razreda.
4. Tisti del neizravnane dolge pozicije za določen razred zapadlosti, ki se izravna z neizravnano kratko pozicijo, ali obratno, v naslednjem razredu zapadlosti, je izravnana pozicija med dvema razredoma zapadlosti. Tisti del neizravnane dolge ali neizravnane kratke pozicije, ki ga ni mogoče tako izravnati, je neizravnana pozicija.
5. Kapitalska zahteva institucije za vsako blago se izračuna na podlagi ustrezne lestvice zapadlosti kot vsota naslednjega:
(a)
vsote izravnanih dolgih in kratkih pozicij, pomnožene z ustrezno stopnjo razmika, kot je navedena v drugem stolpcu razpredelnice 1 za vsak razred zapadlosti, in s promptno ceno za blago;
(b)
izravnane pozicije med dvema razredoma zapadlosti za vsak razred zapadlosti, v katerega se prenese neizravnan položaj, pomnožene z 0,6 %, ki je stopnja prenosa, in s promptno ceno za blago;
(c)
preostalih neizravnanih pozicij, pomnoženih s 15 %, ki je končna stopnja, in s promptno ceno za blago.
6. Skupna kapitalska zahteva institucije za blagovno tveganje se izračuna kot vsota kapitalskih zahtev, izračunanih za vsako blago v skladu z odstavkom 5.
Člen 360
Poenostavljeni pristop
1. Kapitalska zahteva institucije za vsako blago se izračuna kot vsota naslednjega:
(a)
15 % neto pozicije, dolge ali kratke, pomnožene s promptno ceno za blago;
(b)
3 % bruto pozicije, vsota dolge in kratke, pomnožene s promptno ceno za blago.
2. Skupna kapitalska zahteva institucije za blagovno tveganje se izračuna kot vsota kapitalskih zahtev, izračunanih za vsako blago v skladu z odstavkom 1.
Člen 361
Razširjeni pristop lestvice zapadlosti
Institucije lahko namesto tistih iz člena 359 uporabijo najmanjšo stopnjo razmika, stopnjo prenosa in končno stopnjo, določene v naslednji razpredelnici 2, če institucije:
(a)
v velikem obsegu poslujejo z blagom na debelo;
(b)
imajo ustrezno razpršen portfelj v blagu;
(c)
še ne morejo uporabljati notranjih modelov za namen izračuna kapitalske zahteve za blagovno tveganje.
Razpredelnica 2
Plemenite kovine
(razen zlata)
Navadne kovine
Kmetijski proizvodi
Drugo, vključno z energetskimi proizvodi
Stopnja razpona (v %)
1,0
1,2
1,5
1,5
Stopnja prenosa (v %)
0,3
0,5
0,6
0,6
Končna stopnja (v %)
8
10
12
15
Institucije svoje pristojne organe uradno obvestijo o uporabi tega člena skupaj z dokazom o svojih naporih za uvedbo notranjega modela za namen izračuna kapitalske zahteve za blagovno tveganje.
POGLAVJE 5
Uporaba notranjih modelov za izračun kapitalskih zahtev
Oddelek 1
Dovoljenje in kapitalske zahteve
Člen 362
Posebno in splošno tveganje
Pozicijsko tveganje za dolžniški instrument ali lastniški instrument ali iz njiju izveden finančni instrument, s katerimi se trguje na borzi, se lahko za namene tega poglavja razdeli na dva sestavna dela. Prvi je njegovo posebno tveganje in obsega tveganje spremembe cene zadevnega instrumenta zaradi dejavnikov, ki so povezani z njegovim izdajateljem ali, v primeru izvedenega finančnega instrumenta, z izdajateljem osnovnega instrumenta. Sestavni del, ki predstavlja splošno tveganje, obsega tveganje spremembe cene instrumenta zaradi spremembe ravni obrestnih mer (v primeru dolžniškega instrumenta ali izvedenega dolžniškega finančnega instrumenta, s katerima se trguje na borzi) ali obsežen cenovni premik na trgu lastniških instrumentov, ki ni povezan z nobenimi posebnimi značilnostmi posameznih vrednostnih papirjev (v primeru lastniškega instrumenta ali izvedenega lastniškega finančnega instrumenta).
Člen 363
Dovoljenje za uporabo notranjih modelov
1. Potem ko pristojni organi preverijo, ali institucija izpolnjuje zahteve iz oddelkov 2, 3 in 4, kakor je ustrezno, izdajo institucijam dovoljenje za izračun njihovih kapitalskih zahtev za eno ali več od naslednjih kategorij tveganja z uporabo njihovih notranjih modelov namesto metod iz poglavij od 2 do 4 ali v kombinaciji z njimi:
(a)
splošno tveganje lastniških instrumentov;
(b)
posebno tveganje lastniških instrumentov;
(c)
splošno tveganje dolžniških instrumentov;
(d)
posebno tveganje dolžniških instrumentov;
(e)
valutno tveganje;
(f)
blagovno tveganje.
2. Za kategorije tveganja, za katere instituciji ni bilo izdano dovoljenje iz odstavka 1 za uporabo njenih notranjih modelov, institucija nadaljuje z izračunavanjem kapitalskih zahtev v skladu s poglavji 2, 3 in 4, kot je ustrezno. Dovoljenje pristojnih organov za uporabo notranjih modelov se zahteva za vsako kategorijo tveganja, izda pa se le, če notranji model zajema pomemben delež pozicij iz določenih kategorij tveganja.
3. Pomembne spremembe pri uporabi notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo, razširitev uporabe notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo, zlasti na dodatne kategorije tveganja, in prvotni izračun stresne tvegane vrednosti v skladu s členom 365(2) zahtevajo ločeno dovoljenje pristojnih organov.
Institucije pristojne organe uradno obvestijo o vseh drugih razširitvah in spremembah uporabe teh notranjih modelov, za katere je institucija dobila dovoljenje za uporabo.
4. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
pogoje za ocenjevanje pomembnosti razširitev in sprememb pri uporabi notranjih modelov;
(b)
metodologijo ocenjevanja, v skladu s katero pristojni organi institucijam dovolijo uporabo notranjih modelov;
(c)
pogoje, pod katerimi se delež pozicij, zajetih v notranjem modelu znotraj kategorije tveganja, šteje za "pomembnega", kot je navedeno v odstavku 2.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 364
Kapitalske zahteve pri uporabi notranjih modelov
1. Vsaka institucija, ki uporablja notranji model, poleg kapitalskih zahtev, izračunanih v skladu s poglavji 2, 3 in 4 za tiste kategorije tveganja, za katere dovoljenje za uporabo notranjega modela ni bilo izdano, izpolni kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsota točk (a) in (b):
(a)
večje izmed naslednjih vrednosti:
(i)
njene tvegane vrednosti (VaR) za prejšnji dan, izračunane v skladu s členom 365(1) (VaRt-1);
(ii)
povprečja dnevnih tveganih vrednosti, izračunanih v skladu s členom 365(1) za vsakega od prejšnjih 60 delovnih dni (VaRavg), pomnoženega z multiplikatorjem (mc) v skladu s členom 366;
(b)
večje izmed naslednjih vrednosti:
(i)
njene najnovejše razpoložljive stresne tvegane vrednosti, izračunane v skladu s členom 365(2) (sVaRt-1); in
(ii)
povprečja stresnih tveganih vrednosti, izračunanih na način in v skladu s pogostostjo iz člena 365(2), v prejšnjih 60 delovnih dnevih (sVaRavg), pomnoženega z multiplikatorjem (ms) v skladu s členom 366.
2. Institucije, ki za izračun svoje kapitalske zahteve za posebno tveganje dolžniških instrumentov uporabljajo notranji model, izpolnijo dodatno kapitalsko zahtevo, izraženo kot vsota točk (a) in (b):
(a)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s členoma 337 in 338, za posebno tveganje pozicij v listinjenju in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila v trgovalni knjigi, z izjemo tistih, ki so vključena v kapitalsko zahtevo za posebno tveganje trgovalnega portfelja s korelacijo v skladu z oddelkom 5 in po potrebi v kapitalsko zahtevo za posebno tveganje v skladu z oddelkom 6 poglavja 2, za tiste pozicije v KNP, za katere niso izpolnjeni niti pogoji iz člena 350 (1) niti pogoji iz člena 350 (2);
(b)
večje izmed:
(i)
najnovejše vrednosti tveganja za presežno tveganje neplačila in migracije, izračunane v skladu z oddelkom 3;
(ii)
povprečja te vrednosti v zadnjih 12 tednih.
3. Institucije s trgovalnim portfeljem s korelacijo, ki izpolnjuje zahteve iz člena 338 (1) do (3), lahko sklenejo, da bodo izpolnile kapitalsko zahtevo na podlagi člena 377 in ne člena 338 (4), izračunano kot večje od naslednjega:
(a)
najnovejše vrednosti tveganja za trgovalni portfelj s korelacijo, izračunane v skladu z oddelkom 5;
(b)
povprečja te vrednosti v zadnjih 12 tednih;
(c)
8 % kapitalske zahteve, ki bi bila v času izračuna najnovejše vrednosti tveganja iz točke (a) izračunana v skladu s členom 338(4), za vse tiste pozicije, ki so vključene v notranji model za trgovalni portfelj s korelacijo.
Oddelek 2
Splošne zahteve
Člen 365
Izračun tvegane vrednosti (VaR) in stresne tvegane vrednosti
1. Izračun tvegane vrednosti iz člena 364 je predmet naslednjih zahtev:
(a)
dnevnega izračunavanja tvegane vrednosti;
(b)
99 % enostranskega intervala zaupanja;
(c)
10-dnevnega obdobja posedovanja;
(d)
najmanj enoletnega efektivnega obdobja opazovanja preteklih dogodkov, razen če je krajše obdobje opazovanja upravičeno zaradi znatnega povečanja nestanovitnosti cen;
(e)
najmanj mesečnih posodobitev podatkovnih nizov.
Institucija lahko uporabi tvegane vrednosti, izračunane v skladu z obdobji posedovanja, krajšimi od 10 dni, prilagojene navzgor na obdobje 10 dni z ustrezno metodologijo, ki se redno pregleduje.
2. Poleg tega institucija vsaj tedensko izračuna "stresno tvegano vrednost" trenutnega portfelja v skladu z zahtevami iz prvega odstavka, pri čemer so vhodni podatki modela tvegane vrednosti umerjeni na pretekle podatke iz nepretrganega 12-mesečnega obdobja resnega finančnega stresa, ki zadeva portfelj institucije. Izbira takšnih preteklih podatkov je predmet vsaj letnega pregleda s strani institucije, ki o izidu uradno obvesti pristojne organe. EBA spremlja različne prakse za izračunavanje stresne tvegane vrednosti in v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 pripravi smernice glede takšnih praks.
Člen 366
Regulatorno testiranje za nazaj in multiplikatorji
1. Rezultati izračunov iz člena 365 se prilagodijo navzgor z multiplikatorjema (mc) in (ms).
2. Vsak od multiplikatorjev (mc) in (ms) je vsota najmanj 3 ter prištevka med 0 in 1 v skladu z razpredelnico 1. Prištevek je odvisen od števila preseganj za zadnjih 250 delovnih dni, ugotovljenih s testiranjem tvegane vrednosti za nazaj, ki ga opravi institucija, kot je določeno v členu 365(1).
Razpredelnica 1
Število preseganj
Prištevek
Manj kot 5
0,00
5
0,40
6
0,50
7
0,65
8
0,75
9
0,85
10 ali več
1,00
3. Institucije dnevno štejejo preseganja na podlagi testiranj za nazaj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja. Preseganje je enodnevna sprememba vrednosti portfelja, ki preseže ustrezno enodnevno tvegano vrednost, izračunano z modelom institucije. Za namen določitve prištevka se število preseganj oceni vsaj četrtletno in je enako višjemu od števila preseganj na podlagi hipotetičnih in dejanskih sprememb vrednosti portfelja.
Testiranje za nazaj na podlagi hipotetičnih sprememb vrednosti portfelja temelji na primerjavi med vrednostjo portfelja ob koncu dne in njegovo vrednostjo ob koncu naslednjega dne ob predpostavki, da ostanejo pozicije nespremenjene.
Testiranje za nazaj na podlagi dejanskih sprememb vrednosti portfelja temelji na primerjavi med vrednostjo portfelja ob koncu dne in njegovo dejansko vrednostjo ob koncu naslednjega dne, zmanjšano za provizije, opravnine in neto prihodek od obresti.
4. Pristojni organi lahko v posameznih primerih omejijo prištevek na tistega, ki je posledica preseganj na podlagi hipotetičnih sprememb, kadar število preseganj na podlagi dejanskih sprememb ni posledica pomanjkljivosti notranjega modela.
5. Da se pristojnim organom omogoči redno spremljanje ustreznosti multiplikatorjev, institucije nemudoma in v vsakem primeru najkasneje v petih delovnih dneh uradno obvestijo pristojne organe o preseganjih, ki so posledica njihovega programa testiranja za nazaj.
Člen 367
Zahteve glede merjenja tveganja
1. Vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje, blagovno tveganje in vsak notranji model za trgovanje s korelacijami izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
model natančno zajame vsa pomembna cenovna tveganja;
(b)
model zajame zadostno število dejavnikov tveganja, odvisno od stopnje aktivnosti institucije na zadevnih trgih. Če je dejavnik tveganja vključen v cenovni model institucije, ne pa tudi v model za merjenje tveganja, mora institucija utemeljiti to izpustitev pristojnemu organu. Model za merjenje tveganja zajame nelinearnosti za opcije in druge produkte ter korelacijsko tveganje in tveganje osnove. Kadar se za dejavnike tveganja uporabljajo približki, ti izkazujejo zanesljivost za dejansko pozicijo, ki jo je banka posedovala v preteklosti.
2. Vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje ali blagovno tveganje, izpolnjuje vse naslednje zahteve:
(a)
model vključuje niz dejavnikov tveganja, ki ustrezajo obrestnim meram v vsaki valuti, v kateri ima institucija obrestno občutljive bilančne ali zunajbilančne pozicije. Institucija pripravi modele krivulj donosa na podlagi enega od splošno sprejetih pristopov. Za pomembne izpostavljenosti obrestnemu tveganju v pomembnih valutah in na glavnih trgih se krivulja donosa razdeli na najmanj šest razredov zapadlosti tako, da zajame spremembe nihanja obrestnih mer vzdolž krivulje donosa. Model zajame tudi tveganje ne popolnoma koreliranih gibanj med različnimi krivuljami donosa;
(b)
model vključuje dejavnike tveganja, ki se nanašajo na zlato in posamezne tuje valute, v katerih so denominirane pozicije institucije. Za KNP se upoštevajo dejanske pozicije KNP v tujih valutah. Institucije se lahko zanesejo na poročanje tretje osebe o pozicijah KNP v tujih valutah, kadar se ustrezno zagotovi točnost navedenega poročila. Če institucija ne pozna pozicij KNP v tujih valutah, se ta pozicija izloči in obravnava v skladu s členom 353 (3);
(c)
model uporablja ločen dejavnik tveganja vsaj za vsak trg lastniških instrumentov, na katerem ima institucija pomembne pozicije;
(d)
model uporablja ločen dejavnik tveganja vsaj za vsako blago, v katerem ima institucija pomembne pozicije. Model zajema tudi tveganje ne popolnoma koreliranih gibanj med podobnim, toda ne identičnim blagom, in izpostavljenost spremembam terminskih cen zaradi neusklajenih zapadlosti. Upošteva tudi značilnosti trga, predvsem datume izročitve in možnosti, ki jih imajo trgovci na voljo za zapiranje pozicij;
(e)
notranji model institucije konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen na podlagi realističnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se uporabijo samo, kadar so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
3. Institucije lahko v vsakem notranjem modelu za namene tega poglavja uporabljajo empirične korelacije v kategorijah tveganja in med njimi samo, če je pristop institucije za merjenje korelacij zanesljiv in se izvaja dosledno.
Člen 368
Kvalitativne zahteve
1. Vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja, je konceptualno zanesljiv in se izvaja dosledno ter zlasti izpolnjuje vse naslednje kvalitativne zahteve:
(a)
vsak notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje ali blagovno tveganje, je tesno vključen v vsakodnevni proces institucije za upravljanje tveganj in služi kot podlaga za poročanje višjemu vodstvu o izpostavljenosti tveganju;
(b)
institucija ima enoto za nadzor tveganj, ki je neodvisna od enot za trgovanje in poroča neposredno višjemu vodstvu. Ta enota je odgovorna za oblikovanje in izvajanje vsakega notranjega modela, ki se uporablja za namene tega poglavja. Enota izvede izhodiščno in redno ovrednotenje vsakega notranjega modela, ki se uporablja za namene tega poglavja, in je odgovorna za celotni sistem upravljanja tveganj. Enota pripravlja in analizira dnevna poročila o rezultatih notranjega modela, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za pozicijsko tveganje, valutno tveganje in blagovno tveganje, ter o ustreznih ukrepih, ki jih je treba sprejeti glede trgovalnih limitov;
(c)
upravljalni organ in višje vodstvo institucije aktivno sodelujeta v procesu nadzora tveganj, dnevna poročila, ki jih pripravi enota za nadzor tveganj, pa pregledujejo vodilni delavci, ki imajo ustrezna pooblastila za zmanjšanje tako pozicij posameznih trgovcev kot tudi celotne izpostavljenosti institucije tveganju;
(d)
institucija ima zadostno število zaposlenih, ki so ustrezno usposobljeni za uporabo izpopolnjenih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja, na področju trgovanja, nadzora tveganja, revidiranja in zalednih služb;
(e)
institucija ima vzpostavljene postopke za spremljanje in zagotavljanje skladnosti z dokumentiranim nizom notranjih politik in kontrol v zvezi s celotnim delovanjem njenih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja;
(f)
vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja, ima zanesljive dokaze o zadostni stopnji natančnosti pri merjenju tveganj v preteklosti;
(g)
institucija pogosto izvaja strog program stresnega testiranja, vključno s povratnimi stresnimi testi, ki zajema vsak notranji model, ki se uporablja za namene tega poglavja; rezultate teh stresnih testov pregleda višje vodstvo ter se odražajo v politikah in limitih, ki jih ti določijo. Ta postopek se nanaša zlasti na nelikvidnost trgov v stresnih tržnih pogojih, tveganje koncentracije, enosmerne trge, tveganje nepričakovanih dogodkov in tveganje skokovitega naraščanja neplačil, nelinearnost produktov, pozicije, ki se jih ne izplača izvršiti, pozicije, ki so predmet velikega cenovnega razkoraka in druga tveganja, ki morebiti niso ustrezno zajeta z notranjimi modeli. Uporabljeni šoki odražajo naravo portfeljev in čas, ki bi bil potreben za vzpostavitev varovanja tveganj ali njihovo upravljanje v težkih tržnih pogojih;
(h)
institucija kot del svojega rednega postopka notranjega revidiranja izvede neodvisen pregled svojih notranjih modelov, vključno s tistimi, ki se uporabljajo za namene tega poglavja.
2. Pregled iz točke (h) odstavka 1 vključuje dejavnosti trgovalnih enot in neodvisnih enot za nadzor tveganj. Najmanj enkrat na leto institucija opravi pregled svojega celotnega postopka za obvladovanje tveganj. Pregled vključuje naslednje:
(a)
ustreznost dokumentacije sistema in postopka za obvladovanje tveganj ter organizacije enote za nadzor tveganj;
(b)
vključenost meritev tveganja v dnevno upravljanje tveganj in celovitost sistema obveščanja vodstva;
(c)
proces, ki ga institucija uporablja za odobravanje cenovnih modelov in sistemov vrednotenja, ki jih uporabljajo zaposleni v trgovalni enoti in zaledni službi;
(d)
obseg tveganj, ki jih zajame model za merjenje tveganj, in ovrednotenje vseh večjih sprememb v procesu merjenja tveganj;
(e)
točnost in popolnost podatkov o pozicijah, točnost in ustreznost predpostavk glede nestanovitnosti in korelacij ter točnost izračunov vrednotenja in občutljivosti na tveganje;
(f)
postopek preverjanja, ki ga institucija uporablja za oceno doslednosti, pravočasnosti in zanesljivosti virov podatkov, ki se uporabljajo za delovanje notranjih modelov, vključno z neodvisnostjo takih virov podatkov;
(g)
postopek preverjanja, ki ga institucija uporablja za oceno testiranja za nazaj in se izvede, da se oceni točnost modela.
3. Z razvojem tehnik in najboljših praks institucije uporabijo te nove tehnike in prakse v vsakem notranjem modelu, ki se uporablja za namene tega poglavja.
Člen 369
Notranje ovrednotenje
1. Institucije imajo vzpostavljene postopke za zagotovitev, da so bili vsi njihovi notranji modeli, ki se uporabljajo za namene iz tega poglavja, ustrezno ovrednoteni s strani primerno kvalificiranih oseb, neodvisno od postopka njihovega oblikovanja, da se zagotovi, da so konceptualno zanesljivi in zadostno zajamejo vsa pomembna tveganja. Ovrednotenje se izvede v izhodišču, ko se notranji model oblikuje, in ob uvedbi vseh večjih sprememb notranjega modela. Ovrednotenje se izvaja tudi periodično, vendar zlasti, kadar pride do večjih strukturnih sprememb na trgu ali sprememb sestave portfelja, zaradi česar notranji model lahko ne bi bil več ustrezen. Z razvojem tehnik in najboljših praks institucije uporabijo te nove tehnike in prakse. Potrjevanje notranjih modelov ni omejeno na testiranje za nazaj, ampak vključuje najmanj tudi naslednje:
(a)
teste, ki dokazujejo, da so vse predpostavke v zvezi z notranjim modelom ustrezne in ne podcenjujejo ali precenjujejo tveganja;
(b)
poleg regulatornih programov testiranja za nazaj institucije izvajajo lastne teste za ovrednotenje notranjega modela, vključno s testiranjem za nazaj v zvezi s tveganji in strukturami svojih portfeljev;
(c)
uporabo hipotetičnih portfeljev za zagotovitev, da je notranji model zmožen upoštevati posebne strukturne okoliščine, ki lahko nastanejo, na primer večje tveganje osnove in tveganje koncentracije.
2. Institucija izvaja testiranje za nazaj na podlagi dejanskih in hipotetičnih sprememb vrednosti portfelja.
Oddelek 3
Posebne zahteve za modeliranje posebnega tveganja
Člen 370
Zahteve za modeliranje posebnega tveganja
Notranji model, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev za posebno tveganje, in notranji model za trgovanje s korelacijami izpolnjujeta naslednje dodatne zahteve:
(a)
pojasnjujeta preteklo spremenljivost cen v portfelju;
(b)
zajameta koncentracijo v smislu velikosti portfelja in sprememb njegove sestave;
(c)
ustrezno delujeta v neugodnem okolju;
(d)
ovrednotena sta s testiranjem za nazaj, katerega namen je oceniti, če je posebno tveganje zajeto natančno. Če institucija tako testiranje za nazaj izvaja na podlagi ustreznih podportfeljev, je izbira teh dosledna;
(e)
zajameta idiosinkratično osnovno tveganje, še zlasti, da sta občutljiva na pomembne značilne razlike med pozicijami, ki so si podobne, vendar niso identične;
(f)
zajameta tveganje nepričakovanih dogodkov.
Člen 371
Izključitve iz modelov posebnega tveganja
1. Institucija se lahko odloči, da iz izračuna svoje kapitalske zahteve za posebno tveganje z uporabo notranjega modela izključi tiste pozicije, za katere izpolnjuje kapitalsko zahtevo za posebno tveganje v skladu s členom 332 (1)(e) ali členom 337, razen pozicij, za katere se uporablja pristop iz člena 377.
2. Institucija se lahko odloči, da v svojem notranjem modelu ne zajame tveganj neplačila in migracije za dolžniške instrumente, s katerimi se trguje na borzi, kadar ta tveganja zajame z izpolnjevanjem zahtev iz oddelka 4.
Oddelek 4
Notranji model za presežno tveganje neplačila in migracije
Člen 372
Zahteva za uporabo notranjega modela IRC
Institucija, ki za izračunavanje kapitalskih zahtev za posebno tveganje dolžniških instrumentov, s katerimi se trguje na borzi, uporablja notranji model, ima vzpostavljen tudi notranji model za presežno tveganje neplačila in migracije (v nadaljevanju besedila: notranji model IRC), da zajame tveganja neplačila in migracije svojih pozicij v trgovalni knjigi, ki presežejo tveganja, zajeta v tvegani vrednosti iz člena 365(1). Institucija dokaže, da njen notranji model izpolnjuje naslednje standarde ob predpostavki, da se raven tveganja ne spreminja, in se po potrebi prilagaja zaradi upoštevanja vpliva likvidnosti, koncentracij, zavarovanja in izbirnosti:
(a)
notranji model zagotavlja smiselno razlikovanje tveganja ter natančne in dosledne ocene presežnega tveganja neplačila in migracije;
(b)
ocene potencialnih izgub, pridobljene na podlagi notranjega modela, imajo ključno vlogo pri upravljanju tveganj institucije;
(c)
tržni podatki in podatki o pozicijah, ki se uporabljajo za notranji model, so posodobljeni in ustrezno ocenjeni z vidika kakovosti;
(d)
zahteve v členih 367 (3), 368, 369 (1) in 370 (b), (c), (e) in (f) so izpolnjene.
EBA objavi smernice za zahteve iz členov 373 do 376.
Člen 373
Področje uporabe notranjega modela IRC
Notranji model IRC zajame vse pozicije, ki so predmet kapitalske zahteve za posebno obrestno tveganje, vključno s tistimi, ki so predmet 0 % kapitalske zahteve za posebno tveganje v skladu s členom 336, vendar ne zajame pozicij v listinjenju in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov na podlagi n-tega neplačila.
Institucija se lahko odloči, če ima za to dovoljenje pristojnih organov, za dosledno vključevanje vseh pozicij v lastniških instrumentih, ki kotirajo na borzi, in pozicij v izvedenih finančnih instrumentih na lastniški instrument, ki kotira na borzi. Dovoljenje se izda, če je takšna vključitev skladna z načinom, kako institucija notranje meri in obvladuje tveganje.
Člen 374
Parametri notranjega modela IRC
1. Institucije uporabijo notranji model za izračun števila, ki meri izgube zaradi neplačila ali migracije notranjih ali zunanjih bonitetnih ocen pri 99,9 % intervalu zaupanja v časovnem obdobju enega leta. Institucije to število izračunajo vsaj tedensko.
2. Predpostavke o korelaciji so podprte z analizo objektivnih podatkov v konceptualno zanesljivem okviru. Notranji model ustrezno odraža koncentracije izdajateljev. Odražajo se tudi koncentracije, ki lahko nastanejo znotraj razredov produktov in med njimi v stresnih pogojih.
3. Notranji model IRC odraža vpliv korelacij med dogodki neplačila in dogodki migracije. Ne odraža pa vpliva razlikovanja med dogodki neplačila in dogodki migracije na eni strani ter drugimi dejavniki tveganja na drugi strani.
4. Notranji model temelji na predpostavki, da se stopnja tveganja v časovnem obdobju enega leta ne spreminja, kar pomeni, da se dane posamezne pozicije v trgovalni knjigi ali nizi pozicij, ki so bili v obdobju likvidnosti predmet neplačila ali migracije, ob koncu njihovega obdobja likvidnosti ponovno uravnotežijo, da dosežejo izhodiščno stopnjo tveganja. Alternativno se lahko institucija odloči tudi za dosledno uporabo predpostavke o enoletni konstantni poziciji.
5. Obdobja likvidnosti se določijo v skladu s časom, potrebnim za prodajo pozicije ali za zavarovanje vseh pomembnih relevantnih cenovnih tveganj v stresnih tržnih razmerah, ob posebnem upoštevanju velikosti pozicije. Obdobja likvidnosti odražajo dejansko prakso in izkušnje v obdobjih tako sistematičnih kot idiosinkratičnih težkih razmer. Obdobje likvidnosti se meri na podlagi konzervativnih predpostavk in je dovolj dolgo, da dejanje prodaje ali varovanja samo po sebi ne bi bistveno vplivalo na ceno, po kateri bi bila prodaja ali varovanje izvršena.
6. Pri določitvi ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij se upošteva trimesečne spodnji prag.
7. Določitev ustreznega obdobja likvidnosti za pozicijo ali niz pozicij upošteva notranje politike institucije v zvezi s prilagoditvami vrednotenja in upravljanjem zastaranih pozicij. Kadar institucija določi obdobja likvidnosti za nize pozicij in ne za posamezne pozicije, so merila za določitev nizov pozicij opredeljena tako, da smiselno odražajo razlike v njihovi likvidnosti. Obdobja likvidnosti so daljša za pozicije, ki so koncentrirane, kar odraža daljše obdobje, potrebno za unovčenje takih pozicij. Obdobje likvidnosti za osnovne izpostavljenosti, ki jih banka namerava listiniti, odraža čas za zbiranje, prodajo in listinjenje sredstev ali za varovanje pomembnih dejavnikov tveganja v stresnih tržnih pogojih.
Člen 375
Priznanje varovanj v notranjem modelu IRC
1. Varovanja se lahko vključijo v notranji model institucije za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije. Pozicije se lahko pobotajo, če se dolge in kratke pozicije nanašajo na isti finančni instrument. Učinke varovanja ali razpršitve, povezane z dolgimi in kratkimi pozicijami, ki vključujejo različne instrumente ali različne vrednostne papirje istega dolžnika, ter dolgimi in kratkimi pozicijami v različnih izdajateljih, se lahko prizna samo z izrecnim modeliranjem bruto dolgih in kratkih pozicij v različnih instrumentih. Institucije odražajo učinek pomembnih tveganj, ki bi se lahko pojavila v intervalu med zapadlostjo zavarovanja in obdobjem likvidnosti, ter tudi možnost pomembnih tveganj osnove v strategijah varovanja po produktu, statusu nadrejenosti v strukturi kapitala, notranji ali zunanji bonitetni oceni, zapadlosti, letniku in drugih razlikah v instrumentih. Institucija upošteva varovanje samo, če ga je mogoče ohraniti tudi v primeru, ko se dolžnik sooča z možnostjo nastopa kreditnega ali podobnega dogodka, ki bi sprožil varovanje.
2. Za pozicije, ki so varovane prek dinamičnih strategij varovanja, se lahko prizna ponovno uravnoteženje varovanja v obdobju likvidnosti varovane pozicije, če institucija:
(a)
dosledno modelira ponovno uravnoteženje varovanja na ustreznem nizu pozicij v trgovalni knjigi;
(b)
dokaže, da vključitev ponovnega uravnoteženja pomeni boljše merjenje tveganja;
(c)
dokaže, da so trgi za instrumente, ki služijo kot varovanja, dovolj likvidni, da omogočajo tako ponovno uravnoteženje celo v stresnih obdobjih. Vsa preostala tveganja, ki so posledica dinamičnih strategij varovanja, se odražajo v kapitalski zahtevi.
Člen 376
Posebne zahteve za notranji model IRC
1. Notranji model za zajetje presežnih tveganj neplačila in migracije odraža nelinearen vpliv opcij, strukturiranih kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in drugih pozicij s pomembnim nelinearnim gibanjem v zvezi s spremembami cene. Institucija tudi ustrezno upošteva obseg modelskega tveganja ter je sestavni del vrednotenja in ocenjevanja cenovnih tveganj, povezanih s takšnimi produkti.
2. Notranji model temelji na objektivnih in posodobljenih podatkih.
3. Kot del neodvisnega pregledovanja in ovrednotenja njihovih notranjih modelov, ki se uporabljajo za namene tega poglavja, tudi za namen sistema merjenja tveganja, institucija zlasti stori vse naslednje:
(a)
ovrednoti, da je njen pristop modeliranja za korelacije in spremembe cen ustrezen za njen portfelj, vključno z izbiro in utežmi dejavnikov sistematičnega tveganja;
(b)
izvede več različnih stresnih testov, vključno z analizo občutljivosti in analizo scenarijev, da oceni kvalitativno in kvantitativno sprejemljivost notranjega modela, zlasti glede obravnave koncentracij. Takšni testi niso omejeni na sklop preteklih dogodkov;
(c)
uporabi ustrezno kvantitativno ovrednotenje, ki vključuje primerna notranja merila za modeliranje.
4. Notranji model je skladen z notranjimi metodologijami institucije za upravljanje tveganj za ugotavljanje, merjenje in obvladovanje tveganj v zvezi s trgovanjem.
5. Institucije dokumentirajo svoje notranje modele tako, da so pristojnim organom njihove predpostavke glede korelacij in druge predpostavke v zvezi z modeliranjem jasno razvidne.
6. Notranji model konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen, na podlagi realnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se lahko uporabijo samo, če so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
Oddelek 5
Notranji model za trgovanje s korelacijo
Člen 377
Zahteve za notranji model za trgovanje s korelacijo
1. Pristojni organi izdajo dovoljenje za uporabo notranjega modela za kapitalsko zahtevo za trgovalni portfelj s korelacijo namesto kapitalske zahteve v skladu s členom 338 institucijam, ki jim je dovoljena uporaba notranjega modela za posebno tveganje dolžniških instrumentov ter izpolnjujejo zahteve iz odstavkov 2 do 6 tega člena in iz členov 367(1) in (3), 368, 369 (1) in 370(a), (b), (c), (e) in (f).
2. Institucije uporabijo ta notranji model za izračun števila, ki ustrezno meri vsa cenovna tveganja pri 99,9 % intervalu zaupanja v časovnem obdobju enega leta, ob predpostavki, da se nivo tveganja ne spreminja in se po potrebi prilagaja zaradi upoštevanja vpliva likvidnosti, koncentracij, varovanja in izbirnosti. Institucije to število izračunajo vsaj tedensko.
3. Model iz odstavka 1 ustrezno zajame naslednja tveganja:
(a)
kumulativno tveganje zaradi večih neplačil, vključno z različno razporeditvijo neplačil, pri tranširanih produktih;
(b)
tveganje kreditnega razmika, vključno z učinki game in navzkrižne game;
(c)
nestanovitnost implicitnih korelacij, vključno z navzkrižnim učinkom med razmiki in korelacijami;
(d)
tveganje osnove, ki vključuje oboje od naslednjega:
(i)
osnovo med razmikom indeksa in tistih posameznih izpostavljenosti, ki ga sestavljajo;
(ii)
osnovo med implicirano korelacijo indeksa in tistih portfeljev, ki so posebej prilagojeni;
(e)
nestanovitnost stopnje poplačljivosti, saj je povezana z možnostjo, da stopnje poplačljivosti vplivajo na ceno tranš;
(f)
če celotna mera tveganja vključuje učinke iz naslova dinamičnega varovanja, tveganje negativnih učinkov pri varovanju in morebitne stroške za ponovno uravnoteženje takšnih varovanj;
(g)
vsa druga pomembna cenovna tveganja pozicij v trgovalnem portfelju s korelacijo.
4. Institucija v modelu iz odstavka 1 uporabi dovolj tržnih podatkov za zagotovitev, da v celoti zajame glavna tveganja zadevnih izpostavljenosti v svojem notranjem pristopu v skladu z zahtevami iz tega člena. Pristojnemu organu je s testiranjem za nazaj ali na druge ustrezne načine sposobna dokazati, da lahko njen model ustrezno pojasni pretekle razlike v cenah teh produktov.
Institucija ima ustrezne politike in postopke za ločevanje pozicij, za katere ima dovoljenje, da jih vključi v kapitalsko zahtevo v skladu s tem odstavkom, od drugih pozicij, za katere nima takšnega dovoljenja.
5. Glede portfelja vseh pozicij, ki so vključene v model iz odstavka 1, institucija redno uporablja niz posebnih, vnaprej določenih stresnih scenarijev. V takšnih stresnih scenarijih se preučijo učinki stresa na stopnje neplačil, stopnje poplačljivosti, kreditne razmike, tveganje osnove, korelacije in druge pomembne dejavnike tveganja za trgovalni portfelj s korelacijo. Institucija uporablja takšne scenarije najmanj tedensko in najmanj četrtletno poroča pristojnim organom o rezultatih, vključno s primerjavami s kapitalsko zahtevo institucije v skladu s tem členom. O vseh primerih, ko rezultati stresnih testov pomembno presežejo kapitalsko zahtevo za trgovalni portfelj s korelacijo, se v ustreznem času poroča pristojnim organom. EBA izda smernice o uporabi stresnih scenarijev za trgovalni portfelj s korelacijo.
6. Notranji model konzervativno oceni tveganje, ki izhaja iz manj likvidnih pozicij in pozicij z omejeno preglednostjo cen, na podlagi realnih tržnih scenarijev. Poleg tega notranji model izpolni minimalne standarde glede podatkov. Približki so ustrezno konzervativni in se lahko uporabijo samo, če so razpoložljivi podatki nezadostni ali ne odražajo resnične nestanovitnosti pozicije ali portfelja.
NASLOV V
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TVEGANJE PORAVNAVE
Člen 378
Tveganje poravnave/izročitve
V primeru poslov, v katerih dolžniški instrumenti, lastniški instrumenti, tuje valute in blago, z izjemo repo poslov ter posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, po svojih datumih zapadlosti še niso poravnani, institucija izračuna razliko v ceni, ki ji je izpostavljena.
Razlika v ceni se izračuna kot razlika med dogovorjeno ceno poravnave za zadevni dolžniški instrument, lastniški instrument, tujo valuto ali blago in njihovo trenutno tržno vrednostjo, kadar bi razlika lahko pomenila izgubo za kreditno institucijo.
Institucija to razliko v ceni pomnoži z ustreznim faktorjem v desnem stolpcu naslednje razpredelnice 1, da izračuna kapitalsko zahtevo za tveganje poravnave.
Razpredelnica 1
Število delovnih dni po zapadlem datumu poravnave
(%)
5 - 15
8
16 - 30
50
31 - 45
75
46 ali več
100
Člen 379
Proste izročitve
1. Od institucija se zahteva, da ima kapital, kot je določeno v razpredelnici 2, kadar se zgodi naslednje:
(a)
je vrednostne papirje, tuje valute ali blago plačala pred njihovim prejetjem ali je vrednostne papirje, tuje valute ali blago izročila, preden je prejela plačilo zanje;
(b)
je, v primeru čezmejnih poslov, od plačila ali izročitve minil en dan ali več.
Razpredelnica 2
Kapitalske obravnava za proste izročitve
Stolpec 1
Stolpec 2
Stolpec 3
Stolpec 4
Vrsta posla
Do prvega pogodbenega plačila ali faze izročitve
Od prvega pogodbenega plačila ali faze izročitve do največ štiri dni po drugem pogodbenem plačilu ali fazi izročitve
Od 5 delovnih dni po drugem pogodbenem plačilu ali fazi izročitve do zaključka posla
Prosta izročitev
Brez kapitalske zahteve
Obravnavati kot izpostavljenost
Obravnavati kot izpostavljenost tveganju, tehtano s 1 250 %
2. Pri uporabi uteži tveganja za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev, ki se obravnavajo v skladu s stolpcem 3 razpredelnice 2, lahko institucija, ki uporablja pristop IRB, določen v poglavju 3 naslova II dela tri, nasprotnim strankam, za katere nima nobene druge izpostavljenosti v bančni knjigi, dodeli verjetnost neplačila na podlagi zunanje bonitetne ocene nasprotne stranke. Institucije, ki uporabljajo lastne ocene "LGD", lahko za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev, ki se obravnavajo v skladu s stolpcem 3 razpredelnice 2, uporabijo LGD, določen v členu 161 (1), če ga uporabljajo za vse take izpostavljenosti. Alternativno lahko institucija, ki uporablja pristop IRB iz poglavja 3 naslova II dela 3, uporabi uteži tveganja standardiziranega pristopa iz poglavja 2 naslova II dela tri, če jih uporablja za vse take izpostavljenosti ali lahko za vse take izpostavljenosti uporabi 100 % utež tveganja.
Če znesek pozitivne izpostavljenosti iz poslovproste izročitve ni pomemben, lahko institucije za te izpostavljenosti uporabijo utež tveganja 100 %, razen kadar se zahteva utež tveganja 1 250 % v skladu s stolpcem 4 razpredelnice 2 iz odstavka 1.
3. Kot alternativo uporabi uteži tveganja 1 250 % za izpostavljenosti iz naslova prostih izročitev v skladu s stolpcem 4 razpredelnice 2 iz odstavka 1, lahko institucije odštejejo preneseno vrednost in trenutno pozitivno izpostavljenost iz teh izpostavljenosti od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s točko (k) člena 36 (1).
