РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 4 февруари 2014 година
относно мярката за тарифите за електроенергия в Испания: потребители
SA.21817 (C 3/07) (ex. NN 66/06) прилагана от Испания
(нотифицирано под номер С(2014) 7741)
(само текстът на испански език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/456/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
след като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените по-горе разпоредби (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 27 април 2006 г. дружествата Centrica plc и Centrica Energía S.L.U. (заедно наричани по-нататък „Centrica“) подадоха жалба до Комисията относно системата на регулираните тарифи за електроенергия, прилагана в Испания през 2005 г.
(2)
С писмо от 27 юли 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят информация относно горепосочената мярка. Комисията получи въпросната информация с писмо от 22 август 2006 г.
(3)
На 12 октомври 2006 г. делото беше заведено като помощ, за която не е постъпило уведомление (Дело NN 66/06).
(4)
С писмо от 9 ноември 2006 г. Комисията поиска от испанските власти да предоставят допълнителни разяснения относно горепосочената мярка. Испанските власти отговориха с писмо от 12 декември 2006 г.
(5)
С писмо от 24 януари 2007 г. Комисията уведоми испанските власти, че е взела решение да започне процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, по отношение на мярката.
(6)
Решението на Комисията беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (2). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си по отношение на мярката.
(7)
Испанските власти представиха мненията си с писмо от 26 февруари 2007 г.
(8)
Комисията получи мнения от следните заинтересовани страни: правителството на автономна област Галисия (писмо от 23 март 2007 г.), Centrica (писма от 26 март 2007 г. и 3 юли 2007 г.), ACIE - Asociación de Comercializadores Independientes de Energía (писмо от 26 март 2007 г.), правителството на автономна област Астурия (писмо от 27 март 2007 г.), AEGE - Asociación de empresas con gran consumo de energía (писмо от 2 април 2007 г., допълнено на 21 ноември 2011 г.), Asturiana de Zinc - AZSA (писмо от 3 април 2007 г.), Ferroatlántica - производител на метали (писмо от 3 април 2007 г.), Alcoa (писмо от 3 април 2007 г.), UNESA - Asociación Española de la Industria Eléctrica (писмо от 25 април 2007 г.), ENEL Viesgo (писмо от 26 април 2007 г.), Iberdrola (писмо от 26 април 2007 г.), Unión Fenosa Distribución (писмо от 27 април 2007 г.), Hidrocantábrico Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.), Endesa Distribución Eléctrica (писмо от 27 април 2007 г.).
(9)
С писма от 15 май и 6 юли 2007 г. Комисията изпрати мненията на заинтересованите страни на испанските власти, за да могат те на свой ред да представят коментарите си, които бяха получени с писмо от 2 август 2007 г.
(10)
Centrica предостави допълнителна информация с писма от 1 юни 2007 г., 28 август 2007 г., 4 февруари 2008 г. и 1 март 2008 г.; AEGE направи същото с писмо от 21 ноември 2011 г., а Ferroatlantica с писмо от 5 декември 2011 г.
(11)
С писма от 30 юли 2009 г., 19 март 2010 г., 6 октомври 2011 г., 12 април 2012 г., 31 август 2012 г., 4 февруари 2013 г. и 17 юли 2013 г. Комисията поиска допълнителни разяснения относно въпросната мярка от испанските власти. Те отговориха с писма съответно от 5 октомври 2009 г., 26 април 2010 г., 7 декември 2011 г., 12 юни 2012 г., 18 октомври 2012 г., 11 февруари 2013 г. и 4 октомври 2013 г.
(12)
На 19 април 2013 г. досието се раздели на две части: настоящото дело SA.21817 (C3/07 ех NN 66/06) относно помощите за крайните потребители на електроенергия и дело SA. 36559 (C3a/07 ех NN 66/06) относно помощите за електроразпределителните дружества. Настоящото решение се отнася само до евентуалните помощи за крайните потребители на електроенергия, включени в обхвата на процедурата, т.е. без битовите потребители и малките предприятия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
ИСПАНСКАТА ЕЛЕКТРОЕНЕРГИЙНА СИСТЕМА ПРЕЗ 2005 Г.
(13)
В контекста на законодателната рамка, установена със Закон 54/1997 от 27 ноември 1997 г. за електроенергийния сектор (наричан по-нататък „ЗЕС“), приложим през 2005 г., доставката на електроенергия на крайни потребители по регулирани тарифи беше считана за регулирана дейност. Съгласно закона тази задача е била възложена на електроразпределителните дружества.
(14)
През 2005 г. всички крайни потребители на електроенергия на испанския пазар можеха да изберат да сключат договори за доставка с независими доставчици или да получават електроенергия по регулираните тарифи, определени от държавата. На регулирания пазар всички изявили желание крайни потребители имаха право да получават електроенергия от местното електроразпределително дружество по пакетна регулирана тарифа (всеобхватна цена), съобразена с техния профил и обем на потребление. На свободния пазар потребителите заплащаха такса за достъп до мрежата, която също беше регулирана, след което трябваше да поемат и разходите за доставката на електроенергия. След като реформата в електроенергийния сектор приключи през 2009 г., разпределителните дружества вече не доставят електроенергия по пакетни регулирани тарифи.
(15)
Пакетните регулирани тарифи и регулираните такси за достъп до мрежата се определяха предварително за цялата година, обикновено преди края на година N - 1, но можеха да бъдат коригирани през годината (3). Въпреки това годишното увеличение на тарифите беше ограничено от максимална горна граница (4). По принцип тарифите и таксите се определяха на базата на прогнози така, че да се гарантира, че регулираните приходи, произтичащи от прилагането им, са достатъчни, за да покрият всички регулирани разходи на електроенергийната система. Тези регулирани разходи на системата през 2005 г. включваха разходите за доставка на електроенергия по пакетни тарифи, разходите за закупуване на енергия, произведена при специални условия (възобновяеми източници, когенерация и т.н.), разходите за пренос и разпределение, мерките за управление на търсенето, допълнителните разходи за производство на електроенергия на испанските острови, помощите за въгледобивния сектор, дефицитите през предходните години и пр. Не съществуваха правила за отнасяне на всички или част от определена категория приходи към всички или част от определена категория разходи. В резултат на това приходите, например от таксата за достъп до мрежата, не бяха предназначени изцяло или частично за финансирането например на субсидии в подкрепа на електроенергията от възобновяеми източници или на производството на електроенергия на територията на испанските острови.
(16)
През 2005 г. имаше не по-малко от 25 регулирани тарифи за крайните потребители в зависимост от равнището, профила или предназначението на потреблението и захранващото напрежение. Същевременно за крайните потребители на свободния пазар се прилагаха девет други регулирани такси за достъп до мрежата, също основани на захранващото напрежение и на други характеристики.
(17)
На 30 декември 2004 г. испанските власти установиха тарифите за електроенергия, приложими през 2005 г. (5), за следните категории потребители:
ПАКЕТНИ ТАРИФИ
Ниско напрежение
1.0.
Мощност до 770 kW
2.0.
Обща за мощност, непревишаваща 15 кW
3.0.
Обща
4.0.
Обща за дългосрочно потребление
B.0
Улично осветление
R.0
Селскостопанско напояване
Високо напрежение
Общи тарифи
Краткосрочно потребление
1.1.