Člen 380
Oprostitev
Če pride do splošnega izpada sistema poravnave ali klirinškega sistema ali do propada CNS, se lahko pristojni organi odločijo za oprostitev kapitalske zahteve, izračunane v skladu s členoma 378 in 379, dokler se razmere ne uredijo. V tem primeru se neporavnan posel s strani nasprotne stranke ne šteje kot neplačilo za namene kreditnega tveganja.
NASLOV VI
KAPITALSKE ZAHTEVE ZA TVEGANJE PRILAGODITVE KREDITNEGA VREDNOTENJA
Člen 381
Pomen prilagoditve kreditnega vrednotenja
Za namene tega naslova in poglavja 6 naslova II "prilagoditev kreditnega vrednotenja" (credit valuation adjustment - CVA) pomeni prilagoditev portfelja poslov z nasprotno stranko na vrednotenje po srednji tržni vrednosti. Zadevna prilagoditev za institucijo odraža tekočo tržno vrednost kreditnega tveganja nasprotne stranke, ne odraža pa tekoče tržne vrednosti kreditnega tveganja institucije za nasprotno stranko.
Člen 382
Področje uporabe
1. Institucija izračuna kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu s tem naslovom za vse izvedene finančne instrumente OTC za vse svoje poslovne dejavnostmi, razen za kreditne izvedene finančne instrumente, ki priznano zmanjšujejo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje.
2. Institucija vključi v izračun kapitala, zahtevan v odstavku 1, tudi posle financiranja vrednostnih papirjev, če pristojni organ določi, da so izpostavljenosti institucije tveganju CVA, ki izhajajo iz zadevnih poslov, pomembne.
3. Posli s kvalificirano centralno nasprotno stranko in posli stranke s klirinškim članom so, kadar klirinški član nastopa v vlogi posrednika med stranko in kvalificirano centralno nasprotno stranko ter zaradi teh poslov nastanejo trgovalne izpostavljenost klirinškega člana do kvalificirane centralne nasprotne stranke, izključeni iz izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
4. Iz kapitalske zahteve za tveganje CVA so izključeni naslednji posli:
(a)
posli z nefinančnimi nasprotnimi strankami, kot so opredeljene točki (9) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, ali nefinančnimi nasprotnimi strankami s sedežem v tretji državi, če ti posli ne presegajo praga kliringa, kot je določeno v členu 10(3) in (4) navedene uredbe.]
(b)
posli znotraj skupine, kot so določeni v členu 3 Uredbe (EU) št. 648/2012, razen če države članice sprejmejo nacionalno zakonodajo, v kateri zahtevajo strukturno ločitev znotraj bančne skupine; v tem primeru lahko pristojni organi zahtevajo, da se posli znotraj skupine med strukturno ločenimi institucijami vključijo v kapitalske zahteve;
(c)
posli z nasprotnimi strankami iz točke (10) člena 2 Uredbe (EU) št. 648/2012, za katere veljajo prehodne določbe iz člena 89(1) navedene uredbe, dokler te prehodne določbe ne prenehajo veljati;
(d)
posli z nasprotnimi strankami iz člena 1(4)(a) in (b) ter člena 1(5)(a),(b) in (c) Uredbe (EU) št. 648/2012 ter posli z nasprotnimi strankami, za katere je v členu 115 te uredbe za izpostavljenosti do teh nasprotnih strank določena utež tveganja 0 %.
Odstopanje od kapitalske zahteve za tveganje CVA za posle iz točke (c) tega odstavka, ki se sklenejo v prehodnem obdobju iz člena 89(1) Uredbe (EU) št. 648/2012, se uporablja za obdobje veljavnosti pogodbe za ta posel.
5. EBA do 1. januarja 2015 in nato vsake dve leti opravi pregled, pri katerem upošteva mednarodni regulativni razvoj ter morebitne metodologije glede umeritve in pragov za uporabo zahtev glede CVA, ki veljajo za nefinančne nasprotne stranke iz tretjih držav.
EBA v sodelovanju z ESMA oblikuje osnutek regulativnih tehničnih standardov, s katerim natančneje določi postopke za izključitev poslov z nefinančnimi nasprotnimi strankami s sedežem v tretji državi iz kapitalskih zahteve za tveganje CVA.
EBA predloži navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov v šestih mesecih od datuma pregleda iz prvega pododstavka.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 383
Napredna metoda
1. Institucija, ki ima v skladu s členom 363 (1)(d)dovoljenje za uporabo notranjih modelov za izračun posebnega tveganja dolžniških instrumentov, za vse posle, za katere ima v skladu s členom 283 tudi dovoljenje za določanje vrednosti izpostavljenosti za povezano kreditno tveganje nasprotne stranke z uporabo IMM), določi kapitalske zahteve za tveganje CVA z modeliranjem vpliva sprememb v kreditnih razmikih nasprotnih strank na CVA vseh nasprotnih strank teh poslov, ob upoštevanju varovanj CVA, ki so ustrezna v skladu s členom 386.
Institucija uporablja svoj notranji modelza določanje kapitalskih zahtev za posebno tveganje, povezano z pozicijami v dolžniških instrumentih, s katerimi se trguje, ter uporabi 99 % interval zaupanja in 10-dnevno obdobje posedovnja. Notranji model se uporablja tako, da simulira spremembe v kreditnih razmikih nasprotnih strank, vendar ne modelira občutljivosti CVA na spremembe drugih tržnih dejavnikov, vključno s spremembami vrednosti referenčnega sredstva, blaga, valute ali obrestne mere izvedenega finančnega instrumenta.
Kapitalske zahteve za tveganje CVA za vsako nasprotno stranko se izračunajo po naslednji formuli:
pri čemer je:
ti
=
čas i-tega prevrednotenja z začetno vrednostjo t0=0;
tT
=
najdaljša pogodbena zapadlost v nizih pobotov z nasprotno stranko;
si
=
kreditni razmik nasprotne stranke pri trajanju (tenor) ti, uporabljen za izračun CVA nasprotne stranke. Kadar je razmik za kreditne zamenjave nasprotne stranke na voljo, ga institucija uporabi. Kadar tak razmik za kreditne zamenjave ni na voljo, institucija uporabi njegov približek, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke;
LGDMKT
=
LGD nasprotne stranke, ki temelji na razmiku tržnega instrumenta nasprotne stranke, če je instrument nasprotne stranke na voljo. Kadar instrument nasprotne stranke ni na voljo, temelji na približku razmika, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke.
Prvi dejavnik v vsoti predstavlja približek tržno določene mejne verjetnosti, da pride do neplačila med časoma ti-1 in ti;
EEi
=
pričakovana izpostavljenost do nasprotne stranke v času prevrednotenja ti, kadar se dodajo izpostavljenosti iz različnih nizov pobotov za takšno nasprotno stranko in kadar najdaljšo zapadlost vsakega niza pobotov določa najdaljša pogodbena zapadlost znotraj niza pobotov. Institucija uporabi obravnavo iz odstavka 3 v primeru trgovanja s kritjem, če institucija za posle s kritjem uporablja mero pričakovane pozitivne izpostavljenosti v nadaljnjem besedilu: EPE), navedeno v točki (a) ali (b) člena 285 (1);
Di
=
Diskontni faktor za primere brez tveganja neplačila v času ti, kadar je D0 = 1.
2. Kadar institucija izračunava kapitalske zahteve za tveganje CVA za nasprotno stranko, za temelj vseh vhodnih podatkov za svoj notranji model za posebno tveganje dolžniških instrumentov uporabi naslednje formule (glede na ustreznost):
(a)
kadar model temelji na celotnem prevrednotenju, se formula iz odstavka 1 uporabi neposredno;
(b)
kadar model temelji na občutljivostih kreditnega razmika za posamezna trajanja (tenor), institucija za temelj vsake občutljivosti kreditnega razmika ("regulativni CS01") uporabi naslednjo formulo:
;
Za zadnji časovni interval i=T je ustrezna naslednja formula:
(c)
kadar model uporablja občutljivosti kreditnega razmika na vzporedne premike v kreditnih razmikih, institucija uporabi naslednjo formulo:
(d)
kadar model uporablja občutljivosti drugega reda na premike v kreditnih razmikih (razmik gama), se game izračunajo na podlagi formule iz odstavka 1.
3. Institucija, ki za določanje kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu s členom 1za s premoženjem zavarovane izvedene finančne instrumente OTC, navedene v točki (a) ali (b) člena 285 (1), uporablja mero EPE, stori oboje od naslednjega:
(a)
domneva, da se profil EE ne spreminja;
(b)
določi EE, ki je enaka efektivni pričakovani izpostavljenosti, izračunani v skladu s členom 285 (1)(b) za zapadlost, ki je enaka večjemu od naslednjih:
(i)
polovici najdaljše zapadlosti znotraj niza pobotov;
(ii)
hipotetični tehtani povprečni zapadlosti vseh poslov v nizu pobotov.
4. Institucija, ki je v skladu s členom 283 pridobila dovoljenje pristojnega organa za uporabo IMM za izračun vrednosti izpostavljenosti v zvezi z večino njenih poslovnih dejavnosti, vendar za manjše portfelje uporablja metodo iz oddelka 3, oddelka 4 ali oddelka 5 poglavja 6 naslova II in je pridobila dovoljenje za uporabo pristopa notranjih modelov za posebno tveganje dolžniških instrumentov, v skladu s točko (d) člena 363(1), lahko, če je pridobila dovoljenje pristojnih organov za nize pobotov, ki jih ne zajame IMM, izračuna kapitalske zahteve za tveganje CVA v skladu z odstavkom 1. Pristojni organi to dovoljenje izdajo samo, če institucija uporablja metodo iz oddelka 3, oddelka 4 ali oddelka 5 poglavja 6 naslova II za omejeno število manjših portfeljev.
Za namene izračuna v skladu s predhodnim pododstavkom in kadar model IMM ne izdela profila pričakovane izpostavljenosti, institucija stori oboje od naslednjega:
(a)
domneva, da se profil EE ne spreminja;
(b)
določi EE, ki je enak vrednosti izpostavljenosti, kot se izračuna v skladu z metodami iz oddelka 3, 4 ali 5 poglavja 6 naslova II, ali IMM za zapadlost, ki je enaka večjemu od:
(i)
polovici najdaljše zapadlosti znotraj niza pobotov;
(ii)
hipotetični tehtani povprečni zapadlosti vseh poslov v nizu pobotov.
5. Institucija v skladu s členi 364 (1), 365 in 367 določi kapitalske zahteve za tveganje CVA kot vsoto ne-stresne tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti, ki se izračunata kot sledi:
(a)
za ne-stresno tvegano vrednost se uporabijo trenutne umeritve parametrov za pričakovano izpostavljenost, kot je določeno v prvem pododstavku člena 292 (2);
(b)
za stresno tvegano vrednost se uporabijo prihodnji profili EE nasprotnih strank z uporabo stresne umeritev, kot je določeno v drugem pododstavku člena 292(2). Stresno obdobje za parametre kreditnega razmika je najtežje enoletno stresno obdobje znotraj triletnega stresnega obdobja, ki se uporabi za parametre izpostavljenosti;
(c)
za te izračune se bo uporabljal trikratni multiplikator, ki se uporablja za izračun kapitalskih zahtev na podlagi tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti v skladu s členom 364(1). EBA spremlja doslednost vsakršne proste presoje nadzornih organov glede uporabe multiplikatorja, ki je višji od trikratnega, za vhodne vrednosti tvegane vrednosti in stresne tvegane vrednosti za kapitalske zahteve za tveganje CVA. Pristojni organi, ki uporabljajo multiplikator, ki je višji od trikratnega, EBA predložijo pisno obrazložitev;
(d)
izračun se izvede vsaj enkrat mesečno, prav tako izračun EE, ki se uporabi. Če se izračun iz točk (a)(ii) in (b)(ii) člena 364 ne izvaja vsak dan, institucije uporabijo povprečno vrednost v obdobju treh mesecev.
6. Za izpostavljenosti do nasprotne stranke, za katere odobreni notranji model institucije za posebno tveganje dolžniških instrumentov ne ustvarja približka razmika, ki je ustrezen glede na bonitetno oceno, panogo in regijo nasprotne stranke, institucija za izračun kapitalske zahteve za tveganje CVA uporabi metodo iz člena 384.
7. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da natančneje opredeli:
(a)
kako je treba določiti približek razmika z odobrenim notranjim modelom institucije za posebno tveganje dolžniških instrumentovza namene ugotavljanja si in LGDMKT iz odstavka 1;
(b)
število in velikost portfeljev, ki izpolnjujejo pogoj omejenega števila manjših portfeljev iz odstavka 4.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 384
Standardizirana metoda
1. Institucija, ki ne izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA za svoje nasprotne stranke v skladu s členom 383, kapitalske zahteve za tveganje CVA izračuna za vsako nasprotno stranko v skladu z naslednjo formulo ob upoštevanju varovanj CVA, ki izpolnjujejo pogoje v skladu s členom 386:
pri čemer je:
h
=
enoletno obdobje tveganja (v enotah leta); h = 1;
wi
=
utež, ki se uporablja za nasprotno stranko "i".
Nasprotna stranka "i" se vzporedi v eno od šestih uteži wi na podlagi zunanje bonitetne ocene s strani imenovane ECAI, kot je določeno v razpredelnici 1. Za nasprotno stranko, za katero bonitetna ocena s strani imenovane ECAI ni na voljo:
(a)
institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 3 naslova II, vzporedi notranjo bonitetno oceno nasprotne stranke glede na tisto iz zunanje bonitetne ocene;
(b)
institucija, ki uporablja pristop iz poglavja 2 naslova II, tej nasprotni stranki dodeli utež wi=1,0 %. Če institucija izpostavljenosti kreditnemu tveganju do te nasprotne stranke dodeli utež tveganja v skladu s členom 128, tej nasprotni strankidodeli utež wi=3,0 %;
=
celotna vrednost izpostavljenosti kreditnemu tveganju nasprotne stranke za nasprotno stranko "i" (sešteta za vse njene nize pobotov), vključno z upoštevanjem učinkov zavarovanja s premoženjem, v skladu z metodami, določenimi v oddelkih od 3 do 6 poglavja 6 naslova II, kot se uporabljajo za izračun kapitalskih zahtev za kreditno tveganje nasprotne stranke za zadevo nasprotno stranko. Institucija, ki uporablja eno od metod iz oddelkov 3 in 4 poglavja 6 naslova II, lahko kot EADi total uporablja polno prilagojeno vrednost izpostavljenosti v skladu s členom 223 (5).
Za institucijo, ki ne uporablja metode iz oddelka 6 poglavja 6 naslova II, se izpostavljenost diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
;
Bi
=
hipotetična vrednost (vsota vrednosti, če je več kot ena pozicija) kupljenih kreditnih zamenjavza eno samo izpostavljenost, ki se nanašajo na nasprotno stranko "i" in se uporabljajo za varovanje tveganja CVA.
Zadevna hipotetična vrednost se diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
Bind
=
celotna hipotetična vrednost ene ali več kupljenih varovanj z indeksi kreditnih zamenjav ki se uporabljajo za varovanje tveganja CVA.
Zadevna hipotetičnaa vrednost se diskontira z uporabo naslednjega faktorja:
wind
=
utež, ki se uporablja za varovanje z indeksom.
Institucija določi Wind z izračunom tehtanega povprečja wi, ki se uporablja za posamezne sestavne dele indeksa;
Mi
=
efektivna zapadlost poslov z nasprotno stranko "i".
Za institucijo, ki uporablja metodo, določeno v oddelku 6 poglavja 6 naslova II, se Mi izračuna v skladu s členom 162(2)(g). Vendar se Mi v ta namen ne omeji na pet let, temveč na najdaljšo preostalo pogodbeno zapadlost znotraj niza pobotov.
Za institucijo, ki ne uporablja metode, določene v oddelku 6 poglavja 6 naslova II, je Mi povprečna hipotetična tehtana zapadlost, kot je navedena v členu 162 (2)(b). Vendar se Mi v ta namen ne omeji na pet let, temveč na najdaljšo preostalo pogodbeno zapadlost znotraj niza pobotov;
=
zapadlost instrumenta varovanja s hipotetično vrednostjo Bi (količine Mi zavarovanja Bi se seštejejo, če gre za več pozicij);
Mind
=
zapadlost varovanja z indeksom.
V primeru več kot ene pozicije varovanja z indeksom, je Mind hipotetična tehtana zapadlost.
2. Kadar je nasprotna stranka vključena v indeks, na katerem temelji kreditna zamenjava, ki se uporablja za varovanje kreditnega tveganja nasprotne stranke, lahko institucija odšteje hipotetični znesek, ki je pripisan zadevni nasprotni stranki v skladu z njeno referenčno utežjo od hipotetičnega zneska indeksa kreditnih zamenjav in ga obravnava kot varovanje za eno samo izpostavljenost (Bi) posamezne nasprotne stranke z zapadlostjo, ki temelji na zapadlosti indeksa.
Razpredelnica 1
Stopnja kreditne kakovosti
Utež wi
1
0,7 %
2
0,8 %
3
1,0 %
4
2,0 %
5
3,0 %
6
10,0 %
Člen 385
Alternativa uporabi metode CVA pri izračunu kapitalskih zahtev
Kot alternativo uporabi člena 384 za instrumente iz člena 382 in s predhodnim soglasjem pristojnega organa lahko institucije, ki uporabljajo metodo originalne izpostavljenosti v skladu s členom 275, namesto izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA za te izpostavljenosti uporabijo multiplikacijski faktor 10 za izračunane zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti za kreditno tveganje nasprotne stranke.
Člen 386
Primerna varovanja
1. Varovanja so "primerna varovanja" za namene izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA v skladu s členom 383 in členom 384 samo, kadar se uporabljajo za namen zmanjševanja tveganja CVA in se z njimi upravlja na ta način ter so nekaj od naslednjega:
(a)
kreditne zamenjave za eno samo izpostavljenost ali enakovredni instrumenti varovanja, ki se neposredno nanašajo na nasprotno stranko;
(b)
indeksi kreditnih zamenjav, če se pristojnemu organu zadovoljivo dokaže, da se osnova med razmikom katerekoli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj z indeksom kreditnih zamenjav odraža v tvegani vrednosti.
Zahteva iz točke (b), da se osnova med razmikom katere koli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj z indeksom kreditnih zamenjav odraža v tvegani vrednosti, se uporablja tudi v primerih, kadar se za razmik nasprotne stranke uporablja približek.
Za vse nasprotne stranke, za katere se uporablja približek, institucija uporabi razumen osnoven časovni niz iz reprezentativne skupine podobnih izpostavljenosti, za katere je razmik na voljo.
Če se osnova med razmikom katere koli posamezne nasprotne stranke in razmiki varovanj zindeksom kreditnih zamenjav po oceni pristojnih organov ne odraža ustrezno, potem institucija upošteva v tvegani vrednosti samo 50 % hipotetičnega zneska varovanja z indeksi.
Presežno varovanje izpostavljenosti s kreditnimi zamenjavami za eno samo izpostavljenost po metodi iz člena 383 ni dovoljeno.
2. Institucija pri izračunu kapitalskih zahtev za tveganje CVA ne upošteva drugih vrst varovanj kreditnega tveganja nasprotne stranke. Zlasti tranširane zamenjave ali kreditne zamenjave na podlagi n-tega neplačila in kreditni zapisi niso primerna varovanja za namene izračuna kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
3. Ustrezna varovanja, ki so vključena v izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA, se ne vključijo v izračun kapitalskih zahtev za posebno tveganje, kot je določeno v naslovu IV, ali obravnavajo kot zmanjševanje kreditnega tveganja, razen za kreditno tveganje nasprotne stranke iz istega portfelja posla.
DEL 4
VELIKE IZPOSTAVLJENOSTI
Člen 387
Predmet
Institucije spremljajo in nadzirajo svoje velike izpostavljenosti v skladu s tem delom.
Člen 388
Negativno področje uporabe
Ta del se ne uporablja za investicijska podjetja, ki izpolnjujejo merila, določena v členu 95(1) ali členu 96(1).
Ta del se ne uporablja na podlagi konsolidiranega stanja skupine, v katero so vključena samo investicijska podjetja iz členov 95(1) ali 96(1) in podjetja za pomožne storitve, če ta skupina ne zajema kreditnih institucij.
Člen 389
Opredelitev
Za namene tega dela „izpostavljenosti“ pomeni katero koli aktivno postavko ali zunajbilančno postavko iz poglavja 2 naslova II dela 3 brez uporabe uteži tveganja ali stopenj tveganja.
Člen 390
Izračun vrednosti izpostavljenosti
1. Izpostavljenosti, ki izhajajo iz postavk, navedenih v Prilogi II, se izračunajo v skladu z eno od metod, določenih v poglavju 6 naslova II dela 3.
2. Institucije z dovoljenjem za uporabo metode notranjih modelov v skladu s členom 283 lahko uporabijo metodo notranjih modelov za izračunavanje vrednosti izpostavljenosti za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja in posle z dolgim rokom poravnave.
3. Institucije, ki izračunavajo kapitalske zahteve za svoje posle iz trgovalne knjige v skladu s členom 299 poglavja 2 naslova IV dela 3 in naslovom V dela 3 ter po potrebi poglavjem 5 naslova IV dela 3, izračunajo izpostavljenosti do posameznih strank iz trgovalne knjige s seštetjem naslednjih postavk:
(a)
pozitivnega presežka dolgih pozicij institucije nad njenimi kratkimi pozicijami v vseh finančnih instrumentih, ki jih izda zadevna stranka, pri čemer se neto pozicija v vsakem od različnih instrumentov izračuna v skladu z metodami, določenimi v poglavju 2 naslova IV dela 3;
(b)
neto izpostavljenosti v primeru prve prodaje dolžniških in lastniških instrumentov z obveznostjo odkupa;
(c)
izpostavljenosti zaradi poslov, sporazumov in pogodb, navedenih v členih 299 in od 378 do 380, z zadevno stranko, pri čemer se takšne izpostavljenosti izračunajo na način, določen v teh členih za izračun vrednosti izpostavljenosti.
Za namene točke (b) se neto izpostavljenost izračuna tako, da se od celotne obveznosti odkupa odštejejo tiste pozicije, ki so bile že prenesene na tretje osebe ali so se te pogodbeno zavezale k njihovem odkupu, zmanjšane s faktorji iz člena 345.
Za namene točke (b) institucije vzpostavijo sisteme za spremljanje in nadziranje svojih izpostavljenosti, iz naslova prve prodaje z obveznostjo odkupa, med časom prvotne obveznosti in naslednjim delovnim dnem glede na naravo tveganj, ki izhajajo iz poslovanja na zadevnih trgih.
Za namene točke (c) se poglavje 3 naslova II dela 3 izključi iz navedbe v členu 299.
4. Skupne izpostavljenosti do posameznih strank ali skupin povezanih strank e izračunajo tako, da se seštejejo izpostavljenosti iz trgovalne knjige in izpostavljenosti iz netrgovalne knjige.
5. Izpostavljenosti do skupin povezanih strank se izračunajo tako, da se seštejejo izpostavljenosti do posameznih strank v skupini.
6. Izpostavljenosti ne vključujejo nič od naslednjega:
(a)
v primeru poslov s tujimi valutami izpostavljenosti, ki nastanejo med običajnim potekom poravnave v dveh delovnih dneh po plačilu;
(b)
v primeru poslov nakupa ali prodaje vrednostnih papirjev izpostavljenosti, ki nastanejo med običajnim potekom poravnave v petih delovnih dneh od plačila ali izročitve vrednostnih papirjev, kar nastopi prej;
(c)
v primeru opravljanja storitev prenosa denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliringa in poravnave v kateri koli valuti ter korespondenčnega bančništva ali kliringa, poravnave in skrbniških storitvev finančnih instrumentov za stranke, zapozneli prejemki iz naslova financiranjater druge izpostavljenosti, ki izhajajo iz dejavnosti strank, ki ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne;
(d)
v primeru opravljanja storitev prenosa denarja, vključno z izvrševanjem plačilnih storitev, kliringa in poravnave v kateri koli valuti ter korespondenčnega bančništva, izpostavljenosti znotraj tekočega delovnega dne do institucij, ki ponujajo zadevne storitve;
(e)
odbitki od kapitala v skladu s členi 36, 56 in 66.
7. Da se ugotovi skupna izpostavljenost do stranke ali skupine povezanih strank, institucija za stanke, do katerih je izpostavljena prek poslov, navedenih v točkah (m) in (o) člena 112, ali prek drugih poslov, pri katerih obstajajo osnovne izpostavljenosti, oceni osnovne izpostavljenosti teh poslov ob upoštevanju ekonomske vsebine strukture posla in tveganj, ki so sestavni del strukture posla samega, da bi ugotovila, ali ta struktura predstavlja dodatno izpostavljenost.
8. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da opredeli:
(a)
pogoje in metodologije, ki se uporabljajo za ugotavljanje skupne izpostavljenosti do stranke ali skupine povezanih strank v zvezi z vrstami izpostavljenosti iz odstavka 7;
(b)
pogoje, pod katerimi struktura posla iz odstavka 7 ne predstavlja dodatne izpostavljenosti.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 391
Opredelitev institucije za namene velikih izpostavljenosti
Za namene izračuna vrednosti izpostavljenosti v skladu s tem delom izraz "institucija" vključuje vsako zasebno ali javno družbo, vključno z njenimi podružnicami, ki bi, če bi bila ustanovljena v Uniji, ustrezala opredelitvi izraza "institucija", in je pridobilo dovoljenje za opravljanje storitev v tretji državi ter izpolnjuje zahteve glede bonitetnega nadzora in regulativne zahteve, ki so vsaj enakovredne tistim, ki se uporabljajo v Uniji.
Člen 392
Opredelitev velike izpostavljenosti
Izpostavljenost institucije do stranke ali skupine povezanih strank šteje za veliko izpostavljenost, kadar je njena vrednost enaka ali presega 10 % njenega sprejemljivega kapitala.
Člen 393
Sposobnost ugotavljanja in upravljanja velikih izpostavljenosti
Institucija ima zanesljive administrativne in računovodske postopke ter ustrezne sisteme notranjih kontrol za ugotavljanje, upravljanje, spremljanje, poročanje in evidentiranje vseh velikih izpostavljenosti ter njihovih naknadnih sprememb v skladu s to uredbo.
Člen 394
Zahteve glede poročanja
1. Institucija pristojnim organom poroča naslednje informacije o vsaki veliki izpostavljenosti, vključno z velikimi izpostavljenostmi, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
identiteto stranke ali skupine povezanih strank, do katerih ima institucija veliko izpostavljenost;
(b)
vrednost izpostavljenosti pred upoštevanjem učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, kadar je to primerno;
(c)
vrsto stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, kadar je to uporabljeno;
(d)
vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, izračunano za namen člena 395(1).
Kadar je institucija predmet poglavja 3 naslova II dela 3, pristojnim organom poroča svojih 20 največjih izpostavljenosti na konsolidirani podlagi, z izjemo tistih, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1).
2. Institucija poleg poročanja informacij iz odstavka 1 pristojnim organom poroča tudi informacije o svojih desetih največjih izpostavljenostih na konsolidirani podlagi do institucij in desetih največjih izpostavljenostih na konsolidirani podlagi do nereguliranih finančnih subjektov,vključno z velikimi izpostavljenostmi, ki so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
identiteta stranke ali skupine povezanih strank, do katerih ima institucija veliko izpostavljenost;
(b)
vrednost izpostavljenosti pred upoštevanjem učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, kadar je to primerno;
(c)
vrsta stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, kadar je uporabljeno;
(d)
vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja, izračunana za namen člena 395(1);
(e)
pričakovani iztek izpostavljenosti, izražen kot znesek, ki zapade do enega leta v mesečnih žepkih zapadlosti, do treh let v kvartalnih žepkih zapadlosti in v letnih žepkih zapadlosti za obdobja po tem.
3. Poroča se vsaj dvakrat letno.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce za poročanje, navedene v odstavku 3, ki so sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucije, ter navodila za uporabo teh obrazcev;
(b)
pogostost in datume poročanja iz odstavka 3;
(c)
rešitve na področju informacijske tehnologije, ki se uporabljajo za poročanje iz odstavka 3.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 395
Omejitve velikih izpostavljenosti
1. Vrednost izpostavljenosti institucije do strank ali skupine povezanih strank po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega 25 % njenega sprejemljivega kapitala. Kadar je ta stranka institucija ali kadar skupina povezanih strank vključuje eno ali več institucij, zadevna vrednost ne presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije ali 150 milijonov EUR, kar od tega je večje, pod pogojem, da vsota vrednosti izpostavljenosti do vseh povezanih strank, ki niso institucije, po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije.
Kadar znesek 150 milijonov EUR presega 25 % sprejemljivega kapitala institucije, vrednost izpostavljenosti po upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi od 399 do 403 ne presega razumne omejitve glede na sprejemljivi kapital institucije. Zadevno omejitev določi institucija v skladu s politikami in postopki, navedenimi v členu 81 Direktive 2013/36EU, da obravnava in nadzira tveganje koncentracije. Ta meja ne presega 100 % sprejemljivega kapitala institucije.
Pristojni organi lahko določijo omejitev, ki je nižja od 150 milijonov EUR, o čemer obvestijo EBA in Komisijo.
2. EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 in ob upoštevanju učinka zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi 399 do 403 ter razvoja na področju bančništva v senci in velikih izpostavljenosti na ravni Unije in mednarodni ravni do 31. decembra 2014 izda smernice, ki določajo ustrezne agregatne omejitve takih izpostavljenosti ali strožje posamezne omejitve za izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnosti bančništva v senci zunaj reguliranega okvira.
EBA pri oblikovanju teh smernic upošteva, ali bi uvedba dodatnih omejitev pomembno škodljivo vplivala na profil tveganosti institucij, ustanovljenih v Uniji, zagotavljanje kreditov realnemu gospodarstvu ali na stabilnost in pravilno delovanje finančnih trgov.
Komisija do 31. decembra 2015 oceni ustreznost in vpliv določitve omejitev izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnost bančništva v senci zunaj reguliranega okvira, pri čemer upošteva razvoj na področju bančništva v senci in velikih izpostavljenosti na ravni Unije in mednarodni ravni ter zmanjševanje kreditnega tveganja v skladu s členi 399 do 403. Komisija predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, ki mu po potrebi priloži zakonodajni predlog o omejitvah izpostavljenosti do subjektov, ki opravljajo dejavnost bančništva v senci zunaj reguliranega okvira.
3. Ob upoštevanju člena 396 institucija vedno zagotavlja izpolnjevanje omejitve, določene v odstavku 1.
4. Aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih investicijskih podjetij tretjih držav, so lahko predmet enake obravnave, kot je določena v odstavku 1.
5. Institucije lahko presežejo omejitve, določene v tem členu, za izpostavljenosti iz trgovalne knjige, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
izpostavljenost do zadevne stranke ali skupine povezanih strank v netrgovalni knjigi ne presega omejitve, določene v odstavku 1, ki se izračuna glede na sprejemljivi kapital, tako da presežek v celoti nastane v trgovalni knjigi;
(b)
institucija za presežek nad omejitvijo, določeno v odstavku 1 izpolnjuje dodatno kapitalsko zahtevo, ki se izračuna v skladu s členoma 397 in 398;
(c)
kadar od pojava presežka preteče 10 dni ali manj, izpostavljenost iz trgovalne knjige do zadevne stranke ali skupine povezanih strank ne preseže 500 % sprejemljivega kapitala institucije;
(d)
vsa preseganja, ki trajajo več kot 10 dni, skupaj ne presežejo 600 % sprejemljivega kapitala institucije.
Institucija pristojnim organom za vsak primer preseganja omejitve nemudoma sporoči znesek presežka in ime zadevne stranke in po potrebi ime zadevne skupine povezanih strank.
6. Za namene tega odstavka strukturni ukrepi pomenijo ukrepe, ki jih sprejmejo države članice, izvajajo pa zadevni pristojni organi teh držav članic do začetka veljavnosti pravnega akta o izrecnem usklajevanju takih ukrepov, v skladu s katerimi morajo kreditne institucije, ki so pridobile dovoljenje v zadevni državi članici, zmanjšati izpostavljenosti do različnih pravnih subjektov glede na njihove dejavnosti, ne glede na kraj teh dejavnosti, da bi zaščitili vlagatelje in ohranili finančno stabilnost.
Kadar države članice sprejmejo nacionalne predpise, v skladu s katerimi je treba strukturne ukrepe sprejeti znotraj bančne skupine, lahko pristojni organi ne glede na odstavek 1 tega člena in člen 400 (1)(f) od institucij v bančni skupini, ki hranijo vloge, krite s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o sistemih zajamčenih vlog (30) ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, zahtevajo, da med 31 decembra 2014 in 30. junijem 2015 uporabljajo omejitev velike izpostavljenosti pod 25 %, vendar ne nižje od 15 %, od 1. julija 2015 naprej pa ne nižje od 10 % na subkonsolidirani podlagi, kot je opredeljeno v členu 11(5) za izpostavljenosti znotraj skupine, če so te izpostavljenosti sestavljene iz izpostavljenosti do subjekta, ki z vidika strukturnih ukrepov ne spada v isto podskupino.
Za uporabo tega odstavka se izpolnijo naslednji pogoji:
(a)
vsi subjekti, ki z vidika strukturnih ukrepov spadajo v isto podskupino strukturnih ukrepov, se štejejo kot ena stranka ali kot skupina povezanih strank;
(b)
pristojni organi za izpostavljenosti iz prvega pododstavka uporabljajo enotno omejitev.
Uporaba tega pristopa ne pomeni posega v učinkovit nadzor na konsolidirani podlagi niti ne sme povzročiti nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji oziroma pomeniti ali postaviti ovire delovanju notranjega trga.
7. Pristojni organi pred sprejemom posebnih strukturnih ukrepov v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz odstavka 6 in vsaj dva meseca pred objavo odločitve o sprejetju strukturnih ukrepov obvestijo Svet, Komisijo, zadevne pristojne organe in EBA ter predložijo ustrezne kvantitativne ali kvalitativne dokaze za vse navedeno:
(a)
obseg dejavnosti, za katere veljajo strukturni ukrepi;
(b)
obrazložitev upravičenosti, učinkovitosti in sorazmernosti takega osnutka ukrepov pri zaščiti vlagateljev;
(c)
oceno verjetnega pozitivnega ali negativnega učinka ukrepov na notranji trg na podlagi informacij, ki so na voljo državam članicam.
8. Pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta, s katerim se sprejmejo ali zavrnejo predlagani nacionalni ukrepi iz odstavka 7, se podeli Komisiji, ki deluje v skladu s postopkom iz člena 464(2).
EBA v enem mesecu po prejetju uradnega obvestila iz odstavka 7 Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predloži mnenje o točkah iz navedenega odstavka. Tudi zadevni pristojni organi lahko Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predložijo mnenje o točkah iz navedenega odstavka.
Ob čim bolj doslednem upoštevanju mnenj iz drugega pododstavka in če obstajajo zanesljivi in trdni dokazi, da imajo ukrepi negativen vpliv na notranji trg, ki je večji od koristi finančne stabilnosti, Komisija v dveh mesecih od prejema uradnega obvestila zavrne predlagane nacionalne ukrepe. V nasprotnem primeru Komisija sprejme predlagane nacionalne ukrepe za začetno obdobje dveh let, ukrepi pa se lahko po potrebi spremenijo.
Komisija zavrne predlagane nacionalne ukrepe le, če meni, da povzročajo nesorazmerne negativne učinke na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji, pri čemer pomenijo ali postavljajo ovire delovanju notranjega trga ali prostemu pretoku kapitala v skladu z določbami PDEU.
Ocena Komisije upošteva mnenje EBA in dokaze, predložene v skladu z odstavkom 7.
Pristojni organi lahko pred iztekom ukrepov predlagajo nove ukrepe, ki obdobje uporabe ukrepov vsakič podaljšajo za dodatni dve leti. V tem primeru uradno obvestijoSvet, Komisijo, zadevne pristojne organe in EBA. Odobritev novih ukrepov poteka po postopku iz tega člena. Ta člen ne posega v člen 458.
Člen 396
Izpolnjevanje zahtev glede velikih izpostavljenosti
1. Če izpostavljenosti v izjemnem primeru presežejo omejitev, določeno v členu 395(1), institucija vrednost izpostavljenosti nemudoma sporoči pristojnim organom, ki lahko, kadar to upravičujejo okoliščine, instituciji odobrijo omejeno časovno obdobje, v katerem se mora uskladiti z omejitvijo.
Kadar se uporablja znesek 150 milijonov EUR iz člena 395(1), lahko pristojni organi v posameznih primerih dovolijo preseganje omejitve v višini 100 % glede na sprejemljivi kapital institucije.
2. Kadar institucija na posamični ali subkonsolidirani podlagi ni dolžna izpolnjevati obveznosti, določenih v tem delu v skladu s členom 7(1) ali se uporabljajo določbe člena 8 v primeru nadrejenih institucij v državi članici, se sprejmejo ukrepi za zagotovitev zadovoljive razporeditve tveganj znotraj skupine.
Člen 397
Izračunavanje dodatnih kapitalskih zahtev za velike izpostavljenosti v trgovalni knjigi
1. Presežek iz člena 395(5)(b) se izračuna z izbiro tistih sestavnih delovcelotne izpostavljenosti iz trgovanja do zadevne stranke ali skupine povezanih strank, za katere je potrebno izračunati najvišje kapitalske zahteve za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali zahteve iz člena 299 ter naslova V dela 3, vsota katerih je enaka znesku presežka iz točke (a) člena 395(5).
2. Kadar presežek ne traja več kot 10 dni, je dodatna kapitalska zahteva enaka 200 % kapitalskih zahtev iz odstavka 1 za te sestavne dele.
3. Po 10 dneh od nastanka presežka se sestavne dele presežka, izbrane v skladu z odstavkom 1, razvrsti v ustrezno vrstico v stolpec 1 razpredelnice 1 v naraščajočem vrstnem redu glede na zahteve za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali zahteve iz člena 299 ter naslova V dela 3. Dodatna kapitalska zahteva je enaka vsoti kapitalskih zahtev za posebno tveganje iz poglavja 2 naslova IV dela 3 in/ali kapitalskih zahtev za te sestavne dele iz člena 299 ter naslova V dela 3, pomnoženi z ustreznim faktorjem iz stolpca 2 razpredelnice 1.
Razpredelnica 1
Stolpec 1: preseganje omejitve
(na podlagi odstotka sprejemljivega kapitala)
Stolpec 2: faktorji
do 40 %
200 %
od 40 % do 60 %
300 %
od 60 % do 80 %
400 %
od 80 % do 100 %
500 %
od 100 % do 250 %
600 %
nad 250 %
900 %
Člen 398
Postopki institucij za preprečevanje izogibanja dodatni kapitalski zahtevi
Institucije se namerno ne izogibajo dodatnim kapitalskim zahtevam, določenim v členu 397, ki bi jih sicer morale izračunavati za izpostavljenosti, ki presegajo omejitev iz člena 395(1), ko te izpostavljenosti obstajajo več kot 10 dni, z začasnim prenosom zadevnih izpostavljenosti na drugo podjetje, ki je lahko del iste skupine ali ne, in/ali s sklepanjem navideznih poslov za odpravo izpostavljenosti v 10-dnevnem obdobju in ustvarjanjem nove izpostavljenosti.
Institucije vzdržujejo sisteme, ki zagotavljajo, da se vsak prenos z učinkom iz prvega pododstavka nemudoma sporoči pristojnim organom.
Člen 399
Ustrezne tehnike za zmanjševanje kreditnega tveganj
1. Za namene členov od 400 do 403 izraz "jamstvo" vključuje kreditne izvedene finančne instrumente, priznane v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, razen kreditnih zapisov.
2. Če se ob upoštevanju odstavka 3 tega člena v skladu s členi od 400 do 403 dovoli priznanje stvarnega ali osebnega kreditnega zavarovanja, se za to zahteva izpolnjevanje meril primernosti in drugih zahtev, določenih v poglavju 4 naslova II dela 3.
3. Kadar institucija uporablja člen 401(2), je priznanje stvarnega kreditnega zavarovanja predmet ustreznih zahtev iz poglavja 3 naslova II dela 3. Za namene tega dela institucija ne upošteva zavarovanj s premoženjem iz člena 199(5) do (7), razen če je to dovoljeno v skladu s členom 402.
4. Institucije v največji možni meri analizirajo svoje izpostavljenosti do izdajateljev zavarovanj s premoženjem, dajalcev jamstva in osnovne izpostavljenosti v skladu s členom 390(7) za morebitne koncentracije ter po potrebi ukrepajo in o vseh pomembnih ugotovitvah poročajo svojemu pristojnemu organu.
Člen 400
Izvzetja
1. Naslednje izpostavljenosti so izvzete iz uporabe člena 395(1):
(a)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralne ravni držav, centralnih bank ali subjektov javnega sektorja, ki bi jim bila nezavarovanim v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do mednarodnih organizacij ali multilateralnih razvojnih bank, ki bi jim bila nezavarovanim v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(c)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve z izrecnimi jamstvi enot centralne ravni držav, centralnih bank, mednarodnih organizacij, večstranskih razvojnih bank ali subjektov javnega sektorja, kadar bi bila nezavarovanim terjatvam do subjekta, ki zagotavlja jamstvo, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(d)
druge izpostavljenosti, ki štejejo kotali za katere jamčijo enote centralne ravni držav, centralne banke, mednarodne organizacije, multilateralne razvojne banke ali subjekti javnega sektorja, kadar bi bila nezavarovanim terjatvam do subjekta, kateremu pripiše izpostavljenost ali ki zanjo jamči, v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %;
(f)
izpostavljenosti do nasprotnih strank, navedenih v členu 113(6) ali (7), če bi jim bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 0 %; izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo zadevnih meril, se ne glede na to, če so izvzete iz člena 395(1) ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(g)
aktivne postavke in druge izpostavljenosti, zavarovane s premoženjem v obliki gotovinskih depozitov pri posojilni instituciji ali pri instituciji, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba te institucije;
(h)
aktivne postavke in druge izpostavljenosti, zavarovane s premoženjem v obliki potrdil o vlogah, ki jih izda posojilna institucija ali institucija, ki je nadrejena oseba ali podrejena družba te institucije, ter so v hrambi pri eni od njih;
(i)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz prevzetih kreditnih obveznosti, ki so razvrščene med zunajbilančne postavke z nizkim tveganjem iz Priloge I, in če je bil s stranko ali skupino povezanih strank sklenjen sporazum, po katerem je črpanje možno le, če se zagotovi, da to ne bo povzročilo preseganja omejitev, ki se uporablja v skladu s členom 395(1);
(j)
trgovalne izpostavljenosti do centralnih nasprotnih strank in prispevki v jamstveni sklad centralnih nasprotnih strank;
(k)
izpostavljenosti do sistemov zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES, ki izhajajo iz financiranja zadevnih sistemov, če so institucije članice v sistemu pravno ali pogodbeno obvezane financirati sistem.
Šteje se, da gotovina, prejeta na podlagi kreditnega zapisa, ki ga izda institucija, ter kredite nasprotne stranke instituciji in vloge nasprotne stranke instituciji pri instituciji, ki so predmet pogodbe o bilančnem pobotu, priznanega v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, sodi pod točko (g).
2. Pristojni organi lahko v celoti ali delno izvzamejo naslednje izpostavljenosti:
(a)
krite obveznice, ki ustrezajo pogojem iz člena 129(1), (3) in (6);
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %;
(c)
izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, institucije do njene nadrejene osebe, drugih podrejenih družb te nadrejene osebe ali lastnih podrejenih družb, če za ta družbe velja nadzor na konsolidirani podlagi, katerega predmet je tudi sama institucija, v skladu s to uredbo, Direktivo 2002/87/ES ali z enakovrednimi standardi, ki veljajo v tretji državi; izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo teh meril, se ne glede na to, če so izvzete iz člena 395(1) ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(d)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, do regionalnih ali centralnih kreditnih institucij, s katerimi je kreditna institucija povezana v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami in ki so na podlagi teh določb odgovorne za operacije kliringa gotovinskih transakcij v okviru mreže;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti kreditnih institucij, od katerih ena posluje na nekonkurenčni osnovi in zagotavlja kredite ali jamči zanje na podlagi zakonsko določenih programov ali svojih statutov za spodbujanje določenih gospodarskih sektorjev pod določeno obliko vladnega nadzora ter z omejitvami glede uporabe kreditov, do kreditnih institucij, če te izpostavljenosti izhajajo iz takih kreditov ali jamstev za take kredite, ki se prek kreditnih institucij prenesejo na upravičence;
(f)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do institucij, če zadevne izpostavljenosti niso del kapitala takih institucij, ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne in niso denominirane v glavni trgovalni valuti;
(g)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do centralnih bank v obliki zahtevanih minimalnih rezerv, ki se hranijo v teh centralnih bankah in so denominirane v njihovih nacionalnih valutah;
(h)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralnih ravni države v obliki zakonsko predpisanih likvidnostnih zahtev v državne vrednostne papirje, ki so denominirani in vplačani v njihovih nacionalnih valutah, če je po presoji pristojnega organa bonitetna ocena zadevnih enot centralne ravni države, ki je določena s strani imenovane ECAI, naložbeni razred;
(i)
50 % zunajbilančnih dokumentarnih akreditivov s srednjim/nizkim tveganjem in zunajbilančnih prevzetih kreditnih obveznosti s srednjim/nizkim tveganjem iz Priloge I, in če se s tem strinjajo pristojni organi, 80 % jamstev, ki niso jamstva za kredite ter imajo zakonsko ali regulatorno podlago in jih dajejo za svoje člane vzajemne jamstvene sheme s statusom kreditnih institucij;
(j)
zakonsko zahtevana jamstva, ki se uporabljajo, ko se hipotekarni kredit, financiran z izdajo hipotekarnih obveznic, izplača hipotekarnemu kreditojemalcu pred dokončnim vpisom hipoteke v zemljiško knjigo, pod pogojem, da to jamstvo ni uporabljeno za zmanjševanje tveganja pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(k)
sredstva, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih borz.
3. Pristojni organi lahko uporabijo izvzetje iz odstavka 2, samo če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
posebna narava izpostavljenosti, nasprotne stranke ali odnosa med institucijo in nasprotno stranko prepreči ali izniči tveganje izpostavljenosti; in
(b)
kakršno koli preostalo tveganje koncentracije se lahko upravlja z drugimi, enako učinkovitimi sredstvi, kot so ureditve, procesi in mehanizmi iz člena 81 Direktive 2013/36/EU.
Pristojni organi obvestijo EBA, o nameravani uporabi izvzetij iz odstavka 2 v skladu točkama (a) in (b) tega odstavka, in se o tem z njim posvetujejo.
Člen 401
Izračunavanje učinka uporabe tehnik zmanjševanja kreditnega tveganja
1. Pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) lahko institucija uporabi "polno prilagojeno vrednost izpostavljenosti", izračunano v skladu s poglavjem 4 naslova II dela 3, ob upoštevanju zmanjševanja kreditnega tveganja, prilagoditev za volatilnost in morebitno neusklajenost zapadlosti (E*).
2. Institucija z dovoljenjem za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev za kategorijo izpostavljenosti iz poglavja 3 naslova II dela 3 lahko, če ima za to dovoljenje pristojnih organov, prizna učinke zavarovanja s finančnim premoženjem pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1).
Pristojni organi dovoljenje iz prejšnjega pododstavka izdajo samo, če institucija učinke zavarovanja s finančnim premoženjem na svoje izpostavljenosti lahko oceni ločeno od drugih ustreznih vidikov LGD.
Ocene institucije, so zadostno ustrezne za zmanjševanje vrednosti izpostavljenosti za namene skladnosti z določbami iz člena 395.
Kadar ima institucija dovoljenje za uporabo lastnih ocen učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, to stori skladno s pristopom, ki ga uporablja za izračunavanje kapitalskih zahtev v skladu s to uredbo.
Institucije z dovoljenjem za uporabo lastnih ocen LGD in konverzijskih faktorjev za kategorijo izpostavljenosti v skladu siz poglavja 3 naslova II dela 3, ki ne izračunavajo vrednosti svojih izpostavljenosti s pomočjo metode iz prvega pododstavka tega odstavka, lahko za izračun vrednosti izpostavljenosti uporabljajo razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali pristop iz člena 403(1)(b).
3. Institucija, ki uporablja razvito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali ji je dovoljena uporaba metode, opisane v odstavku 2 tega člena, pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) opravlja periodične stresne teste v zvezi s svojo koncentracijo kreditnih tveganj, vključno v zvezi z unovčljivo vrednostjo vsakega prejetega zavarovanja s premoženjem.
Ti redni stresni testi iz prvega pododstavka obravnavajo tveganja iz naslova možnih sprememb pogojev na trgu, ki bi lahko neugodno vplivale na kapitalsko ustreznost institucije, in tveganja iz naslova unovčenja zavarovanja s premoženjem v stresnih razmerah.
Opravljeni stresni testi so ustrezni in primerni za oceno takih tveganj.
Če periodični stresni test pokaže manjšo unovčljivo vrednost prejetega zavarovanja s premoženjem, kakor bi upoštevala pri uporabi razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem oziroma metode, opisane v odstavku 2, kakor je primerno, se vrednost zavarovanja s premoženjem, ki se sme priznati pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395(1) ustrezno zmanjša.
Institucije iz prvega pododstavka v svoje strategije za obravnavanje tveganja koncentracije vključijo naslednje:
(a)
politike in postopke za obravnavanje tveganj iz naslova neusklajenosti zapadlosti med izpostavljenostmi in katerim koli kreditnim zavarovanjem za zadevne izpostavljenosti;
(b)
politike in postopke za primer, da stresni test pokaže manjšo unovčljivo vrednost prejetega zavarovanja s premoženjem, kakor je bila upoštevana pri uporabi razvite metode za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem ali metode iz odstavka 2;
(c)
politike in postopke v zvezi s tveganjem koncentracije, ki je posledica uporabe tehnik za zmanjševanje kreditnega tveganja ter zlasti glede velikih posrednih kreditnih izpostavljenosti, na primer do enega samega izdajatelja vrednostnih papirjev, prejetih kot zavarovanje s premoženjem.
Člen 402
Izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami
1. Pri izračunavanju vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395 lahko institucija zmanjša vrednost izpostavljenosti ali katerega koli dela izpostavljenosti, ki je v skladu s členom 125(1) popolnoma zavarovan z nepremičninami, za zastavljeni znesek tržne ali hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, vendar ne več kot za 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pristojni organ države članice je za izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, ki so v skladu s členom 124(2) zavarovane s stanovanjskimi nepremičninami, določil utež tveganja, ki ni večja od 35 %;
(b)
izpostavljenost ali del izpostavljenosti je v celoti zavarovan s:
(i)
hipotekami na stanovanjske nepremičnine; ali
(ii)
stanovanjsko nepremičnino v okviru posla finančnega zakupa, pri katerem zakupodajalec zadrži popolno lastništvo nad zakupljeno stanovanjsko nepremičnino, zakupnik pa še ni uveljavil svoje možnosti za nakup;
(c)
izpolnjene so zahteve iz členov 208 in 229(1).
2. Za izračunavanje vrednosti izpostavljenosti za namene člena 395 lahko institucija v skladu s členom 126(1) zmanjša vrednost izpostavljenosti ali katerega koli dela izpostavljenosti, ki je v celoti zavarovan z nepremičninami, za zastavljeni znesek tržne ali hipotekarne kreditne vrednosti zadevne nepremičnine, vendar ne več kot za 50 % tržne vrednosti ali 60 % hipotekarne kreditne vrednosti v tistih državah članicah, ki so v zakonih ali predpisih določile stroga merila za ocenjevanje hipotekarne kreditne vrednosti, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
pristojni organ države članice je v skladu s členom 124(2) za izpostavljenosti ali dele izpostavljenosti, zavarovane s poslovnimi nepremičninami, določil utež tveganja, ki ni večja od 50 %;
(b)
izpostavljenost je popolnoma zavarovana s:
(i)
hipotekami na pisarne ali druge gospodarske objekte; ali
(ii)
pisarnami ali drugimi gospodarskimi objekti, in se izpostavljenosti nanašajo na posle finančnega zakupa nepremičnine.
(c)
izpolnjene so zahteve iz členov 126(2)(a), 208 in 229(1);
(d)
poslovna nepremičnina je popolnoma zgrajena.
3. Institucija lahko izpostavljenost do nasprotne stranke, ki nastane zaradi pogodbe o začasnem odkupu, na podlagi katere je od nasprotne stranke odkupila neakcesorne neodvisne pravice iz zavarovanja s hipoteko na nepremičninah tretjih oseb,obravnava kot več posameznih izpostavljenosti do vsake izmed tretjih oseb, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
nasprotna stranka je institucija;
(b)
izpostavljenost je v celoti zavarovana s pravicami na nepremičnine tretjih oseb, ki jih je institucija odkupila in jih lahko uveljavi;
(c)
institucija je zagotovila, da so obveznosti iz členov 208 in 229(1) izpolnjene;
(d)
institucija v primeru neplačila, insolventnosti ali likvidacije nasprotne stranke postane prejemnica terjatev, ki jih ima nasprotna stranka do tretjih oseb;
(e)
institucija pristojnim organom v skladu s členom 394 poroča o celotnem znesku izpostavljenosti do vsake druge institucije, ki se obravnavajo v skladu s tem odstavkom.
V ta namen institucija namesto ustreznega zneska izpostavljenosti do nasprotne stranke to izpostavljenost obravnava kot izpostavljenost do vsake od tretjih oseb v višini zneska terjatve, ki jo ima nasprotna stranka do tretje osebe,. Morebitni preostanek izpostavljenosti do nasprotne stranke se še naprej obravnava kot izpostavljenost do nasprotne stranke.
Člen 403
Metoda substitucije
1. Kadar je izpostavljenost do stranke zavarovana z jamstvom tretje osebe ali s premoženjem, ki ga izda tretja oseba lahko institucija:
(a)
obravnava del izpostavljenosti, ki je zavarovan z jamstvom tretje osebe, kakor da je nastal do dajalca jamstva in ne do stranke, če bi se nezavarovani izpostavljenosti do dajalca jamstva dodelila enaka ali nižja utež tveganja od uteži tveganja nezavarovane izpostavljenosti do stranke v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(b)
obravnava del izpostavljenosti, zavarovan s tržno vrednostjo priznanega zavarovanja s premoženjem, kakor da je nastal do tretje osebe in ne do stranke, če je izpostavljenost zavarovana s premoženjem in pod pogojem, da bi bila s zavarovanem delu izpostavljenosti dodeljena enaka ali nižja utež tveganja od uteži tveganja nezavarovane izpostavljenosti do stranke v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3.
Pristopa iz točke (b) prvega pododstavka institucija ne uporablja, kadar obstaja neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo zavarovanja.
Za namen tega dela lahko institucija razvito metodo za upoštevanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem in obravnavo iz točke (b) prvega pododstavka uporablja samo, kadar je za namene člena 92 dovoljeno uporabljati tako razvito metodo za upoštevanje učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem kot tudi enostavno metodo za zavarovanje s finančnim premoženjem.
2. Kadar institucija uporabi točko (a) odstavka 1:
(a)
kadar je jamstvo denominirano v valuti, ki ni valuta, v kateri je denominirana izpostavljenost, se znesek izpostavljenosti, ki se šteje za krito, izračuna v skladu z določbami o obravnavi valutne neusklajenosti za osebno kreditno zavarovanje iz poglavja 4 naslova II dela 3;
(b)
se neusklajenost med zapadlostjo izpostavljenosti in zapadlostjo jamstva obravnava v skladu z določbami o obravnavanju neusklajenosti zapadlosti iz poglavja 4 naslova II dela 3;
(c)
se delno kritje lahko prizna v skladu z obravnavo iz poglavja 4 naslova II dela 3.
DEL 5
IZPOSTAVLJENOSTI PRENESENEMU KREDITNEMU TVEGANJU
NASLOV I
SPLOŠNE DOLOČBE ZA TA DEL
Člen 404
Področje uporabe
Naslova II in III se uporabljata za nova listinjenja, izdana 1. januarja 2011 ali pozneje. Naslova II in III se po 31. decembru 2014 uporabljata za obstoječa listinjenja, kjer se po zadevnem datumu dodajo nove osnovne izpostavljenosti ali se te nadomestijo.
NASLOV II
ZAHTEVE ZA INSTITUCIJE V VLOGI INVESTITORJA
Člen 405
Zadržani deleži izdajatelja
1. Institucija je lahko, kadar ne nastopa v vlogi originatorja, sponzorja ali prvotnega kreditodajalca, izpostavljena kreditnemu tveganju pozicije v listinjenju v svoji trgovalni knjigi ali netrgovalni knjigi le, če je originator, sponzor ali prvotni kreditodajalec instituciji izrecno razkril, da bo trajno zadržal pomemben neto ekonomski delež, ki v vsakem primeru znaša najmanj 5 %.
Le eno od naslednjega velja za zadržanje pomembnega neto ekonomskega deleža v višini najmanj 5 %:
(a)
zadržanje najmanj 5 % nominalne vrednosti vsake prodane ali na investitorje prenesene tranše;
(b)
v primeru listinjenja obnavljajočih se izpostavljenosti zadržanje deleža originatorja v višini najmanj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti;
(c)
zadržanje naključno izbranih izpostavljenosti, ki ustrezajo vsaj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti, če bi bile take izpostavljenosti sicer listinjene v tem listinjenju, pod pogojem, da je število potencialno listinjenih izpostavljenosti ob izvedbi listinjenja najmanj 100;
(d)
zadržanje tranše prve izgube in po potrebi drugih tranš, ki imajo enak ali strožji profil tveganosti kot tiste, ki so prenesene ali prodane investitorjem in ki ne zapadejo prej kot tiste, ki so prenesene ali prodane investitorjem, tako da je zadržanje enako najmanj 5 % nominalne vrednosti listinjenih izpostavljenosti;
(e)
zadržanje izpostavljenosti prve izgube v višini najmanj 5 % vsake listinjene izpostavljenosti v listinjenju.
Neto ekonomski delež se izmeri ob izvedbi listinjenja in se ga trajno vzdržuje. Neto ekonomski delež, vključno z zadržanimi pozicijami, deležem ali izpostavljenostmi, ni predmet kakršnega koli zmanjševanja kreditnega tveganja ali katerih koli kratkih pozicij ali katerega koli drugega varovanja in se ga ne proda. Neto ekonomski delež se za zunajbilančne postavke določi na podlagi hipotetične vrednosti.
Za vsako posamezno listinjenje se zahteve po zadržanju ne uporabijo večkratno.
2. Kadar EU nadrejena kreditna institucija, EU finančni holding, EU mešani finančni holding ali ena izmed njihovih podrejenih družb v vlogi originatorja ali sponzorja listini izpostavljenosti več kreditnih institucij, investicijskih podjetij ali drugih finančnih institucij, ki so vključene v nadzor na konsolidirani podlagi, se lahko zahteva iz odstavka 1 izpolni na podlagi konsolidiranega položaja povezane EU nadrejene kreditne institucije, EU finančnega holdinga ali EU mešanega finančnega holdinga EU.
Prvi pododstavek se uporablja samo, če so se kreditne institucije, investicijska podjetja ali finančne institucije, ki so ustvarile listinjene izpostavljenosti, obvezale, da bodo izpolnile zahteve iz člena 408 ter originatorju ali sponzorju in EU nadrejeni kreditni instituciji,EU finančnemu holdingu ali EU mešanemu finančnemu holdingu pravočasno predložile informacije, potrebne za izpolnitev zahtev iz člena 409.
3. Odstavek 1 se ne uporablja, kadar so listinjene izpostavljenosti izpostavljenosti do naslednjih subjektov oziroma izpostavljenosti, za katere ti subjekti v celoti, brezpogojno in nepreklicno jamčijo:
(a)
enote centralne ravni držav ali centralne banke;
(b)
enote regionalne ravni držav, enote lokalne ravni držav in subjekti javnega sektorja držav članic;
(c)
institucije, ki se jim dodeli utež tveganja 50 % ali manj v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3;
(d)
multilateralne razvojne banke.
4. Odstavek 1 se ne uporablja za posle, ki temeljijo na jasnem, preglednem in dostopnem indeksu, če so osnovni referenčni subjekti popolnoma enaki tistim, ki sestavljajo indeks subjektov, s katerim se trguje v velikem obsegu, ali če so to drugi vrednostni papirji, s katerimi se trguje, ki niso pozicije v listinjenju.
Člen 406
Skrbni pregled
1. Institucije so pred izpostavljenostjo tveganjem iz naslova listinjenja ter, če je ustrezno kasneje, pristojnim organom sposobne dokazati za vsako od svojih posameznih pozicij v listinjenju, da podrobno in temeljito razumejo vzpostavljene formalne politike in postopke, ustrezne njihovi trgovalni knjigi in netrgovalni knjigi ter sorazmerne s profilom tveganosti njihovih naložb v listinjene pozicije, za analiziranje in evidentiranje:
(a)
informacij, ki jih v skladu s členom 405(1) razkrivajo originatorji, sponzorji ali prvotni kreditodajalci za opredelitev neto ekonomskega deleža v listinjenju, ki ga trajno vzdržujejo;
(b)
značilnosti tveganja posamezne pozicije v listinjenju;
(c)
značilnosti tveganja osnovnih izpostavljenosti pozicije v listinjenju;
(d)
dobrega imena in dejanske izgube pri prejšnjih listinjenjih originatorjev ali sponzorjev v zadevnih kategorijah osnovnih izpostavljenosti pozicije v listinjenju;
(e)
izjav in razkritij originatorjev ali sponzorjev oziroma njihovih zastopnikov ali svetovalcev o njihovi primerni skrbnosti za listinjene izpostavljenosti in, kjer je primerno, v zvezi s kakovostjo zavarovanja za kritje listinjenih izpostavljenosti;
(f)
kjer je primerno, metodologij in konceptov, na katerih temelji vrednotenje zavarovanja za kritje listinjenih izpostavljenosti, ter politike, ki jih sprejme originator ali sponzorza zagotavljanje neodvisnosti ocenjevalca;
(g)
vseh strukturnih lastnosti listinjenja, ki lahko pomembno vplivajo na kakovost pozicije institucije v listinjenju, kot so poravnava pogodbenih obveznosti po kaskadnem načelu in s tem povezani sprožilci, izboljšave kreditne kakovosti, izboljšave likvidnosti, sprožilci tržne vrednosti in za posamezen posel značilne opredelitve neplačila.
Institucije redno izvajajo lastne stresne teste, ustrezne za njihove pozicije v listinjenju. V ta namen se lahko institucije opirajo na finančne modele, ki jih je razvila ECAI, pod pogojem, da lahko institucije na zahtevo dokažejo, da so pred naložbami ustrezno poskrbele za ovrednotenje ustreznih predpostavk in strukturiranje modelov ter razumele metodologijo, predpostavke in rezultate.
2. Kadar institucije ne nastopajo v vlogi originatorjev ali sponzorjev ali prvotnih kreditodajalcev, vzpostavijo formalne postopke, ustrezne njihovi trgovalni knjigi in netrgovalni knjigi ter sorazmerne s profilom tveganosti njihovih naložb v listinjene pozicije, za stalno in časovno ustrezno spremljanje informacij glede uspešnosti osnovnih izpostavljenosti, ki oblikujejo njihove pozicije v listinjenju. Kjer je ustrezno, to vključuje vrsto izpostavljenosti, odstotek kreditov, zapadlih pred več kot 30, 60 in 90 dnevi, stopnje neplačil, stopnje predčasnih plačil, kredite v izvršilnem postopku, vrsto zavarovanja in pokritost ter frekvenčno porazdelitev kreditnih točk ali drugih meril kreditne kakovosti osnovnih izpostavljenosti, panožno in geografsko razpršitev, frekvenčno porazdelitev razmerij med vrednostjo kredita in vrednostjo zavarovanja (LTV) s širino razredov, ki omogočajo ustrezno analizo občutljivosti. Kadar so osnovne izpostavljenosti same pozicije v listinjenju, pridobijo institucije poleg informacij iz tega pododstavka o osnovnih tranšah listinjenja, kot so ime izdajatelja in njegova kreditna kakovost, tudi informacije o značilnostih ter uspešnosti skupin, ki oblikujejo zadevne tranše listinjenja.
Institucije uporabijo istamerila analiziranja tudi pri udeležbah ali v izvedbah prve prodaje (finančnih instrumentov)vlistinjenju,ki temelji naodkupu od tretjih oseb, ne glede na to, ali bodo te udeležbe ali izvedbe prve prodajezajete v njihovi trgovalni alinetrgovalni knjigi.
Člen 407
Dodatna utež tveganja
Kadar institucija s katerega koli pomembnega vidika ne izpolnjuje zahtev iz člena 405, 406 ali 409 zaradi lastne malomarnosti ali opustitve, ji pristojni organi odredijo sorazmerno dodatno utež tveganja, ki znaša najmanj 250 % uteži tveganja (z zgornjo mejo 1 250 %), ki se sicer uporablja za zadevne pozicije v listinjenju na način, določen v členu 245(6) oziroma členu 337(3). Dodatna utež tveganja se postopno povečuje z vsako naslednjo kršitvijo določb glede skrbnega pregleda.
Pristojni organi upoštevajo izjeme za nekatera listinjenja iz člena 405(3) tako, da zmanjšajo utež tveganja, ki bi jo sicer odredili v skladu s tem členom, v zvezi z listinjenjem, za katerega se uporablja člen 405(3).
NASLOV III
ZAHTEVE ZA INSTITUCIJEV VLOGI ORIGINATORJA ALI SPONZORJA
Člen 408
Merila za odobritev kredita
Institucijev vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja, uporabljajo enaka premišljena in jasno opredeljena merila za odobritev kreditov v skladu z zahtevami iz člena 79 Direktive 2013/36/EU za izpostavljenosti, ki se bodo listinile, kot jih uporabljajo za izpostavljenosti, ki jih bodo zadržale v svoji netrgovalni knjigi. Institucije, ki so v vlogi originatorja in institucije, ki so v vlogi sponzorja, na enak način upoštevajo enake procese za odobritev ter, kjer je ustrezno, za spreminjanje, obnavljanje in refinanciranje kreditov.
Kadar zahteve iz prvega pododstavka tega člena niso izpolnjene, institucija v vlogi originatorja ne uporablja člena 245(1) in tej instituciji v vlogi originatorja se ne dovoli izključev listinjenih izpostavljenosti iz izračuna njenih kapitalskih zahtev v skladu s to uredbo.
Člen 409
Razkritja investitorjem
Institucije, ki delujejo kot originatorji, sponzorji ali prvotni kreditodajalci,investitorjem razkrijejo raven svoje obveznosti v skladu s členom 405 glede zadržanja neto ekonomskega deleža v listinjenju. Institucijev vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja, potencialnim investitorjem zagotovijo enostaven dostop do vseh pomembnih podatkov o kreditni kakovosti ter uspešnosti posameznih osnovnih izpostavljenosti, denarnih tokovih in zavarovanju za kritje izpostavljenosti v listinjenju ter informacij, ki so potrebne za izvedbo celovitih in dobro premišljenih stresnih testov glede denarnih tokov in vrednosti zavarovanja za kritje osnovnih izpostavljenosti. V ta namen se potrebne pomembne podatke določi na dan listinjenja oziroma na poznejši datum, če je to potrebno zaradi narave listinjenja.
Člen 410
Enotni pogoj uporabe
1. EBA letno poroča Komisiji o ukrepih, ki so jih pristojni organi sprejeli za zagotavljanje, da institucije izpolnjujejo zahteve iz naslovov II in III.
2. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da natančneje opredeli:
(a)
zahteve iz členov 405 in 406, ki se uporabljajo za institucije, izpostavljene tveganju listinjenja;
(b)
zahtevo po zadržanju, vključno s kvalifikacijskimi merili za zadržanje pomembnega neto ekonomskega deleža iz člena 405 in raven zadržanja;
(c)
zahteve glede skrbnega pregleda iz člena 406 za institucije, izpostavljene pozicijam v listinjenju; ter
(d)
zahteve iz členov 408 in 409, ki se uporabljajo za institucije v vlogi sponzorja in institucije v vlogi originatorja.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za okrepitev zbliževanja nadzorniških praks v zvezi z izvajanjem člena 407, vključno z ukrepi, ki se sprejmejo v primeru kršitve obveznosti glede skrbnega pregleda in upravljanja tveganj.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
DEL 6
LIKVIDNOST
NASLOV I
OPREDELITVE IN ZAHTEVA GLEDE LIKVIDNOSTNEGA KRITJA
Člen 411
Opredelitve
V tem delu se uporabljata naslednji opredelitvi:
(1)
"finančna stranka" pomeni stranko, ki kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti, navedenih v Prilogi I Direktive 2013/36/EU, ali je nekaj od naslednjega:
(a)
kreditna institucija;
(b)
investicijsko podjetje;
(c)
SSPE;
(d)
KNP;
(e)
zaprt investicijski sklad;
(f)
zavarovalnica;
(g)
finančni holding ali mešani finančni holding;
(2)
"vloga na drobno" pomeni obveznost do fizične osebe ali do MSP, kadar bi ta fizična oseba ali MSP izpolnjevala pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB za kreditno tveganje, ali obveznosti do podjetja, ki je upravičeno do obravnave iz člena 153(4), in kadar skupna vloga vsem takšnim podjetjem na ravni skupine ne presega enega milijona EUR.
Člen 412
Zahteva glede likvidnostnega kritja
1. Institucije imajo likvidna sredstva, katerih vsota vrednosti krije likvidnostne odlive, zmanjšane za likvidnostne prilive v stresnih pogojih, s čimer se zagotovi, da institucije vzdržujejo zadostne ravni likvidnostnih blažilnikov za pokritje vsakega morebitnega neravnotežja med likvidnostnimi prilivi in odlivi v zelo stresnih pogojih za obdobje tridesetih dni. Institucije lahko v stresnih razmerah uporabijo svoja likvidna sredstva, da bi krile svoje neto likvidnostne odlive.
2. Institucije likvidnostnih prilivov in likvidnih sredstev ne štejejo dvakrat.
3. Institucije lahko uporabijo likvidna sredstva iz odstavka 1 za izpolnjevanje svojih obveznosti v stresnih razmerah, kot je določeno v členu 414.
4. Določbe iz naslova II se uporabljajo izključno za namene opredelitve obveznosti poročanja iz člena 415.
5. Države članice lahko ohranijo ali uvedejo nacionalne določbe na področju likvidnostnih zahtev, preden se v Uniji v skladu s členom 460 za zahteve po likvidnostnem kritju določijo in v celoti uvedejo zavezujoči minimalni standardi. Države članice lahko od institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, ali podskupine teh institucij zahtevajo, da ohranijo višjo zahtevo po likvidnostnem kritju do 100 %, dokler se v skladu s členom 460 v celoti ne uvede zavezujoč minimalni standard v višini 100 %.
Člen 413
Stabilno financiranje
1. Institucije zagotovijo, da so dolgoročne obveznosti ustrezno izpolnjene z raznolikimi instrumenti za stabilno financiranje tako v običajnih kot v stresnih pogojih.
2. Določbe iz naslova III se uporabljajo izključno za namene opredelitve obveznosti poročanja iz člena 415.
3. Države članice lahko ohranijo ali uvedejo nacionalne določbe na področju zahtev po stabilnem financiranju, preden se v Uniji v skladu s členom 510 za zahteve po neto stabilnem financiranju določijo in uvedejo zavezujoči minimalni standardi.
Člen 414
Izpolnjevanje likvidnostnih zahtev
Kadar institucija ne izpolnjuje zahteve iz člena 412 ali splošne obveznosti iz člena 413(1), tudi v času stresnih razmer, ali se pričakuje, da je ne bo izpolnila, nemudoma uradno obvesti pristojne organe in jim čim prej predloži načrt za hitro ponovno vzpostavitev skladnosti s členom 412 ali členom 413(1). Dokler se skladnost ponovno ne vzpostavi, institucija dnevno poroča o postavkah iz naslova II ali naslova III, kakor je ustrezno, ob koncu vsakega delovnega dne, razen če pristojni organ ne odobri manjše pogostosti poročanja in daljšega odloga za poročanje. Pristojni organi odobrijo manjšo pogostost poročanja ali daljši odlog za poročanje samo na podlagi individualnega položaja institucije in ob upoštevanju obsega in kompleksnosti dejavnosti institucije. Ti organi spremljajo izvajanje načrta za ponovno vzpostavitev skladnosti in po potrebi zahtevajo, da se skladnost vzpostavi hitreje, kot je bilo sprva predvideno.
NASLOV II
POROČANJE O LIKVIDNOSTI
Člen 415
Obveznost poročanja in način poročanja
1. Institucije pristojnim organom v enotni valuti - ne glede na njihovo dejansko denominacijo - poročajo o postavkah, navedenih v naslovih II in III, in njihovih sestavnih delih, vključno s sestavo njihovih likvidnih sredstev v skladu s členom 416. Dokler zahteva glede likvidnostnega kritja iz dela 6 ni v celoti določena in uvedena kot minimalni standard v skladu s členom 460, institucije poročajo o postavkah iz naslova II in Priloge III. Institucije poročajo o postavkah iz naslova III. Frekvenca poročanja je najmanj mesečna za postavke iz naslova II in Priloge III ter najmanj četrtletna za postavke iz naslova III.
Obrazci za poročanje vključujejo vse potrebne informacije, na podlagi katerih lahko EBA oceni, ali so bili ustrezno izpeljani zavarovani kreditni posli in posli zamenjave zavarovanja, pri katerih so se na podlagi zavarovanja s premoženjem, ki ne ustreza pogojem iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1), pridobila likvidna sredstva iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1).
2. Institucija pristojnim organom matične države članice ločeno poroča o postavkah iz odstavka 1 v navedeni valuti, kadar ima:
(a)
celotno obveznost v valuti, ki se razlikuje od valute poročanja iz odstavka 1, ki znaša ali presega 5 % celotnih obveznosti institucije ali enotne likvidnostne podskupine, ali
(b)
pomembno podružnico v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU, v državi članici gostiteljici, ki uporablja valuto, ki se razlikuje od valute poročanja iz odstavka 1 tega člena.
3. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, da opredeli naslednje:
(a)
enotne obrazce za poročanje in rešitve na področju informacijske tehnologije z ustreznimi navodili za pogostost, referenčne datume in datume predložitve. Načini in pogostost poročanja so sorazmerni z naravo, obsegom in zapletenostjo različnih dejavnosti institucij ter vključujejo poročanje, zahtevano v skladu z odstavkoma 1 in 2;
(b)
potrebne dodatne metrike za spremljanje likvidnosti, da se pristojnim organom omogoči pridobitev celostnega pregleda nad profilom likvidnostnega tveganja v sorazmerju z naravo, obsegom in zapletenostjo dejavnosti institucije;
EBA Komisiji predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov za elemente iz točke (a) do 1. februar 2015, za elemente iz točke (b) pa do 1. januarja 2014.
Pristojni organi lahko do popolne uvedbe zavezujočih likvidnostnih zahtev še naprej zbirajo informacijo preko orodij za spremljanje, da bi svoje spremljanje uskladili z veljavnimi nacionalnimi standardi glede likvidnosti.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Pristojni organi matične države članice na zahtevo pristojnim organom in centralni banki države članice gostiteljice ter EBA pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo posamezna poročila v skladu s tem členom.
5. Pristojni organi, ki izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 112 Direktive 2013/36/EU, na zahtevo pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo vsa poročila, ki jih je predložila institucija v skladu z enotnimi predlogami za poročanje iz odstavka 3:
(a)
pristojnim organom in nacionalni centralni banki držav članic gostiteljic, v katerih so pomembne podružnice v skladu s členom 51 Direktive 2013/36/EU nadrejene institucije ali institucije, ki jo obvladuje isti nadrejen finančni holding,
(b)
pristojnim organom, ki so izdali dovoljenje za opravljanje dejavnosti podrejenim družbam nadrejene institucije ali institucijam, ki jih obvladuje isti nadrejen finančni holding, in centralni banki iste države članice;
(c)
EBA;
(d)
ECB.
6. Pristojni organi, ki so izdali dovoljenje za opravljanje dejavnosti instituciji, ki je podrejena družba nadrejene institucije ali nadrejenega finančnega holdinga, na zahtevo pravočasno in v elektronski obliki zagotovijo pristojnim organom, ki izvajajo nadzor na konsolidirani podlagi v skladu s členom 111 Direktive 2013/36EU, centralni banki države članice, v kateri ima institucija dovoljenje za opravljanje dejavnosti, in EBA vsa poročila, ki jih je predložila institucija v skladu z enotnimi predlogami za poročanje iz odstavka 3.
Člen 416
Poročanje o likvidnih sredstvih
1. Institucije v okviru poročanja o likvidnih sredstvih poročajo o naslednjem, razen če je to izključeno v skladu z odstavkom 2 in samo če likvidna sredstva izpolnjujejo pogoje iz odstavka 3:
(a)
denarnih sredstvih in izpostavljenostih do centralnih bank, če je te izpostavljenosti možno kadar koli dvigniti vstresnih razmerah. Pristojni organ in centralna banka si prizadevata, da bi v zvezi z vlogami pri centralnih bankah dosegla soglasje glede obsega, v katerem se lahko te minimalne rezerve dvigujejo v stresnih razmerah;
(b)
drugih prenosljivih sredstvih, katerih likvidnost in kreditna kakovost sta izjemno visoki;
(c)
prenosljivih sredstvih, ki predstavljajo terjatve do naslednjih institucij ali za katere jamčijo naslednje institucije:
(i)
enota centralne ravni države članice, regija s fiskalno pristojnostjo pobiranja davkov ali tretja država v domači valuti enote centralne ali regionalne ravni države, če institucija prevzema likvidnostno tveganje v zadevni državi članici ali tretji državi, ki ga krije z vzdrževanjem zadevnih likvidnih sredstev;
(ii)
centralne banke in subjekti javnega sektorja, ki ne sodijo v okvir centralne ravni države, v domači valuti centralne banke in subjekta javnega sektorja;
(iii)
Banka za mednarodne poravnave, Mednarodni denarni sklad, Komisija ali multilateralne razvojne banke;
(iv)
Evropski instrument za finančno stabilnost in Evropski mehanizem za stabilnost;
(d)
prenosljivih sredstvih, katerih likvidnost in kreditna kakovost sta visoki;
(e)
rezervnih kreditnih aranžmajih, ki jih odobrijo centralne banke v okviru monetarne politike, kolikor ti aranžmaji niso zavarovani z likvidnimi sredstvi in ob izključitvi izredne likvidnostne pomoči;
(f)
če kreditna institucija spada v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami, zakonsko ali statutarno najmanjših vlogah pri centralni kreditni instituciji in drugem statutarno ali pogodbeno razpoložljivem likvidnem financiranju centralnih kreditnih institucij ali institucij, ki so članice mreže iz člena 113(7) ali za katere se uporablja oprostitev iz člena 10, če to financiranje ni zavarovano z likvidnimi sredstvi.
Do enotne opredelitve visoke ter izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti v skladu s členom 460, institucije same identificirajo prenosljiva sredstva v določeni valuti, ki so visoke oziroma izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Do enotne opredelitve lahko pristojni organi ob upoštevanju meril, navedenih v členu 509(3), (4) in (5), določijo splošne smernice, ki jih institucije upoštevajo pri identificiranju sredstev visoke ter izjemno visoke likvidnosti in kreditne kakovosti. Če take smernice niso na voljo, institucije za ta namen uporabijo pregledna in nepristranska merila, vključno z nekaterimi ali vsemi merili, navedenimi v členu 509(3), (4) in (5).
2. Naslednje se ne šteje za likvidna sredstva:
(a)
sredstva, ki jih izda kreditna institucija, razen če izpolnjujejo enega od naslednjih pogojev:
(i)
gre za obveznice, ki so primerne za obravnavo v skladu s členom 129(4) ali (5), ali listinjene vrednostne papirje, če so dokazano najvišje kreditne kakovosti, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(ii)
gre za obveznice iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES, razen tistih iz podtočke (i) te točke;
(iii)
kreditno institucijo so ustanovile enote centralne ali regionalne ravni države članice, ki morajo zaščititi ekonomske temelje institucije in ohraniti njeno sposobnost delovanja med celotno življenjsko dobo, ali za premoženje izrecno jamčijo te enote, ali za vsaj 90 % kreditov, ki jih odobri institucija, neposredno ali posredno jamči ta enota centralne ali regionalne ravni države in se premoženje uporablja zlasti za financiranje promocijskih kreditov, odobrenih po nekonkurenčnih in neprofitnih pogojih, da se spodbudijo cilji javne politike teh enot;
(b)
premoženje, ki ga institucije pridobijo v obliki zavarovanja na podlagi poslov začasnega odkupa in poslov financiranja vrednostnih papirjev, ki jih imajo institucije na voljo le za zmanjšanje kreditnega tveganja, zakonsko in pogodbeno pa jih ne morejo uporabiti;
(c)
sredstva, ki jih izda katera koli od naslednjih subjektov:
(i)
investicijsko podjetje;
(ii)
zavarovalnica;
(iii)
finančni holding;
(iv)
mešani finančni holding;
(v)
kateri koli drug subjekt, ki kot svojo glavno poslovno dejavnost opravlja eno ali več dejavnosti, navedenih v Prilogi I k Direktivi 2013/36EU.