Обща за напрежение, не по-голямо от 36 kV
1.2.
Обща за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
1.3.
Обща за напрежение, по-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
1.4.
Обща за напрежение, по-голямо от 145 kV
Средносрочно потребление
2.1.
Непревишаващо 36 kV
2.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
2.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
2.4.
По-голямо от 145 kV
Дългосрочно потребление
3.1.
Непревишаващо 36 kV
3.2.
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
3.3.
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
3.4.
По-голямо от 145 kV
Тарифи за тягова електроенергия
T.1
Непревишаващо 36 kV
T.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
T.3
По-голямо от 72,5 kV и 145 kV
Тарифи за селскостопанско напояване
R.1
Непревишаващо 36 kV
R.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
R.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
Ж. Тарифа за големи потребители (G4)
Тарифи за продажби на електроразпределителните дружества
D.1
Непревишаващо 36 kV
D.2
По-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV
D.3
По-голямо от 72,5 kV, но непревишаващо 145 kV
D.4
По-голямо от 145 kV
ТАРИФИ ЗА ДОСТЪП
Ниско напрежение
2,0 A
Обикновена тарифа за достъп за ниско напрежение
2,0 NA
Обикновени тарифи за достъп за ниско напрежение с дневен и нощен режим
3,0 A
Обща тарифа за достъп за ниско напрежение
Високо напрежение
3.1.A
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност, не по-голяма от 450 kW)
6.1
Тарифа за достъп за напрежение, непревишаващо 36 kV (мощност над 450 kW)
6.2
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 36 kV, но непревишаващо 72,5 kV (мощност над 450 kW)
6.3
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 72,5, но непревишаващо 145 kV (мощност над 450 kW)
6.4
Тарифа за достъп за напрежение, по-голямо от 145 kV (мощност над 450 kW)
6.5
Тарифа за достъп при международен обмен
(18)
Пакетните регулирани тарифи можеха да бъдат разделени на компонент, предназначен за покриване на разходите за пренос, разпределение и разходите на системата от общ характер (такса за достъп до мрежата) и на компонент, който отразява разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро (енергиен компонент). Освен това за пакетните тарифи за услугите по управление на търсенето се прилагаше система на отстъпки (например приемливи прекъсвания в захранването, извършени с предварително предизвестие, или потребление, концентрирано в ненатоварените часове). От 2005 г. насам Испания е направила промени в системата на регулираните тарифи. Последната промяна е от 2013 г., когато Испания прие нова законодателна рамка за електроенергийния сектор (Закон 24/13), която включва, наред с други мерки, регулаторна реформа на цените на пазара на дребно. Испания обяви, че този нов закон и правилата за прилагането му ще бъдат разработени през 2014 г. Следват някои базови пакетни тарифи за най-ниското ниво на горепосочените категории (т.е. за напрежение, непревишаващо 145 kV), приложими от 1 януари 2005 г.:
Таблица 1
Основна сума на пакетните регулирани тарифи за 2005 г.
A/Компонент мощност
Б/Енергиен компонент
Пакетна тарифа за компонента мощност-енергия
EUR/kW на месец
EUR/kWh
EUR/MWh
Ниско напрежение
1.0
Мощност 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Обща
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Обща за дългосрочно потребление
2,284634
0,076513
79,69
Високо напрежение
1.4
Краткосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Средносрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Дългосрочно потребление, обща за напрежение 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
Ж.
Големи потребители G4
10,208070
0,011265
25,44
Източник: приложение I към Кралски указ 2392/2004, изчисления на Комисията.
(19)
Националната комисия по енергетиката (Comisión Nacional de la Energía, CNE) - испанският регулаторен орган - посочва, че средно за 2005 г. пакетните тарифи не отразяваха всички разходи за доставка, и по-специално разходите за закупуване на електроенергия на пазара на едро. По-специално, както е показано в графиката по-долу, само през пет месеца от 2005 г., а именно януари-февруари и април-юни, цените, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, са били по-ниски от средните цени на пазара на едро на електроенергия. За разлика от това, между октомври 2006 г. и декември 2007 г. се случи обратното - по време на тези 14 месеца средните цени на едро спаднаха значително под цените на енергията, заложени в средните пакетни регулирани тарифи, с доста по-голяма разлика от наблюдаваната през седемте месеца на 2005 г., през които цените на едро са били по-високи от заложените в пакетните тарифи цени.
Графика 1
Среднопретеглена цена на едро и цена на електроенергията, заложена в пакетната тарифа
Източник: CNE - Доклад относно развитието на конкуренцията на пазарите на газ и електроенергия. Период 2005-2007 г., стр. 84.
ТАРИФНИЯТ ДЕФИЦИТ ПРЕЗ 2005 Г.
(20)
Сметките на електроенергийната система, основани на приходите и на действителните регулирани разходи, се уравняват веднъж годишно. През 2005 г. нивото, на което бяха установени регулираните тарифи и таксите за достъп до мрежата, не доведе до генериране на достатъчно приходи, за да бъдат възстановени всички вписани впоследствие регулирани разходи на системата за цялата година. Окончателната процедурата по уравняване за 2005 г., извършена от CNE в края на годината, даде дефицит от 3 811 милиона евро. Това не е първият път, в който процедурата по уравняване регистрира дефицит, но този от 2005 г. достигна безпрецедентна стойност. През 2000, 2001 и 2002 г. е бил регистриран по-малък дефицит.
(21)
Правителството подцени най-вече реалните разходи за закупуване на електроенергия. Всъщност, макар че консумацията на електроенергия от крайните потребители на регулирания пазар и свободния пазар през 2005 г. протече приблизително според предвижданията от декември 2004 г., редица непредвидени повишения на цените през годината доведоха до цени на едро от 62,4 EUR/MWh през 2005 г., които през 2004 г. бяха 35,61 EUR/MWh, така че средната цена на едро през 2005 г. достигна до 59,47 EUR/MWh. Сред причините за това увеличение бяха изключително сухата година (което доведе до намаляване на производството на електроенергия от водноелектрически централи с 55 %), повишаването на цените на нефта, въздействието върху пазарната цена на квотите за емисии на CO2, получени безплатно по схемата на ЕС за търговия с емисии на парникови газове, и нарастване на търсенето на енергия, надвишаващо ръста на БВП.
(22)
Друг важен фактор, който допринесе за увеличаването на общите разходи на системата, беше високото ниво на помощите за производство на енергия от възобновяеми източници. По-специално производителите на енергия от възобновяеми източници можеха да изберат да участват пряко в енергийния пазар на едро или в „общ резерв“. През 2005 г. тази възможност беше особено привлекателна, така че в „общия резерв“ участва по-голям от очаквания брой производители на енергия от възобновяеми източници, което доведе до по-високи разходи за системата. Освен това преките помощи за енергийните разходи за електроенергията, произведена при специални условия (от възобновяеми източници, когенерация), които бяха вписани като регулиран разход в сметките, за 2005 г. възлизаха на 2 701 милиона евро. За сравнение разходите за пренос и разпределение на системата през 2005 г. възлизаха на 4 410 милиона евро.
Механизъм, приет за предварително финансиране на дефицита
(23)
Образуването на дефицита не мина незабелязано. Още през март 2005 г., когато стана ясно, че се трупа тарифен дефицит, испанските власти разпоредиха по силата на член 24 от Кралски указ-закон 5/2005 (6) необходимите за покриване на разликата между разходите и приходите за електроенергийната система средства да бъдат предоставени от петте големи „електрически компании с право на вземания“, които имаха право да получат компенсация за невъзвръщаемите разходи (7) при следните проценти:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %;
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %;
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A: 6,08 %;
-
Endesa, S.A.: 44,16 %;
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %
(24)
В Указ-закон № 5/2005 предвижда, че бъдещият дефицит може да бъде записан на петте посочени по-горе дружества като отрицателно салдо по съществуваща депозитна сметка, която CNE използва за покриване на невъзвръщаемите разходи на тези дружества. Това означаваше, че на практика доставчиците трябва да осигурят средства в аванс. Отрицателното салдо по сметката за невъзвръщаемите разходи би породило права на вземания, които оправомощават доставчиците да събират приходи от потребителите на електроенергия в бъдеще. Доставчиците можеха да секюритизират тези права и да ги предлагат на пазара. Вземанията, приписани на тези доставчици, носеха минимален лихвен процент (тримесечен EURIBOR, изчислен въз основа на средната стойност на ставките на EURIBOR за месец ноември на предходната година, без спред).
Механизъм, приет за възстановяване на дефицита чрез крайните потребители
(25)
През юни 2006 г. испанските власти взеха решение относно условията за възстановяване на дефицита от 2005 г. чрез потребителите на електроенергия посредством регулираните тарифи. С Кралски указ 809/2006 (8) испанските власти постановиха, че потребителите ще започнат да плащат дефицита през 2007 г. (или по-точно вземанията, предоставени на доставчиците) и ще го изплащат 14 1/2 години посредством специална надбавка, прилагана както към пакетните тарифи, така и към тарифите за достъп. Надбавката, изчислена като годишна сума, необходима за линейното възстановяване на текущата нетна стойност на дефицита за 2005 г. за период от 14 1/2 години, беше фиксирана на 1,378 % от пакетната тарифа и на 3,975 % от тарифата за достъп за 2006 г. Приложимият лихвен процент беше тримесеченият EURIBOR.
(26)
Тази надбавка беше представена като „такса със специална цел“. Испанските власти разпоредиха приходите от вноската за финансиране на дефицита за 2005 г. да се събират в депозитна сметка, управлявана от CNE. След това CNE е щяла да прехвърли средствата към титулярите на вземанията, т.е. произвеждащите електроенергия дружества, които са финансирали дефицита, или към субектите, които впоследствие са закупили вземанията, според дела на дефицита, финансиран от всеки от тях.
Въздействие на тарифния дефицит върху испанския пазар
(27)
През 2005 г. свободният пазар задоволи 37,49 % от търсенето на електроенергия в Испания. Това количество съответства на сравнително малък брой потребители, тъй като само 8,5 % от потребителите закупиха енергия на свободния пазар, докато 91,5 % все още се придържаха към регулираните тарифи (по-малко в сравнение с 97 % през 2004 г.). Потребителите на високо напрежение (предимно промишлени предприятия) бяха основната група, присъстваща на свободния пазар, като 38,9 % от тях избраха този пазар и закупените от тях количества представляваха 29 % от общото потребление на електроенергия в континентална Испания през 2005 г. По-голямата част от битовите потребители и потребителите на ниско напрежение, които от 2003 г. насам можеха да изберат свободния пазар (9), се придържаха към регулираните тарифи; въпреки това през 2005 г. голяма част от тях се насочи и към свободния пазар. Към 31 декември 2005 г. на свободния пазар имаше над два милиона потребители (1,3 милиона през 2004 г.).
(28)
Въпреки това относителното предимство на цените, предлагано от регулираните тарифи през 2005 г., трябва да се разглежда паралелно с връщането на потребителите на регулирания пазар, макар и с известно закъснение. Както е показано в таблица 2 по-долу, броят на потребителите, обслужвани на свободния пазар, нарастваше през цялата 2005 г., но през 2006 г. намаля, достигайки процент (8,15 %), регистриран още през първата половина на 2005 г. Също така, наблюдаваната през декември 2004 г. тенденция на намаляване на количеството доставена на крайните потребители енергия в рамките на свободния пазар се запази през първото тримесечие на 2005 г. и въпреки че претърпя значително забавяне между юни и септември 2005 г., продължи през декември 2004 г. и през цялата 2006 г.
Таблица 2
Дял на центровете за доставка на електроенергия на свободния пазар (като процент от целия пазар) за периода 2004-2006 г.
Електроенергия
2004 г.
2005 г.
2006 г.
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
март
юни
септември
декември
Като % от центровете за доставка
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Като % от енергията
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Източник: Доклад на CNE „Информационна бележка относно доставките на електроенергия и природен газ на либерализираните пазари, актуализирана към 31 декември 2006 г.“
(29)
Въпреки че въздействието на загубите, понесени от доставчиците, започнаха да се усещат към средата на 2005 г., когато цените на едро започнаха да нарастват драстично, договорите за доставка не можеха да бъдат прекратени незабавно. Поради това доставчиците на свободния пазар, особено онези, които нямаха капацитет за производство и трябваше да купуват електроенергия на пазара на едро, бяха принудени да предлагат оферти в условията на свободен пазар, които са равностойни на регулираната тарифа, независимо от възможността да претърпят загуби, или да налагат по-високи цени, които да отразяват действителните разходи за получаване на електроенергията, като по този начин губят пазарен дял.
3. РЕШЕНИЕ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(30)
Решението на Комисията за започване на официално разследване съдържаше сравнение на регулираните тарифи, заплащани от различни категории крайни потребители, и предполагаемите цени, които те биха платили на свободния пазар при липса на въпросните тарифи. Прогнозните пазарни цени бяха изчислени въз основа на цената на електроенергията на пазара на едро, разходите за достъп до мрежата и среден марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, представен от Centrica.
Таблица 3
Сравнение на цените по категории потребители
Категория потребители
Регулирана тарифа
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (само цена на едро плюс такса за достъп)
(EUR/MWh)
Прогнозна пазарна цена (плюс марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR)
1.
Големи промишлени потребители, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифа G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Големи промишлени потребители, на които може да се прекрати доставката
27,0
73,87-76,47
83,87-76,47
3.
Потребители, свързани към мрежата за високо напрежение
76,2
81,57
91,57
4.
Битови потребители
101,2
107,75
117,75
5.
Малки промишлени потребители или дружества за предоставяне на услуги, свързани към мрежата за ниско напрежение
103,9
101,07
111,07
Източник: Centrica.
(31)
Тази таблица показва значително предимство за първите две категории, които включват големи промишлени потребители. За другите категории крайни потребители сравнението не е толкова убедително, но все пак се наблюдава малко предимство.
(32)
В решението се посочва, че това предимство е било предоставено избирателно, тъй като изкуствено занижените цени на регулираната тарифа благоприятстват дружествата, използващи електричество, а не например газ, като източник на енергия. Налице е също избирателност de facto и de jure поради факта, че този ущърб е бил несъразмерно по-голям за големите промишлени крайни потребители, които в някои случаи са се ползвали от общи цени за компонента енергия, на стойност по-малко от половината от предполагаемите цени на свободния пазар.