3. V skladu z odstavkom 1 institucije v okviru poročanja o sredstvih poročajo kot o likvidnih sredstvih, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so neobremenjena ali so na voljo v skupini zavarovanj s premoženjem za pridobitev dodatnega financiranja na podlagi kreditnih linij, ki jih ima na voljo institucija, za katere so obveznosti prevzete, ne pa tudi financirane;
(b)
ne izda jih sama institucija ali njej nadrejene ali podrejene institucije ali druga podrejena družba njej nadrejenih institucij ali nadrejenega finančnega holdinga;
(c)
o njihovi ceni se običajno dogovorijo tržni udeleženci in jo je mogoče zlahka spremljati na trgu, ali pa se njihova cena lahko določi s pomočjo formule, ki jo je enostavno izračunati na podlagi javno dostopnih vhodnih podatkov in ni odvisna od močnih predpostavk, kot je navadno primer pri strukturiranih ali eksotičnih produktih;
(d)
sredstva predstavljajo ustrezno zavarovanje s premoženjem za standardne likvidnostne operacije centralne banke v državi članici ali če se likvidna sredstva vzdržuje za uravnavanje likvidnostnih odlivov centralne banke tretje države, in sicer v valuti zadevne tretje države;
(e)
kotirajo na priznani borzi ali se z njimi trguje na podlagi dokončne prodaje na aktivnih trgih ali s preprostim sporazumom o začasni prodaji/odkupu na odobrenih trgih začasne prodaje/začasnega odkupa. Ta merila se ocenjujejo za vsak trg posebej.
Pogoji iz točk (c), (d) in (e) prvega pododstavka se ne uporabljajo za sredstva, navedena v točki (e) odstavka 1.
Pogoj iz točke (d) prvega pododstavka se ne uporablja v primeru likvidnih sredstev, ki se vzdržujejo za uravnavanje likvidnostnih odlivov v valuti, v kateri je opredelitev ustreznosti centralne banke izjemno omejena. V primeru likvidnih sredstev, denominiranih v valutah tretjih držav, se ta izjema uporablja samo, če pristojni organi tretje države uporabljajo enako ali enakovredno izjemo.
4. Do specifikacije zavezujoče likvidnostne zahteve v skladu s členom 460 institucije ne glede na določbe iz odstavkov 1, 2 in 3 in v skladu z drugim pododstavkom odstavka 1 tega člena poročajo o:
(a)
drugih sredstvih, ki niso primerna za centralne banke, a se z njimi trguje, kot so lastniški finančni instrumenti in zlato, na podlagi preglednih in objektivnih meril, vključno z nekaterimi ali vsemi merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(b)
drugih sredstvih, ki so primerna za centralne banke in s katerimi se trguje, kot so listinjeni vrednostni papirji najvišje kreditne kakovosti, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(3), (4) in (5);
(c)
drugih sredstvih, ki so primerna za centralne banke, vendar se z njimi ne trguje, kot so kreditne terjatve, kot jih določi EBA v skladu z merili iz člena 509(4).
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, ki izpolnjujejo pogoje iz tretjega pododstavka odstavka 3.
EBA predloži zadevne osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Do začetka veljavnosti tehničnih standardov iz tretjega pododstavka lahko institucije še naprej uporabljajo obravnavo iz drugega pododstavka odstavka 3, če so pristojni organi to obravnavo uporabljali pred 1. januarja 2014.
6. Delnice ali enote KNP se lahko obravnavajo kot likvidna sredstva do absolutnega zneska 500 milijonov EUR v portfelju likvidnih sredstev posamezne institucije, če so zahteve iz člena 132(3) izpolnjene in KNP, z izjemo izvedenih finančnih instrumentov za zmanjševanje obrestnega, kreditnega ali valutnega tveganja, vlaga izključno v likvidna sredstva iz odstavka 1 tega člena.
Če KNP za varovanje tveganj dovoljenih naložb uporablja ali bi lahko uporabljal izvedene finančne instrumente, to ne izključuje primernosti tega KNP. Če tretje strani iz točk (a) in (b) člena 418(4) vrednost delnic ali enot KNP ne vrednotijo redno z uporabo tekočih tržnih cen, pristojni organ pa ni prepričan, da ima institucija razvite zanesljive metode in procese za tovrstno vrednotenje, kot je določeno v prvem stavku člena 418(4), se delnice ali enote v navedenem KNP ne obravnavajo kot likvidna sredstva.
7. Kadar likvidno sredstvo v naboru likvidnih sredstev ni več ustrezno, ga lahko institucija kljub temu še naprej šteje za likvidno sredstvo za dodatno obdobje 30 koledarskih dni. Kadar likvidna sredstvo v KNP ni več ustrezno za obravnavo iz odstavka 6, se delnice ali enote v KNP lahko kljub temu štejejo za likvidno sredstvo za dodatno obdobje 30 dni, če ta sredstva ne presegajo 10 % vseh sredstev KNP.
Člen 417
Operativne zahteve za rezerve likvidnih sredstev
Institucije v okviru poročanja o likvidnih sredstvih poročajo samo o tistih imetjih likvidnih sredstev, ki izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
so ustrezno razpršena. Razpršitev ni potrebna za sredstva, ki ustrezajo sredstvom iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1);
(b)
v pravnem in praktičnem smislu so na razpolago v vsakem trenutku v naslednjih 30 dneh za unovčenje z dokončno prodajo ali prek enostavne pogodbe o začasni prodaji/začasnem odkupu na odobrenih trgih začasne prodaje/začasnega odkupa, da tako izpolnijo obveznosti, ki zapadejo. Likvidna sredstva iz člena 416(1)(c), ki jih imajo v lasti v tretjih državah z omejitvami glede prenosov ali ki so denominirana v nekonvertibilnih valutah, se štejejo za razpoložljiva samo v takšni meri, kot ustrezajo odlivom v zadevni tretji državi ali valuti, razen če institucija pristojnim organom ne dokaže, da je ustrezno zavarovala posledično valutno tveganje;
(c)
likvidna sredstva obvladuje služba za upravljanje z likvidnostjo;
(d)
del likvidnih sredstev, razen tistih iz točk (a), (c) in (e) člena 416(1), se redno in najmanj enkrat letno unovči z dokončno prodajo ali enostavnimi pogodbami o začasni prodaji/začasnem odkupu na odobrenem trgu začasne prodaje/začasnega odkupa za naslednje namene:
(i)
testiranje dostopa do trga za ta sredstva;
(ii)
testiranje učinkovitosti procesov za unovčenje sredstev;
(iii)
testiranje uporabnosti sredstev;
(iv)
kar najbolj zmanjšati tveganje negativnih znakov v obdobju težav;
(e)
cenovna tveganja, povezana s sredstvi, se lahko zavarujejo, vendar so likvidna sredstva predmet ustreznih notranjih dogovorov, ki zagotavljajo, da so po potrebi takoj na voljo zakladništvu in zlasti da ne bodo uporabljena v drugih operacijah v teku, vključno s:
(i)
strategijami varovanja ali drugimi strategijami trgovanja;
(ii)
zagotavljanjem izboljšanj kreditne kakovosti v strukturiranih poslih;
(iii)
kritjem operativnih stroškov;
(f)
denominacija likvidnih sredstev je skladna z razporeditvijo glede na valuto likvidnostnih odlivov po zmanjšanju za prilive.
Člen 418
Vrednotenje likvidnih sredstev
1. Vrednost likvidnega sredstva, ki se poroča, je njegova tržna vrednost ob upoštevanju ustreznih odbitkov, ki odražajo vsaj trajanje, kreditno in likvidnostno tveganje ter značilne odbitke pri začasni prodaji/začasnem odkupu v obdobjih splošnih stresnih razmer na trgu. Za sredstva iz točke (d) člena 416(1) odbitki niso manjši od 15 %. Če institucija zavaruje cenovno tveganje, povezano s sredstvom, upošteva denarni tok zaradi morebitne ukinitve zavarovanja.
2. Delnice ali enote KNP, kot so navedene v členu 416(6), so predmet odbitkov z vpogledom v osnovne naložbe, kot sledi:
(a)
0 % za osnovne naložbe v sredstva iz točke (a) člena 416(1);
(b)
5 % za osnovne naložbe v sredstva iz točk (b) in (c) člena 416(1);
(c)
20 % za osnovne naložbe v sredstva iz točke (d) člena 416(1).
3. Pristop vpogleda iz odstavka 2 se uporablja kot sledi:
(a)
kadar institucija pozna osnovne izpostavljenosti KNP, jih lahko z vpogledom v te osnovne izpostavljenosti dodelitočkam od (a) do (d) člena 416(1);
(b)
kadar institucija ne pozna osnovnih izpostavljenosti KNP, se predvideva, da KNP investira v največjem dovoljenem obsegu v skladu s svojim mandatom v padajočem vrstnem redu v kategorije sredstev, navedene v točkah od (a) do (d) člena 416(1), dokler ni dosežena zgornja meja celotne naložbe.
4. Institucije oblikujejo zanesljive metodolgije in postopke za izračunavanje tržne vrednosti in odbitkov za delnice ali enote KNP ter poročanje o njih. Le če institucije lahko pristojnemu organu dokažejo, da pomembnost izpostavljenosti ne upravičuje oblikovanja lastnih metodologij, se lahko za izračunavanje in poročanje odbitkov za delnice ali enote KNP v skladu z metodami, določenimi v točkah (a) in (b) odstavka 3, zanašajo na naslednje tretje strani:
(a)
depotna družba KNP, če KNP investira izključno v vrednostne papirje in vse vrednostne papirje deponira pri tej depotni družbi;
(b)
za druge KNP, družbo za upravljanje KNP, če izpolnjuje merila iz člena 132(3)(a).
Točnost izračunov depotne družbe ali družbe za upravljanje KNP potrdi zunanji revizor.
Člen 419
Valute, v katerih je razpoložljivost likvidnih sredstev omejena
1. EBA za institucije oceni razpoložljivost likvidnih sredstev iz točke (b) člena 416(1) v valutah, pomembnih za institucije s sedežem v Uniji.
2. Kadar utemeljene potrebe po likvidnih sredstvih glede na zahtevo iz člena 412 presegajo razpoložljivost zadevnih likvidnih sredstev v določeni valuti, se uporabi eno ali več od naslednjih odstopanj:
(a)
z odstopanjem od točke (f) člena 417 je lahko denominacija likvidnih sredstev neskladna z razporeditvijo glede na valuto likvidnostnih odlivov po odbitku prilivov;
(b)
za valute države članice ali tretjih držav se lahko zahtevana likvidna sredstva nadomestijo s kreditnimi linijami iz centralne banke zadevne države članice ali tretje države, ki so pogodbeno nepreklicno odobrene za naslednjih 30 dni in dane po pošteni ceni ne glede na trenutno črpan znesek, če pristojni organi zadevne države članice ali tretje države storijo isto ter ima zadevna država članica ali tretja država vzpostavljene primerljive zahteve glede poročanja.
3. Odstopanja, uporabljena v skladu z odstavkom 2, so obratno sorazmerna z razpoložljivostjo ustreznih sredstev. Upravičene potrebe institucij se ocenijo ob upoštevanju njihove sposobnosti, da s solidnim upravljanjem likvidnosti zmanjšajo potrebo po zadevnih likvidnih sredstvih, in deležev teh sredstev, ki so v lasti drugih udeležencev na trgu.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov z navedbo valut, ki izpolnjujejo pogoje iz tega člena.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
5. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da se opredelijo odstopanja iz odstavka 2, vključno s pogoji njihove uporabe.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov predloži Komisiji do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi od 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 420
Likvidnostni odlivi
1. Likvidnostni odlivi, o katerih se poroča, do specifikacije likvidnostne zahteve v skladu s členom 460 vključujejo:
(a)
trenutno stanje vlog na drobno, kot je določeno v členu 421;
(b)
trenutno stanje drugih obveznosti, ki zapadejo, za katere lahko institucije izdajateljice ali subjekti, ki so zagotovili sredstva, zahtevajo izplačilo ali ki pomenijo izrecno pričakovanje s strani subjekta, ki je sredstva zagotovil, da bo institucija obveznost izplačala v naslednjih 30 dneh, kot je določeno v členu 422;
(c)
dodatne odlive, navedene v členu 423;
(d)
največji znesek, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh iz nečrpanih odobrenih kreditnih aranžmajev in likvidnostnih kreditov, kot je določeno v členu 424;
(e)
dodatni odliv, ugotovljen v oceni v skladu z odstavkom 2.
2. Institucije redno ocenjujejo verjetnost in potencialen obseg likvidnostnih odlivov v naslednjih 30 dneh v zvezi s produkti ali storitvami, ki niso zajete v členih 422, 423 in 424 in ki jih te institucije ponujajo ali sponzorirajo ali bi zanje morebitni kupci šteli, da so povezane s temi institucijami, med drugim tudi likvidnostnih odlivov, ki so posledica vsakršnih pogodbenih dogovorov, kot so druge zunajbilančne obveznosti in pogojne obveznosti financiranja, med drugim odobreni kreditni aranžmaji,nečrpani krediti in kratkoročni krediti velikim institucionalnim strankam, hipoteke, ki so bile dogovorjene, ne pa še koriščene, prekoračitve na kreditnih karticah, načrtovani odlivi, povezani z obnovitvijo ali podaljšanjem novih kreditov na drobno ali kreditov velikim institucionalnim strankam, načrtovane obveznosti iz naslova izvedenih finančnih instrumentov in zunajbilančni produkti, povezani s trgovinskim financiranjem iz člena 429 in Priloge I. Te odlive se oceni ob predpostavki kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija.
Pri tej oceni institucije zlasti upoštevajo pomembno škodo za ugled, do katere bi lahko prišlo, če ne bi zagotovile likvidnostne podpore zadevnim produktom ali storitvam. Institucije pristojnim organom najmanj letno poročajo o tistih produktih in storitvah, katerih verjetnost ter potencialen obseg likvidnostnih odlivov iz prvega pododstavka sta pomembna, pristojni organi pa določijo odlive za dodelitev. Pristojni organi lahko za zunajbilančne zadevne produkte, povezane s trgovinskim financiranjem iz člena 429 in Priloge I, uporabijo stopnjo odliva do 5 %.
Pristojni organi najmanj letno poročajo EBA o vrstah produktov ali storitev, za katere so določili odlive na podlagi poročil institucij. V zadevnem poročilu tudi pojasnijo metodologijo, uporabljeno za določitev odlivov.
Člen 421
Odlivi za vloge na drobno
1. Institucije ločeno poročajo o zneskuvlog na drobno, kritih s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, in ga pomnožijo z vsaj 5 %, kadar jevloga:
(a)
del vzpostavljenega odnosa, zaradi česar je verjetnost dviga izjemno majhna;
(b)
na transakcijskem računu, vključno z računi, na katere se redno nakazujejo plače.
2. Institucije drugevloge na drobno, ki niso navedene v odstavku 1, pomnožijo z najmanj 10 %.
3. EBA ob upoštevanju obnašanja lokalnih vlagateljev, kot mu svetujejo pristojni organi, do 1. januarja 2014 izda smernice glede meril za določitev pogojev uporabe odstavkov 1 in 2 v zvezi z identificiranjemvlog na drobno, ki so predmet drugačnih odlivov, in opredelitev teh produktov za namene tega naslova. Ta merila upoštevajo verjetnost, da bodo te vloge povzročile odlive likvidnosti v naslednjih 30 dneh. Ti odlivi so ocenjeni ob predpostavki kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija.
4. Ne glede naodstavka (1) in (2) institucije pomnožijo vloge na drobno iz tretjih držav z večjim odstotkom, kot je določen v navedenih odstavkih, če tak odstotek določajo primerljive zahteve tretje države glede poročanja.
5. Institucije lahko iz izračuna odlivov izključijo nekatere jasno definirane kategorijevlog na drobno, če institucija v vsakem primeru za celotno kategorijo teh vlog strogo uporablja naslednje, razen v individualno upravičenih primerih, ko je vlagatelj v stiski:
(a)
vlagatelju v 30 dneh ni dovoljeno dvignitivloge; ali
(b)
za predčasne dvige v 30 dneh mora vlagatelj plačati kazen, ki zajema izgubo obresti med datumom dviga in datumom pogodbene zapadlosti, ter materialno kazen, za katero ni nujno, da presega pripadajoče obresti za čas, ki je pretekel med datumom pologa in datumom dviga.
Člen 422
Odlivi za druge obveznosti
1. Institucije obveznosti, ki izhajajo iz lastnih stroškov institucije za delovanje, pomnožijo z 0 %.
2. Institucije pomnožijo obveznosti, ki izhajajo iz zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot so opredeljeni v točki (3) člena 192, za:
(a)
0 % do vrednosti likvidnih sredstev v skladu s členom 418, če so zavarovane s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
(b)
100 % prek vrednosti likvidnih sredstev v skladu s členom 418, če so zavarovane s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
(c)
100 %, če so zavarovane s sredstvi, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva v skladu s členom 416, razen poslov iz točk (d) in (e) tega člena;
(d)
25 %, če so zavarovane s sredstvi, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva v skladu s členom 416, in je kreditodajalec enota centralne ravni države, subjekt javnega sektorja države članice, v kateri je kreditna institucija pridobila dovoljenje za opravljanje dejavnosti ali je odprla podružnico, ali multilateralna razvojna banka. Subjekti javnega sektorja, ki so deležni takšne obravnave, so omejeni na tiste, ki imajo utež tveganja 20 % ali manj v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3.
(e)
0 %, če je kreditodajalec centralna banka.
3. Institucije pomnožijo:
(a)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj, da od institucije pridobi storitve kliringa, skrbništva, upravljanja z denarjem ali druge primerljive storitve;
(b)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih je treba vzdrževati v okviru sodelovanja pri skupnih nalogah znotraj institucionalne sheme za zaščito vlog, ki izpolnjuje zahteve iz člena 113(7), ali kot zakonsko ali statutarno najmanjšo vlogo s strani drugega subjekta, ki je član iste institucionalne jamstvene sheme;
(c)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj v okviru vzpostavljenega operativnega odnosa, ki ni odnos iz točke (a);
(d)
obveznosti, ki izhajajo izvlog, ki jih mora vzdrževati vlagatelj, da pridobi storitve denarnega kliringa in storitve centralne kreditne institucije, in kjer je kreditna institucija v mreži v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami;
s 5 % v primeru točke (a) v obsegu, v katerem so pokrite s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, drugače pa s 25 %.
Vloge kreditnih institucij pri centralnih kreditnih institucijah, ki se štejejo za likvidna sredstva v skladu s členom 416(1)(f), se pomnožijo s 100-odstotno stopnjo odliva.
4. Storitve kliringa, skrbništva, upravljanja z denarjem ali druge primerljive storitve, navedene v točkah (a) in (d) odstavka 3, se upoštevajo samo v obsegu, v katerem se te izvajajo v okviru vzpostavljenega odnosa, od katerega je vlagatelj močno odvisen. Ne gre le za storitve korespondenčnega bančništva ali storitve posredovanja in institucija ima dokaze, da stranka ne more dvigniti zneskov, ki jih po zakonu dolguje, v obdobju 30 dni, ne da bi ogrozila svoje operativno delovanje.
Dokler ni določena enotna opredelitev vzpostavljenega operativnega odnosa iz točke (c) prvega odstavka 3, institucije same določijo merila, na podlagi katerih lahko ugotovijo, da gre za vzpostavljen operativni odnos, kadar imajo dokaze, da stranka ne more dvigniti zneskov, ki jih po zakonu dolguje, v obdobju 30 dni, ne da bi ogrozila svoje operativno delovanje, in o teh merilih obvestijo pristojne organe. Pristojni organi lahko v odsotnosti enotne opredelitve zagotovijo splošne smernice, ki jih institucije upoštevajo pri opredelitvivlog, ki jih vlagatelj vzdržuje v okviru vzpostavljenega operativnega odnosa.
5. Institucije obveznosti, ki izhajajo iz vlog nefinančnih strank, pomnožijo s 40 %, če zanje ne velja odstavkov 3 in 4, in znesek teh obveznosti, kritih s sistemom zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES ali z enakovrednim sistemom zajamčenih vlog v tretji državi, pomnožijo z 20 %.
6. Institucije upoštevajo neto osnovo odlivov in prilivov, ki so predvideni v obdobju 30 dni iz pogodb iz Priloge II, med nasprotnimi strankami ter jih v primeru neto odlivov pomnožijo z 100 %. Neto osnova pomeni tudi neto glede na zavarovanje s premoženjem, ki se prejme in se šteje kot likvidna sredstva v skladu s členom 416.
7. Institucije ločeno poročajo o drugih obveznostih, ki ne spadajo pod odstavke 1 do 5.
8. Pristojni organi lahko za obveznosti iz odstavka 7 za vsak posamezen primer posebej dovolijo uporabo nižjega odstotka odliva, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
vlagatelj je:
(i)
institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije;
(ii)
z zadevno institucijo povezan v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS;
(iii)
institucija, ki spada v isto institucionalno shemo za zaščito vlog, ki izpolnjuje zahteve iz člena 113(7);
(iv)
osrednja institucija ali član mreže v skladu s členom 400(2)(d);
(b)
obstajajo razlogi, zaradi katerih se v prihodnjih 30 dneh pričakuje manjši odliv, tudi v primerukombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija;
(c)
vlagatelj z odstopanjem od člena 425 uporablja ustrezni simetrični ali bolj konservativni priliv;
(d)
institucija in vlagatelj imata sedež v isti državi članici
9. Pristojni organi lahko opustijo pogoje iz točke (d) odstavka 8, če se uporablja člen 20(1)(b). V tem primeru morajo biti izpolnjena dodatna objektivna merila iz zakonodajnega predloga, navedenega v členu 460. Kadar pristojni organi dovolijo uporabo manjšega odliva, o izidu procesa iz člena 20(1)(b) obvestijo EBA. Pristojni organi redno pregledujejo izpolnjevanje pogojev za takšne manjše odlive.
10. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov za podrobnejšo opredelitev dodatnih objektivnih meril iz odstavka 9.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 1. januarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 423
Dodatni odlivi
1. Zavarovanje s premoženjem, razen sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1), ki ga predloži institucija za pogodbe iz Priloge II in kreditne izvedene finančne instrumente, so predmet dodatnega odliva v višini 20 %.
2. Institucije pristojne organe obvestijo o vseh sklenjenih pogodbah, katerih pogodbeni pogoji, v primeru poslabšanja kreditne kakovosti institucije, v naslednjih 30 dneh povzročajo likvidnostne odlive ali dodatne potrebe po zavarovanju s premoženjem. Če pristojni organi menijo, da so te pogodbe pomembne v povezavi z možnimi likvidnostnimi odlivi institucije, od institucije zahtevajo, da doda dodatni odliv za tiste pogodbe, vključno z odlivom, ki ustreza dodatnim potrebam zavarovanja s premoženjem, ki izhaja iz bistvenega poslabšanja kreditne kakovosti institucije, kot je poslabšanje zunanje bonitetne ocene institucije za tri stopnje. Institucija redno pregleduje obseg tega pomembnega poslabšanja glede na zadevne določbe iz sklenjenih pogodb in rezultate tega pregleda sporoča pristojnim organom.
3. Institucija doda dodatni odliv glede na potrebe zavarovanja s premoženjem, ki bi nastale zaradi vpliva slabih razmer na trgu na posle z izvedenimi finančnimi instrumenti ter posle financiranja in druge pogodbe institucije, če je ta vpliv pomemben.
EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, da določi pogoje uporabe pojma pomembnosti in metode za merjenje tega dodatnega odliva.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. marca 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz drugega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
4. Institucija doda dodatni odliv, ki ustreza tržni vrednosti vrednostnih papirjev ali drugih sredstev, prodanih na kratko brez kritja in predanih v roku 30 dni, razen če ima institucija v lasti prodane vrednostne papirje ali si jih je izposodila pod pogoji, ki zahtevajo njihovo vračilo šele po izteku 30-dnevnega roka, ter če zadevni vrednostni papirji niso del likvidnih sredstev institucije.
5. Institucija doda dodatni odliv glede na:
(a)
čezmerno zavarovanje s premoženjem, ki ga ima institucija in ga na podlagi pogodbe lahko kadar koli zahteva nasprotna stranka;
(b)
zavarovanje s premoženjem, ki ga je treba vrniti nasprotni stranki;
(c)
zavarovanje s premoženjem, ki ustreza sredstvom, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva za namene člena 416, a bi jih lahko brez soglasja institucije nadomestila sredstva, ki ne bi izpolnjevala pogojev za likvidna sredstva za namene člena 416.
6. Vloge, prejete kot zavarovanje s premoženjem, se ne štejejo kot obveznosti za namene člena 422, temveč se bodo zanje, kadar bo to primerno, uporabljale določbe tega člena.
Člen 424
Odlivi iz kreditnih aranžmajev in likvidnostnih kreditov
1. Institucije prijavijo odlive iz odobrenih kreditnih aranžmajev in odobrenih likvidnostnih kreditov, ki se določijo kot odstotek najvišjega zneska, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh. Ta najvišji znesek za črpanje se lahko v skladu s členom 418 oceni brez kakršne koli likvidnostne zahteve, ki bi bila naložena v skladu s členom 420(2) za zunajbilančne postavke, povezane s trgovinskim financiranjem, in brez vrednosti zavarovanja s premoženjem, ki ga je treba predložiti, če lahko institucija ponovno uporabi zavarovanje ter če se zavarovanje s premoženjem vzdržuje v obliki likvidnih sredstev v skladu s členom 416. Zavarovanje s premoženjem, ki ga je treba predložiti, niso sredstva, ki jih izda nasprotna stranka v aranžmaju ali eden od njenih povezanih subjektov. Če ima institucija na voljo potrebne informacije, se najvišji znesek, ki se lahko črpa za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, določi kot najvišji znesek, ki bi se lahko črpal glede na obveznosti nasprotne stranke ali predhodno določen razpored črpanja iz pogodbe, katerih rok plačila je v naslednjih 30 dneh.
2. Najvišji znesek nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče porabiti v naslednjih 30 dneh, se pomnoži s 5 %, če ta sredstva izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranimi pristopi ali pristopi IRB do obravnave kreditnih tveganj.
3. Najvišji znesek nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh, se pomnoži z 10 %, če ta sredstva izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
ne izpolnjujejo pogojev za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranimi pristopi ali pristopi IRB do kreditnih tveganj;
(b)
so bila zagotovljena strankam, ki niso finančne stranke;
(c)
niso bila zagotovljena kot nadomestilo za financiranje stranke, kadar ta ni zmožna izpolnjevati zahtev glede financiranja, ki zanjo veljajo na finančnih trgih.
4. Odobreni znesek likvidnostnega kredita, dodeljenega subjektu s posebnim namenom pri listinjenju (SSPE), da bi lahko ta SSPE od strank, ki niso finančne stranke, pridobil sredstva, ki niso vrednostni papirji, se pomnoži z 10 %, kolikor presega vrednost sredstev, ki se trenutno pridobivajo od strank, in kadar je najvišji znesek dviga pogodbeno omejen na vrednost trenutno pridobljenih sredstev.
5. Institucije poročajo o najvišjem znesku nečrpanih odobrenih sredstev kreditnih aranžmajev in nečrpanih odobrenih likvidnostnih kreditov, ki ga je mogoče črpati v naslednjih 30 dneh. To velja zlasti za naslednje:
(a)
likvidnostne kredite, ki jih je institucija odobrila SSPE, razen sredstev iz točke (b) odstavka (3);
(b)
dogovore, v skladu s katerimi mora institucija kupovati sredstva od SSPE ali jih izmenjevati;
(c)
aranžmaje in kredite, zagotovljena kreditnim institucijam;
(d)
aranžmaje in kredite, zagotovljena finančnim institucijam in investicijskim podjetjem.
6. Z odstopanjem od odstavka 5, lahko institucije, ki jih je ustanovila in jih financira vsaj ena enota centralne ali regionalne ravni države, uporabljajo obravnave iz odstavkov 2 in 3 tudi za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, ki se zagotovijo institucijam z edinim namenom neposrednega ali posrednega financiranja promocijskih kreditov, ki izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v razrede izpostavljenosti iz teh odstavkov. Z odstopanjem od točke (d) člena 425(2), lahko institucije uporabijo simetrične prilive in odlive, kadar se ti promocijski krediti zagotovijo prek druge institucije posrednice (pretočni krediti),. Ti promocijski krediti bodo na voljo le osebam, ki niso finančne stranke, po nekonkurenčnih in neprofitnih pogojih, da se spodbudijo cilji javne politike Unije in/ali enot centralne ali regionalne ravni države članice. Takšne aranžmaje in kredite bo mogoče črpati le na podlagi utemeljeno pričakovane zahteve za promocijski kredit in v višini, ki je navedena v tej zahtevi, povezani z naknadnim poročanjem o uporabi izplačanih sredstev.
Člen 425
Prilivi
1. Institucije poročajo o svojih likvidnostnih prilivih. Omejeni likvidnostni prilivi so likvidnostni prilivi, omejeni na 75 % likvidnostnih odlivov. Institucije lahko iz te omejitve izvzamejo likvidnostne prilive iz vlog pri drugih institucijah in prilive, ki izpolnjujejo pogoje za obravnave iz člena 113(6) ali 108(7). Institucije lahko iz te omejitve izvzamejo likvidnostne prilive iz zapadlih denarnih zneskov, ki jih dolgujejo kreditojemalci in vlagatelji v obveznice, povezane s hipotekarnimi krediti, financiranimi z obveznicami, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4), (5) ali (6) ali obveznicami iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES. Institucije lahko izvzamejo prilive iz promocijskih pretočnih kreditov institucije. Institucija lahko po predhodni odobritvi pristojnega organa, odgovornega za nadzor naposamični podlagi, v celoti ali delno izključi prilive, kadar je izdajatelj institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije ali je z zadevno institucijo povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS.
2. Likvidnostni prilivi se merijo v obdobju naslednjih 30 dni. Vključujejo samo pogodbene prilive iz izpostavljenosti, ki niso zapadle in za katere institucija nima razloga, da bi pričakovala, da jih v 30 dnevnem obdobju ne bi bilo mogoče izvesti. O likvidnostnih prilivih se poroča v celoti, o naslednjih prilivih pa ločeno:
(a)
denarna sredstva, ki jih dolgujejo stranke, ki niso finančne stranke za namene plačila glavnice, se zmanjšajo za 50 % njihove vrednosti ali v višini pogodbenih obveznosti do teh strank, da se zagotovi financiranje, odvisno od tega, kateri znesek je višji. To ne zajema denarnih sredstev iz naslova zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192, ki so v skladu s členom 416 zavarovana z likvidnimi sredstvi, kot je določeno v točki (d) tega odstavka.
Z odstopanjem od prvega pododstavka te točke lahko institucije, ki so prejele obveznost iz člena 424(6), da bi izplačale promocijski kredit končnemu prejemniku, upoštevajo priliv do višine zneska odliva, ki ga uporabijo za ustrezno obveznost za zagotovitev teh promocijskih kreditov;
(b)
denarna sredstva iz naslova poslov trgovinskega financiranja iz točke (b) drugega pododstavka člena 162(3) s preostalo zapadlostjo največ 30 dni, se v celoti upoštevajo kot prilivi;
(c)
sredstva z nedoločenim pogodbenim končnim datumom se upoštevajo z 20-odstotnim prilivom, če pogodba banki omogoča, da odstopi od pogodbe in zahteva plačilo v 30 dneh;
(d)
denarna sredstva iz naslova zavarovanih posojilnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192, se, če so zavarovana z likvidnimi sredstvi, kot so opredeljena v členu 416(1), se ne upoštevajo do vrednosti likvidnih sredstev, zmanjšani za odbitke, ter se upoštevajo v celoti za preostala zapadla denarna sredstva;
(e)
zapadla denarna sredstva, ki jih institucija, ki dolguje ta sredstva, obravnava v skladu s členom 422(3) in (4), se pomnožijo z ustreznim simetričnim prilivom;
(f)
denarna sredstva iz naslova pozicij v lastniških instrumentih, ki so vključeni v glavne borzne indekse, če se likvidna sredstva ne štejejo dvakrat;
(g)
ne upoštevajo se nobeni nečrpani kreditni aranžmaji ali likvidnostni krediti ter nobene druge prejete obveznosti.
3. Odlivi in prilivi, ki so predvideni v obdobju 30 dni, iz pogodb iz Priloge II, se preučijo na neto osnovi med nasprotnimi strankami ter se pomnožijo za 100 % neto priliva. Neto osnova pomeni tudi neto glede na zavarovanje s premoženjem, ki se prejme in se šteje kot likvidna sredstva v skladu s členom 416.
4. Z odstopanjem od točke (g) odstavka 2 lahko pristojni organi za vsak posamezen primer posebej dovolijo uporabo višjih prilivov za kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, kadar so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
(a)
obstajajo razlogi, da se pričakuje višji priliv tudiv primeru kombinacije idiosinkratičnega in tržnega stresnega scenarija;
(b)
nasprotna stranka je institucija, ki je nadrejena ali podrejena instituciji, ali druga podrejena družba iste nadrejene institucije ali je z zadevno institucijo povezana v smislu člena 12(1) Direktive 83/349/EGS ali član enake institucionalne sheme za zaščito vlog iz člena 113(7) te uredbe ali osrednja institucija ali član mreže, za katero velja oprostitev iz člena 10 te uredbe;
(c)
nasprotna stranka z odstopanjem od členov 422, 423 in 424 uporablja ustrezni simetrični ali bolj konservativni odliv;
(d)
instituija in nasprotna stranka imata sedež v isti državi članici.
5. Kadar se uporablja člen 20(1)(b) lahko pristojni organi opustijo pogoj iz točke (d) odstavka 4.V tem primeru morajo biti izpolnjena dodatna objektivna merila iz delegiranega akt iz člena 460. Kadar pristojni organi dovolijo uporabo višjega priliva, o izidu postopka iz člena 20(1)(b) obvestijo EBA. Pristojni organi redno pregledujejo izpolnjevanje pogojev za navedene višje prilive.
6. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov za podrobnejšo opredelitev dodatnih objektivnih meril iz odstavka 5.
EBA predloži Komisiji navedeni osnutek regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pod odstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
7. Institucije ne poročajo prilivov iz likvidnih sredstev, poročanih v skladu s členom 416, razen zapadlih plačiliz naslova teh sredstev, ki se ne odražajo v tržni vrednosti sredstva.
8. Institucije ne prijavijo prilivov iz nobenih novih prevzetih obveznosti.
9. Institucije upoštevajo likvidnostne prilive, ki bodo prejeti v tretjih državah z omejitvami pri prenosu ali ki so denominirani v nekonvertibilnih valutah, le v takšni meri, kot ustrezajo odlivom v tretji državi oziroma v zadevni valuti.
Člen 426
Posodobitev prihodnjih likvidnostnih zahtev
Potem ko Komisija sprejme delegirani akt za določitev likvidnostne zahteve v skladu s členom 460, lahko EBA oblikuje osnutek izvedbenih tehničnih standardov za podrobno opredelitev pogojev iz členov 421(1), 422 (z izjemo odstavkov 8, 9 in 10 navedenega člena) in člena 424, da bi se upoštevali mednarodno dogovorjeni standardi.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega odstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
NASLOV III
POROČANJE O STABILNEM FINANCIRANJU
Člen 427
Postavke, ki zagotavljajo stabilno financiranje
1. Institucije v skladu z zahtevami za poročanje iz člena 415(1) in enotnimi predlogami za poročanje iz člena 415(3) pristojnim organom poročajo o naslednjih postavkah in njihovih sestavnih delih, da se omogoči ocena razpoložljivosti stabilnega financiranja:
(a)
naslednje vrste kapitala, ob upoštevanju odbitkov, kadar je to ustrezno:
(i)
kapitalskih instrumentov temeljnega kapitala;
(ii)
kapitalskih instrumentov dodatnega kapitala;
(iii)
drugih prednostnih delnic in kapitalskih instrumentov, ki presegajo dovoljeni znesek dodatnega kapitala in katerih dejanska zapadlost je eno leto ali več;
(b)
naslednje obveznosti, ki niso vključene v točko (a):
(i)
vloge na drobno, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 421(1);
(ii)
vloge na drobno, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 421(2);
(iii)
vloge, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 422 (3) in (4)
(iv)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo v sheme zajamčenih vlog v skladu z Direktivo 94/19/ES, ali zajamčene vloge v skladu s členom 421(2), ki spadajo v enakovredne sheme zajamčenih vlog v tretjih državah;
(v)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo pod točko (b) člena 422(3);
(vi)
od vlog iz točke (iii) tisti, ki spadajo pod točko (d) člena 422(3);
(vii)
vloženi zneski, ki ne spadajo pod točko (i), (ii) ali (iii), če jih ne položijo finančne stranke;
(viii)
vsa finančna sredstva, pridobljena od finančnih strank;
(ix)
ločeno za zneske, ki spadajo pod točko (vii) oziroma točko (viii), finančna sredstva iz zavarovanih kreditnih poslov in poslov z instrumenti kapitalskega trga, kot je opredeljeno v točki (3) člena 192:
-
zavarovana s sredstvi, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416;
-
zavarovana s kakršnimi koli drugimi sredstvi;
(x)
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev, ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4) ali (5), ali kot so določene v členu 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(xi)
druge obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev, ki ne spadajo pod točko (a):
-
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev z dejansko zapadlostjo eno leto ali več;
-
obveznosti, ki izhajajo iz izdanih vrednostnih papirjev z dejansko zapadlostjo manj kot eno leto;
(xii)
vse druge morebitne obveznosti.
2. Kjer je to mogoče, se vse postavke predstavijo v naslednjih petih skupinah glede na najbližji datum njihove zapadlosti in najzgodnejši datum, na katerega jih je po pogodbi mogoče terjati:
(a)
v treh mesecih;
(b)
med 3 in 6 meseci;
(c)
med 6 in 9 meseci;
(d)
med 9 in 12 meseci;
(e)
nad 12 mesecev.
Člen 428
Postavke, ki potrebujejo stabilno financiranje
1. Naslednje postavke se pristojnim organom poročajo ločeno, če se ne odštejejo odkapitala, da se omogoči ocena potrebe po stabilnem financiranju:
(a)
sredstva, ki bi izpolnjevala pogoje za likvidna sredstva v skladu s členom 416, razporejena glede na vrsto sredstva;
(b)
vrednostni papirji in instrumenti denarnega trga, ki niso vključeni pod točko (a);
(i)
sredstva, ki izpolnjujejo pogoje za stopnjo kreditne kakovosti 1 v skladu s členom 122;
(ii)
sredstva, ki izpolnjujejo pogoje za stopnjokreditne kakovosti 2 v skladu s členom 122;
(iii)
druga sredstva;
(c)
lastniški vrednostni papirji nefinančnihsubjektov, ki so vključeni v glavne borzne indekse priznane borze;
(d)
drugi lastniški vrednostni papirji;
(e)
zlato;
(f)
druge dragocene kovine;
(g)
neobnovljivi krediti in terjatve, in ločeno neobnovljivi krediti in terjatve, katerih kreditojemalci so:
(i)
fizične osebe, ki niso samostojni podjetniki in osebne družbe;
(ii)
MSP, ki izpolnjujejo pogoje za razvrstitev v kategorijo izpostavljenosti na drobno v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB za kreditno tveganej ali izpostavljenosti do podjetja, ki izpolnjuje pogoje za obravnavo iz člena 153(4), in če je skupna vloga te stranke ali skupine povezanih strank nižja od 1 milijona EUR;
(iii)
države, centralne banke in subjekti javnega sektorja;
(iv)
stranke, ki niso navedene v točkah (i) in (ii) in niso finančne stranke;
(v)
stranke, ki niso navedene v točkah (i), (ii) in (iii) in so finančne stranke, in ločeno tiste, ki so kreditne institucije in druge finančne stranke;
(h)
neobnovljivikrediti in terjatve iz točke (g), in ločeno tisti, ki so:
(i)
zavarovani s poslovno nepremičnino;
(ii)
zavarovani s stanovanjsko nepremičnino;
(iii)
financirani z obveznicami ujemajočih značilnosti (pretočni model), ki izpolnjujejo pogoje za obravnavo iz člena 129(4) ali (5) ali obveznicami iz člena 52(4) Direktive 2009/65/ES;
(i)
terjatve iz naslova izvedenih finančnih instrumentov;
(j)
vsa druga sredstva;
(k)
nečrpani odobreni kreditni aranžmaji, ki izpolnjujejo pogoje za "srednje tveganje" ali "srednje/nizko tveganje" iz Priloge I.
2. Kjer je to mogoče, se vse postavke predstavijo v petih skupinah, opisanih v členu 427(2).
DEL 7
FINANČNI VZVOD
Člen 429
Izračun količnika finančnega vzvoda
1. Institucije izračunajo količnik finančnega vzvoda po metodi, ki je določena v odstavkih 2 do 11.
2. Količnik finančnega vzvoda se izračuna kot mera kapitala družbe, deljena z mero skupne izpostavljenosti te družbe in se izrazi kot odstotek.
Institucije izračunajo svoj količnik finančnega vzvoda kot enostavno aritmetično sredino mesečnih količnikov finančnega vzvoda za četrtletje.
3. Za namene odstavka 2 je mera kapitala temeljni kapital.
4. Mera skupne izpostavljenosti je vsota vrednosti izpostavljenosti vseh aktivnih postavk in zunajbilančnih postavk, ki se pri določanju mere kapitala iz odstavka 3 ne odbijejo.
Kadar institucije vključijo subjekt finančnega sektorja, v katerem imajo pomembno naložbo v skladu s členom 43, v svojo konsolidacijo v skladu z veljavnim računovodskim okvirom, vendar ne v svojo bonitetno konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1, vrednosti izpostavljenosti za pomembne naložbe ne določijo v skladu s točko (a) odstavka 5 tega člena, temveč kot znesek, ki se dobi z množenjem zneska iz točke (a) tega pododstavka s faktorjem iz točke (b) tega pododstavka:
(a)
vsota vrednosti izpostavljenosti vseh izpostavljenosti do subjekta finančnega sektorja, v katerem je pomembna naložba;
(b)
za vse neposredne, posredne in sintetične deleže, ki jih ima institucija v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjekta finančnega sektorja, skupni znesek takšnih postavk, ki niso odbite v skladu s členoma 47 in točko (b) člena 48(1), deljen s skupnim zneskom takšnih postavk.
5. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti sredstev po naslednjih načelih:
(a)
vrednosti izpostavljenosti sredstev razen pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov pomeni vrednosti izpostavljenosti v skladu s prvim stavkom člena 111(1);
(b)
stvarna ali finančna zavarovanja s premoženjem, jamstva ali sredstva, kupljena za zmanjšanje kreditnih tveganj, se ne uporabijo za zmanjšanje vrednosti izpostavljenosti sredstev;
(c)
krediti niso pobotani z vlogami;
6. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, tudi zunajbilančnih, z metodo iz člena 274.
Pri določanju vrednosti izpostavljenosti pogodb iz Priloge II in kreditnih izvedenih finančnih instrumentov institucije upoštevajo učinke pogodb o novaciji in drugih pogodb o pobotu, razen pogodb o pobotu med različnimi kategorijami produktov, v skladu s členom 2895
7. Z odstopanjem od odstavka 6 lahko institucije uporabijo metodo iz člena 275 za določitev vrednosti izpostavljenosti pogodb iz točk 1 in 2 Priloge II samo, kadar za te pogodbe to metodo uporabljajo tudi za določitev vrednosti izpostavljenosti za namen izpolnjevanja kapitalskih zahtev iz člena 92.
8. Institucije pri določanju potencialne prihodnje kreditne izpostavljenosti kreditnih izvedenih finančnih instrumentov uporabljajo načela iz člena 299(2) za vse svoje kreditne izvedene finančne instrumente, ne le za tiste, ki so razporejeni v trgovalno knjigo.
9. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti za repo posle, posle posoje/izposoje vrednostnih papirjev ali blaga, posle z dolgim rokom poravnave in posle kreditiranja za povečanje trgovalnega portfelja, tvključno z zunajbilančnimi, v skladu s členom 220(1) do (3) in členom 222, in upoštevajo učinke okvirnih pogodb o pobotu, razen pogodbo pobotu med različnimi kategorijami produktov v skladu s členom 206.
10. Institucije določijo vrednost izpostavljenosti zunajbilančnih postavk, razen postavk iz odstavkov 6 in 9 tega člena, v skladu s členom 111(1), pri čemer upoštevajo naslednje spremembe konverzijskih faktorjev iz navedenega člena:
(a)
konverzijski faktor, ki se uporabi za nominalno vrednost za prevzete kreditne obveznosti iz točke 4 (a) in (b) Priloge I, ki se jih lahko kadar koli brezpogojno prekliče brez predhodnega obvestila, je 10 %;
(b)
konverzijski faktor za zunajbilančne postavke iz naslova trgovinskega financiranja s srednjim/nizkim tveganjem iz točke 3(a) Priloge I in za zunajbilančne postavke v zvezi z uradno podprtim kreditiranjem izvoza iz točke 3(b)(i) Priloge I je 20 %;
(c)
konverzijski faktor za zunajbilančne postavke iz naslova trgovinskega financiranja s srednjim tveganjem iz točke 2(a) in 2(b)(i) Priloge I in za zunajbilančne postavke v zvezi z uradno podprtim krditiranjem izvoza iz točke 2(b)(ii) Priloge I je 50 %;
(d)
konverzijski faktor za vse druge zunajbilančne postavke iz Priloge I je 100 %.
11. Kadar splošno priznana nacionalna računovodska načela priznavajo fiduciarna sredstva v bilanci stanja v skladu s členom 10 Direktive 86/635/EGS, se ta sredstva pri izračunu količnika finančnega vzvoda lahko izključijo iz mere skupne izpostavljenosti, če izpolnjujejo merila za odpravo pripoznanja iz mednarodnega računovodskega standarda 39, kot se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002, in po potrebi merila za dekonsolidacijo iz mednarodnega standarda računovodskega poročanja 10, kot se uporablja v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002.
Člen 430
Zahteve glede poročanja
1. Institucije pristojnim organom predložijo vse potrebne informacije o količniku finančnega vzvoda in njegovih sestavnih delih v skladu s členom 429. Pristojni organi te informacije upoštevajo pri nadzorniškem pregledovanju iz člena 97 Direktive 2013/36EU.
Institucije pristojnim organom predložijo tudi informacije, potrebne za pripravo poročila iz člena 511.
Pristojni organi informacije, ki jih prejmejo od institucij, na zahtevo predložijo EBA, da olajšajo pregled iz člena 511.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne obrazce za poročanje, navodila za uporabo takšnih obrazcev, pogostost in datume poročanja ter IT rešitve za namene zahteve glede poročanja iz odstavka 1.
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
DEL 8
RAZKRITJE S STRANI INSTITUCIJ
NASLOV I
SPLOŠNA NAČELA
Člen 431
Področje uporabe zahtev glede razkritja
1. Institucije v skladu z določbami iz člena 432 javno razkrijejo informacije iz naslova II.
2. Institucije javno razkrijejo informacije iz dovoljenja, ki ga podelijo pristojni organi iz dela 3 v zvezi z instrumenti in metodologijami iz naslova III.
3. Institucije sprejmejo formalno politiko za uskladitev z zahtevami glede razkritij iz tega dela ter imajo politike za ocenjevanje primernosti njihovih razkritij, vključno z njihovim preverjanjem in pogostostjo. Institucije imajo tudi politike za ocenjevanje, ali njihova razkritja udeležencem na trgu celovito prikazujejo njihov profil tveganosti.
Če ta razkritja udeležencem na trgu profila tveganosti ne prikazujejo celovito, institucije javno razkrijejo informacije, ki so potrebne poleg informacij, ki jih zahteva odstavek 1. Vendar se od njih zahteva, da v skladu s členom 432 razkrijejo le informacije ki so pomembne, in ne informacije, ki so lastniške ali zaupne.
4. Institucije MSP ter drugim podjetjem, ki so zaprosila za kredit, na zahtevo pojasnijo svoje odločitve glede bonitetne ocene v pisni obliki. Administrativni stroški pojasnila so sorazmerni z višino kredita.
Člen 432
Nepomembne, in zaupne informacije ter informacije, ki so poslovna skrivnost
1. Institucije lahko izpustijo eno ali več razkritij iz naslova II, če se informacije, predložene v okviru takšnega razkritja, ne štejejo za pomembne, razen za razkritja iz členov 437, 435(2)(c) in 450.
Šteje se, da so informacije za razkritja pomembne, če bi lahko njihova opustitev ali napačna navedba spremenila ali vplivala na oceno ali odločitev uporabnika, ki te informacije uporablja za sprejemanje ekonomskih odločitev.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice o tem, kako morajo institucije uporabiti načelo pomembnosti v zvezi z zahtevami glede razkritja iz naslova II.
2. Institucije lahko opustijo tudi enega ali več podatkov, vključenih v razkritja iz naslovov II in III, če vsebujejo informacije, ki se štejejo kot zaupne ali soposlovna skrivnost v skladu z drugim in tretjim pododstavkom, razen za razkritja iz členov 437 in 450.
Informacije se štejejo za poslovno skrivnost institucije, če bi njihovo razkritje javnosti oslabilo njen konkurenčni položaj. Lahko vključujejo informacije o produktih ali sistemih, zaradi katerih bi se v primeru razkritja konkurentom zmanjšale vrednosti naložb institucije.
Šteje se, da so informacije zaupne, če obstajajo obveznosti do strank ali drugi odnosi z nasprotnimi strankami, ki institucijo zavezujejo k zaupnosti.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice o tem, kako morajo institucije uporabiti načeli lastništva in zaupnosti v zvezi z zahtevami glede razkritja iz naslovov II in III.
3. V izjemnih primerih iz odstavka 2 zadevna institucija v svojih razkritjih navede, da določeni podatki niso razkriti, in razlog za nerazkritje, ter objavi bolj splošne informacije o zadevi, ki je predmet zahteve po razkritju, razen v primerih, kadar so ti klasificirani kot zaupni ali kot poslovna skrivnost.
4. Odstavki 1, 2 in 3 ne posegajo v obseg odgovornosti zaradi nerazkritja pomembnih informacij.
Člen 433
Pogostost razkritja
Institucije vsaj enkrat letno objavijo razkritja, ki jih zahteva ta del.
Letna razkritja se objavijo glede na datum objave finančnih izkazov.
Institucije ocenijo potrebo po objavi nekaterih ali vseh informacij pogosteje kot enkrat na leto glede na njihove značilnosti poslovanja, kot so obseg poslovanja, obseg dejavnosti, prisotnost v različnih državah, vključenost v različne finančne sektorje in udeležba na mednarodnih finančnih trgih ter plačilni sistemi, sistemi poravnave in klirinški sistemi. Ta ocena nameni posebno pozornost morebitni potrebi po pogostejšem razkritju posameznih informacij, določenih v členu 437 ter točkah (c) do (f) člena 438, in informacij o izpostavljenosti tveganju ter drugih informacij, ki se hitro spreminjajo.
EBA v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010 do 31. decembra 2014 izda smernice za oceno s strani institucij o pogostejših razkritjih iz naslovov II in III.
Člen 434
Način razkritij
1. Institucije lahko same določijo primeren medij, mesto/in način preverjanja, da učinkovito izpolnijo zahteve po razkritju iz tega dela. Kolikor je izvedljivo, se vsa razkritja zagotovijo na enem mediju ali mestu. Če se podobna informacija razkrije v dveh ali več medijih, vsak medij objavi sklic na podobne informacije, kot so bile objavljene v drugih medijih.
2. Enakovredna razkritja institucij, s katerimi so izpolnjene zahteve glede računovodstva, kotiranja na borzi ali drugo, se lahko štejejo za skladne s tem delom. Če razkritja niso vključena v finančne izkaze, institucije v teh izkazih nedvoumno navedejo, kje jih je mogoče najti.
NASLOV II
TEHNIČNA MERILA ZA PREGLEDNOST IN RAZKRITJE
Člen 435
Cilji in politike upravljanja tveganj
1. Institucije razkrijejo svoje cilje in politike glede upravljanja tveganj za vsako posamezno vrsto tveganj, vključno s tveganji iz tega naslova. Ta razkritja vključujejo:
(a)
strategije in procese za upravljanje teh tveganj;
(b)
strukturo in organizacijo ustrezne funkcije za upravljanje tveganj, vključno z informacijami o njeni hierarhiji in statusu, ali druge ustrezne ureditve;
(c)
obseg in naravo poročanja o tveganjih in sistemih merjenja;
(d)
politike za varovanje pred tveganjem in njegovo zmanjševanje ter strategije in procese za spremljanje stalne učinkovitosti varovanj pred tveganji in zmanjševanj tveganj;
(e)
izjavo upravljalnega organa o ustreznosti ureditev upravljanja tveganj institucije, ki zagotavlja, da vzpostavljeni sistemi za upravljanje tveganj ustrezajo profilu in strategiji institucije;
(f)
strnjeno izjavo upravljalnega organa o tveganju, v kateri je kratko in jedrnato opisan celoten profil tveganosti institucije, povezan s poslovno strategijo. Ta izjava vključuje ključne kazalnike in podatke, ki zunanjim zainteresiranim stranem zagotavljajo celosten vpogled v način, kako institucija upravlja tveganja, razkrivajo pa tudi, kako je profil tveganosti institucije povezan z ravnijo sprejemljivega tveganja, ki jo določi upravljalni organ.
2. Institucije razkrijejo naslednje informacije glede ureditev upravljanja, vključno z rednimi, vsaj letnimi posodobitvami:
(a)
število direktorskih mest, ki jih zasedajo člani upravljalnega organa;
(b)
politiko zaposlovanja za izbor članov upravljalnega organa ter njihovo dejansko znanje, veščine in izkušnje;
(c)
politiko glede raznolikosti pri izboru članov upravljalnega organa, splošne in konkretne cilje te politike ter v kolikšni meri so bili doseženi;
(d)
ali je institucija ustanovila ločen odbor za tveganja ali ne ter kolikokrat se je odbor za tveganja sestal;
(e)
opis toka informacij glede tveganj do upravljalnega organa.
Člen 436
Področje uporabe
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s področjem uporabe zahtev te uredbe v skladu z Direktivo 2013/36EU:
(a)
ime institucije, za katero veljajo zahteve te uredbe;
(b)
pregled razlik v podlagi konsolidacije za računovodske in bonitetne namene, s kratkim opisom zadevnih subjektov in obrazložitvijo, ali so:
(i)
polno konsolidirane,
(ii)
sorazmerno konsolidirane,
(iii)
odbite od kapitala,
(iv)
niti konsolidirane niti odbite;
(c)
vse trenutne ali predvidene pomembne praktične ali pravne ovire za takojšnji prenos kapitala ali poravnavo obveznosti med nadrejeno osebo in podrejenimi družbami;
(d)
zbirni znesek, za katerega je dejanski kapital nižji od zahtevanega v vseh podrejenih družbah, ki niso vključene v konsolidacijo, in ime ali imena teh podrejenih družb;
(e)
po potrebi okoliščine za uporabo določb členov 7 in 9.
Člen 437
Kapital
1. Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s kapitalom:
(a)
celovito uskladitev postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavk dodatnega temeljnega kapitala, postavk dodatnega kapitala ter filtrov in odbitkov v skladu s členi 32 do 35, 36, 56, 66 ter 79, ki se nanašajo na kapital institucije, z bilanco stanja v revidiranih finančnih izkazih institucije;
(b)
opis glavnih značilnosti instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala in instrumentov dodatnega temeljnega kapitala ter instrumentov dodatnega kapitala, ki jih izda institucija;
(c)
vsa določila in pogoje za vse instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, instrumente dodatnega temeljnega kapitala ter instrumente dodatnega kapitala;
(d)
ločeno razkritje narave in zneskov ():
(i)
vsakega bonitetnega filtra, ki se uporablja v skladu s členi 32 do 35;
(ii)
vsakega odbitka v skladu s členi 36, 56 in 66;
(iii)
postavk, ki niso odbite v skladu s členi 47, 48, 56, 66 in 79;
(e)
opis vseh omejitev, ki se uporabljajo za izračun kapitala v skladu s to uredbo, ter instrumentov, bonitetnih filtrov in odbitkov, za katere veljajo te omejitve;
(f)
kadar institucije razkrijejo kapitalske količnike, izračunane z uporabo sestavin kapitala, določenih na drugačni osnovi kot v tej uredbi, celovito obrazložitev osnove, na kateri so izračunani ti kapitalski količniki.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne predloge za razkritje iz točk (a), (b), (d) in (e) odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. februar 2015.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 438
Kapitalske zahteve
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s skladnostjo institucije z zahtevami iz člena 92 te uredbe in člena 73 Direktive 2013/36EU:
(a)
povzetek pristopa institucije k ocenjevanju ustreznosti njenega notranjega kapitala za podporo obstoječih in prihodnjih dejavnosti;
(b)
na zahtevo zadevnega pristojnega organa rezultat procesa ocenjevanja ustreznega notranjega kapitala institucije, vključno s sestavo pribitkov iz zahtev po dodatnem kapitalu, na podlagi procesa nadzorniškega pregledovanja iz točke (a) člena 104(1) Direktive 2013/36/EU;
(c)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3, 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti iz člena 112;
(d)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3, 8 % zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti, določeno v členu 147; za kategorijo izpostavljenosti na drobno ta zahteva velja za vsako od podkategorij izpostavljenosti, ki ustreza različnim korelacijam iz člena 154(1) do (4). Za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov se ta zahteva uporablja za:
(i)
vsak pristop iz člena 155;
(ii)
izpostavljenosti, s katerimi se trguje na borzi, izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih in druge izpostavljenosti,
(iii)
izpostavljenosti, ki so predmet prehodnega obdobja v zvezi s kapitalskimi zahtevami;
(iv)
izpostavljenosti, za katere se uporabljajo predhodna pravila o kapitalskih zahtevah;
(e)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s točkama (b) in (c) člena 92(3);
(f)
kapitalske zahteve, izračunane v skladu s poglavji 2, 3 in 4, naslova III dela 3 in ločeno razkrite.
Institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s členom 153(5) ali 155(2) razkrijejo izpostavljenosti, razvrščene v vsako kategorijo iz razpredelnice 1 v členu 153(5), ali dodeljene vsaki uteži tveganja iz člena 155(2).
Člen 439
Izpostavljenost kreditnemu tveganju nasprotne stranke
Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi z izpostavljenostjo institucije kreditnemu tveganju nasprotne stranke iz poglavja 6 naslova II, dela 3:
(a)
obrazložitev uporabljene metodologije za določanje notranjega kapitala in kreditnih limitov za kreditne izpostavljenosti do nasprotne stranke;
(b)
obrazložitev politik za zagotavljanje zavarovanja s premoženjem in ustvarjanja kreditnih rezerv;
(c)
obrazložitev politik v zvezi z izpostavljenostmi tveganju neugodnih gibanj;
(d)
obrazložitev glede vpliva obsega zavarovanja s premoženjem, ki bi ga morala institucija zagotoviti v primeru znižanja ocene bonitetne ocene;
(e)
bruto pozitivno pošteno vrednost pogodb, učinke pobota, pobotane tekoče kreditne izpostavljenosti, prejeto zavarovanje s premoženjem in neto kreditno izpostavljenost iz naslova izvedenih finančnih instrumentov. Neto kreditna izpostavljenost iz naslova izvedenih finančnih instrumentov je kreditna izpostavljenost pri poslih z izvedenimi finančnimi instrumenti, po upoštevanju učinkov iz pravno izvršljivih pogodb o pobotu in dogovorov o zavarovanju s premoženjem;
(f)
mere vrednosti izpostavljenosti po metodah, določenih v oddelkih 3 do 6 poglavja 6 naslova II, dela 3, odvisno od metode, ki je uporabljena;
(g)
hipotetično vrednost varovanj v obliki kreditnih izvedenih finančnih instrumentov in porazdelitev tekoče kreditne izpostavljenosti po vrstah kreditne izpostavljenosti;
(h)
hipotetične zneske poslov s kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti, ločene glede na uporabo za lastni kreditni portfelj institucije in za njene posredniške dejavnosti, vključno s porazdelitvijo uporabljenih produktov kreditnih izvedenih finančnih instrumentov, dodatno razčlenjenih glede nakupljeno in prodano zavarovanje znotraj posamezne skupine produktov;
(i)
oceno vrednosti α, če je institucija dobila dovoljenje pristojnih organov za oceno vrednosti α.
Člen 440
Kapitalski blažilniki
1. Institucija razkrije naslednje informacije glede izpolnjevanja zahtev za proticiklične kapitalske blažilnike iz poglavja 4 naslova VII Direktive 2013/36EU:
(a)
geografsko porazdelitev njenih kreditnih izpostavljenosti, ustreznih za izračun proticikličnih kapitalskih blažilnikov;
(b)
znesek posamezni instituciji lastnega proticikličnega kapitalskega blažilnika.
2. EBA pripravi osnutek regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi zahteve glede razkritja iz odstavka 1.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 31. decembra 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 441
Kazalniki splošnega sistemskega pomena
1. Institucije, opredeljene kot GSPI v skladu s členom 131 Direktive 2013/36EU na letni ravni razkrivajo vrednosti kazalnikov, uporabljenih za določanje rezultatov institucij v skladu z določitveno metodologijo iz navedenega člena.
2. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov za določitev enotnih oblik in datuma za razkritje iz odstavka 1. EBA pri oblikovanju teh tehničnih standardov upošteva mednarodne standarde.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 1. julija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 442
Popravki zaradi kreditnega tveganja
Institucije razkrijejo naslednje informacije o izpostavljenosti institucije kreditnemu tveganju in tveganju zmanjšanja vrednosti:
(a)
opredelitev "zapadlosti" in "oslabljenosti" za računovodske namene;
(b)
opis pristopov in metod, sprejetih za določanje posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(c)
skupni znesek izpostavljenosti po računovodskih pobotih in brez upoštevanja učinkov iz naslova zmanjšanja kreditnega tveganja ter povprečni znesek izpostavljenosti skozi obdobje, razčlenjen na različne vrste kategorij izpostavljenosti;
(d)
geografsko porazdelitev izpostavljenosti, razčlenjenih v pomembna območja popo pomembnih kategorijah izpostavljenosti, in po potrebi tudi dodatne podrobnosti;
(e)
porazdelitev izpostavljenosti glede na gospodarsko panogo ali vrsto nasprotne stranke, razčlenjenih po kategorijah izpostavljenosti, vključno s prikazom izpostavljenosti do MSP, ter po potrebi dodatne podrobnosti;
(f)
razčlenitev vseh izpostavljenosti po preostali zapadlosti, razčlenjenih glede na kategorije izpostavljenosti, ter po potrebi dodatne podrobnosti;
(g)
glede na pomembno gospodarsko panogo ali vrsto nasprotne stranke, znesek:
(i)
oslabljenih izpostavljenosti in zapadlih izpostavljenosti, navedenih ločeno,
(ii)
posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(iii)
oblikovanih posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v obdobju poročanja;
(h)
znesek oslabljenih izpostavljenosti in zapadlih izpostavljenosti, navedenih ločeno in razčlenjenih glede na pomembna geografska območja, če je to praktično izvedljivo, vključno z zneski posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja v zvezi z vsakim geografskim območjem;
(i)
prikaz sprememb posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganjaza oslabljene izpostavljenosti, navedenih ločeno. Informacije obsegajo:
(i)
opis vrste posebnih in splošnih popravkov zaradi kreditnega tveganja;
(ii)
začetna stanja,
(iii)
zneske popravkov zaradi kreditnega tveganja v obdobju poročanja;
(iv)
zneske ocenjenih bodočih izgub od izpostavljenosti v obdobju poročanja, morebitne druge popravke, vključno s popravki iz naslova sprememb v menjalnih tečajih, poslovnih združitev, nakupov in prodaj podrejenih družb in prenose med popravki zaradi kreditnega tveganja;
(v)
končna stanja.
Posebni popravki zaradi kreditnega tveganja in poplačila, evidentirana neposredno v izkazu poslovnega izida, se razkrijejo ločeno.
Člen 443
Neobremenjena sredstva
EBA do 30. junija 2014 izda smernice za opredelitev razkritja neobremenjenih sredstev ob upoštevanju priporočila ESRB/2012/2, ki ga je izdal Evropski odbor za sistemska tveganja dne 20. decembra 2012 o financiranju kreditnih institucij (31) in zlasti priporočila "D" o preglednosti trga pri obremenitvah sredstev. Smernice se sprejmejo v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov za opredelitev razkritja vrednosti bilance stanja po kategoriji izpostavljenosti glede na kakovost premoženja ter skupne vrednosti bilance stanja, ki je neobremenjena, ob upoštevanju priporočila ESRB/2012/2 in ob pogoju, da EBA v svojem poročilu oceni, da taka dodatna razkritja zagotavljajo zanesljive in pomembne informacije.
EBA predloži Komisiji zadevne osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1. januarja 2016.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 444
Uporaba ECAI
Za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 se razkrijejo naslednje informacije za vsako kategorijo izpostavljenosti, določeno v členu 112;
(a)
firme imenovanih ECAI in ECA ter razloge za morebitne spremembe;
(b)
kategorije izpostavljenosti, za katere se uporablja posamezna ECAI ali ECA;
(c)
opis procesa določanja uteži tveganja za izpostavljenosti, ki niso vključene v trgovalno knjigo, na podlagi bonitetnih ocen izdajatelja in izdaje;
(d)
vzporeditev zunanje bonitetne ocene vsake imenovane ECAI ali ECA s stopnjami kreditne kakovosti, predpisanimi v poglavju 2 naslova II dela 3, ob upoštevanju, da te informacije ni treba razkriti, če je institucija usklajena s standardno shemo vzporeditve, ki jo objavi EBA;
(e)
vrednosti izpostavljenosti in vrednosti izpostavljenosti po upoštevanju učinkov zmanjšanja kreditnega tveganja, povezanih z vsako stopnjo kreditne kakovosti, predpisane v poglavju 2 naslova II dela 3, kakor tudi vrednosti odbitkov odod kapitala.
Člen 445
Izpostavljenost tržnemu tveganju
Institucije, ki svoje kapitalske zahteve izračunavajo v skladu s točkama (b) in (c) člena 92(3), razkrijejo svoje zahteve ločeno za vsako tveganje, navedeno v teh določbah. Poleg tega se ločeno razkrije tudi kapitalska zahteva za posebno obrestno tveganje pozicij v listinjenju.
Člen 446
Operativno tveganje
Institucije razkrijejo pristope za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje, za katere institucija izpolnjuje pogoje; opis metodologije iz člena 312(2), če jo institucija uporablja, vključno z obrazložitvijo ustreznih notranjih in zunanjih dejavnikov, ki jih institucija upošteva v pristopu merjenja, ter v primeru delne uporabe, področje in obseg uporabe različnih uporabljenih metodologij.
Člen 447
Izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki niso vključeni v trgovalno knjigo
Institucije v zvezi z izpostavljenostmi iz naslova lastniških instrumentov, ki niso vključeni v trgovalno knjigo, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
razlikovanje med izpostavljenostmi glede na njihove namene, vključno z razlogi v zvezi s kapitalskimi dobički in strateškimi razlogi, ter pregled uporabljenih računovodskih tehnik in metodologij vrednotenja, vključno s ključnimi predpostavkami in praksami, ki vplivajo na vrednotenje, ter kakršnimi koli pomembnimi spremembami teh praks;
(b)
vrednost v bilanci stanja, pošteno vrednost in za tiste, s katerimi se trguje na borzi, primerjavo s tržno ceno, če se ta pomembno razlikuje od poštene vrednosti;
(c)
vrste, naravo in zneske izpostavljenosti, s katerimi se trguje na borzi, izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov nejavnih družb v dovolj razpršenih portfeljih in drugih izpostavljenostih;
(d)
kumulativno realizirane dobičke ali izgube, ki izhajajo iz prodaj in likvidacij v zadevnem obdobju; in
(e)
skupni znesek nerealiziranih dobičkov ali izgub, skupni znesek latentnih dobičkov ali izgub iz prevrednotenja in katerega koli od teh zneskov, ki je vključen v temeljni ali dodatni kapital.
Člen 448
Izpostavljenost obrestnemu tveganju pri postavkah, ki niso vključene v trgovalno knjigo
Institucije razkrijejo naslednje informacije o izpostavljenosti obrestnem tveganju pri postavkah, ki niso vključene v trgovalno knjigo:
(a)
naravo tveganja obrestne mere in ključne predpostavke (vključno s predpostavkami o predčasnih odplačilih kreditov in gibanju nezapadlih vlog) ter pogostostjo merjenja obrestnega tveganja;
(b)
spremembe v donosih, ekonomsko vrednost ali drugo ustrezno merilo, ki ga uporablja vodstvo v primeru naglega zvišanja ali znižanja obrestne mere v skladu z metodo vodstva za merjenje obrestnega tveganja, razčlenjene glede na valuto.
Člen 449
Izpostavljenost pozicijam v listinjenju
Institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu poglavjem 5 naslova II dela 3 ali kapitalske zahteve v skladu s členom 337 ali 338, razkrijejo naslednje informacije, kjer je primerno, ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo:
(a)
opis ciljev institucije v zvezi z dejavnostjo listinjenja;
(b)
naravo drugih tveganj, vključno z likvidnostnim tveganjem, povezanim z listinjenimi sredstvi;
(c)
vrsto tveganj z vidika nadrejenosti osnovnih pozicij v listinjenju in z vidika sredstev, ki oblikujejo te pozicije v zadnjem listinjenju, pridobljenih in zadržanih z dejavnostjo relistinjenja;
(d)
različne vloge, ki jih ima institucija v procesu listinjenja;
(e)
navedbo obsega vključenosti institucije v vsaki izmed vlog iz točke (d);
(f)
opis vzpostavljenih procesov za spremljanje sprememb pri kreditnem in tržnem tveganju izpostavljenosti v listinjenju, vključno s tem, kako kvaliteta osnovnega premoženja vpliva na izpostavljenosti v listinjenju, ter opisom, kako se ti procesi razlikujejo za izpostavljenosti v relistinjenju;
(g)
opis politike institucije, ki ureja uporabo varovanja in osebnega kreditnega zavarovanja za zmanjševanje tveganj zadržanih izpostavljenosti v listinjenju in relistinjenju, vključno z opredelitvijo pomembnih nasprotnih strank, s katerimi so sklenjeni posli varovanja, po ustrezni vrsti izpostavljenosti tveganju;
(h)
pristope za izračun zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, ki jim institucija sledi pri svojih dejavnostih listinjenja, vključno z vrstami izpostavljenosti v listinjenju, za katere se posamezen pristop uporablja;
(i)
vrste SSPE, ki jih institucija v vlogi sponzorja uporablja za listinjenje izpostavljenosti tretjih oseb, vključno z navedbami, ali, v kakšni obliki in v kolikšnem obsegu ima institucija izpostavljenosti do teh SSPE, ločeno za bilančne in zunajbilančne izpostavljenosti, ter seznam subjektov, ki jih institucija upravlja ali jim svetuje in ki vlagajo bodisi v pozicije v listinjenju, listinjene s strani institucije, bodisi v SSPE, ki jih institucija financira;
(j)
povzetek računovodskih politik institucije za dejavnosti listinjenja, kar vključuje:
(i)
ali se posli obravnavajo kot prodaje ali financiranja;
(ii)
pripoznanje dobičkov iz prodaje;
(iii)
metode, ključne predpostavke, vhodne podatke in spremembe glede na predhodno obdobje za vrednotenje pozicij v listinjenju;
(iv)
obravnavo sintetičnih listinjenj, če ni zajeta v drugih računovodskih politikah;
(v)
kako se sredstva, ki se bodo listinila, vrednotijo in ali se evidentirajo v netrgovalni ali trgovalni knjigi institucije;
(vi)
politike za pripoznavanje obveznosti v bilanci stanja pri ureditvah, ki lahko zahtevajo od institucije, da zagotavlja finančno podporo za listinjena sredstva;
(k)
imena ECAI, ki se uporabljajo za listinjenja, in vrste izpostavljenosti, za katere se uporablja posamezna agencija;
(l)
kjer je primerno, opis pristopa notranjega ocenjevanja, kot je opredeljen v oddelku 3 poglavja 5 naslova II dela 3, vključno s strukturo procesa notranjega ocenjevanja ter razmerjem med notranjimi ocenami in zunanjimi bonitetnimi ocenami, uporabo notranjega ocenjevanja za druge namene kot za kapitalske namene pristopa notranjega ocenjevanja, kontrolnimi mehanizmi pri procesu notranjega ocenjevanja, vključno z razpravo o neodvisnosti, odgovornosti in pregledom procesa notranjega ocenjevanja, vrstami izpostavljenosti, za katere se proces notranjega ocenjevanja uporablja, in stresnimi dejavniki, uporabljenimi za določitev stopnje kreditne izboljšave, po vrsti izpostavljenosti;
(m)
pojasnilo bistvenih sprememb katerih koli kvantitativnih razkritij v točkah (n) do (q) glede na zadnje poročevalsko obdobje;
(n)
ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo naslednje informacije, razčlenjene po vrsti izpostavljenosti:
(i)
skupni znesek neodplačanih izpostavljenosti, listinjenih s strani institucije, ločeno za tradicionalna in sintetična listinjenja ter listinjenja, pri katerih institucija deluje samo kot sponzor;
(ii)
skupni znesek bilančnih pozicij v listinjenju, zadržanih ali kupljenih, in zunajbilančnih izpostavljenosti v listinjenju;
(iii)
skupni znesek sredstev, ki se bodo listinila;
(iv)
za listinjenja, ki so predmet predčasnega odplačila, skupne črpane izpostavljenosti, pripisane udeležbi originatorja in investitorja, skupne kapitalske zahteve, nastale na strani institucije iz naslova udeležbe originatorja, in skupne kapitalske zahteve, nastale na strani institucije iz naslova investitorjevega dela črpanih zneskov in dela nečrpanih kreditnih linij;
(v)
znesek pozicij v listinjenju, ki se odbijejo od kapitala ali so tehtane z utežjo 1 250 %;
(vi)
povzetek dejavnosti listinjenja v tekočem obdobju, vključno z zneskom listinjenih izpostavljenosti in pripoznanim dobičkom ali izgubo iz prodaje;
(o)
ločeno za trgovalno in netrgovalno knjigo naslednje informacije:
(i)
skupni znesek pozicij v listinjenju, zadržanih ali kupljenih, in povezane kapitalske zahteve, razčlenjene na izpostavljenosti v listinjenju in relistinjenju ter nadalje razčlenjene v razumno število razredov uteži tveganja ali razredov kapitalskih zahtev, za vsak pristop, uporabljen za izračun kapitalskih zahtev;
(ii)
skupni znesek izpostavljenosti iz relistinjenja, zadržanih ali kupljenih, razčlenjen glede na izpostavljenosti pred in po varovanju/zavarovanju in izpostavljenosti do dajalcev jamstva, razčlenjene glede na stopnje kreditne kakovosti dajalca jamstva ali naziv dajalca jamstva;
(p)
za netrgovalno knjigo in v zvezi z izpostavljenostmi, listinjenimi s strani institucije, znesek oslabljenih/zapadlih listinjenih sredstev in znesek izgub, ki jih je institucija pripoznala v tekočem obdobju, oboje razčlenjeno po vrsti izpostavljenosti;
(q)
za trgovalno knjigo skupne neporavnane izpostavljenosti, listinjene s strani institucije in za katere velja kapitalska zahteva za tržno tveganje, razčlenjene na tradicionalne/sintetične in po vrsti izpostavljenosti;
(r)
kjer je primerno, ali institucija zagotavlja podporo v smislu člena 248(1) in vpliv na kapital.
Člen 450
Politika prejemkov
1. Institucije razkrijejo vsaj naslednje informacije v zvezi s politiko prejemkov in prakso institucije za tiste kategorije zaposlenih, katerega profesionalne dejavnosti imajo pomemben vpliv na profil tveganja:
(a)
informacije o procesu odločanja, ki se uporablja pri določanju politike prejemkov, in število sestankov, ki jih je v poslovnem letu opravil glavni organ za nadzor prejemkov, vključno z, če je to primerno, informacijami o sestavi in pooblastilih komisije za prejemke, zunanjem svetovalcu, katerega storitve so se uporabljale pri določanju politike prejemkov, in vlogo relevantnih zainteresiranih strani;
(b)
informacije o povezavi med plačilom in uspešnostjo;
(c)
najpomembnejše značilnosti zasnove sistema prejemkov, vključno z informacijami o merilih, uporabljenih za merjenje uspešnosti in prilagoditev zaradi tveganja, politiki odloga in merilih za dodelitev pravice do izplačila;
(d)
razmerje med fiksnimi in variabilnimi prejemki, določeno v skladu s členom 94(1)(g) Direktive 36/2013.
(e)
informacije o merilih uspešnosti, na katerih temelji pravica do delnic, opcij ali variabilnih sestavin prejemkov;
(f)
glavne parametre in utemeljitev za vsako shemo variabilnih sestavin in druge nedenarne ugodnosti:
(g)
združene kvantitativne informacije o prejemkih, razčlenjene po področju poslovanja;
(h)
združene kvantitativne informacije o prejemkih, razčlenjene glede na višje vodstvo in zaposlene, katerih dejavnosti imajo pomemben vpliv na profil tveganosti institucije, pri čemer je navedeno naslednje:
(i)
zneski prejemkov za finančno leto, razdeljeni na fiksne in variabilne prejemke, in število upravičencev;
(ii)
zneski in oblika variabilnih prejemkov, ločeno na gotovino, delnice, z delnicami povezane instrumente ter druge vrste teh prejemkov;
(iii)
zneski neporavnanih odloženih prejemkov, ločeno na del z in del brez dodeljene pravice do izplačila;
(iv)
zneski odloženih prejemkov, dodeljeni v finančnem letu, izplačani in zmanjšani s prilagoditvijo glede na uspešnost;
(v)
novi pogodbeno vnaprej dogovorjeni variabilni prejemki in odpravnine v finančnem letu, in število upravičencev do teh plačil;
(vi)
zneski odpravnin, dodeljenih med finančnim letom, število upravičencev in najvišja takšna dodelitev posamezni osebi;
(i)
število posameznikov, ki se jim izplača 1 milijon EUR ali več na finančno leto, za izplačilo med 1 milijonom EUR in 5 milijoni EUR, razdeljeno na obroke po 500 000 EUR, in za izplačilo 5 milijonov EUR ali več, razdeljeno na obroke po 1 milijon EUR;
(j)
na zahtevo države članice ali pristojnega organa celotni prejemek vsakega člana upravljalnega organa ali višjega vodstva.
2. Za institucije, ki izstopajo zaradi svoje velikosti, notranje organizacije in narave, področja in zapletenosti svojih dejavnosti, se kvantitativne informacije iz tega člena prav tako javno objavijo na ravni članov upravljalnega organa insitucije.
Institucije izpolnjujejo zahteve iz tega člena na način, ki je primeren glede na njihovo velikost, notranjo organizacijo in naravo, področje in kompleksnost njihovih dejavnosti ter brez poseganja v Direktivo 95/46/ES.
Člen 451
Finančni vzvod
1. Institucije razkrijejo naslednje informacije v zvezi s količnikom finančnega vzvoda, izračunanega v skladu s členom 429, ter o tem, kako obvladujejo tveganje prekomernega finančnega vzvoda:
(a)
količnik finančnega vzvoda in kako institucija uporablja člen 499(2) in (3);
(b)
razčlenitev mere skupne izpostavljenosti in usklajenost te mere z zadevnimi informacijami, razkritimi v objavljenih računovodskih izkazih;
(c)
kadar je to ustrezno, znesek fiduciarnih postavk, za katere je bilo odpravljeno pripoznanje, v skladu s členom 429(11);
(d)
opis procesov, ki se uporabljajo za upravljanje tveganj prekomernega finančnega vzvoda;
(e)
opis dejavnikov, ki so vplivali na količnik finančnega vzvoda v obdobju, na katerega se nanaša razkriti količnik finančnega vzvoda.