(33)
В решението за започване на процедурата се посочва, че чрез насърчаване на крайните потребители да се върнат на регулирания пазар системата би могла също да облагодетелства електроразпределителните дружества, които явно са се ползвали с гарантирана печалба за своите регулирани дейности.
(34)
Наред с това в решението беше отбелязано, че системата предвижда прехвърляне на държавни ресурси, тъй като включеният в цената налог, използван за изплащане на дефицита, съставлява парафискална такса, постъпленията от която преминават през CNE - испанския регулаторен орган (публичен орган) - преди да бъдат насочени към крайните бенефициери. В решението се стига до заключението, че в светлината на съдебната практика на Съда по този въпрос тези средства следва да се разглеждат като държавни ресурси.
(35)
Като се има предвид, че крайните потребители извършват дейност на пазари, които по принцип са отворени за конкуренция и търговия в рамките на Съюза, в решението за започване на процедурата Комисията заключи, че са изпълнени всички критерии по член 107, параграф 1, и че мярката представлява държавна помощ в полза на крайните потребители.
(36)
В решението за започване на процедурата беше отбелязано, че нито една от дерогациите по член 107 от ДФЕС не изглежда приложима, и съответно беше разгледан въпросът дали доставката на електроенергия по регулирани тарифи може да се счита за услуга от общ икономически интерес (УОИИ) и като такава да се ползва от дерогацията, предвидена в член 106, параграф 2 от ДФЕС. В решението се посочва, че свободата на преценка на държавите членки при определянето на задължения за обществено обслужване в сектора на електроенергията е ограничена от Директива 2003/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2003 г. относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и отменяща Директива 96/92/ЕО (10) (наричана по-долу „Директива за електроенергията“). Тази директива изисква държавите членки да установят задължение за всеобщо обслужване (включваща по-специално правото на получаване на електроенергия на разумни цени) само за битовите потребители и малките предприятия (11). В решението се стига до заключението, че в светлината на директивата за електроенергията доставката на електроенергия по регулирани тарифи за средни и големи предприятия не би могла да се счита по естество за УОИИ.
(37)
Ето защо Комисията изрази сериозни съмнения, че елементите на помощта, включени в регулираните тарифи, приложими за предприятията, различни от малките предприятия, могат да се считат за съвместими с вътрешния пазар.
(38)
В решението за започване на процедурата също беше отбелязано, че е възможно електроразпределителните дружества да са получили държавна помощ. Тази част от случая е предмет на друго решение (дело C 3a/07).
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(39)
На поканата на Комисията за представяне на мнения по решението за започване на задълбочено разследване отговориха множество големи промишлени потребители, електроразпределителни дружества, независими доставчици и правителства на автономни области в Испания. Тук са обобщени само мненията, свързани с твърдения за наличието на държавна помощ в полза на крайните потребители на електроенергия.
МНЕНИЯ НА НЕЗАВИСИМИ ДОСТАВЧИЦИ
(40)
Бяха получени мненията на Centrica и ACIE - Асоциацията на независимите търговци на енергия. Техните аргументи и заключения са сходни в голяма степен.
Мнения на Centrica и ACIE
(41)
Основният аспект в мнението на Centrica е предполагаемото предимство, предоставено на електроразпределителните дружества. Въпреки това представените от това дружество данни и аргументи сочат също и наличието на държавна помощ за крайните потребители на електроенергия.
(42)
Според Centrica съвместното съществуване на свободния пазар и регулирания пазар, и по-специално възможността крайните потребители да преминават свободно от единия на другия, означава, че регулираните тарифи са действали като референтната цена или de factoкато ограничение на цените на свободния пазар. Доставчиците не са могли да определят цени, по-високи от включените в регулираната тарифа - в противен случай не биха привличали нови клиенти и биха загубили съществуващите.
(43)
По принцип на свободния пазар цената, която крайните потребители заплащат, се образува от два компонента: такса за достъп до мрежата и „компонент доставка“, който е формиран от пазарните механизми и засяга доставчика на дребно. При снабдяването на дребно рентабилността зависи от това дали „компонентът доставка“, който заплащат клиентите, покрива разходите на доставчика (т.е. разходите за закупуване на енергия на пазара на едро или разходите за собствено производство на електроенергия в случай на вертикално интегрирани предприятия) и един „марж на пазарна реализация“, който включва други разходи по снабдяването (разходи за пускане на пазара, информационни системи, изготвяне на сметки и пр.), както и възнаграждение върху инвестирания капитал. Поради тази причина един доставчик на свободния пазар би могъл да функционира рентабилно в определен пазарен сегмент само ако има „положителен марж на пазарна реализация“, т.е. разлика между общите разходи на доставчика за предоставянето на услугата и регулираната тарифа.
(44)
Centrica доказа наличието на неблагоприятно конкурентно положение на доставчиците на свободния пазар чрез изчисления, от които стана ясно, че през 2005 г. не е имало маржове на пазарна реализация за никоя категория потребители (12) (или че маржовете от началото на годината по-късно не са били налични). Това означава, че регулираните тарифи са били твърде ниски, за да може независимите доставчици да се конкурират рентабилно. Според Centrica не е било възможно да има конкуренция за определени категории крайни потребители (по-специално потребителите на големи количества енергия по тарифа G4 и други големи промишлени потребители), дори преди появата на тарифен дефицит, тъй като пакетните тарифи никога не биха дали възможност за това. Неблагоприятното конкурентно положение, посочено от Centrica, е възникнало най-вече за категорията потребители, състояща се от дружества за предоставяне на услуги и малки предприятия, свързани към мрежата за ниско напрежение, и за сегмента на битовите потребители.
(45)
В решението на Комисията за започване на процедурата се използват данните, предоставени от Centrica, и по-специално сравнението между регулираните тарифи и прогнозите за пазарните цени (вж. съображение 30 и таблица 3).
(46)
Според Centrica системата е нарушила Директивата за електроенергията не само поради дискриминационния характер на дефицитния режим (който компенсира загубите на електроразпределителните дружества, но не и тези на доставчиците), но и защото потребителите са били лишени от правото на прозрачни цени и тарифи (13). Тъй като част от цената, която трябваше да се плати за електроенергията през 2005 г., беше отложена за бъдещи години, окончателните цени бяха непрозрачни за потребителите.
(47)
Освен това Centrica твърдеше, че механизмът за изплащане на дефицита не е балансиран по две основни причини: на първо място дефицитът ще бъде възстановен преди всичко от крайните потребители на ниско напрежение, при все че потребителите, които са допринесли в най-голяма степен за създаването му, са именно големите крайни потребители на високо напрежение. На второ място, от крайните потребители на свободния пазар се изисква да изплащат дефицит, за чието образуване нямат никакъв принос.
(48)
Centrica подкрепи предварителното становище на Комисията, според което при испанския дефицитен режим е налично прехвърляне на държавни ресурси. Centrica добави също, че решението на испанското правителство да позволи на произвеждащите електроенергия дружества да секюритизират вземанията си предполага използването на такива ресурси.