2. EBA pripravi osnutek izvedbenih tehničnih standardov, da določi enotni obrazec za razkritje iz odstavka 1, ter navodila za uporabo takšnega obrazca.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov do 30. junija 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
NASLOV III
KVALIFIKACIJSKE ZAHTEVE ZA UPORABO DOLOČENIH INSTRUMENTOV ALI METODOLOGIJ
Člen 452
Uporaba pristopa IRB pri kreditnih tveganjih
Institucije, ki izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti z uporabo pristopa IRB, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
dovoljenje pristojnega organa za pristop ali odobritev postopnega uvajanja;
(b)
obrazložitev in pregled:
(i)
strukture notranjih bonitetnih sistemov in primerjave med notranjimi in zunanjimi bonitetnimi ocenami;
(ii)
uporabe notranjih ocen za namene različne od izračunavanja zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3;
(iii)
procesa za upravljanje in priznavanje učinkov zmanjševanja kreditnega tveganja;
(iv)
nadzornih mehanizmov za bonitetne sisteme, vključno z opisom neodvisnosti, zanesljivosti in preverjanjem bonitetnih sistemov;
(c)
opis notranjega bonitetnega procesa, ločeno za naslednje kategorije izpostavljenosti:
(i)
enote centralne ravni držav in centralne banke;
(ii)
institucije;
(iii)
posebne kreditne aranžmaje za podjetja, vključno z MSP, in odkupljene denarne terjatve do podjetij;
(iv)
izpostavljenosti na drobno za vsako od vrst izpostavljenosti, ki ustreza različnim korelacijam v členu 154(1) do (4);
(v)
lastniške instrumente;
(d)
vrednosti izpostavljenosti za vsako od kategorij izpostavljenosti, navedenih v členu 147. Izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij in podjetij, kjer institucije uporabljajo lastne ocene LGD ali konverzijske faktorje za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, se razkrijejo ločeno od izpostavljenosti, za katere institucije takih ocen ne uporabljajo;
(e)
za vsako od kategorij izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij, izpostavljenosti do podjetij in izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, razčlenjene na zadostno število bonitetnih razredov dolžnika (vključno z neplačili), ki omogočajo razumno razlikovanje kreditnega tveganja, institucije razkrijejo:
(i)
skupni znesek izpostavljenosti, vključno za kategorije izpostavljenosti do enot centralne ravni držav in centralnih bank, institucij in podjetij, vsoto aktivnih postavk in zunajbilančnih postavk ter aktivne postavke za lastniške instrumente;
(ii)
z izpostavljenostjo tehtano povprečje uteži tveganja,
(iii)
za institucije, ki uporabljajo lastne ocene konverzijskih faktorjev za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, znesek zunajbilančnih postavk in z izpostavljenostmi tehtano povprečje vrednosti izpostavljenosti za vsako kategorijo izpostavljenosti;
(f)
za kategorijo izpostavljenosti na drobno in za vsako vrsto izpostavljenosti, določeno v točki (c)(iv), bodisi razkritja iz točke (e) (po potrebi na ravni skupine), ali analizo izpostavljenosti (aktivne postavke in zunajbilančne postavke) glede na zadostno število razredov EL, ki omogočajo razumno razlikovanje kreditnega tveganja (po potrebi na ravni skupin);
(g)
dejanski posebni in splošni popravki zaradi kreditnega tveganja v predhodnem obdobju za vsako kategorijo izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno, za vsako vrsto, določeno v točki (c)(iv)) in razlike v primerjavi s preteklimi izkušnjami);
(h)
opis dejavnikov, ki so vplivali na izgubo v predhodnem obdobju (na primer, ali je institucija utrpela nadpovprečno visoke stopnje neplačil ali nadpovprečno visoke LGD in konverzijske faktorje od povprečnih);
(i)
ocene institucije v primerjavi z dejanskimi rezultati skozi daljše obdobje. To vključuje najmanj informacije o ocenah izgub glede na dejanske izgube v vsaki kategoriji izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno, za vse vrste, opredeljene v točki (c)(iv)) skozi obdobje, ki je dovolj dolgo, da omogoča razumno oceno učinkovitosti notranjih bonitetnih procesov za vsako kategorijo izpostavljenosti (za izpostavljenosti na drobno za vsako od vrst, opredeljenih v točki (c)(iv)). Institucije po potrebi to nadalje razčlenijo, da zagotovijo analizo dejanskih PD in, v primeru institucij, ki uporabljajo lastne ocene LGD in/ali konverzijske faktorje, dejanskih LGD in konverzijskih faktorjev glede na ocene, podane v razkritjih kvantitativne ocene tveganja iz tega člena.
(j)
za vse razrede izpostavljenosti iz člena 147 in za vsako kategorijo izpostavljenosti, ki ji ustrezajo različne korelacije iz člena 154(1) do (4):
(i)
za institucije, ki uporabljajo lastne ocene LGD za izračunavanje zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti, z izpostavljenostjo tehtano povprečje LGD in PD v odstotkih za vsako zadevno geografsko lokacijo kreditnih izpostavljenosti;
(ii)
za institucije, ki ne uporabljajo lastnih ocen LGD, z izpostavljenostjo tehtano povprečje PD v odstotkih za vsako zadevno geografsko lokacijo kreditnih izpostavljenosti.
Za namene točke (c) opis vključuje vrste izpostavljenosti, vključene v kategorijo izpostavljenosti, opredelitve, metode in podatke za ocenjevanje in ovrednotenje PD ter po potrebi LGD in konverzijskih faktorjev, vključno s predpostavkami, uporabljenimi pri izdelavi teh parametrov, ter opise pomembnih odstopanj od opredelitve neplačila, kakor je določeno v členu 178, vključujoč širša področja, na katere vplivajo taka odstopanja.
Za namene točke (j) zadevna geografska lokacija kreditne izpostavljenosti pomeni izpostavljenosti v državah članicah, v katerih je institucija pridobila dovoljenje, ter državah članicah ali tretjih državah, v katerih institucije opravljajo svoje dejavnosti prek podružnic ali podrejenih družb.
Člen 453
Uporaba tehnik za zmanjševanje kreditnih tveganj
Institucije, ki uporabljajo tehnike za zmanjševanje kreditnih tveganj, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
politike in procese za bilančni in zunajbilančni pobot ter navedbo obsega, v katerem ga uporabljajo;
(b)
politike in procese za vrednotenje in upravljanje zavarovanja s premoženjem;
(c)
opis glavnih vrst zavarovanja s premoženjem, ki jih sprejema institucija;
(d)
glavne vrste izdajateljev jamstva in nasprotnih strank pri izvedenih finančnih instrumentih ter njihovo kreditno kakovost;
(e)
informacije o koncentracijah tržnega ali kreditnega tveganja v okviru prevzetega zmanjševanja kreditnega tveganja;
(f)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB, ne zagotavljajo pa lastnih ocen LGD ali konverzijskih faktorjev glede na kategorijo izpostavljenosti, ločeno za vsako kategorijo izpostavljenosti, skupno vrednost izpostavljenosti (po bilančnem ali zunajbilančnem pobotu, če se uporabljata), ki jo krije - po uporabi prilagoditev za nestanovitnost - primerno zavarovanje s finančnim premoženjem in druga primerna zavarovanja s premoženjem;
(g)
za institucije, ki izračunavajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s standardiziranim pristopom ali pristopom IRB, ločeno za vsako kategorijo izpostavljenosti, skupno izpostavljenost (po bilančnem ali zunajbilančnem pobotu, če se uporabljata), ki je krita z jamstvi ali kreditnimi izvedenimi finančnimi instrumenti. Za kategorijo izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov ta zahteva velja za vse pristope iz člena 155.
Člen 454
Uporaba naprednih pristopov za merjenje operativnega tveganja
Institucije, ki uporabljajo pristope AMA iz členov 321 do 324 za izračun kapitalskih zahtev za operativno tveganje, razkrijejo opis uporabe zavarovanj in drugih oblik prenosa tveganja za namene zmanjševanja tega tveganja.
Člen 455
Uporaba notranjih modelov za tržna tveganja
Institucije, ki izračunavajo svoje kapitalske zahteve v skladu s členom 363, razkrijejo naslednje informacije:
(a)
za vsak zajeti podportfelj:
(i)
značilnosti uporabljenih modelov;
(ii)
po potrebi za interne modele za presežna tveganja neplačila in migracije ter za trgovanje s korelacijo uporabljene metodologije in tveganja, merjena s pomočjo uporabe internega modela, vključno z opisom pristopa, ki ga je institucija uporabila za določitev obdobij likvidnosti, uporabljenimi metodologijami za doseganje ocene kapitala, ki je skladna z zahtevanimi standardi zanesljivosti, in pristopi, uporabljenimi za ovrednotenje modela;
(iii)
opis stresnega testiranja, ki se uporablja za podportfelj;
(iv)
opis pristopov, uporabljenih za testiranje za nazaj ter za ovrednotenje točnosti in doslednosti internih modelov in procesov modeliranja;
(b)
področje uporabe dovoljenja pristojnega organa;
(c)
opis obsega in metodologij za skladnost z zahtevami iz členov 104 in 105;
(d)
najvišjo, najnižjo in srednjo vrednost naslednjega:
(i)
dnevnih mer tveganih vrednosti v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(ii)
dnevnih mer stresnih tveganih vrednosti v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(iii)
vrednosti tveganja za presežno tveganje neplačila in migracije ter posebno tveganje trgovalnega portfelja s korelacijo v poročevalskem obdobju in ob koncu obdobja;
(e)
elemente kapitalske zahteve, kot je določeno v členu 364;
(f)
tehtano povprečje obdobja likvidnosti za vsak podportfelj, ki ga pokrivajo interni modeli za presežno tveganje neplačila in migracije in za trgovanje s korelacijo;
(g)
primerjavo dnevnih mer tveganih vrednosti ob koncu dneva z enodnevnimi spremembami vrednosti portfelja ob koncu naslednjega delovnega dne, skupaj z analizo vsakega pomembnega preseganja v poročevalskem obdobju.
DEL 9
DELEGIRANI AKTI IN IZVEDBENI AKTI
Člen 456
Delegirani akti
1. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 462 v zvezi z naslednjimi zadevami:
(a)
pojasnitev opredelitev iz členov 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 in 411 za zagotovitev enotne uporabe te uredbe;
(b)
pojasnitev opredelitev iz členov 4, 5, 142, 153, 192, 242, 272, 300, 381 in 411, da se pri uporabi te uredbe upošteva razvoj na finančnih trgih;
(c)
spremembe seznama kategorij izpostavljenosti iz členov 112 in 147 zaradi upoštevanja razvoja na finančnih trgih;
(d)
znesek, določen v členih 123(c), 147(5)(a), 153(4) in 162(4), da se upoštevajo učinki inflacije;
(e)
seznam in klasifikacija zunajbilančnih postavk v prilogah I in II, da se upošteva razvoj na finančnih trgih;
(f)
prilagoditev kategorij investicijskih podjetij v členu 95(1) in členu 96(1) zaradi upoštevanja razvoja na finančnih trgih;
(g)
pojasnitev zahtev iz člena 97 za zagotovitev enotne uporabe te uredbe;
(h)
sprememba kapitalskih zahtev, kot so določene v členih 301 do 311 te uredbe in členih 50a do 50d Uredbe (EU) št. 648/2012, ki izhajaiz razvoja ali sprememb mednarodnih standardov za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke;
(i)
pojasnitev pogojev, ki se nanašajo na izvzetja, opredeljena v členu 400;
(j)
sprememba mere kapitala in mere skupne izpostavljenosti pri količniku finančnega vzvoda iz člena 429(2), da se popravijo vse pomanjkljivosti, ugotovljene na podlagi poročanja iz člena 430(1), preden morajo institucije objaviti količnik finančnega vzvoda, kot je določeno v členu 451(1)(a).
2. EBA spremlja kapitalske zahteve za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja in do 1. januarja 2015 Komisiji predloži poročilo. V poročilu se še zlasti oceni:
(a)
obravnavo tveganja CVA kot samostojne zahteve v primerjavi z njeno obravnavo kot integrirani sestavni del okvira tržnih tveganj
(b)
obseg zahteve za tveganje CVA, vključno z izjemo iz člena 482;
(c)
ustrezna varovanja;
(d)
izračun kapitalskih zahtev za tveganje CVA.
Na podlagi tega poročila in kjer je ugotovljeno, da je tak ukrep potreben, se Komisija v skladu s členom 462 pooblasti tudi za sprejetje delegiranega akta o spremembi člena 381, 382(1) do (3)in členov 383 do 386, v zvezi s temi postavkami.
Člen 457
Tehnične prilagoditve in popravki
Komisija je pooblaščena za sprejetje delegiranih aktov v skladu s členom 462 za tehnične prilagoditve in popravke nebistvenih elementov v naslednjih določbah, da upošteva nadaljnji razvoj/nova dognanja na področju novih finančnih produktov ali dejavnosti, za prilagoditve razvoju po sprejetju te uredbe v drugih zakonodajnih aktih Unije o finančnih storitvah in računovodstvu, vključno z računovodskimi standardi na podlagi Uredbe (EU) št. 1606/2002:
(a)
kapitalskih zahtevah za kreditna tveganja, določenih v členih 111 do 134 in členih 143 do 191;
(b)
učinkih zmanjševanja kreditnega tveganja v skladu s členi 193 do 241;
(c)
kapitalskih zahtevah za listinjenje iz členov 243 do 266;
(d)
kapitalskih zahtevah za kreditna tveganja nasprotne stranke v skladu s členi 272 do 311;
(e)
kapitalskih zahtevah za operativno tveganje iz členov 315 do 325;
(f)
kapitalskih zahtevah za tržno tveganje iz členov 325 do 377;
(g)
kapitalskih zahtevah za tveganje poravnave iz členov 378 do 379;
(h)
kapitalskih zahtevah za tveganje prilagoditve kreditnega vrednotenja iz členov 383, 384 in 386;
(i)
dela 2 in člena 99 le zaradi razvoja računovodskih standardov ali zahtev, ki upoštevajo zakonodajo Unije.
Člen 458
Makrobonitetno ali sistemsko tveganje, ugotovljeno na ravni države članice
1. Države članice imenujejo organ, pristojen za izvajanje tega člena. Ta organ je pristojni organ ali imenovani organ.
2. Kadar organ, imenovan v skladu z odstavkom 1, ugotovi spremembe intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja v finančnem sistemu, ki bi lahko imele resne negativne posledice za finančni sistem in realno gospodarstvo v posamezni državi članici, in za katere navedeni organ meni, da bi se bilo primerneje odzvati s strožjimi nacionalnimi ukrepi, o tem uradno obvesti Evropski parlament, Svet, Komisijo, ESRB in EBA ter predloži ustrezne kvantitativne ali kvalitativne dokaze o vsem naslednjem:
(a)
spremembah v intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja;
(b)
razlogih zakaj bi navedene spremembe lahko ogrozile finančno stabilnost na nacionalni ravni;
(c)
utemeljitvi, zakaj člena 124 in 164 te uredbe ter členi 101, 103, 104, 105, 133 in 136 Direktive 2013/36EU niso ustrezni za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, ob upoštevanju relativne učinkovitosti teh ukrepov;
(d)
osnutku nacionalnih ukrepov za ublažitev sprememb intenzivnosti tveganja za institucije, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, ali za podskupino teh institucij glede:
(i)
ravni kapitala iz člena 92;
(ii)
zahtev v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz člena 392 in členov 395 do 403;
(iii)
zahtev po javnem razkritju iz členov 431 do 455;
(iv)
ravni varovalnega kapitalskega blažilnika iz člena 129 Direktive 2013/36EU;
(v)
likvidnostnih zahtev iz dela 6;
(vi)
uteži tveganja usmerjene na nepremičninske balone v sektorju stanovanjskih in poslovnih nepremičnin; ali
(vii)
izpostavljenosti znotraj finančnega sektorja;
(e)
obrazložitev, zakaj organ, imenovan v skladu z odstavkom 1, meni, da so ti osnutki ukrepov primerni, učinkoviti in sorazmerni za obvladovanje razmer; in
(f)
oceno verjetnega pozitivnega ali negativnega učinka osnutkov ukrepov na notranji trg na osnovi informacij, ki so na voljo zadevni državi članici.
3. Ko organi, imenovani v skladu z odstavkom 1, pridobijo dovoljenje za uporabo nacionalnih ukrepov v skladu s tem členom, zadevnim pristojnim organom ali imenovanim organom drugih držav članic predložijo vse ustrezne informacije.
4. Pooblastilo za sprejetje izvedbenega akta, s katerim se zavrnejo osnutki nacionalnih ukrepov iz točke (d) odstavka 2, se dodeli Svetu, ki odloča s kvalificirano večino na predlog Komisije.
ESRB in EBA v enem mesecu od prejema uradnega obvestila iz odstavka 2, Svetu, Komisiji in zadevni državi članici predložita mnenje o točkah iz navedenega odstavka.
Ob kar se da doslednem upoštevanju mnenj iz drugega pododstavka in če obstajajo zanesljivi, trdni in podrobni dokazi, da bo imel ukrep negativen učinek na notranji trg, ki bo večji od koristi za finančno stabilnost zaradi zmanjšanja ugotovljenih makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, lahko Komisija v enem mesecu Svetu predlaga izvedbeni akt, s katerim se osnutki nacionalnih ukrepov zavrnejo.
Če Komisija v enem mesecu ne predloži takšnega predloga, lahko zadevna država članica nemudoma sprejme osnutke nacionalnih ukrepov za obdobje do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej.
Svet odloči o predlogu Komisije v enem mesecu od prejema predloga in navede razloge za zavrnitev ali odobritev osnutkov nacionalnih ukrepov.
Svet zavrne predlagane osnutke nacionalnih ukrepov le, če meni, da niso izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
spremembe intenzivnosti makrobonitetnega ali sistemskega tveganja so takšne narave, da predstavljajo tveganje za finančno stabilnost na nacionalni ravni;
(b)
členi 124 in 164 te uredbe ter členi 101, 103, 104, 105, 133 in 136 Direktive 2013/36EU niso ustrezni za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, ob upoštevanju relativne učinkovitosti teh ukrepov;
(c)
predlagani osnutki nacionalnih ukrepov so primernejši za obvladovanje ugotovljenega makrobonitetnega ali sistemskega tveganja ter ne povzročajo nesorazmernih negativnih učinkov na celoto ali dele finančnega sistema v drugih državah članicah ali v celotni Uniji in ne pomenijo ali ustvarjajo ovire za delovanje notranjega trga;
(d)
to vprašanje zadeva le eno državo članico; in
(e)
tveganja še niso bila obvladana z drugimi ukrepi iz te uredbe ali Direktive 2013/36EU.
Svet v svoji oceni, ki jo je pripravil na podlagi dokazov, predloženih v skladu z odstavkom 2 s strani organa, imenovanega v skladu z odstavkom 1, upošteva mnenje ESRB in EBA.
Če Svet v enem mesecu po prejemu predloga Komisije ne sprejme izvedbenega akta o zavrnitvi osnutkov nacionalnih ukrepov, lahko država članica sprejme ukrepe in jih uporablja v obdobju do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej.
5. Druge države članice lahko priznajo ukrepe, določene v skladu s tem členom, in jih uporabljajo za podružnice institucij, ki so pridobile dovoljenje v matični državi članici, pri čemer imajo te podružnice sedež v državi članici, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov.
6. Če države članice priznajo ukrepe, določene v skladu s tem členom, o tem obvestijo Svet, Komisijo, EBA, ESRB in državo članico, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov.
7. Država članica pri odločanju, ali bo priznala ukrepe, določene v skladu s tem členom, upošteva merila iz odstavka 4.
8. Država članica, ki je pridobila dovoljenje za uporabo ukrepov, lahko zaprosi ESRB, da v skladu s členom 16 Uredbe (EU) št. 1092/2010 izda priporočilo za eno ali več držav članic, ki ukrepov ne priznavajo.
9. Država članica pred iztekom dovoljenja, izdanega v skladu z odstavkom 4, ob posvetovanju z ESRB in EBA pregleda razmere, na podlagi tega pa lahko po postopku iz odstavka 4 sprejme novo odločitev o podaljšanju uporabe nacionalnih ukrepov, vsakič za dodatno leto. Komisija po prvem podaljšanju ob posvetovanju z ESRB in EBA najmanj enkrat letno pregleda te razmere.
10. Ne glede na postopek iz odstavkov 3 do 9 lahko države članice zvišajo uteži tveganja za/do največ 25 % v primerjavi s tistimi iz uredbe za izpostavljenosti iz odstavka 2(d) tega člena ter zaostrijo omejitev velike izpostavljenosti iz člena 395 za največ 15 % za obdobje do dveh let ali do prenehanja obstoja makrobonitetnega ali sistemskega tveganja, če se to zgodi prej, pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji in zahteve glede obveščanja iz odstavka 2 tega člena.
Člen 459
Bonitetne zahteve
Komisijo se pooblasti za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 462, s katerimi se za dobo enega leta uvedejo strožje bonitetne zahteve za izpostavljenosti, če je to potrebno zaradi upoštevanja sprememb intenzivnosti mikrobonitetnih in makrobonitetnih tveganj, ki so posledica razvoja trga v Uniji ali razmer zunaj Unije, ki prizadenejo vse države članice, in če instrumenti iz te uredbe in Direktive 2013/36EU ne zadostujejo za obvladovanje teh tveganj, zlasti na podlagi priporočila ali mnenja ESRB ali EBA, ki zadevajo:
(a)
raven kapitala iz člena 92;
(b)
zahteve v zvezi z velikimi izpostavljenostmi iz člena 392 in členov 395 do 403;
(c)
zahteve po javnem razkritju iz členov 431 do 455.
Komisija ob pomoči ESRB vsaj enkrat letno Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o razvoju dogodkov na trgu, ki lahko zahtevajo uporabo tega člena.
Člen 460
Likvidnost
1. Komisija se pooblasti za sprejetje delegiranega akta v skladu s členom 462, da natančno določi splošno zahtevo iz člena 412(1). Delegirani akt, sprejet v skladu s tem odstavkom, temelji na postavkah, ki se poročajo v skladu z naslovom II dela 6 in Prilogo III, podrobneje določa, v katerih okoliščinah morajo pristojni organi določiti specifične stopnje prilivov in odlivov za kreditne institucije, da se zajamejo specifična tveganja, katerim so izpostavljene, in spoštuje pragove iz odstavka 2.
2. Zahteva glede likvidnostnega kritja iz člena 412 se uvede postopoma, in sicer velja:
(a)
60 % zahteve glede likvidnostnega kritja leta 2015;
(b)
70 % od 1. januarja 2016;
(c)
80 % od 1. januarja 2017;
(d)
100 % od 1. januarja 2018.
Komisija v ta namen upošteva poročila iz člena 509(1), (2) in (3) ter mednarodne standarde, ki so jih vzpostavili mednarodni forumi, pa tudi posebnosti Unije.
Komisija sprejme delegirani akt iz odstavka 1 do 30. junija 2014. Veljati začne do 31. decembra 2014, vendar se ne uporablja pred 1. januarjem 2015.
Člen 461
Pregled postopnega uvajanja zahteve glede likvidnostnega kritja
1. EBA po posvetovanju z ESRB do 30. junija 2016 Komisiji poroča, ali bi bilo treba spremeniti postopno uvajanje zahteve glede likvidnostnega kritja iz člena 460(2). Pri tej analizi ustrezno upošteva razvoj dogodkov na trgu in mednarodni regulativni razvoj, pa tudi posebnosti Unije.
EBA v svojem poročilu oceni zlasti odložitev uvedbe 100 % minimalnega zavezujočega standarda do 1. januarja 2019. V poročilu upošteva letna poročila iz člena 509(1), zadevne tržne podatke in priporočila vseh pristojnih organov.
2. Kadar je to potrebno, da se upošteva razvoj dogodkov na trgu in drugod, se Komisija pooblasti, da v skladu s členom 462 sprejme delegirani akt, s katerim spremeni postopno uvajanje iz člena 460 in do leta 2019 odloži uvedbo 100 % minimalnega zavezujočega standarda v zvezi z zahtevo glede likvidnostnega kritja iz člena 412(1) ter v letu 2018 uporablja 90 % minimalnega zavezujočega standarda v zvezi z zahtevo glede likvidnostnega kritja.
Komisija pri ocenjevanju potrebe po odložitvi upošteva poročilo in oceno iz odstavka 1.
Delegirani akt, sprejet v skladu s tem členom, se ne uporablja pred 1. januarjem 2018, veljati pa začne do 30. junija 2017.
Člen 462
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo iz členov 456 do 460 se prenese za nedoločen čas od 31 decembra 2014.
3. Pooblastilo iz členov 456 do 460 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne veljati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členi 456 do 460, začne veljati le, če nit Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegirnameu aktu v roku treh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Sveta obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za tri mesece.
Člen 463
Ugovori zoper regulativne tehnične standarde
Kadar Komisija v skladu s to uredbo sprejme regulativni tehnični standard, ki je enak osnutku regulativnega tehničnega standarda predloženega s strani EBA, lahko Evropski parlament in Svet temu regulativnemu tehničnemu standardu nasprotujeta v roku enega meseca od dne uradnega obvestila. Na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta se navedeni rok podaljša za en mesec. Z odstopanjem od drugega pododstavka člena 13(1) Uredbe (EU) št. 1093/2010 se lahko rok, v katerem lahko Evropski parlament in Svet temu regulativnemu tehničnemu standardu nasprotujeta, po potrebi dodatno podaljša za en mesec.
Člen 464
Evropski odbor za bančništvo
1. Komisiji pomaga Evropski odbor za bančništvo, ustanovljen s Sklepom Komisije 2004/10/ES (32). Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.
DEL 10
PREHODNE DOLOČBE, POROČILA, PREGLEDI IN SPREMEMBE
NASLOV I
PREHODNE DOLOČBE
POGLAVJE 1
Kapitalske zahteve, nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti, in odbitki
Oddelek 1
Kapitalske zahteve
Člen 465
Kapitalske zahteve
1. Z odstopanjem od točk (a) in (b) člena 92(1) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 se uporabljajo naslednje kapitalske zahteve:
(a)
količnik navadnega lastniškega temeljnega kapitala v razponu od 4 % do 4,5 %;
(b)
količnik temeljnega kapitala na stopnji v razponu od 5,5 % do 6 %.
2. Pristojni organi določijo in objavijo ravni količnikov navadnega lastniškega temeljnega kapitala in temeljnega kapitala v razponih iz odstavka 1, ki jih institucije izpolnjujejo ali presegajo.
Člen 466
Prva uporaba mednarodnih standardov računovodskega poročanja
Z odstopanjem od člena 24(2) pristojni organi institucijam, od katerih se zahteva, da vrednotijo aktivne in zunajbilančne postavke ter določijo kapital v skladu z mednarodnimi računovodskimi standardi, kot se uporabljajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1606/2002, pri prvi uporabi standardov odobrijo 24 mesecev za izvedbo potrebnih notranjih procesov in tehničnih zahtev.
Oddelek 2
Nerealizirani dobički in izgube, merjeni po pošteni vrednosti
Člen 467
Nerealizirane izgube, merjene po pošteni vrednosti
1. Z odstopanjem od člena 35 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 v izračun svojih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključijo samo veljavni odstotek nerealiziranih izgub, ki se nanašajo na sredstva ali obveznosti, merjenapo pošteni vrednosti in so izkazani v bilanci stanja, razen tistih iz člena 33 ter vseh drugih nerealiziranih izgub, ki so izkazaniv izkazu poslovnega izida.
2. Za namene iz odstavka 1 se veljavni odstotek uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016; in
(d)
od 80 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
Z odstopanjem od odstavka 1 lahko pristojni organi institucijam dovolijo, da med sestavine kapitala ne vključijo nerealiziranih dobičkov ali izgub iz naslova izpostavljenosti do enot centralne ravni države, razvrščenih v kategorijo "razpoložljiv za prodajo" v skladu z mednarodnim računovodskim standardom 39, ki ga je odobrila EU, če je bila takšna obravnava v uporabi pred 1. januarja 2014.
Obravnava iz drugega pododstavka se uporablja, dokler Komisija ne sprejme uredbe na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, s katero odobri nadomestitev mednarodnega računovodskega standarda 39 z mednarodnim standardom računovodskega poročanja.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz točk (a) do (d) odstavka 2.
Člen 468
Nerealizirani dobički, merjeni po pošteni vrednosti
1. Z odstopanjem od člena 35 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 iz izračuna svojih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala izključijo veljavni odstotek nerealiziranih dobičkov, ki se nanašajo na sredstva ali obveznosti, merjena po pošteni vrednosti in so izkazani v bilanci stanja, razen tistih iz člena 33 ter vseh drugih nerealiziranih dobičkov,izključujoč dobičke,ki se nanašajo na naložbene nepremičnine, in so izkazaniv izkazu poslovnega izida. Izračunani preostali znesek se ne izključi iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
2. Za namene odstavka 1 je v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 veljavni odstotek v višini 100 %, po tem datumu pa se uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(c)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
Kadar pristojni organ od 1. januarja 2015 dalje na podlagi člena 467 od institucij zahteva, da v izračun navadnega lastniškega temeljnega kapitala v višini 100 %vključijo svoje nerealizirane izgube, merjene po pošteni vrednosti, ta pristojni organ lahko institucijam dovoli tudi, da v ta izračun vključijo v višini 100 % svoje nerealizirane dobičke, merjene po pošteni vrednosti.
Kadar pristojni organ od 1. januarja 2015 dalje na podlagi člena 467 od institucij zahteva, da v izračun navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključijo odstotek svojih nerealiziranih dobičkov, merjenih po pošteni vrednosti, ne sme določiti veljavnega odstotka nerealiziranih dobičkov iz odstavka 2 tega člena v višini, ki bi presegal veljavni odstotek nerealiziranih izgub, določen v skladu s členom 467.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek nerealiziranih dobičkov v razponih iz točk (a) do (c) odstavka 2, ki se ne izključijo iz navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
4. Z odstopanjem od člena 33(1)(c) institucije v obdobju od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2017 vključijo v kapital veljavni odstotek iz člena 478 za dobičke in izgube, nastale zaradi vrednotenja po pošteni vrednosti, iz izvedenih finančnih obveznosti, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije.
Oddelek 3
Odbitki
Pododdelek 1
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
Člen 469
Odbitki od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 36(1) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odbiti v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
institucije uporabijo zadevne določbe iz člena 472 za preostale zneske postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobičik in izhajajo iz začasnih razlik;
(c)
institucije od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od skupnega zneska, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (i) člena 36(1) po uporabi člena 470;
(d)
institucije uporabijo zahteve iz člena 472(5) ali (11), kjer je to primerno, za preostali znesek postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (i) člena 36(1) po uporabi člena 470.
2. Institucije določijo obseg celotnega preostalega zneska iz točke (d) odstavka 1, za katerega se uporablja člen 472(4), tako da znesek iz točke (a) tega odstavka delijo z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, iz točke (a) člena 470(2);
(b)
vsota zneskov iz točk (a) in (b) člena 470(2).
3. Institucije določijo obseg celotnega preostalega zneska iz točke (d) odstavka 1, za katerega se uporablja člen 470(11), tako da znesek iz točke (a) tega odstavka delijo z zneskom iz točke (b) tega odstavka:
(a)
znesek neposrednih in posrednih deležev instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz točke (b) člena 470(2);
(b)
vsota zneskov iz točk (a) in (b) člena 470(2).
Člen 470
Izvzetje iz odbitka od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Za namene tega člena zadevne postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala vključujejo postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije, izračunane po uporabi določb iz členov 32 do 35 ter po odbitkih v skladu s točkami (a) do (h), (k)(ii) do (v) in (l) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik.
2. Z odstopanjem od člena 48(1) institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 ne odbijajo postavk iz točk (a) in (b) tega odstavka, ki skupaj znašajo enako ali manj kot 15 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije:
(a)
odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ter skupaj znašajo enako ali manj kot 10 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala institucije;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, njene neposredne, posredne in sintetične deleže v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala tega subjekta, ki skupaj znašajo enako ali manj kot 10 % zadevnih postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala.
3. Z odstopanjem od člena 48(4) se za postavke, izvzete iz odbitkov v skladu z odstavkom 2 tega člena, uporabi utež tveganja 250 %. Za postavke iz točke (b) odstavka 2 tega člena veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kjer je primerno.
Člen 471
Izvzetje iz odbitka deležev v lastniški kapital zavarovalnic od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 49(1) lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2022 institucijam dovolijo, da ne odbijejo deležev v lastniški kapital zavarovalnic, pozavarovalnic in zavarovalnih holdingov, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
pogoji iz člena 49(1)(a), (c) in (e);
(b)
pristojni organi so zadovoljni z ravnijo kontrole tveganj in postopki finančne analize, ki jih je institucija sprejela izrecno za nadzor naložbe v družbo ali holding;
(c)
delež lastniškega kapitala institucije v zavarovalnico, pozavarovalnico ali zavarovalni holding ne presega 15 % instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala, izdanih s strani zadevne zavarovalne osebe, na dan 31. decembra 2012 in v obdobju od 1. januarja 2013 do 31. decembra 2022;
(d)
znesek deleža lastniškega kapitala, ki se ne odbije, ne presega zneska v instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala zavarovalnice, pozavarovalnice ali zavarovalnega holdinga, ki ga ima institucija na dan 31. decembra 2012.
2. Deleži lastniškega kapitala, ki se ne odbijejo v skladu z odstavkom 1, se štejejo za izpostavljenosti, dodeli pa se jim utež tveganja 370 %.
Člen 472
Postavke, ki se ne odbijejo od navadnega lastniškega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od točke (c) člena 33 in točk (a) do (i) člena 36(1) institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 uporabljajo ta člen za preostale zneske postavk iz drugega pododstavka člena 468(4) ter točk (b) in (d) člena 469(1), kot je ustrezno.
2. Preostali zneski prilagoditev vrednotenja na izvedene finančne obveznosti, ki izhajajo iz kreditnega tveganja same institucije, se ne odbijejo.
3. Institucije za preostali znesek izgub tekočega poslovnega leta, navedene v točki (a) člena 36(1), uporabljajo naslednje:
(a)
pomembne izgube se odbijejo od postavk temeljnega kapitala;
(b)
izgube, ki niso pomembne, se ne odbijejo.
4. Institucije odbijejo preostali znesek neopredmetenih sredstev iz člena 36(1)(b) od postavk temeljnega kapitala.
5. Preostali znesek odloženih terjatev za davek iz točke (c) člena 36(1) se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja 0 %.
6. Polovica preostalega zneska postavk iz člena 36(1)(d) se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala.
7. Preostali znesek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami iz člena 36(1)(e) se ne odbije od katere koli sestavine kapitala ter se vključi v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala v obsegu, kot bi se znesek priznal za temeljni kapital v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za točke (a) do (ca) člena 57 Direktive 2006/48/ES.
8. Institucije za preostali znesek deležev v lastne instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala iz člena 36(1)(f) uporabljajo naslednje:
(a)
znesek neposrednih deležev se odbije od postavk temeljnega kapitala;
(b)
znesek posrednih in sintetičnih deležev, vključno z instrumenti navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
9. Če ima institucija vzajemni navzkrižni delež s subjektom iz točke (g) člena 36(1), institucije za preostali znesek deleža instrumentov navadnega lastniškega temeljnega kapitala subjekta finančnega sektorja uporabijo naslednje:
(a)
če institucija v tem subjektu finančnega sektorja nima pomembne naložbe, se znesek njenega deleža v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (h) člena 36(1);
(b)
če ima institucija v tem subjektu finančnega sektorja pomembno naložbo, se znesek njenega deleža v instrumentih navadnega lastniškega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (i) člena 361).
10. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (h) člena 36(1) uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneskov za odbitek, ki se nanašajo na neposredne deleže, se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
zneski, ki se nanašajo na posredne in sintetične deleže, se ne odbijejo, zanje pa se uporabijo uteži tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, poleg tega zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
11. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (i) člena 36(1) uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneskov za odbitek, ki se nanašajo na neposredne deleže, se odbije od postavk temeljnega kapitala, polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
zneski, ki se nanašajo na posredne in sintetične deleže, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3, poleg tega zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Člen 473
Uvedba sprememb mednarodnega računovodskega standarda 19
1. Z odstopanjem od člena 481 lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2018 institucijam, ki pripravljajo svoje računovodske izkaze skladno z mednarodnimi računovodskimi standardi, sprejetimi v skladu s postopkom iz člena 6(2) Uredbe (ES) št. 1606/2002, dovolijo da k svojemu navadnemu lastniškemu temeljnemu kapitalu dodajo ustrezen znesek v skladu z odstavkom 2 ali 3 tega člena, kot je ustrezno, ki ga pomnožijo s faktorjem, v skladu z odstavkom 4.
2. Ustrezni znesek se izračuna tako, da se od zneska, izračunanega v skladu z (a), odbije znesek, izračunan v skladu z (b):
(a)
institucije v skladu z Uredbo (ES) št. 1126/2008 (33) določijo vrednosti sredstev svojih pokojninskih skladov ali načrtov z določenimi pravicami, kot so bile spremenjene z Uredbo (EU) št. 1205/2011 (34). Nato od vrednosti teh sredstev odbijejo vrednosti obveznosti iz istih skladov ali načrtov, določene v skladu z istimi računovodskimi pravili;
(b)
institucije določijo vrednosti sredstev svojih pokojninskih skladov ali načrtov z določenimi pravicami v skladu s pravili iz Uredbe (ES) št. 1126/2008. Nato od vrednosti teh sredstev odbijejo vrednosti obveznosti iz istih skladov ali načrtov, določene v skladu z istimi računovodskimi pravili.
3. Znesek, določen v skladu z odstavkom 2, je omejen na znesek, ki ga pred 1. januarja 2014 ni bilo treba odbiti od kapitala v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos Direktive 2006/48/ES, če bi ti nacionalni ukrepi za prenos v zadevni državi članici izpolnjevali pogoje za obravnavo iz člena 481 te uredbe.
4. Uporabljajo se naslednji faktorji:
(a)
1 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
0,8 v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
0,6 v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
0,4 v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017;
(e)
0,2 v obdobju od 1. januarja 2018 do 31. decembra 2018.
5. Institucije razkrijejo vrednosti sredstev in obveznosti, izračunane v skladu z odstavkom 2, v svojih objavljenih računovodskih izkazih.
Pododdelek 2
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Člen 474
Odbitki od postavk dodatnega temeljnega kapitala
Z odstopanjem od člena 56 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk dodatnega temeljnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 56;
(b)
institucije uporabijo zahteve iz člena 475 za preostale zneske postavk, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 56.
Člen 475
Postavke, ki se ne odbijejo od postavk dodatnega temeljnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 53 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 zahteve iz tega člena uporabljajo za preostale zneske iz točke (b) člena 454.
2. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (a) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
neposredni deleži v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala se po knjigovodski vrednosti odbijejo od postavk temeljnega kapitala;
(b)
posredni in sintetični deleži v lastne instrumente dodatnega temeljnega kapitala, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega temeljnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
3. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (b) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
če institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev teh instrumentov dodatnega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (c) člena 56;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev teh instrumentov dodatnega temeljnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (d) člena 56.
4. Institucije za preostale zneske postavk iz točk (c) in (d) člena 56 uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneska, ki se nanaša na neposredne deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 56, se odbije od postavk temeljnega kapitala, druga polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
znesek, ki se nanaša na posredne in sintetične deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 56, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Pododdelek 3
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Člen 476
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
Z odstopanjem od člena 66 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 velja naslednje:
(a)
institucije od postavk dodatnega kapitala odbijejo veljavni odstotek iz člena 478 od zneskov, ki jih je treba odšteti v skladu s členom 66;
(b)
institucije uporabijo zahteve iz člena 477 za preostale zneske, ki jih je treba odbiti v skladu s členom 66.
Člen 477
Odbitki od postavk dodatnega kapitala
1. Z odstopanjem od člena 66 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 zahteve iz tega člena uporabljajo za preostale zneske iz točke (b) člena 476.
2. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (a) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
neposredni deleži v lastne instrumente dodatnega kapitala se po knjigovodski vrednosti odbijejo od postavk dodatnega kapitala;
(b)
posredni in sintetični deleži v lastne instrumente dodatnega kapitala, vključno z lastnimi instrumenti dodatnega kapitala, ki bi jih institucija lahko bila obvezana kupiti na podlagi obstoječe ali pogojne pogodbene obveznosti, se ne odbijejo in se zanje uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanje veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
3. Institucije za preostale zneske postavk iz točke (b) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
če institucija nima pomembne naložbe v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev instrumentov dodatnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (c) člena 66;
(b)
če ima institucija pomembno naložbo v subjektu finančnega sektorja, s katero ima vzajemni navzkrižni delež, se znesek neposrednih, posrednih in sintetičnih deležev instrumentov dodatnega kapitala zadevnega subjekta obravnava kot znesek iz točke (d) člena 66.