(49)
Асоциацията на независимите търговци на енергия (ACIE) е изчислила, че прогнозната цена за закупуване на енергия, взета за основа на регулирани тарифи през 2005 г., е била с 68 % по-ниска от реалната цена, платена от доставчиците за закупуване на енергия на пазара на едро. ACIE изтъкна сериозните последствия за независимите доставчици в резултат на тарифния дефицит от 2005 г. Според асоциацията, доставчиците на свободния пазар са поддържали покупни цени, подобни на тези на електроразпределителните дружества. Нещо повече, те са били принудени да се съобразят с нивото на установената от правителството пакетна тарифа за всяка категория клиенти, в противен случай не биха били в състояние да привличат нови клиенти, нито да запазят съществуващите. По-специално ACIE посочва, че в началото на 2005 г. неговите членове са сключили договори, основани на прогнозите на правителството за цените на едро, и по-късно е трябвало да се съобразяват с тях, макар да не е било рентабилно. В резултат на това независимите доставчици са претърпели загуби. Centrica оценява понесените през 2005 г. загуби на 10 милиона евро. Според ACIE редица доставчици, включително Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energía и RWE, са били принудени да напуснат пазара.
МНЕНИЯ НА ПОТРЕБИТЕЛИТЕ С ГОЛЯМО ЕНЕРГОПОТРЕБЛЕНИЕ
(50)
Потребителите на големи количества енергия се включиха в процедурата чрез своята асоциация AEGE (асоциация на предприятия с високо енергопотребление). Някои от тях (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica и Alcoa) се включиха и индивидуално. Дружество Alcoa е производител на алуминий, разполагащ с три производствени обекта в Испания - в San Ciprián, La Coruña и Avilés, и през 2005 г. се е ползвало от пакетната тарифа G4 (предназначена за потребители с голямо енергопотребление с възможност за прекъсваемо снабдяване). Дружество Ferroаtlántica е производител на алуминиеви сплави и желязо, което се е ползвало от тарифа по безсрочен договор 3.4. Дружество Asturiana de Zinc е производител на цинк, което се е ползвало от тарифа G4 в завода си в San Juan de Nieva.
(51)
В бележките си потребителите с голямо енергопотребление поставиха под въпрос заключението на Комисията, че промишлените тарифи (G4 и други тарифи по безсрочни договори) представляват държавна помощ, тъй като считат, че тези тарифи не предоставят икономическо предимство, не включват държавни ресурси и не влияят върху конкуренцията и търговията между държавите членки.
Липса на икономически предимства
(52)
Според потребителите с голямо енергопотребление референтната стойност, използвана в решението за започване на процедурата с цел да се прецени дали е налично предимство, не е правилна. Комисията сравни промишлените тарифи със средната цена на пазара на едро (цената на „общия резерв“), която счете за представителна за сумата, която тези предприятия биха платили на пазара при обичайни условия. Тъй като промишлените тарифи се оказаха по-ниски от цената на „общия резерв“, в решението за започване на процедурата се стигна до заключението, че тарифите са предоставили икономическо предимство на техните бенефициери.
(53)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че „общият резерв“ е спот пазар, където електроенергията се определя на всеки час за следващия ден. Според потребителите с голямо енергопотребление, „общият резерв“ има някои недостатъци, които се отразяват неблагоприятно на неговата ефективност и конкурентоспособност, поради това, че цените му не дават достоверна представа за маргиналните разходи за производството и съответно не отразяват положението на съвършена конкуренция. Големите крайни потребители, които консумират мащабни количества електроенергия и отчитат постоянно потребление, не придобиват електроенергията в „общ резерв“, а сключват по-скоро двустранни договори с доставчиците на електроенергия. Това бе потвърдено и в доклада от 2005 г. на OMEL, според който само седем от потребителите, отговарящи на изискванията и представляващи 5 % от търгуваната електроенергия, са придобили електроенергия пряко в „общия резерв“.
(54)
При всички случаи, дори ако се предположи, че регистрираните в „общия резерв“ цени могат да бъдат считани за валидна референтна стойност, не би било правилно да се използва (както направи Комисията) средната цена на едро през 2005 г., тъй като тя отразява търсенето на електроенергия от страна на доставчици, които предоставят услуга на широка гама от крайни потребители, сред които битови потребители и малки предприятия. Според AEGE, Ferroatlántica и Asturiana de Zinc подходяща референтна стойност би била минималната цена, регистрирана в „общия резерв“ през 2005, т.е. 18,36 EUR/MWh, тъй като тази цена би отразила най-конкурентните пазарни условия за „общия резерв“ (поради това, че производителите предлагат електроенергията на цена, съответстваща на маргиналните им разходи). Положението на големите промишлени потребители не може да се сравнява с това на другите крайни потребители, и по-специално на битовите потребители. Поради това средната цена на „общия резерв“ не би представлявала подходяща референтна стойност. Според Alcoa Комисията следва по-скоро да сравни оспорваните тарифи с цените по двустранните договори, сключени от големите крайни потребители.
(55)
Alcoa представи пример за двустранно договорена пазарна цена и посочи, че трите му завода за алуминий винаги са се ползвали от тарифата G4. Alcoa обаче притежава друг завод за диалуминиев триоксид (Alúmina Española), за който сключи двустранен договор с доставчик в края на 2004 г. Договорът е сключен за срок от две години, с възможност за подновяване за още една година. Трите завода за алуминий имат същия профил на постоянно потребление като заводите за диалуминиев триоксид. При все това, последните консумират много по-малки количества електроенергия (0,35 TWh в сравнение с 1,3 TWh в заводите в Aviles и La Coruña, и 3,4 TWh в завода в San Ciprián). Средната цена, договорена съгласно този договор, е 34,45 EUR/MWh (включително разходите за ядрения мораториум, разходите за достъп до мрежата и други допълнителни разходи). Тази цена беше получена чрез търг, като разликите между офертите на доставчиците са били под пет евро.
(56)
Според Alcoa разликата между тази двустранно договорена цена (34,45 EUR/MWh) и тарифата G4 (23,90 EUR/MWh) може да се обясни с обективни фактори. По-специално, потребителите на тарифата G4 са били подложени на регулаторни ограничения, които не се прилагат за двустранните договори, като например задължението да се използва цялото количество електроенергия, договорено по тарифа G4 (с налагане на санкции при неспазване), задължението за наличие на оборудване за контрол на напрежението и плащане в рамките на двадесет дни (като се има предвид, че двустранните договори съдържат по-благоприятни условия за плащане).
(57)
Поради това Alcoa стига до заключение, че хипотетичната пазарна цена, приложима за трите му завода за алуминий, би била много по-ниска от 34,45 EUR/MWh поради по-голямото потребление на тези заводи. От друга страна, ако се отчете и средният марж на пазарна реализация в размер на 10 EUR/MWh, нетната цена за доставка на завода за диалуминиев триоксид ще бъде 24,25 EUR/MWh - стойност много близка до пакетната тарифа G4.
(58)
Ferroatlántica отбеляза, че в решението за започване на процедурата използваната от дружеството през 2005 г. регулирана тарифа 3.4 се тълкува неправилно, като погрешно включва отстъпки по основната тарифа и я сравнява с такса за достъп, десет пъти по-висока от приложимата в неговия случай (както и в случая на по-големите потребители). Ferroatlántica представи също доказателства, че макар и през 2004 г. средната месечна пазарна цена за бъдещи споразумения за доставка на електроенергия през 2005 г. да е била 31,68 EUR/MWh, през декември 2004 г. тази цена е била 31,05 EUR/MWh. Оттук следва, че едно предприятие би получило доставка на електроенергия през 2005 г. на тази цена в момента на установяването на регулирани тарифи. След добавянето на „допълнителни услуги“ (3,92 EUR/MWh) и на съответната такса за достъп (1,70 EUR/MWh), един промишлен потребител би получил пазарна цена от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от сумата от 56,11 EUR/MWh по тарифа 3.4, приложима за потребителите с голямо енергопотребление.