4. Institucije za preostale zneske postavk iz točk (c) in (d) člena 66 uporabljajo naslednje:
(a)
polovica zneska, ki se nanaša na neposredne deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 66, se odbije od postavk temeljnega kapitala, druga polovica pa od postavk dodatnega kapitala;
(b)
znesek, ki se nanaša na posredne in sintetične deleže, ki ga je treba odbiti v skladu s točkama (c) in (d) člena 66, se ne odbije in se zanj uporabi utež tveganja v skladu s poglavjem 2 ali 3 naslova II dela 3 ter zanj veljajo zahteve iz naslova IV dela 3, kot je ustrezno.
Pododdelek 4
Veljavni odstotki za odbitek
Člen 478
Veljavni odstotki za odbitek od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
1. Odstotek, ki se uporabi za namene člena 468(4), člena 469(1)(a) in (c), člena 474(a) in člena 476(a), se uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 20 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 60 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 80 % do 100 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
2. Z odstopanjem od odstavka 1, se za postavke iz točke (c) člena 36(1), ki so obstajale že pred …, veljavni odstotek, ki se uporabi za namen točke (c) člena 469(1), uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2015;
(b)
od 10 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2015 do 2. januarja 2016;
(c)
od 20 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2016 do 2. januarja 2017;
(d)
od 30 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2017 do 2. januarja 2018;
(e)
od 40 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2018 do 2. januarja 2019;
(f)
od 50 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2019 do 2. januarja 2020;
(g)
od 60 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2020 do 2. januarja 2021;
(h)
od 70 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2021 do 2. januarja 2022;
(i)
od 80 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2022 do 2. januarja 2023;
(j)
od 90 % do 100 % v obdobju od 2. januarja 2023 do 2. januarja 2024.
3. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz odstavkov 1 in 2 za vsakega od naslednjih odbitkov:
(a)
posamezni odbitki, ki se zahtevajo v skladu s točkami (a) do (h) člena 36(1), razen odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik;
(b)
celotni znesek odloženih terjatev za davek, ki se nanašajo na prihodnji dobiček in izhajajo iz začasnih razlik, ter postavke iz točke (i) člena 36(1), ki ga je treba odšteti v skladu s členom 48,;
(c)
vsak odbitekzahtevan v skladu s točkami (b) do (d) člena 56;
(d)
vsak odbitek zahtevan v skladu s točkami (b) do (d) člena 66.
Oddelek 4
Manjšinski deleži ter instrumenti dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala, izdani s strani podrejenih družb
Člen 479
Priznavanje instrumentov in postavk v konsolidiranem navadnem lastniškem temeljnem kapitalu, ki se ne štejejo za manjšinske deleže
1. Z odstopanjem od naslova II dela 2 pristojni organi v skladu z odstavkoma 2 in 3 tega člena v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 odločijo glede priznanja postavk v konsolidiranem kapitalu, ki bi se uvrstile med konsolidacijske rezerve v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos skladno s členom 65 Direktive 2006/48/ES in ki ne štejejo za navadni lastniški temeljni kapital iz katerega koli od naslednjih razlogov:
(a)
instrument ne šteje med instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala in posledično z njimi povezani zadržani dobički in vplačani presežki kapitala ne štejejo za postavke konsolidiranega navadnega lastniškega temeljnega kapitala;
(b)
postavka ne izpolnjuje zahteviz člena 81(2);
(c)
postavkaese ne štejejo, ker podrejena družba ni institucija ali subjekt, za katerega na podlagi veljavne nacionalne zakonodaje veljajo zahteve iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU;
(d)
postavke se ne štejejo, ker podrejena družba ni polno vključena v konsolidacijo v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 1;
2. Veljavni odstotek postavk iz odstavka 1, ki bi se uvrstile med konsolidacijske rezerve v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za člen 65 Direktive 2006/48/ES, se šteje za konsolidiran navadni lastniški temeljni kapital.
3. Za namene odstavka 2 se veljavni odstotki uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
4. Pristojni organi določijo in objavijo veljavni odstotek v razponih iz odstavka 3.
Člen 480
Priznavanje manjšinskih deležev ter kvalificiranega dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala v konsolidiranem kapitalu
1. Z odstopanjem od točke (b) člena 84(1), točke (b) člena 85(1) in točke (b) člena 87(1) se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 odstotki iz teh členov pomnožijo z veljavnim faktorjem.
2. Za namene odstavka 1 se veljavni faktor uvršča v naslednje razpone:
(a)
od 0,2 do 1 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0,4 do 1 v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0,6 do 1 v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016; in
(d)
od 0,8 do 1 v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
3. Pristojni organi določijo in objavijo vrednost veljavnega faktorja v razponih iz odstavka 2.
Oddelek 5
Dodatni filtri in odbitki
Člen 481
Dodatni filtri in odbitki
1. Z odstopanjem od členov 32 do 36 ter 56 in 66 institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 izvedejo prilagoditve, s katerimi v postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke temeljnega kapitala, postavke dodatnega kapitala ali postavke kapitala vključijo ali od navedenih postavk odbijejo veljavni odstotek filtrov ali odbitkov, ki se zahtevajo v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za člene 57, 61, 63, 63a, 64 in 66 Direktive 2006/48/ES ter za člena 13 in 16 Direktive 2006/49/ES, in se ne zahtevajo v skladu z delom 2 te uredbe.
2. Z odstopanjem od členov 36(1)(i) ter 49(1) in (3) lahko pristojni organi v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 od institucij zahtevajo ali jim dovolijo, da namesto odbitka, ki se zahteva v skladu s členom 36(1), uporabo metode iz člena 49(1), če zahteve iz točk (b) in (e) člena 49(1) niso izpolnjene. V takih primerih se obseg deležev kapitalskih instrumentov subjekta finančnega sektorja, v katerem ima nadrejena oseba pomembno naložbo, za katero se ne zahteva odbitek v skladu s členom 49(1), določi na podlagi veljavnega odstotka iz odstavka 4 tega člena. Za znesek, ki se ne odbije, veljajo zahteve iz člena 49(4), kot je ustrezno.
3. Za namene odstavka 1 se veljavni odstotki uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 0 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 0 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017.
4. Za namen odstavka 2 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014 uporabljajo veljavni odstotki, ki se uvrščajo v razpon od 0 % do 50 %.
5. Pristojni organi za vsak filter ali odbitek iz odstavkov 1 in 2 določi in objavijo veljavne odstotke v razponih iz odstavkov 3 in 4.;
6. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje, pod katerimi pristojni organi določijo, ali je treba prilagoditve kapitala ali njihovih sestavin v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos za Direktivo 2006/48/ES ali Direktivo 2006/49/ES, ki niso vključene v del 2 te uredbe, za namene tega člena izvesti na postavkah navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavkah dodatnega temeljnega kapitala, postavkah temeljnega kapitala, postavkah dodatnega kapitala ali kapitala.
EBA predloži Komisiji navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 1 februar 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 482
Obseg uporabe pri transakcijah z izvedenimi finančnimi instrumenti s pokojninskimi skladi
Glede transakcije iz člena 89 Uredbe (EU) št. 648/2012 sklenjene s pokojninskimi shemami, kot so opredeljene v členu 2 navedene uredbe, institucije ne izračunajo kapitalske zahteve za tveganje prilagoditve vrednotenja zaradi kreditnega tveganja, kot to predvideva člen 382(4)(c) te uredbe.
POGLAVJE 2
Uporaba predhodnih pravil za kapitalske instrumente
Oddelek 1
Instrumenti, ki tvorijo državno pomoč
Člen 483
Uporaba predhodnih pravil za instrumente državne pomoči
1. Z odstopanjem od členov 26 do 29, 51, 52, 62 in 63 se v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 ta člen uporablja za kapitalske instrumente in postavke, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
instrumenti so bili izdani pred 1. januarja 2014;
(b)
instrumenti so bili izdani v okviru ukrepov dokapitalizacije v skladu s pravili za državno pomoč. Če je del instrumentov vpisan s strani zasebnih vlagateljev, morajobiti izdani pred 30. junijem 2012 in skupaj s tistimi deli, ki jih vpiše država članica;
(c)
Komisija je instrumente štela za združljive z notranjim trgom v skladu s členom 107 PDEU;
(d)
če instrumente vpišejo tako država členica kot tudi zasebni vlagatelji in če se instrumenti, ki jih vpiše država članica, delno odkupijo, se za ustrezen del zasebno vpisanih instrumentov uporabijo predhodna pravila v skladu s členom 484. Ko se odkupijo vsi instrumenti, vpisani s strani države članice, se za preostale instrumente, vpisane s strani zasebnih vlagateljev, uporabijo predhodna pravila v skladu s členom 484.
2. Instrumenti, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos, izpolnjujejo pogoje za točko (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ne glede na karkoli od naslednjega:
(a)
pogoji iz člena 28 te uredbe niso izpolnjeni;
(b)
instrumente je izdala družba iz člena 27 te uredbe in pogoji iz člena 28 ali člena 29, kot je ustrezno, niso izpolnjeni.
3. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, tudi če zahteve iz točke (a) ali (b) odstavka 2 tega člena niso izpolnjene, pod pogojem, da so izpolnjene zahteve iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala iz odstavka 5 ali 7.
4. Instrumenti, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos izpolnjujejo pogoje za točko (ca) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, tudi če niso izpolnjeni pogoji iz člena 52(1) te uredbe.
5. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (ca) člena 57 Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, tudi če pogoji iz člena 52(1) te uredbe niso izpolnjeni, pod pogojem, da so izpolnjene zahteve iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali instrumente dodatnega kapitala iz odstavka 5 ali 7.
6. Postavke, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos izpolnjujejo pogoje za točko (f), (g) ali (h) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, tudi če postavke niso opredeljene v členu 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni.
7. Instrumenti iz točke (c) odstavka 1 tega člena, ki v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos ne izpolnjujejo pogojev za točko (f), (g) ali (h) člena 57 in za člen 66(1) Direktive 2006/48/ES, se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, tudi če postavke niso opredeljene v členu 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni, pod pogojem, da so izpolnjeni pogoji iz odstavka 8 tega člena.
Instrumenti, ki se štejejo za instrumente dodatnega kapitala v skladu s prvim pododstavkom, se ne morejo šteti za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali dodatnega temeljnega kapitala iz odstavka 3 ali 5.
8. Instrumenti iz odstavkov 3, 5 in 7 se lahko štejejo za kapitalske instrumente iz teh odstavkov samo, če je izpolnjen pogoj iz točke (a) odstavka 1 in če te instrumente izdajo institucije, ki imajo sedež v državi članici, vključeni v program za gospodarsko prilagoditev, in izdaja teh instrumentov je odobrena ali upravičena v okviru tega programa.
Oddelek 2
Instrumenti, ki ne tvorijo državne pomoči
Pododdelek 1
Upravičenost in omejitve uporabe predhodnih pravil
Člen 484
Upravičenost uporabe predhodnih pravil za postavke, ki se štejejo za kapital v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES
1. Ta člen se uporablja le za instrumente in postavke, ki so bili izdani ali so šteli za kapital pred 31. decembrom 2011 in niso navedeni v členu 483(1).
2. Z odstopanjem od členov 26 do 29, 51, 52, 62 in 63 se ta člen uporablja v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
3. Ob upoštevanju člena 485 te uredbe in omejitev iz člena 468(2) te uredbe, se kapital v smislu člena 22 Direktive 86/635/EGS in z njim povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujeta pogoje za temeljni kapital po nacionalnih ukrepih za prenos točke (a) člena 57 Direktive 2006/48/ES, štejeta za postavki navadnega lastniškega temeljnega kapitala, čeprav ta kapital ne izpolnjuje pogojev iz člena 28 ali 29, kot je ustrezno.
4. V skladu z omejitvijo iz člena 486(3) te uredbe se instrumenti in z njimi povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujejo pogoje za temeljni kapital v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos točke (ca) člena 57 ter člena 154(8) in (9) Direktive 2006/48/ES, štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala, tudi če pogoji iz člena 52 te uredbe niso izpolnjeni.
5. V skladu z omejitvami iz člena 486(4) te uredbe se postavke in z njimi povezan vplačan presežek kapitala, ki izpolnjujejo pogoje iz nacionalnih ukrepov za prenos točk (e), (f), (g) ali (h) člena 57 Direktive 2006/48/ES, štejejo za postavke dodatnega kapitala, tudi če postavke niso vključene v člen 62 te uredbe ali pogoji iz člena 63 te uredbe niso izpolnjeni.
Člen 485
Upravičenost do vključitve vplačanih presežkov kapitala, povezanih s postavkami, ki v okviru nacionalnih ukrepov za prenos Direktive 2006/48/ES izpolnjujejo pogoje za kapital, v navaden lastniški temeljni kapital
1. Ta člen se uporablja le za instrumente, ki so bili izdani pred 31. decembrom 2010 in niso navedeni v členu 483(1).
2. Vplačan presežek kapitala, povezan s kapitalom v smislu člena 22 Direktive 86/635/ES, ki v okviru nacionalnih ukrepov za prenos člena 57(a) Direktive 2006/48/ES izpolnjuje pogoje za temeljni kapital, se šteje za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, če izpolnjuje pogoje iz točk (i) in (j) člena 28 te uredbe.
Člen 486
Omejitve glede uporabe predhodnih pravil za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
1. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 se instrumenti in postavke iz člena 484 štejejo za kapital v omejenem obsegu v skladu s tem členom.
2. Znesek postavk iz člena 484(3), ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, se omeji na veljavni odstotek vsote zneskov iz točk (a) in (b) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek kapitala iz člena 484(3), ki je bil v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan s postavkami iz točke (a).
3. Znesek postavk iz člena 484(4), ki se štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala, se omeji na veljavni odstotek, pomnožen z razliko, ki se dobi, ko se od vsote zneskov iz točk (a) in (b) tega odstavka odšteje vsota zneskov iz točk (c) do (f) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so 31. decembra 2012 presegli omejitve določene z nacionalnim ukrepom za prenos točke (a) člena 66(1) in člena 66(1a) Direktive 2006/48/ES;
(d)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (c);
(e)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(4), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012, vendar se ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s členom 489(4);
(f)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (e).
4. Znesek postavk iz člena 484(5), ki se štejejo za postavke dodatnega kapitala, je omejen na veljavni odstotek razlike, ki se dobi, ko se od vsote zneskov iz točk (a) do (d) tega odstavka odšteje vsota zneskov iz točk (e) do (h) tega odstavka:
(a)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(5), ki so ostali v izdaji 31. decembra 2012;
(b)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (a);
(c)
nominalni znesek podrejenega dolga, ki je ostal v izdaji 31. decembra, znižan za znesek, ki se zahteva v skladu z nacionalnimi ukrepi za prenos točke (c) člena 64(3) Direktive 2006/48/ES;
(d)
nominalni znesek postavk iz člena 484(5), razen instrumentov in podrejenega dolga iz točk (a) in (c) tega odstavka, ki so bile v izdaji 31. decembra 2012;
(e)
nominalni znesek instrumentov in postavk iz člena 484(5), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012 in so presegali omejitve iz nacionalnih ukrepov za prenos točke (a) člena 66(1) Direktive 2006/48/ES;
(f)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (e);
(g)
nominalni znesek instrumentov iz člena 484(5), ki so bili v izdaji 31. decembra 2012, vendar se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 490(4);
(h)
vplačan presežek kapitala, ki je povezan z instrumenti iz točke (g).
5. Za namene tega člena se veljavni odstotki iz odstavkov 2 do 4 uvrščajo v naslednje razpone:
(a)
od 60 % do 80 % v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2014;
(b)
od 40 % do 70 % v obdobju od 1. januarja 2015 do 31. decembra 2015;
(c)
od 20 % do 60 % v obdobju od 1. januarja 2016 do 31. decembra 2016;
(d)
od 0 % do 50 % v obdobju od 1. januarja 2017 do 31. decembra 2017;
(e)
od 0 % do 40 % v obdobju od 1. januarja 2018 do 31. decembra 2018;
(f)
od 0 % do 30 % v obdobju od 1. januarja 2019 do 31. decembra 2019;
(g)
od 0 % do 20 % v obdobju od 1. januarja 2020 do 31. decembra 2020;
(h)
od 0 % do 10 % v obdobju od 1. januarja 2021 do 31. decembra 2021.
6. Pristojni organi določijo in objavijo veljavne odstotke v razponih iz odstavka 5.
Člen 487
Postavke, izključene iz uporabe predhodnih pravil za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala ali postavke dodatnega temeljnega kapitala, v drugih sestavinah kapitala
1. Z odstopanjem od členov 51, 52, 62 in 63 lahko institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 obravnavajo kot postavke iz člena 484(4) kapital in z njim povezani vplačan presežek kapitala iz člena 484(3), ki nista zajeta med postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ker presegata veljavni odstotek iz člena 4864(2), v obsegu, ko vključitev kapitala in z njim povezanega vplačanega presežka kapitala ne presega veljavne odstotkovne omejitve iz člena 486(3).
2. Z odstopanjem od členov 51, 52, 62 in 63 lahko institucije v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 obravnavajo naslednje postavke kot postavke iz člena 484(5), če njihova vključitev ne presega veljavne odstotkovne omejitve iz člena 486(4):
(a)
kapital in z njim povezani vplačan presežek kapitala iz člena 484(3), ki sta izključena iz postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala, ker presegata veljavni odstotek iz člena 486(2);
(b)
instrumenti in z njimi povezan vplačan presežek kapitala iz člena 484(4), ki presegajo veljavni odstotek iz člena 484(3).
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih opredeli pogoje za obravnavo kapitalskih instrumentov iz odstavkov 1 in 2, kot da se uvrščajo pod člen 486(4) ali (5), v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
EBA predloži navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov Komisiji do 1 februar 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 488
Amortizacija postavk, za katere se uporabljajo predhodna pravila za postavke dodatnega kapitala
Za postavke iz člena 484(5), ki se štejejo za postavke dodatnega kapitala iz člena 484(5) ali člena 486(4), veljajo zahteve iz člena 64.
Pododdelek 2
Vključitev instrumentov z odpoklicem in spodbudo za odkup pri postavkah dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala
Člen 489
Hibridni instrumenti z odpoklicem in spodbudo za odkup
1. Z odstopanjem od členov 51 in 52 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 veljajo za instrumente iz člena 484(4), ki med svojimi določili in pogoji vključujejo odpoklic s spodbudo za njihov odkup s strani institucije, zahteve iz odstavkov 2 do 7 tega člena.
2. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le pred 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica;
(c)
pogoji, določeni s členom 52, so izpolnjeni od 1. januarja 2013.
3. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(4) do datuma njihove dejanske zapadlosti, po tem pa se štejejo za postavke dodatnega temeljnega kapitala brez določene omejitve, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 so izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
4. Instrumenti se ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala in zanje ne velja člen 484(4) od 1. januarja 2014, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
5. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(4) do datuma njihove dejanske zapadlosti ter se zatem ne štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
6. Instrumenti se štejejo za instrumente dodatnega temeljnega kapitala v skladu s členom 484(4), če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 31. decembra 2011 ali prej;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti instrumentov;
(c)
pogoji iz člena 52 niso bili izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti instrumentov.
Člen 490
Postavke dodatnega kapitala s spodbudo za odkup
1. Z odstopanjem od členov 62 in 63 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 veljajo za postavke iz člena 484(5), ki izpolnjujejo pogoje iz nacionalnih ukrepov za prenos točke (f) ali (h) iz člena 57 Direktive 2006/48/ES in med svojimi določili in pogoji vključujejo odpoklic s spodbudo za njihov odkup s strani institucije, zahteve iz odstavkov 2 do 7 tega člena.
2. Postavke se štejejo za instrumente dodatnega kapitala, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le pred 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica;
(c)
so od 1. januarja 2013 izpolnjeni pogoji, določeni v členu 63.
3. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 484(5) do datuma njihove dejanske zapadlosti ter se nato štejejo za postavke dodatnega kapitala brez omejitve, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 so izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
4. Postavke se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala od 1. januarja 2013, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
institucija je lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
5. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala z znižano priznano vrednostjo v skladu s členom 484(5) do datuma njihove dejanske zapadlosti, po tem pa se ne štejejo za postavke dodatnega kapitala, če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum njihove dejanske zapadlosti;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
6. Postavke se štejejo za postavke dodatnega kapitala v skladu s členom 484(5), če:
(a)
je institucija lahko izvedla odpoklic s spodbudo za odkup le 31. decembra 2011 ali prej;
(b)
institucija ni izvedla odpoklica na datum dejanske zapadlosti postavk;
(c)
pogoji iz člena 63 niso izpolnjeni od datuma dejanske zapadlosti postavk.
Člen 491
Dejanska zapadlost
Za namene členov 489 in 490 se dejanska zapadlost določi na naslednji način:
(a)
za postavke iz odstavkov 3 in 5 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup, do katerega je prišlo 1. januarja 2013 ali pozneje;
(b)
za postavke iz odstavka 4 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup, do katerega je prišlo med 31. decembrom 2011 in 1. januarjem 2013;
(c)
za postavke iz odstavka 6 teh členov je to datum prvega odpoklica s spodbudo za odkup pred 31. decembrom 2011.
POGLAVJE 3
Prehodne določbe za razkritje o kapitalu
Člen 492
Razkritje o kapitalu
1. Institucije uporabljajo določbe iz tega člena v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021.
2. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2015 institucije razkrijejo, v kakšnem obsegu navadni lastniški temeljni kapital in temeljni kapital presegata zahteve iz člena 465.
3. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 institucije razkrijejo naslednje dodatne informacije o svojem kapitalu:
(a)
naravo in učinek posameznih filtrov in odbitkov, ki se uporabljajo v skladu s členi 467 do 470, 474, 476 in 479, na navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital;
(b)
zneske manjšinskih deležev in instrumentov dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala ter z njimi povezane zadržane dobičke in vplačane presežke kapitala, izdani s strani podrejenih družb, ki so zajeti v konsolidirani navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital v skladu z oddelkom 4 poglavja 1;
(c)
učinek posameznih filtrov in odbitkov, ki se uporabljajo v skladu s členom 481 na navadni lastniški temeljni kapital, dodatni temeljni kapital, dodatni kapital in kapital;
(d)
naravo in znesek postavk, ki se štejejo za postavke navadnega lastniškega temeljnega kapitala, postavke temeljnega kapitala in postavke dodatnega kapitala, z uporabo odstopanj, določenih v oddelku 2 poglavja 2.
4. V obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 institucije razkrijejo znesek instrumentov, ki se štejejo za instrumente navadnega lastniškega temeljnega kapitala, dodatnega temeljnega kapitala in dodatnega kapitala z uporabo člena 484.
5. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih določi enotne predloge za razkritje na podlagi tega odstavka. Predloge vsebujejo postavke iz točk (a), (b), (d) in (e) člena 437(1), kot jih spreminjata poglavji 1 in 2 tega naslova.
EBA predloži navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov Komisiji do 1 februar 2014.
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
POGLAVJE 4
Velike izpostavljenosti, kapitalske zahteve, finančni vzvod in prag iz sporazuma Basel I
Člen 493
Prehodne določbe za velike izpostavljenosti
1. Določbe o velikih izpostavljenostih iz členov 387 do 403 ne veljajo za investicijska podjetja, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje dejavnosti v zvezi s finančnimi instrumenti, določenimi v točkah 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, in za katere dne 31. decembra 2006 Direktiva Sveta 93/22/EGS z dne 10. maja 1993 o investicijskih storitvah na področju vrednostnih papirjev (35) ni veljala. Izjema velja do 31. decembra 2017 ali do začetka veljave morebitnih sprememb v skladu z odstavkom 2 tega člena karkoli nastopi prej.
2. Komisija do 31. decembra 2015 na podlagi javnih posvetovanj in ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o:
(a)
ustrezni ureditvi skrbnega nadzora investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih z izvedenimi finančnimi instrumenti na blago ali pogodbami na izvedene finančne instrumente, določene pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39 ES;
(b)
smotrnosti spreminjanja Direktive 2004/39/ES zaradi ustvarjanja nove kategorije investicijskih podjetij, katerih glavne poslovne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih s finančnimi instrumenti iz točk 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, v zvezi z oskrbo z energijo.
Na podlagi tega poročila lahko Komisija poda predloge za spremembo te uredbe.
3. Z odstopanjem od člena 400(2) in (3) lahko države članice v prehodnem obdobju do začetka veljavnosti katerega koli pravnega akta, ki bo sledil pregledu v skladu s členom 507, vendar ne po 2 januarja 2029 v celoti ali delno izvzamejo naslednje izpostavljenosti iz uporabe člena 395(1):
(a)
krite obveznice v okviru člena 129(1)), (3) in (6);
(b)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot regionalne ali lokalne ravni držav članic, kadar bi bila zadevnim terjatvam v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %, ter druge izpostavljenosti do zadevnih enot regionalne ali lokalne ravni držav ali izpostavljenosti, za katere jamčijo zadevne enote, terjatvam, do katerih bi bila v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 dodeljena utež tveganja 20 %;
(c)
izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, institucije do njene nadrejene osebe, drugih podrejenih družb te nadrejene osebe ali lastnih podrejenih družb, če za te družbe velja nadzor na konsolidirani podlagi, katerega predmet je tudi sama institucija, v skladu s to uredbo, Direktivo 2002/87/ES ali z enakovrednimi standardi, ki veljajo v tretji državi. Izpostavljenosti, ki ne izpolnjujejo teh meril, se ne glede na to, ali so izvzete iz člena 395(1) te uredbe ali ne, obravnavajo kot izpostavljenosti do tretje osebe;
(d)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti, vključno z udeležbami ali drugimi vrstami deležev, do regionalnih ali centralnih kreditnih institucij, s katerimi je kreditna institucija v mrežo v skladu z zakonskimi ali statutarnimi določbami in ki so na podlagi teh določb odgovorne za operacije kliringa gotovinskih transakcij v okviru mreže;
(e)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti kreditnih institucij, od katerih ena posluje na nekonkurenčni osnovi in zagotavlja kredite ali jamči zanje na podlagi programov, določenih v zakonodaji, ali v statutih, za spodbujanje določenih gospodarskih sektorjev pod določeno obliko vladnega nadzora ter z omejitvami glede uporabe posojil, do kreditnih institucij, če te izpostavljenosti izhajajo iz takih kreditov ali jamstev za take kredite, ki se prek kreditnih institucij prenesejo na upravičence;
(f)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do institucij, če zadevne izpostavljenosti niso del kapitala takih institucij, ne trajajo dlje kot do naslednjega delovnega dne in niso denominirane v glavni trgovalni valuti;
(g)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do centralnih bank v obliki zahtevanih minimalnih rezerv, ki se hranijo v teh centralnih bankah in so denominirane v njihovih nacionalnih valutah;
(h)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve do enot centralnih ravni države v obliki zakonsko predpisanih likvidnostnih zahtev, v državne vrednostne papirje, ki so denominirani in vplačani v njihovih nacionalnih valutah, če je po presoji pristojnega organa bonitetna ocena zadevnih enot centralne ravni države, ki je določena s strani imenovane ECAI, naložbeni razred;
(i)
50 % zunajbilančnih dokumentarnih akreditivov s srednjim/nizkim tveganjem in zunajbilančnih prevzetih kreditnih obveznosti s srednjim/nizkim tveganjem iz Priloge I, in če se s tem strinjajo pristojni organi, 80 % jamstev, ki niso jamstva za kredite, ki imajo podlago v zakonodaji ali imajo regulativno podlago in jih dajejo za svoje člane vzajemne jamstvene sheme s statusom kreditnih institucij;
(j)
zakonsko zahtevana jamstva, ki se uporabljajo, ko se hipotekarni kredit, financiran z izdajo hipotekarnih obveznic, izplača hipotekarnemu kreditojemalcu pred dokončnim vpisom hipoteke v zemljiško knjigo, pod pogojem, da jamstvo ni uporabljeno za zmanjševanje tveganja pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti;
(k)
aktivne postavke, ki predstavljajo terjatve in druge izpostavljenosti do priznanih borz.
Člen 494
Prehodne določbe za sprejemljivi kapital
Z odstopanjem od točke (71)(b) člena 4(1) lahko sprejemljivi kapital zajema dodatni kapital v višini naslednjih zneskov:
(a)
100 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2014 in 31. decembrom 2014;
(b)
75 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2015 in 31. decembrom 2015;
(c)
50 % temeljnega kapitala v obdobju med 1. januarjem 2016 in 31. decembrom 2016.
Člen 495
Obravnava izpostavljenosti iz naslova lastniških finančnih instrumentov v okviru pristopa IRB
1. Z odstopanjem od poglavja 3 dela 3 lahko pristojni organi do 31. decembra 2017 izvzamejo iz obravnave IRB nekatere skupine izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki jih imajo institucije in EU podružnice institucij v tej državi članici na dan 31. decembra 2007. Pristojni organi objavijo skupine izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, ki imajo takšno obravnavo v skladu s členom 143 Direktive 2013/36/EU.
Izvzeta pozicija se meri kot število delnic na dan 31. decembra 2007 in vseh dodatnih delnic, ki so neposredno posledica lastništva teh delnic, če ne povečajo sorazmernega deleža lastništva v zadevnem podjetju.
Če prevzem poveča sorazmerni lastniški delež v določenem podjetju, presežnega deleža lastništva ni mogoče izvzeti. Prav tako se izvzetje ne uporablja za lastniške instrumente, ki so prvotno bili izvzeti, nato pa so bili prodani in ponovno odkupljeni.
Za izpostavljenosti iz naslova lastniških instrumentov, za katere velja ta določba, veljajo kapitalske zahteve, izračunane v skladu s standardiziranim pristopom iz poglavja II naslova 2 dela III in zahteve iz naslova IV dela 3, kar je ustrezno.
Pristojni organi uradno obvestijo Komisijo in EBA o izvajanju tega odstavka.
2. Pri izračunu zneskov tveganju prilagojenih izpostavljenosti za namene člena 114(4) se do 31. decembra 2015 za izpostavljenosti do centralnih ravni držav ali do centralnih bank držav članic, ki so denominirane in financirane v domači valuti katere koli države članice, uporablja ista utež tveganja, kot bi se uporabila za takšne izpostavljenosti, če bi bile denominirane in financirane v njihovi domači valuti.
3. EBA pripravi osnutke regulativnih tehničnih standardov, v katerih določi pogoje, v skladu s katerimi pristojni organi uporabijo izvzetje iz odstavka 1.
EBA navedene osnutke regulativnih tehničnih standardov do 30. junija 2014 predloži Komisiji.
Komisija se pooblasti za sprejetje regulativnih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členi 10 do 14 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 496
Kapitalske zahteve za krite obveznice
1. Pristojni organi lahko do 31. decembra 2017 v celoti ali delno opustijo zgornjo mejo 10 % za nadrejene enote, ki jih izdajo francoski Fonds Commun de Créances ali njemu enakovredne ustanove za listinjenje, določeno v točkah (d) in (e) člena 129(1), če sta izpolnjena oba izmed naslednjih pogojev:
(a)
so bile listinjene izpostavljenosti iz naslova stanovanjskih ali poslovnih nepremičnin izdane s strani člana iste konsolidirane skupine, katere član je izdajatelj kritih obveznic, ali s strani subjekta, povezanega z istim centralnim organom, s katerim je povezan izdajatelj kritih obveznic (skupno članstvo v isti skupini ali povezanost je treba ugotoviti takrat, ko se nadrejene enote zastavijo kot zavarovanje za krite obveznice);
(b)
je član iste konsolidirane skupine, katere član je izdajatelj kritih obveznic, ali subjekt, povezan z istim centralnim organom, s katerim je povezan izdajatelj kritih obveznic, imetnik celotne tranše prve izgube, ki podpira te nadrejene enote.
2. Do 31. decembra 2014 se za namene točke (c) člena 129(1) šteje, da nadrejene nezavarovane izpostavljenosti institucije, ki izpolnjujejo pogoje za 20 % utež tveganja v skladu z nacionalno zakonodajo pred začetkom veljavnosti te uredbe, izpolnjujejo pogoje za prvo stopnjo kreditne kakovosti.
3. Do 31. decembra 2014 se za namene člena 129(5) šteje, da nadrejene nezavarovane izpostavljenosti institucije, ki izpolnjujejo pogoje za 20 %o utež tveganja v skladu z nacionalno zakonodajo pred začetkom veljavnosti te uredbe, izpolnjujejo pogoje za 20 % utež tveganja.
Člen 497
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti do CNS
1. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu prvega pododstavka člena 89(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, ali dokler ni v skladu s členom 14 navedene uredbe sprejet sklep o izdaji dovoljenja CNS, kar je prej, lahko institucija ta CNS šteje kot KCNS, če je izpolnjen pogoj iz prvega dela navedenega pododstavka.
2. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od desetih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu drugega pododstavka člena 89(3) Uredbe (EU) št. 648/2012, ali dokler ni v skladu s členom 25 navedene uredbe sprejet sklep o priznanju CNS s sedežem v tretji državi, kar je prej, lahko institucija ta CNS šteje kot KCNS.
3. Komisija lahko v skladu s členom 5 Uredbe (EU) št. 182/2011 sprejme izvedbeni akt, s katerim v izjemnih okoliščinah podaljša veljavnost prehodnih določb iz odstavkov 1 in 2 tega člena za dodatnih šest mesecev, če je to potrebno in sorazmerno, da se preprečijo motnje na mednarodnih finančnih trgih.
4. Če CNS nima jamstvenega sklada in zavezujoče ureditve s klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da bi bili predhodno vplačani prispevki, institucija v rokih iz odstavkov 1 in 2, in v podaljšanem roku iz odstavka 3, kot je ustrezno, nadomesti formulo za izračun kapitalskih zahtev (Ki) iz člena 308(2) z naslednjo:
,
pri čemer velja:
IMi = začetno kritje, ki ga klirinški član i da CNS;
IM= skupni znesek začetnega kritja, ki ga CNS sporoči instituciji.
Člen 498
Izvzetje za trgovce z blagom
1. Določbe o kapitalskih zahtevah iz te uredbe se ne uporabljajo za investicijska podjetja, katerih glavne poslovne dejavnosti zajemajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti v zvezi s finančnimi instrumenti, določenimi v točkah 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, in za katere dne 31. decembra 2006 Direktiva 93/22/EGS ni veljala.
Izjema velja do 31. decembra 2017 ali do začetka veljavnosti morebitnih sprememb v skladu z odstavkoma 2 in 3, kar nastopi prej.
2. Komisija do 31. decembra 2015 na podlagi javnih posvetovanj in ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o:
(a)
ustrezni ureditvi skrbnega nadzora investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih z izvedenimi finančnimi instrumenti na blago ali pogodbami na izvedene finančne instrumente, določene pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39 ES;
(b)
smotrnosti spreminjanja Direktive 2004/39/ES zaradi ustvarjanja nove kategorije investicijskih podjetij, katerih glavne dejavnosti obsegajo izključno zagotavljanje investicijskih storitev ali izvajanje investicijskih dejavnosti, povezanih s finančnimi instrumenti, navedenimi pod točkami 5, 6, 7, 9 in 10 oddelka C Priloge I k Direktivi 2004/39/ES, v zvezi z oskrbo z energijo, vključno z elektriko, premogom, plinom in nafto.
3. Na podlagi poročila iz odstavka 2 lahko Komisija da predloge za spremembo te uredbe.
Člen 499
Finančni vzvod
1. Z odstopanjem od členov 429 in 430 v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2021 institucije izračunajo in poročajo količnik finančnega vzvoda, pri čemer kot mera kapitala uporabijo oboje od spodaj naštetega:
(a)
temeljni kapital;
(b)
temeljni kapital, za katerega veljajo odstopanja iz poglavij 1 in 2 tega naslova.
2. Z odstopanjem od člena 451(1) se lahko institucije odločijo, ali bodo razkrile informacije o količniku finančnega vzvoda na podlagi zgolj ene ali obeh opredelitev mer kapitala iz točk (a) in (b) odstavka 1 tega člena. Kadar institucije spremenijo svojo odločitev glede tega, kateri količnik finančnega vzvoda bodo razkrile, se pri prvem razkritju po takšni spremembi uskladijo informacije o vseh količnikih finančnega vzvoda, razkritih do trenutka spremembe.
3. Z odstopanjem od člena 429(2) v obdobju od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2017 lahko pristojni organi dovolijo institucijam, da izračunajo količnik finančnega vzvoda ob koncu četrtletja, kadar menijo, da institucije morda nimajo dovolj kakovostnih podatkov za izračun količnika finančnega vzvoda, ki je aritmetična srednja vrednost stopenj finančnih vzvodov za četrtletje.
Člen 500
Prehodni ukrepi - prag iz sporazuma Basel I
1. Do 31. decembra 2017 institucije, ki izračunajo zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3, in institucije, ki uporabljajo pristope AMA za izračun svojih kapitalskih zahtev za operativna tveganja, kot so določeni v poglavju 4 naslova III dela 3, izpolnjujejo obe od spodnjih zahtev:
(a)
imajo kapital, kot se zahteva v členu 92;
(b)
imajo kapital, ki vedno znaša najmanj 80 % skupnega minimalnega zneska kapitala, ki bi ga morala institucija imeti v skladu s členom 4 Direktive 93/6/EGS, kakor je veljalo v navedeni direktivi in Direktivi 2000/12/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 20. marca 2000 o začetku opravljanja in opravljanju dejavnosti kreditnih institucij (36) pred 1. januarjem 2007.
2. Znesek iz odstavka 1(b) se lahko z dovoljenjem pristojnih organov nadomesti z zahtevo po stalnem razpolaganju s kapitalom v višini najmanj 80 % kapitala, ki bi ga institucija morala imeti v skladu s členom 92, pri čemer se zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti izračuna v skladu s poglavjem 2 naslova II dela 3 in poglavjem 2 ali 3 naslova III dela 3, kot je ustrezno, namesto v skladu s poglavjem 3 naslova II dela 3 ali poglavjem 4 naslova III dela 3, kot je ustrezno.
3. Kreditna institucija lahko odstavek 2 uporabi le, če je za izračun svojih kapitalskih zahtev od 1. januarja 2010 ali po tem datumu začela uporabljati pristop IRB ali pristope AMA.
4. Skladnost z zahtevami iz odstavka 1(b) temelji na zneskih kapitala, ki so v celoti prilagojeni tako, da odražajo razliko med izračuni kapitala na podlagi Direktive 93/6/EGS in Direktive 2000/12/ES, kakor je veljalo pred 1. januarjem 2007, in izračunom kapitala v skladu s to uredbo, ki je posledica različnih obravnav pričakovane izgube in nepričakovane izgube iz poglavja 3 naslova II dela 3 te uredbe.
5. Pristojni organi lahko po posvetovanju z EBA opustijo uporabo odstavka 1(b) za institucije, če so izpolnjene vse zahteve za uporabo pristopa na osnovi notranjih bonitetnih ocen, določenega v oddelku 6 poglavja 3 naslova II dela 3, ali, kjer je to primerno, kvalifikacijski kriteriji za uporabo pristopa AMA, določenega v poglavju 4 naslova III dela 3.
6. Komisija do 1. januarja 2017 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o tem, ali je primerno podaljšati uporabo praga Basel I na obdobje po 31. decembru 2017, da se zagotovi spodnja meja za kapitalske zahteve, izračunane z notranjimi modeli, in sicer ob upoštevanju razvoja dogodkov po svetu in mednarodno dogovorjenih standardov. To poročilo po potrebi spremlja ločeni zakonodajni predlog.
Člen 501
Zmanjšanje kapitalskih zahtev za kreditna tveganja iz naslova izpostavljenosti do MSP
1. Kapitalske zahteve za kreditna tveganja iz naslova izpostavljenosti do MSP se pomnožijo s faktorjem 0,7619.
2. Za namen tega člena velja:
(a)
izpostavljenost se vključi bodisi med izpostavljenosti do podjetij, izpostavljenosti na drobno ali izpostavljenosti, zavarovane s hipotekami na nepremičnine. Neplačane izpostavljenosti so izvzete;
(b)
MSP je opredeljeno v skladu s Priporočilom Komisije 2003/361/ES z dne 6. maja 2003 o opredelitvi mikro, malih in srednjih podjetij (37). Izmed meril iz člena 2 priloge k navedenemu priporočilu se upošteva le letni promet;
(c)
po podatkih institucije skupni znesek, ki ga dolžnik ali skupina povezanih strank dolguje instituciji ter nadrejenim osebam in njihovim podrejenim družbam, vključno z morebitnimi neplačanimi izpostavljenostmi, vendar brez upoštevanja izpostavljenosti, zavarovanih s stanovanjskimi nepremičninami, ne presega 1,5 milijona EUR. Institucija sprejme razumne ukrepe za pridobitev teh podatkov.