(59)
В действителност други отстъпки от тази тарифа обезпечават капацитета за предоставяне на услуги по управление на търсенето и приемането ѝ в полза на системата. Във връзка с това Ferroаtlántica добавя, че отстъпката от тарифата отразява различни предоставени услуги, а именно времевото разграничение (с нощно потребление и потребление в почивните дни), непрекъсваемостта (приемането на доставка по искане на оператора на мрежата), сезонността (с концентрация на доставките през месеците на слабо търсене) и управлението на реактивната енергия. Именно тези отстъпки, които са били променливи и са се определяли с наредба от 1995 г. насам, а не нивото на регулираната тарифа, обясняват и според Ferroatlántica оправдават по-ниската средна цена за електроенергията, заплащана през 2005 г.
(60)
Потребителите с голямо енергопотребление поставят под съмнение твърдението в решението за започване на процедурата, че предимството не е било съразмерно на употребените количества и като цяло е било по-голямо за големите потребители. Във връзка с това въпросните потребители заявяват например, че самата CNE е потвърдила, че нивото на тарифата G4 би следвало да е било дори още по-ниско. Потребителите с голямо енергопотребление отбелязват, че големите потребители по тарифи G4 или 3.4 са консумирали хиляди пъти повече електроенергия от средните потребители на високо напрежение, а са плащали само три пъти по-малко от тях.
(61)
Също така би било уместно големите потребители да получат по-голяма единична отстъпка от цената. С оглед на това, според потребителите с голямо енергопотребление, изводът, че промишлените тарифи водят до предимство, е доста спорен. Те припомнят, че във всички случаи Комисията е тази, която следва да представи убедителни доказателства за наличието на въпросното предимство.
(62)
Също така, Alcoa посочи, че цената, която е плащало в Испания, е била почти същата като среднопретеглената цена, заплащана от заводите за алуминий в Съюза, и е била дори по-висока от среднопретеглената цена, плащана в ЕИП.
Липса на участие на държавни ресурси
(63)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че именно те са изплащали пряко по промишлените тарифи на електроразпределителните дружества, без средствата да остават под контрола на държавата и следователно, в съответствие със съдебната практика по делото PreussenElektra, въпросният режим не е включвал държавни ресурси.
(64)
Потребителите с голямо енергопотребление посочват, че между установяването на тарифите в края на 2004 г. и приемането на механизма за възстановяване на дефицита чрез потребителите, което се случи едва през юни 2006 г., е изтекъл определен период от време. В решението за започване на процедурата Комисията твърди, че са използвани държавни ресурси поради въвеждането на налог върху сметките на потребителите на енергия, окачествена като парафискална такса. Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че ако това предположение бъде прието, мярка, която не е представлявала помощ през 2005 г., би се трансформирала в помощ (последваща) през 2006 г., което би било в противоречие с основните принципи на правото на Съюза, като правната сигурност и оправданите правни очаквания. Тези потребители посочват, че дали дадена мярка има естество на помощ зависи единствено от обстоятелства, които са съществували към датата на приемането ѝ, и не може да зависи от бъдещите развития, особено когато те не могат да бъдат логично предвидени. Цитат от генералния адвокат Jacobs по дело Van Calster (14): „положението трябва да се преценява към датата на първоначалното установяване на таксите и да не може да се променя със задна дата“.
(65)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че регулираните тарифи от 2005 г. не представляват държавна помощ за тази година. Тези предприятия посочват, че при тези обстоятелства анализът на механизма за финансиране е без значение, тъй като въпросният механизъм не е бил въведен до 2006 г. Проучването на метода на финансиране би било от значение само ако мярката е била държавна помощ от самото начало. Тъй като тарифите не са включвали помощи, според мнението на потребителите с голямо енергопотребление Комисията не може да се позове на налога, за да достигне до противоположния извод.
(66)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че в случая с парафискалните такси начинът на финансиране на дадена мярка при всички случаи е от значение за оценяване на държавната помощ, само когато таксата е „задължително свързана по предназначение с помощта“, т.е. когато е налице пряка и непосредствена връзка между мярката и нейното финансиране (15). Потребителите с голямо енергопотребление отричат съществуването на такава връзка, тъй като налогът е предназначен да покрие дефицит, произтичащ от преустановяването на регулираните дейности, засягащи не само доставката на електроенергия по регулирани тарифи, но също и други разходи на системата. Поради това налогът не е била наложен специално за покриване на загубите, произтичащи от доставката по регулирани тарифи. На второ място, не е имало пряка или непряка връзка между нивото на тарифите и наложения налог, тъй като тарифата, определена през 2004 г., е била безусловна (не е била предмет на допълнителни корекции през следващите години).
(67)
Потребителите с голямо енергопотребление също твърдят, че налогът не е представлявал парафискална такса или данък, тъй като не е бил фискална мярка съгласно испанското право. Фискалните мерки се използват за финансиране на публични разходи, докато в този случай налогът е имал за цел да се възстанови дефицитът, генериран от частните оператори (електроразпределителни дружества), извършващи регулирани дейности в рамките на електроенергийната система. В съответствие с испанската конституция нова данъчна мярка може да бъде въведена само със закон (а не чрез кралски указ). От друга страна държавата никога не е собственик, нито може да разполага с приходите от налога, тъй като тези средства се прехвърлят към депозитна сметка, управлявана от CNE, и държавата не може да ги присвои. Процесът на ликвидация е напълно автоматичен и CNE няма право на преценка, автономия и контрол върху предназначението или размера на средствата, които трябва да се изплатят на различните участници.
(68)
Според потребителите с голямо енергопотребление Комисията отчита този факт в своето решение за невъзвръщаемите разходи на Испания (16), в което посочва, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер“, и не стига до извод, че мярката включва държавни ресурси.
(69)
Тези потребители твърдят, че положението е същото като при „невъзвръщаемите разходи“, тъй като и в двата случая правителството въведе налог за компенсиране на постоянните разходи на системата. Изглежда същият начин на разсъждение е бил приложен и в случая, засягащ Обединеното кралство (17).
Липса на въздействие върху конкуренцията и търговията
(70)
Asturiana de Zinc и Alcoa твърдят, че поради особеностите на пазарите на алуминий и цинк, никоя мярка по отношение на цената на електроенергията, използвана за производството на тези метали, не засяга търговията в Съюза, тъй като металите са базови продукти и цените им се определят в световен мащаб на Лондонската борса за метали. При тези обстоятелства разликите в местните разходи за производство не водят до разлики в световните цени.
(71)
Двете дружества твърдят, че при нарастващия недостиг на производство на алуминий и цинк в Съюза търсенето се задоволява във все по-голяма степен чрез износ от трети държави.
(72)
Ако производството на алуминий и цинк в Испания се преустанови, нито един нов участник на пазара от Съюза няма да запълни тази ниша, тъй като заводите (за алуминий) в Съюза работят на пълен капацитет и нито един нов или вече установен производител не би имал стимул да увеличи капацитета си, тъй като перспективите за използването на енергия на достъпни цени в дългосрочен план са несигурни. Следователно недостигът ще бъде преодолян изключително чрез внос.
(73)
Alcoa също е на мнение, че тарифите не застрашават интересите на останалите европейски производители, тъй като те предлагат електроенергия на цена, идентична на средната цена, плащана от други производители на алуминий в ЕС-25.
Дори ако промишлените тарифи по безсрочни договори представляваха помощ, то тя щеше да е „вече съществуваща помощ“
(74)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че оспорваните тарифи са съществували преди присъединяването на Испания към ЕС.
(75)
Въпреки че наименованието „тарифа G4“ беше въведено официално с министерското постановление от 6 март 1986 г., на практика тя съществува от преди 1 януари 1986 г. - датата на присъединяване на Испания към Съюза - тъй като съответства на предишната „тарифа I, промишлена, дългосрочно потребление“, установена с министерското постановление от 14 октомври 1983 г., т.е. преди присъединяването на Испания. Всички крайни потребители на електроенергия, ползващи се от промишлена тарифа I, преминаха автоматично към тарифа G4, която представлява същата тарифа, но с друго наименование.
(76)
Другите тарифи по безсрочни договори също бяха изрично предвидени в министерското постановление от 1983 г.
(77)
От друга страна, според потребителите с голямо енергопотребление мярката би представлявала съществуваща помощ съгласно член 15 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (18) поради изтичането на давностен срок от десет години.
Оправданите правни очаквания биха попречили на възстановяването на помощите
(78)
Потребителите с голямо енергопотребление твърдят, че дори и да се предположи, че тарифите не могат да се считат за съществуваща помощ, принципът на оправданите правни очаквания би попречил на нейното възстановяване. През цялата 2005 г. тарифите представляваха преки плащания между частни оператори. Потребителите не биха могли да предвидят, че тарифите, определени през декември 2004 г., ще бъдат преобразувани в помощ по силата на правителствена мярка, приета през юни 2006 г.. Никой икономически оператор, колкото и разумен да е той, не е в състояние да предвиди тази промяна в правното си положение. Поради тази причина потребителите са имали оправдани правни очаквания, че тарифите им не включват държавна помощ.
КОМЕНТАРИ НА ПРАВИТЕЛСТВОТО НА АВТОНОМНА ОБЛАСТ ГАЛИСИЯ И АВТОНОМНА ОБЛАСТ АСТУРИЯ
(79)
По отношение на евентуалните помощи за потребителите с голямо енергопотребление правителството на автономна област Галисия твърди, че Комисията погрешно е използвала цената на „общия резерв“ като заместител на пазарната цена, тъй като тези потребители често сключват дългосрочни договори при много по-благоприятни условия.
(80)
Като се има предвид, че либерализацията на испанския пазар все още не е приключила, и по-специално липсата на двустранни договори между производителите и големите потребители, правителството на автономна област Галисия счита за целесъобразно като референтна стойност да се използват действителните разходи на производителите за доставката на електроенергия на тези клиенти. Друг начин за получаването на референта цена би бил тя да се образува въз основа на техническата библиография (Wilson, 1993 (19) и Castro-Rodríguez (20), 1999), като са вземат надлежно предвид цената на най-ефикасната за задоволяване на специфичните нужди на потребителите с високо енергопотребление технология, както и средната цена на електроенергията през различните часове на деня. Разликата между получената по този начин референтна цена и регулираната тарифа в сила през 2005 г. ще бъде много по-малка. Правителството на автономна област Галисия счита също, че при всички случаи всички испански потребители, включително тези с голямо енергопотребление, в даден момент ще дадат своя дял за възстановяването на дефицита, натрупан в резултат на прилаганите през 2005 г. ниски тарифи.
(81)
Освен това, според правителството на автономна област Галисия селективността на тарифната система през 2005 г. не е била законово обезпечена, тъй като държавата не е имала намерение да предостави предимство на крайните потребители, а просто е допуснала грешки при прогнозите си за пазарните тенденции и цени, въз основа на които е определила тарифите си през 2004 г. Правителството на автономна област Галисия също така оспорва заключението, че системата е оказала въздействие върху търговията в рамките на Съюза.
(82)
Забележките на автономна област Астурия са подобни на представените от правителството на Испания, към които правят препратка.
МНЕНИЕ И КОМЕНТАРИ НА ИСПАНИЯ
(83)
Испания твърди, че системата на регулираните тарифи през 2005 г. не е включвала помощи нито за крайните потребители, нито за електроразпределителните дружества.
Не съществува никаква причинно-следствена връзка между държавните мерки и дефицита и той не може да се припише на държавата
(84)
Испания счита, че дефицитът не може да бъде приписан на държавата, тъй като е бил причинен от непредвидими външни обстоятелства, а не от съзнателното намерение на държавата за субсидиране на определени дейности.
(85)
Испания твърди, че законодателството на Съюза в сила през 2005 г. не е възпрепятствало доставката на електроенергия по определени от държавата регулирани тарифи. Следователно регулаторната намеса на държавата е била юридически обоснована като израз на националния суверенитет. Един такъв суверенен прерогатив е определянето на тарифи така, че предполагаемите разходи да отговарят на предполагаемото търсене.
(86)
Испания заявява, че дефицитът за 2005 г. е бил причинен от несъответствие между прогнозите на правителството за цените на едро на електроенергията и реалните цени, регистрирани в „общия резерв“. Цените през 2005 г. са били твърде високи, за да бъдат предизвикани от непредвидими причини, представляващи непреодолима сила.
(87)
Тъй като събитието, довело до предполагаемата помощ, е било нарастване на цените на едро над прогнозите, предполагаемото предимство не би могло да се припише на правен инструмент. Дори да се допусне, че такова предимство е съществувало (quod non), то би било породено от обстоятелства, които не са свързани с намеренията на държавата. Съществуването на непреодолима сила, според Испания, прекъсва причинно-следствената връзка между административното решение за определяне на тарифите и конкурентното предимство, което би довело до държавна помощ. Дори да се предположи (quod non), че е изпълнено обективното условие за наличие на причинно-следствена връзка, не би било налично субективното условие за преднамереност (отговорност) от страна на държавата.
Липса на участие на държавни ресурси
(88)
Испания посочва, че тарифите не включват публични средства. На първо място в това отношение Испания твърди, че налогът не е „такса“ по смисъла на съдебната практика на Съда на Европейския съюз в сферата на парафискалните такси, тъй като не е събиран от държавата и няма характер на такса. Според Испания налогът е неразделна част от тарифата и има същото естество. Следователно тарифата представлява частна цена.
(89)
На второ място, средствата не се събират от държавата, нито са насочени към фонд, посочен от последната. Тарифите се налагат от електроразпределителните дружества, а не от държавата, и следователно са частни цени, които гарантират справедливо възнаграждение на участниците (предвидено в ЗЕС). Не са нито данъци, нито публични цени. Държавата не предоставя никакво плащане, по-скоро е системата, която би осигурила заплащане по силата на пазарните механизми за нерегулираните дейности и на установени от държавата тарифи за достъп за регулираните дейности. Тъй като в подобна система не съществува тежест за държавата, в нея не участват държавни ресурси (съгласно делото Sloman Neptune (21). Освен това тези средства не се вливат в държавната хазна, не са споменати в бюджетните закони, Сметната палата не им прави проверка и не могат да бъдат възстановени от длъжниците с административни средства. За дълговете към електроенергийната система не се прилага лихвеният процент, приложим за дълговете към държавата.