3. Institucije pristojnim organom vsake tri mesece poročajo o celotnem znesku izpostavljenosti do MSP, ki se izračuna v skladu z odstavkom 2.
4. Komisija do 2. januarja 2017 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o učinku kapitalskih zahtev, določenih v tej uredbi, na kreditiranje MSP ter fizičnih oseb, pri čemer po potrebi predloži zakonodajni predlog.
5. Za namene odstavka 4 EBA Komisiji poroča o:
(a)
analizi razvoja trendov in pogojev na področju kreditiranja MSP v obdobju iz prejšnjega odstavka;
(b)
analizi dejanske tveganosti kreditiranja MSP v Uniji v celotnem gospodarskem ciklu;
(c)
skladnosti kapitalskih zahtev, določenih v tej uredbi, glede kreditnih tveganj iz naslova izpostavljenosti do MSP z rezultati analiz iz točk (a) in (b).
NASLOV II
POROČILA IN PREGLEDI
Člen 502
Cikličnost kapitalskih zahtev
Komisija v sodelovanju z EBA, ESRB in državami članicami ter ob upoštevanju mnenja ECB redno spremlja, ali ta uredba v celoti, skupaj z Direktivo 2013/36/EU, pomembno vpliva na gospodarski cikel, in glede na navedeni pregled obravnava, ali so upravičeni morebitni popravni ukrepi. Do 31. decembra 2013 EBA poroča Komisiji, če in kako naj bi se metodologije institucij, ki uporabljajo pristop IRB, poenotile, z namenom primerljivejših kapitalskih zahtev, pri zmanjševanju procikličnosti.
Na podlagi analize in ob upoštevanju mnenjea ECB, Komisija pripravi dvoletno poročilo ter ga predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, skupaj z morebitnimi ustreznimi predlogi. Pri pripravi poročila se ustrezno upoštevajo tako prispevki kreditojemalcev kot tudi kreditodajalcev.
Komisija do 31. decembra 2014 pregleda uporabo člena 33(1)(c) in o tem predloži poročilo Evropskemu parlamentu in Svetu, kateremu po potrebi predloži zakonodajni predlog.
V zvezi z morebitno odpravo člena 33(1)(c) in njegovo morebitno uporabo na ravni Unije se pri pregledu zlasti zagotovi, da obstaja zadostna zaščita za zagotavljanje finančne stabilnosti v vseh državah članicah.
Člen 503
Kapitalske zahteve za izpostavljenosti v obliki kritih obveznic
1. Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2014, poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, ali so uteži tveganja, določene v členu 129, in kapitalske zahteve za posebna tveganja iz člena 336(3) ustrezne za vse instrumente, ki izpolnjujejo pogoje za te obravnave, in ali so merila iz člena 129 ustrezna, pri čemer predloži morebitne ustrezne predloge.
2. Poročilo in predlogi iz odstavka 1 zadevajo:
(a)
obseg, v katerem sedanje predpisane kapitalske zahteve, ki veljajo za krite obveznice, ustrezno razlikujejo med odstopanjem v kreditni kakovosti kritih obveznic in kritnega premoženja, s katerim so te zavarovane, vključno z obsegom odstopanj med državami članicami;
(b)
preglednost trga kritih obveznic in obseg, v katerem to olajša celostno notranjo analizo, ki jo izvedejo investitorji v zvezi s kreditnim tveganjem kritih obveznic in kritnim premoženjem, s katerim so te krite, ter izločitev sredstev v primeru insolventnosti izdajatelja, to v skladu s členom 129 te uredbe in členom 52(4) Direktive 2009/65/ES o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje vključuje olajševalne učinke temeljne stroge nacionalne zakonodaje na splošno kreditno kakovost kritih obveznic in njihov vpliv na raven preglednosti, ki jo potrebujejo investitorji;
(c)
obseg, v katerem izdaja kritih obveznic s strani kreditne institucije vpliva na kreditno tveganje, ki so mu izpostavljeni drugi upniki institucije izdajateljice.
3. Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2014 sporoči Evropskemu parlamentu in Svetu, ali bi bilo treba kredite, zavarovane z letali (zastavne pravice na letalu), in stanovanjske kredite, zavarovane z jamstvom, in ne s hipoteko, vpisano v zemljiško knjigo, pod določenimi pogoji šteti za primerna sredstva v skladu s členom 129.
4. Komisija do 31. decembra 2016 pregleda ustreznost odstopanja iz člena 496 in, če je primerno, ustreznost razširitve podobne obravnave na vse druge oblike kritih obveznic. Glede na ta pregled lahko Komisija po potrebi sprejme delegirane akte v skladu s členom 462, da postane to odstopanje trajno, ali sprejme zakonodajne predloge za njegovo razširitev na druge oblike kritih obveznic.
Člen 504
Kapitalski instrumenti, ki jih vpišejo javni organi v izrednih razmerah
Komisija po posvetovanju z EBA do 31. decembra 2016 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, ali je treba spremeniti ali odpraviti obravnavo iz člena 31, pri čemer predloži morebitne ustrezne predloge.
Člen 505
Pregled dolgoročnega financiranja
Komisija do 31. decembra 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o primernosti zahtev te uredbe in predloži morebitne ustrezne predloge ob upoštevanju, da je treba zagotoviti ustrezne ravni financiranja za vse oblike dolgoročnega financiranja gospodarstva, vključno s projekti kritične infrastrukture na področju prometa, energije in komunikacij v Uniji.
Člen 506
Kreditna tveganja - opredelitev neplačila
EBA do 31. decembra 2017 Komisiji poroča o učinku, ki ga ima nadomestitev 90-dnevne zamude z 180-dnevno zamudo iz člena 178(1)(b) na zneske tveganju prilagojenih izpostavljenosti, in o tem, ali bi bilo primerno to določbo uporabljati tudi po 31. decembru 2019.
Na podlagi tega poročila lahko Komisija poda zakonodajne predloge za spremembo te uredbe.
Člen 507
Velike izpostavljenosti
Komisija do 31. decembra 2015 pregleda uporabo člena 400(1)(j) in člena 400(2) in o njej poroča, vključno s tem, ali bi morala biti izvzetja iz člena 389(2) diskrecijska, ter to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj s zakonodajnim predlogom.
V zvezi z morebitno odpravo nacionalne diskrecije iz člena 400(2)(c) in njenim prenosom na raven Unije pri pregledu upošteva zlasti uspešnost upravljanja tveganj skupine, pri tem pa zagotovi, da obstaja zadostna zaščita za zagotavljanje finančne stabilnosti v vseh državah članicah, kjer ima subjekt ali skupina sedež.
Člen 508
Raven uporabe
1. Komisija do 31. decembra 2014 pregleda uporabo naslova II dela 1 ter členov 113(6) in (7) ter o tem poroča, ter to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
2. Komisija do 31. decembra 2015 poroča, ali in kako je treba zahtevo za likvidnostno kritje iz dela 6 uporabiti pri investicijskih podjetjih, ter po posvetovanju z EBA to poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi skupaj z zakonodajnim predlogom.
3. Komisija po posvetovanj uz EBA in ESMA ter ob upoštevanju razprav s pristojnimi organi do 31. decembra 2015 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o ustrezni ureditvi bonitetnega nadzora za investicijska podjetja in podjetja iz točke 2(b) in (c) člena 4(1). Poročilo po potrebi spremlja zakonodajni predlog.
Člen 509
Zahteve glede likvidnosti
1. EBA spremlja in ocenjuje poročila, pripravljena v skladu s členom 415(1), za valute in različne poslovne modele. EBA po posvetovanju z ESRB, nefinančnimi končnimi uporabniki, bančnim sektorjem, pristojnimi organi in centralnimi bankami ESCB enkrat na leto, prvič pa do 31. decembra 2013, poroča Komisiji, ali obstaja verjetnost, da bo imela specifikacija splošne zahteve za kritje likvidnosti iz dela 6, ki temelji na postavkah, ki se poročajo v skladu z naslovom II dela 6 in Prilogo III, posamezno ali kumulativno, pomemben škodljiv učinek na poslovanje in profil tveganja institucij s sedežem v Uniji ali na stabilnost in pravilno delovanje finančnih trgov ali na gospodarstvo ter stabilnost in razpoložljivost bančnih kreditov, pri čemer se posebej osredotoča na kredite za MSP ter na financiranje trgovanja, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje kreditov za izvoz.
Poročilo iz prvega pododstavka ustrezno upošteva trge in mednarodni regulativni razvoj, pa tudi povezanost zahteve glede likvidnostnega kritja z drugimi bonitetnimi zahtevami iz te uredbe, kot so količniki tveganega kapitala iz člena 92 in količnik finančnega vzvoda.
Evropski parlament in Svet imata možnost, da izrazita mnenje o poročilu iz prvega pododstavka.
2. EBA v poročilu iz odstavka 1 oceni predvsem:
(a)
mehanizme, ki omejujejo vrednost prilivov likvidnih sredstev, zlasti z namenom, da se določijo ustrezna zgornja meja prilivov in pogoji uporabe te meje - in sicer ob upoštevanju različnih poslovnih modelov, vključno s pretočnim financiranjem (pass through financing), odkupom terjatev, zakupom, kritimi obveznicami, hipotekami in izdajo kritih obveznic - ter obseg, v katerem bi bilo treba to zgornjo mejo spremeniti ali odpraviti, da se upoštevajo posebnostiposebnih kreditnih aranžmajev;
(b)
umeritev prilivov in odlivov iz naslova II dela 6, zlasti na podlagi členov 422(7) in 425(2);
(c)
mehanizme, ki omejujejo kritje likvidnostnih zahtev z nekaterimi kategorijami likvidnih sredstev, zlasti pa oceni ustreznost minimalnega deleža likvidnih sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1) glede na skupna likvidna sredstva in preizkusi 60 % prag, pri čemer upošteva mednarodni regulativni razvoj. Dolgovana sredstva, ki zapadejo ali se jih lahko terja v 30 koledarskih dneh, se ne bi smela upoštevati pri zadevni omejitvi, razen če so bila pridobljena na podlagi zavarovanja s premoženjem, ki prav tako izpolnjuje pogoje iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1);
(d)
posebne nižje ravni odlivov in/ali višje ravni prilivov za tokove znotraj skupine, z določitvijo, pod katerimi pogoji bi bile take posebne ravni prilivov in odlivov upravičene z bonitetnega vidika, ter na splošno opiše metodologijo, ki temelji na uporabi objektivnih meril in parametrov, s katerimi se določajo posebne ravni prilivov in odlivov med institucijo in nasprotno stranko, če nimata sedeža v isti državi članici;
(e)
umeritev stopenj črpanja, ki se uporabljajo za nečrpane odobrene kreditne aranžmaje in likvidnostne kredite, ki spadajo v člena 424(3) in (5). EBA preizkusi zlasti 100 % stopnjo črpanja;
(f)
opredelitev pojma vlog na drobno iz točke (2) člena 411, zlasti primernost uvedbe praga za vloge fizičnih oseb;
(g)
potrebo po novih kategorijah vlog na drobno z nižjimi odlivi zaradi specifičnih značilnosti takšnih vlog, ki bi lahko upravičevale nižjo raven odlivov, in ob upoštevanju razvoja dogodkov na mednarodni ravni;
(h)
odstopanja od zahtev glede sestave likvidnih sredstev, ki jih mora imeti institucija, če skupne utemeljene potrebe institucije po likvidnih sredstvih v dani valuti presegajo razpoložljivost teh likvidnih sredstev, ter pogojev, ki veljajo v primeru navedenih odstopanj;
(i)
opredelitev finančnih produktov, skladnih s šeriatskim pravom, za banke, ki poslujejo v skladu s tem pravom, kot alternativo sredstvom, ki bi se za namene člena 416 štela za likvidna sredstva;
(j)
opredelitev stresnih razmer, vključno z načeli glede uporabe nabora likvidnih sredstev in potrebnimi nadzornimi odzivi, v skladu s katerimi bi institucije lahko uporabile svoja likvidna sredstva za uravnavanje likvidnostnih odlivov, ter načinov za odpravljanje neskladnosti;
(k)
opredelitev vzpostavljenega operativnega odnosa pri nefinančnih strankah iz člena 422(3)(c);
(l)
umeritev ravni odlivov, ki se uporablja za storitve korespondenčnega bančništva ali posredniške storitve iz prvega pododstavka člena 422(4);
(m)
mehanizme uporabe prehodnih pravil za obveznice z državnim jamstvom, izdane kreditnim institucijam v okviru ukrepov državne podpore z dovoljenjem za državno pomoč Unije - na primer za obveznice, ki jih je izda irska nacionalna agencija za upravljanje (National Asset Management Agency - NAMA) ali španska družba za upravljanje -, katerih namen je izločitev slabih terjatev iz bilanc stanja kreditnih institucij in se lahko vsaj do decembra 2023 uvrstijo med sredstva z izjemno visoko likvidnostjo in kreditno kakovostjo.
3. EBA po posvetovanju z ESMA in ECB do 31. decembra 2013 Komisiji poroča o ustreznih enotnih opredelitvah visoke in izjemno visoke likvidnosti ter kreditne kakovosti prenosljivih sredstev za namene člena 416 in ustreznih odbitkih v zvezi s sredstvi, ki bi se za namene člena 4164 štela za likvidna sredstva, z izjemo sredstev iz točk (a), (b) in (c) člena 416(1).
Evropski parlament in Svet imata možnost, da izrazita mnenje o tem poročilu.
V poročilu iz prvega pododstavka se upoštevajo tudi:
(a)
druge kategorije sredstev, zlasti listinjeni vrednostni papirji na podlagi prvovrstnih hipotekarnih kreditov za stanovanjske nepremičnine, ki so visoke likvidnosti in kreditne kakovosti,
(b)
druge kategorije vrednostnih papirjev ali kreditov, primernih za centralne banke, npr. obveznice lokalnih ravni držav ali komercialni zapisi ter
(c)
druga sredstva, ki niso primerna za centralne banke, se pa z njimi trguje, npr. lastniški instrumenti, ki kotirajo na priznani borzi, zlato, lastniški instrumenti, vezani na glavne borzne indekse, obveznice z jamstvom, krite obveznice, podjetniške obveznice in sredstva, ki temeljijo na navedenih sredstvih.
4. V poročilu iz odstavka 3 se preuči, ali in v kakšnem obsegu bi bilo treba rezervne kreditne aranžmaje iz točke (e) člena 416(1) vključiti med likvidna sredstva glede na razvoj dogodkov na mednarodni ravni in ob upoštevanju evropskih posebnosti, vključno z načinom izvajanja monetarne politike v Uniji.
EBA preizkusi predvsem primernost naslednjih meril in ustrezne ravni za takšne opredelitve:
(a)
minimalni obseg trgovanja s sredstvi,
(b)
minimalni obseg sredstev, s katerimi se trguje,
(c)
pregledno določanje cen in informacije po trgovanju,
(d)
stopnje kreditne kakovosti iz poglavja 2 naslova II dela 3,
(e)
dokazila o stabilnosti cen,
(f)
povprečni obseg trgovanja in povprečna velikost trgovanja,
(g)
maksimalni razpon ponudbe in povpraševanja,
(h)
preostali čas do zapadlosti,
(i)
minimalni delež prometa.
5. EBA do 31. januarja 2014 poroča tudi o naslednjem:
(a)
enotni opredelitvi visoke in izjemno visoke likvidnosti ter kreditne kakovosti;
(b)
morebitnih nenamernih posledicah opredelitve likvidnih sredstev na izvajanje monetarne politike in v kolikšni meri:
(i)
lahko seznam likvidnih sredstev, ki ni povezan s seznamom sredstev, primernih za centralne banke, spodbudi institucije, da vključijo primerna sredstva, ki niso zajeta v opredelitvi likvidnih sredstev, v operacije refinanciranja;
(ii)
lahko ureditev likvidnosti institucije odvrne od izposojanja ali posojanja na nezavarovanem denarnem trgu ter ali lahko to privede do pomislekov glede vloge indeksa EONIA pri izvajanju monetarne politike;
(iii)
lahko uvedba zahteve glede likvidnostnega kritja centralne banke ovira pri zagotavljanju stabilnosti cen z uporabo obstoječega okvira in instrumentov monetarne politike;
(c)
operativnih zahtevah za imetja likvidnih sredstev iz točk (b) do (f) člena 417 v skladu z mednarodnim regulativnim razvojem.
Člen 510
Zahteve glede neto stabilnega financiranja
1. EBA do 31. decembra 2015 na podlagi postavk, ki se sporočijo v skladu z naslovom III dela 6, poroča Komisiji, ali in kako bi bilo primerno zagotoviti, da institucije uporabljajo stabilne vire financiranja, vključno z oceno vpliva na poslovanje in profil tveganosti institucij s sedežem v Uniji ali na finančne trge ali kreditiranja gospodarstva in bank, pri čemer se posebej osredotoči na kredite MSP ter na trgovinsko financiranje, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje izvoznih kreditov in pretočnimi modeli financiranja (pass through financing models), tudi glede hipotekarnih kreditov, financiranih z izdajo obveznic ujemajočih lastnosti. EBA zlasti preuči učinek stabilnih virov financiranja na strukture refinanciranja v okviru različnih bančnih modelov v Uniji.
2. EBA do 31. decembra 2015 na podlagi postavk, ki se sporočijo v skladu z naslovom III dela 6, in skladno z enotnimi predlogami za poročanje iz točke (a) člena 415(3) ter po posvetovanju z ESRB, Komisiji prav tako poroča o metodologijah za določitev zneska stabilnega financiranja, ki je na voljo institucijam in ki ga te potrebujejo, in o ustreznih enotnih opredelitvah za izračun takšne zahteve po neto stabilnem financiranju, pri čemer se preučijo zlasti:
(a)
kategorije in uteži, ki se uporabljajo za vire stabilnega financiranja v členu 427(1);
(b)
kategorije in uteži, ki se uporabljajo za opredelitev zahtevanega stabilnega financiranja v členu 428(1);
(c)
metodologije, ki bodisi spodbujajo stabilnejše in dolgoročnejše financiranje sredstev, poslovnih dejavnosti, naložb in instituci,j bodisi od njega odvračajo;
(d)
potreba po razvoju različnih metodologij za različne vrste institucij.
3. Komisija do 31. decembra 2016, če je ustrezno, in ob upoštevanju poročil iz odstavkov 1 in 2 ter ob upoštevanju vseh raznolikosti bančnega sektorja v Uniji, Evropskemu parlamentu in Svetu predloži zakonodajni predlog, katerega namen je zagotoviti, da institucije uporabljajo stabilne vire financiranja.
Člen 511
Finančni vzvod
1. Komisija na podlagi rezultatov poročila iz odstavka 3 do 31. decembra 2016 predloži poročilo o vplivu in učinkovitosti količnika finančnega vzvoda Evropskemu parlamentu in Svetu.
2. Po potrebi se poročilu priloži zakonodajni predlog o uvedbi ustreznega števila stopenj količnika finančnega vzvoda, ki bi ga morale zagotoviti institucije z različnimi poslovnimi modeli, pri čemer predlaga ustrezno umeritev za navedene stopnje in vse ustrezne prilagoditve za mero kapitala in mero celotne izpostavljenosti, kot je opredeljeno v členu 429, skupaj z vsemi povezanimi ukrepi za prilagodljivost, če so potrebni, vključno z ustreznimi spremembami člena 458, s katerimi se v okviru ukrepov iz navedenega člena uvede količnik finančnega vzvoda.
3. Za namene odstavka 1 EBA do 31. oktobra 2016 poroča Komisiji vsaj o naslednjem:
(a)
ali je okvir količnika finančnega vzvoda iz te uredbe ter členov 87 in 98 Direktive 2013/36/EU ustrezen instrument za učinkovito in zadostno odpravljanje tveganja prekomernega finančnega vzvoda na strani institucij;
(b)
opredelitvi poslovnih modelov, ki odražajo celotne profile tveganosti institucij, in o uvedbi različnih stopenj količnika finančnega vzvoda za te poslovne modele;
(c)
ali zahteve iz členov 76 in 87 Direktive 2013/36/EU v skladu s členoma 73 in 97 Direktive 2013/36/EU za obravnavo tveganja prekomernega finančnega vzvoda zadostujejo, da se zagotovi dobro upravljanje tega tveganja s strani institucij in, če ne, katere dodatne izboljšave so potrebne za zagotovitev teh ciljev;
(d)
ali bi bile potrebne - in če da, katere - spremembe metodologije izračuna, obrazložene v členu 429, za zagotovitev, da se količnik finančnega vzvoda lahko uporabi kot ustrezen kazalec tveganja institucije v zvezi s prekomernim finančnim vzvodom;
(e)
ali se v okviru izračuna mere skupne izpostavljenosti količnika finančnega vzvoda vrednost izpostavljenosti pogodb iz Priloge II, določenih z uporabo metode originalne izpostavljenosti pomembno razlikuje od vrednosti izpostavljenosti, ki se določi po metodi tekoče izpostavljenosti;
(f)
ali bi bila primernejša uporaba kapitala ali navadnega lastniškega temeljnega kapitala za mero kapitala količnika finančnega vzvoda, da se doseže načrtovani cilj spremljanja tveganja prekomernega finančnega vzvoda in, če da, kakšna bi bila primerna umeritev stopnje finančnega vzvoda;
(g)
ali je konverzijski faktor iz točke (a) člena 429(10) za prevzetih kreditnih obveznosti, ki se jih lahko kadar koli brezpogojno prekliče brez predhodnega obvestila, ustrezno konzervativno osnovan na dokazih, zbranih v opazovanem obdobju;
(h)
ali sta pogostost in oblika razkritja postavk iz člena 451 ustrezna;
(i)
kakšna bi bila ustrezna stopnja količnika finančnega vzvoda za vsakega od poslovnih modelov, opredeljenih v skladu s točko (b);
(j)
ali bi bilo treba opredeliti razpon za vsako od stopenj količnika finančnega vzvoda;
(k)
ali bi uvedba količnika finančnega vzvoda kot zahteve za institucije zahtevala kakršne koli spremembe okvira količnika finančnega vzvoda, ki ga določa ta uredba, in če da, katere;
(l)
ali bi uvedba količnika finančnega vzvoda kot zahteve za institucije dejansko omejila tveganje prekomernega finančnega vzvoda s strani teh institucij in, če da, ali bi morala biti stopnja količnika finančnega vzvoda enaka za vse institucije ali bi morala biti določena v skladu s profilom tvegaosti in poslovnim modelom ter velikostjo institucije, v zvezi s tem pa tudi, katere dodatne umeritve ali kakšno prehodno obdobje bi bilo potrebno.
4. Poročilo iz odstavka 3 zajema vsaj obdobje od 1. januarja 2014 do 30. junija 2016 in upošteva vsaj naslednje:
(a)
učinek uvedbe količnika finančnega vzvoda, določen v skladu s členom 429, kot zahteva, ki bi jo morale institucije izpolniti glede:
(i)
finančnih trgov na splošno in trgov za repo posle, izvedenih finančnih instrumentov in predvsem kritih obveznic;
(ii)
odpornosti institucij;
(iii)
poslovnih modelov in bilančnih struktur institucij, zlasti kar zadeva področja poslovanja z nizkim tveganjem, kot so krediti za spodbujanje razvoja, ki jih odobrijo javne razvojne banke, občinska posojila, financiranje stanovanjskih nepremičnin in druga področja z nizko stopnjo tveganja, ki jih ureja nacionalna zakonodaja;
(iv)
prenosa izpostavljenosti na subjekte, ki niso predmet bonitetnega nadzora;
(v)
finančnih inovacij, zlasti razvoja instrumentov z vgrajenim vzvodom;
(vi)
odnosa institucij do tveganja;
(vii)
dejavnosti kliringa, poravnave in skrbništva ter delovanje centralne nasprotne stranke;
(viii)
cikličnosti mere kapitala in mere celotne izpostavljenosti količnika finančnega vzvoda;
(ix)
bančnih kreditov, zlasti kreditov MSP, enotam regionalne ali lokalne ravni držav in subjektom javnega sektorja ter na trgovinsko financiranje, vključno s krediti v okviru uradnih shem za zavarovanje kreditov za izvoz;
(b)
interakcijo količnika finančnega vzvoda s kapitalskimi zahtevami, ki temeljijo na tveganju, ter zahtevami po likvidnosti, kot je določeno v tej uredbi;
(c)
učinek računovodskih razlik med računovodskimi standardi, ki se uporabljajo na podlagi Uredbe (ES) št. 1606/2002, računovodskimi standardi, ki se uporabljajo na podlagi Direktive 86/635/EGS, in drugimi zadevnimi računovodskimi okviri na primerljivost količnika finančnega vzvoda.
Člen 512
Izpostavljenosti prenesenemu kreditnemu tveganju
Komisija do 31. decembra 2014 poroča Evropskemu parlamentu in Svetu o uporabi in učinkovitosti določb dela 5 glede na razvoj na mednarodnem trgu.
Člen 513
Makrobonitetna pravila
1. Evropska komisija po posvetovanju z ESRB in EBA do 30. junija 2014 pregleda, ali makrobonitetna pravila iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU zadostujejo za zmanjšanje sistemskih tveganj v sektorjih, regijah in državah članicah, pri čemer oceni tudi:
(a)
ali so sedanji makrobonitetni instrumenti iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU učinkoviti, uspešni in pregledni;
(b)
ali so obseg delovanja in morebitne stopnje prekrivanja različnih makrobonitetnih instrumentov za odkrivanje podobnih tveganj iz te uredbe in Direktive 36 ustrezni, pri čemer po potrebi predlaga nova makrobonitetna pravila;
(c)
kakšen je vzajemni učinek mednarodno dogovorjenih standardov za sistemske institucije in določb iz te uredbe in Direktive 2013/36/EU, pri čemer po potrebi in ob upoštevanju navedenih mednarodno dogovorjenih standardov predlaga nova pravila.
2. Komisija na podlagi posvetovanj z ESRB in EBA do 31. decembra 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu poroča o oceni iz odstavka 1 in jima po potrebi predloži zakonodajni predlog.
Člen 514
Kreditno tveganje nasprotne stranke in metoda originalne izpostavljenosti
Komisija do 31. decembra 2016 pregleda in poroča o uporabi člena 275 ter poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, po potrebi pa priloži tudi zakonodajni predlog.
Člen 515
Spremljanje in ocenjevanje
1. EBA skupaj z ESMA do 2. januarja 2015 poroča o njenem izvajanju in izvajanju zadevnih obveznosti iz Uredbe (EU) št. 648/2012, zlasti glede institucij, ki delujejo kot centralna nasprotna stranka, da se prepreči podvajanje zahtev za posle z izvedenim finančnim instrumentom in s tem povečanje regulativnih tveganj in stroškov spremljanja pristojnih organov.
2. EBA spremlja in ocenjuje izvajanje določb glede kapitalskih zahtev za izpostavljenosti do centralne nasprotne stranke iz oddelka 9 poglavja 6 naslova II dela 3. Do 1. januarja 2015 poroča Komisiji o vplivu in učinkovitosti navedenih določb.
3. Komisija do 31. decembra 2016 pregleda usklajenost te uredbe z zadevnimi obveznostmi iz Uredbe (EU) št. 648/2012in kapitalskimi zahtevami iz oddelka 9 poglavja 6 naslova II dela 3 ter o tem poroča Evropskemu parlamentu in Svetu, pri čemer po potrebi predloži zakonodajni predlog.
Člen 516
Dolgoročno financiranje
Komisija do 31. decembra 2015 poroča o vplivu te uredbe na spodbujanje dolgoročnih naložb v rast, s katerimi se krepi infrastruktura.
Člen 517
Opredelitev sprejemljivega kapitala
Komisija do 31. decembra 2014 pregleda in poroča o III dela 2 in dela 4 ter poročilo predloži Evropskemu parlamentu in Svetu, in po potrebi poročilu priloži zakonodajni predlog.
Člen 518
Pregled kapitalskih instrumentov z možnostjo odpisa ali pretvorbev času ko institucija ni več sposobna delovati
Komisija do 31. decembra 2015 pregleda in poroča, ali bi morala ta uredba vključevati zahtevo, da se instrumenti dodatnega temeljnega kapitala ali dodatnega kapitala odpišejo, če je ugotovljeno, da institucija ni več sposobna delovati. Komisija to poročilu predloži Evropskemu parlamentu in Svetu ter mu po potrebi priloži zakonodajni predlog.
Člen 519
Odbitek sredstev pokojninskega sklada z določenimi pravicami od postavk navadnega lastniškega temeljnega kapitala
EBA do 30. junija 2014 pripravi poročilo o tem, ali revidirani mednarodni računovodski standard 19, v povezavi z odbitki od neto pokojninskih sredstev iz člena 36(1)(e) in spremembami neto pokojninskih obveznosti povzroča pretirano nestanovitnost kapitala institucij.
Komisija ob upoštevanju poročila EBA do 31. decembra 2014 pripravi poročilo o zadevah iz prvega pododstavka za Evropski parlament in Svet, kateremu po potrebi priloži zakonodajni predlog, ki predvideva obravnavo, s katero se neto sredstva ali obveznosti pokojninskega sklada z določenimi pravicami prilagodijo za izračun kapitala.
NASLOV III
SPREMEMBE
Člen 520
Spremembe Uredbe (EU) št. 648/2012
Uredba (EU) št. 648/2012 se spremeni:
(1)
v naslovi IV se doda naslednje poglavje:
"POGLAVJE 4
Izračuni in poročanje za namene Uredbe(EU) št 575/2013
Člen 50a
Izračun KCNS
1. Če je CNS prejela uradno obvestilo iz člena 301(2)(b) Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja (38), za namene člena 308 navedene uredbe v skladu z odstavkom 2 tega člena izračuna KCNS za vse pogodbe in transakcije, za katere opravi kliring, vseh klirinških članov, zajetih v zadevnem jamstvenem skladu.
2. CNS izračuna hipotetični kapital, kot sledi:
pri čemer velja:
EBRMi
=
vrednost izpostavljenosti pred zmanjšanjem tveganja, ki je enaka vrednosti izpostavljenosti CNS do klirinškega člana i, ki izvira iz vseh pogodb in transakcij s tem klirinškim članom, pri izračunu pa se ne upoštevajo zavarovanja s premoženjem, ki jih da ta klirinški član;
IMi
=
začetno kritje, ki ga CNS da klirinški član i;
DFi
=
predhodno plačani prispevek klirinškega člana i;
RW
=
20-odstotna utež tveganja;
kapitalski količnik
=
8 %.
3. CNS opravi izračun iz odstavka 2 vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če to zahtevajo pristojni organi tistih klirinških članov, ki so institucije.
4. EBA pripravi osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih za namen odstavka 3 opredeli naslednje:
(a)
pogostost in datume izračunov iz odstavka 2 ter
(b)
situacije, v katerih lahko pristojni organ institucije, ki deluje kot klirinški član, zahteva pogostejše izračunavanje in poročanje, kot je določeno v točki (a).
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 50b
Splošna pravila za izračun KCNS
Za namene izračuna iz člena 50a(2) velja:
(a)
CNS izračuna vrednost izpostavljenosti do klirinških članov, kot sledi:
(i)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz pogodb in transakcij iz člena 301(1)(a) in (d) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(ii)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz pogodb in transakcij iz člena 301(1)(b), (c) in (e) Uredbe (EU) št. 575/2013, izračuna v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz člena 223 navedene uredbe z nadzorniškimi prilagoditvami za nestanovitnost iz členov 223 in 224 navedene uredbe. Ne uporablja se izjema iz točke (a) člena 285(3) navedene uredbe;
(iii)
izpostavljenosti, ki izhajajo iz transakcij, ki niso naštete v členu 301(1) Uredbe (EU) št. 575/2013 in katere obsegajo le tveganja poravnave, izračuna v skladu z naslovom V dela 3 navedene uredbe;
(b)
za institucije, za katere se uporablja Uredba (EU) št. 575/2013, veljajo nizi pobotov, kot so določeni v naslovu II dela 3 navedene Uredbe;
(c)
pri izračunu vrednosti iz točke (a) CNS odšteje od svojih izpostavljenosti zavarovanje s premoženjem, ki ga dajo njeni klirinški člani in je ustrezno zmanjšano za nadzorniške prilagoditve za nestanovitnost v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem, določeno v členu 224 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(d)
CNS izračuna svoje izpostavljenosti do klirinških članov v zvezi s posli financiranja vrednostnih papirjev v skladu s celovito metodo za izračun učinkov zavarovanja s finančnim premoženjem iz členov 223 in 224 Uredbe (EU) št. 575/2013 z nadzorniškimi prilagoditvami za nestanovitnost;
(e)
če ima CNS izpostavljenosti do ene ali več CNS, takšne izpostavljenosti obravnava, kot da bi bile izpostavljenosti do klirinških članov, in v izračun KCNS vključi vsakršno kritje ali predhodno financirane prispevke, prejete od teh CNS;
(f)
če ima CNS zavezujočo pogodbeno ureditev s klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da gre za predhodno plačane prispevke, CNS za namene izračuna iz odstavka 1 to začetno kritje obravnava kot predhodno plačane prispevke, ne pa kot začetno kritje;
(g)
pri uporabi metode tekoče izpostavljenosti CNS nadomesti formulo iz člena 298(1)(c)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013 z naslednjo:
,
pri čemer se števec NGR izračuna v skladu s členom 274(1) Uredbe (EU) št. 575/2013, tik preden se ob koncu obdobja za poravnavo dejansko izmenja gibljivo kritje, v imenovalcu pa je bruto nadomestitveni strošek;
(h)
pri uporabi metode tekoče izpostavljenosti iz člena 274 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS nadomesti formulo iz člena 298(1)(c)(ii) navedene uredbe z naslednjo:
,
pri čemer se števec NGR izračuna v skladu s členom 274(1) navedene uredbe, tik preden se ob koncu obdobja za poravnavo dejansko izmenja gibljivo kritje, v imenovalcu pa je bruto nadomestitveni strošek;
(i)
če CNS ne more izračunati vrednosti NGR v skladu s členom 298(1)(c)(ii) Uredbe (EU) št. 575/2013:
(i)
uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, in njihove pristojne organe, da ne more izračunati NGR, pri čemer navede tudi razloge za to;
(ii)
za obdobje treh mesecev lahko za izračun PCEred iz točke (g) uporablja vrednost NGR v višini 0,3;
(j)
če CNS na koncu obdobja iz točke (i)(ii) še vedno ne more izračunati vrednosti NGR, naredi naslednje:
(i)
neha računati KCNS;
(ii)
uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, in njihove pristojne organe, da je nehala računati KCNS;
(k)
za izračun morebitne prihodnje izpostavljenosti opcij in opcij na zamenjavo obrestnih mer v skladu z metodo tekoče izpostavljenosti iz člena 274 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS pomnoži hipotetični znesek pogodbe z absolutno vrednostjo delta opcije
, kot je določena v členu 280(1)(a) navedene uredbe;
(l)
če ima CNS več kot en jamstveni sklad, opravi izračun iz člena 50a(2) za vsak jamstveni sklad posebej.
Člen 50c
Sporočanje informacij
1. Za namene člena 308 Uredbe (EU) št. 575/2013 CNS tistim klirinškim članom, ki so institucije, in njihovim pristojnim organom sporoči naslednje informacije:
(a)
hipotetični kapital (KCNS);
(b)
vsoto predhodno financiranih prispevkov (DFCM);
(c)
znesek predhodno financiranih finančnih virov, ki jih mora uporabiti po zakonu ali pogodbenem dogovoru s klirinškimi člani za pokritje izgub po neizpolnitvi finančnih obveznosti enega ali več klirinških članov pred uporabo prispevkov iz jamstvenega sklada preostalih klirinških članov (DFCNS);
(d)
skupno število klirinških članov (N);
(e)
faktor koncentracije (β), kot je opredeljen v členu 50d;
(f)
vsoto vseh prispevkov iz pogodbe
.Če ima CNS več kot en jamstveni sklad, sporoči informacije iz prvega pododstavka za vsak jamstveni sklad posebej.
2. CNS uradno obvesti tiste klirinške člane, ki so institucije, vsaj vsako četrtletje ali pogosteje, če to zahtevajo pristojni organi teh klirinških članov.
3. EBA oblikuje osnutke izvedbenih tehničnih standardov, v katerih opredeli:
(a)
enotno predlogo za poročanje iz odstavka 1;
(b)
pogostost in datume poročanja iz odstavka 2;
(c)
situacije, v katerih lahko pristojni organ institucije, ki deluje kot klirinški član, zahteva pogostejše poročanje, kot je določeno v točki (b).
EBA navedene osnutke izvedbenih tehničnih standardov predloži Komisiji do 1. januarja 2014.
Komisija se pooblasti za sprejetje izvedbenih tehničnih standardov iz prvega pododstavka v skladu s členom 15 Uredbe (EU) št. 1093/2010.
Člen 50d
Izračun specifičnih postavk, ki jih sporočijo CNS
Za namene člena 50c velja:
(a)
če pravila CNS predvidevajo, da uporabi del finančnih sredstev ali vsa finančna sredstva hkrati s predhodno plačanimi prispevki klirinških članov, tako da so ta sredstva enakovredna predhodno plačanim prispevkom klirinškega člana, saj se z njimi krijejo izgube, ki jih CNS utrpi v primeru neizpolnjevanja obveznosti ali insolventnosti enega ali več klirinških članov, CNS doda ustrezni znesek teh sredstev k DFCM;
(b)
če pravila CNS predvidevajo, da uporabi del finančnih sredstev ali vsa finančna sredstva za pokritje svojih izgub zaradi neizpolnjevanja obveznosti enega ali več klirinških članov po tem, ko je izčrpala svoj jamstveni sklad, vendar preden uporabi prispevke svojih klirinških članov iz pogodbe, CNS doda ustrezni znesek teh dodatnih finančnih sredstev
k skupnemu znesku predhodno financiranih prispevkov (DF), kot sledi: ;
(c)
CNS izračuna faktor koncentracije (β) v skladu z naslednjo formulo:
,
pri čemer velja:
PCEred,i
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom i;
PCEred,1
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom, ki ima najvišjo vrednost PCEred,i;
PCEred,2
=
zmanjšana morebitna prihodnja kreditna izpostavljenost za vse pogodbe in transakcije CNS s klirinškim članom, ki ima drugo najvišjo vrednost PCEred,i.
(38) UL L 176, 27.6.2013, str. 1";" 						
(2)
v členu 11(15), se črta točka (b);
(3)
v členu 89 se vstavi naslednji odstavek:
"5a. Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu prvega pododstavkaodstavka 3, ali dokler ni v skladu s členom 14 sprejet sklep o izdaji dovoljenja CNS, karkoli nastopi prej, ta CNS uporablja obravnavo iz tretjega pododstavka tega odstavka.
Do 15 mesecev po datumu začetka veljavnosti najnovejšega od enajstih regulativnih tehničnih standardov, navedenih na koncu drugega pododstavka odstavka 3, ali dokler ni v skladu s členom 25 sprejet sklep o priznanju CNS, kar je prej, ta CNS uporablja obravnavo iz tretjega pododstavka tega odstavka.
Kadar CNS nima jamstvenega sklada in zavezujoče ureditve s svojimi klirinškimi člani, ki ji dovoljuje, da uporablja vso začetno kritje, prejeto od klirinških članov, ali del tega kritja, kot da bi bili predhodno vplačani prispevki, informacije, ki jih poroča v skladu s členom 50c(1) vključujejo celotni znesek začetnega kritja, ki ga je dobila od klirinških članov (IM)
Roki iz prvega in drugega pododstavka se lahko podajšajo za dodatnih šest mesecev, če je Komisija sprejela izvedbeni akt iz člena 497(3) Uredbe (EU) št. 575/2013."
DEL 11
KONČNE DOLOČBE
Člen 521
Začetek veljavnosti in uporaba
1. Ta uredba začne veljati na dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
2. Ta uredba se uporablja od 1. januarja 2014, razen:
(a)
členov 8(3), 21 in 451(1), ki se uporabljajo od 1. januarja 2015;
(b)
člena 413(1), ki se uporablja od 1. januarja 2016;
(c)
določb te uredbe, na podlagi katerih ESA Komisiji predložiti osnutek tehničnih standardov in določb te uredbe, s katerimi se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih ali izvedbenih aktov, ki se uporabljajo od 31. decembra 2014.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 26. junija 2013