(90)
Испания отново заявява, че тези средства се управляват от испанския регулаторен орган CNE в качеството му на обикновен счетоводен посредник. Според Испания, в решението си за невъзвръщаемите разходи от 2011 г. (S.A. NN 49/99) Комисията вече е определила, че „транзитното преминаване на средства през CNE има преди всичко счетоводен характер. Финансовите средства, прехвърлени по сметката на името на CNE, никога не са били собственост на този орган и незабавно се изплащат на бенефициерите в съответствие с предварително определен размер, който CNE не може да променя по никакъв начин“. Въз основа на тази констатация Комисията стигна до заключението, че „не е в състояние да определи дали приходите от таксата, установена в рамките на режима на невъзвръщаеми разходи, представляват държавни ресурси“.
Липса на предимства
(91)
Испания не споделя мнението на Комисията, че тарифите са предоставили икономическо предимство на крайните потребители (или на електроразпределителните дружества).
(92)
Що се отнася до крайните потребители, като припомня, че дефицитът е произтекъл от непреодолима сила, Испания твърди, че това не е облагодетелствало големите потребители, тъй като е дало отражение плюс лихви върху тарифите през следващите години. Следователно предполагаемото икономическо предимство, произтичащо от по-ниска цена на електроенергията, е само привидно, тъй като потребителите са върнали заедно с лихвите разликата спрямо цените на свободния пазар.
Доставката по регулирани тарифи представлява услуга от общ икономически интерес
(93)
Испания твърди, че през 2005 г. наличието на регулирани тарифи не е било в противоречие със законодателството на Съюза, тъй като крайният срок за либерализация на пазара за всички потребители, включително битовите потребители, е бил 1 юли 2007 г.
(94)
По-специално, според испанските власти доставката на електрическа енергия е услуга от общ интерес и държавата трябва да се намеси, за да се избегнат злоупотреби с господстващо положение, произтичащо от наличието на една-единствена мрежа (естествен монопол).
(95)
Параметрите за определяне на тарифите са били установени по обективен и прозрачен начин. Сложната регулаторна рамка, при която се определят тарифите, и процедурата по ликвидация показват, според испанските органи, че тарифната система се основава на задълбочен анализ на разходите и приходите на системата, както и на анализ на търсенето на електроенергия.
Ангажимент на Испания
(96)
Както е посочено в съображения 25 и 26, генерираният през 2005 г. дефицит е изплатен чрез годишни вноски с лихвен процент, равен на EURIBOR без спред. Без това да засяга коментарите ѝ, Испания пое ангажимент да увеличи със задна дата лихвения процент за потребителски дружества, свързани към мрежа с напрежение над 1 kV. Това увеличение ще бъде пропорционално на вноската за дефицита от 2005 г. на потребителските дружествата, които са предмет на процедурата в ход и които са получавали доставка по пакетни тарифи. То ще се равнява на спред от 65 б.т. над референтния EURIBOR, като по този начин се привежда в съответствие с процента, прилаган за дефицита през следващите години.
(97)
Съответната сума ще бъде изплатена от потребителските дружества по следния начин: по отношение на годишните плащания по тази част от дефицита от 2005 г., която вече е изплатена, ще се приложи увеличение единствено на таксата за достъп; по отношение на сумите, които все още не са изплатени, за всяка следваща годишна вноска ще се прилага директно по-висок лихвен процент, отново под формата на увеличение на тарифите за достъп.
5. ОЦЕНКА НА МЯРКАТА
НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(98)
Една мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени следните условия: а) мярката предоставя икономическо предимство на бенефициера, б) предоставя се от държавата или чрез публични ресурси, в) е селективна, г) засяга търговията в рамките на Съюза и може да наруши конкуренцията в рамките на Съюза. Тъй като всички тези условия трябва да бъдат изпълнени, Комисията ще ограничи оценката си до наличието на икономическо предимство за бенефициерите.
Наличие на икономическо предимство
(99)
Дружествата се считат за облагодетелствани по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако им бъде предоставено икономическо предимство, което не биха могли да получат под друга форма в пазарни условия. В настоящия случай разследването трябва да оцени, като се вземе предвид и изплащането на дефицита на електроенергийната система през 2005 г., дали е имало положителна разлика между установените през 2005 г. регулирани тарифи и пазарните цени, на които потенциалните бенефициери би трябвало да са закупили електроенергията и предоставените им услуги в рамките на тарифния режим. Всяко предимство по отношение на пазарните условия следва да се разглежда във връзка с действителните пазарни цени. Тези аспекти, а именно съществуването на положителни разлики или липсата на такива, между цените на електроенергията от „общия резерв“, пазарните цени и регулираните тарифи, и изплащането на дефицита, са последователно разгледани по-долу.
Сравнение със средните цени на електроенергията от „общия резерв“
(100)
Средните цени на електроенергията от „общия резерв“ са индикатор за общото ниво на пазарните цени на едро. Тази референтна средна цена е била 59,47 EUR/MWh през цялата 2005 г. Както е описано и онагледено в съображение 19 (графика 1), за седем непоследователни месеца през 2005 г. средните цени на едро са били по-високи от цените на електроенергията по регулираните пакетни тарифи, прилагани към всички крайни потребители. Следователно средната тарифа, определена с Наредба № 2392/2004, изглежда е дала положителна разлика в полза на всички крайни потребители, които са избрали регулираните тарифи, поне за повечето месеци на 2005 г.
(101)
Въпреки това за месечни периоди, по-кратки от една година, такава разлика не е била налична - например за петте месеца между януари и май 2005 г., поради което и не е било налице предимство за цялата система на регулираните тарифи. Освен това, ако се направи съпоставка на периоди, надвишаващи една година, например до 30 декември 2007 г., евентуалното предимство, акумулирано от юни 2005 г., изобщо не е било налице поради спада в средните цени на „общия резерв“, които намаляха драстично, достигайки до 37 EUR/MWh през март 2007 г., докато заложените в регулираните тарифи цени през същия период бяха около 68 EUR/MWh. Всъщност от октомври 2006 г. цените на електроенергията по регулираните тарифи са били много по-високи от цените на едро за доставка (вж. графика 1). Съответно, икономическите ползи и предимства за потребителите, получаващи доставка по регулирани тарифи, налични, когато цените на „общия резерв“ са по-високи от цените на електроенергията по регулираните тарифи, може и да се неутрализират, когато цените на „общия резерв“ са по-ниски от цените на електроенергията, заложени в регулираните тарифи.
(102)
От това следва, че както за по-кратки от една година месечни периоди през 2005 г., така и за двугодишни периоди, обхващащи част от 2005 г., цените на електроенергията по приложимите през 2005 г. регулирани тарифи не изглежда да са предоставили предимство на групата от потребители, получавали доставка по регулирани тарифи, в сравнение с цените на електроенергия на едро от „общия резерв“ При все това е факт, че приходите от таксите за достъп и регулираните тарифи, заплащани от цялата електроенергийна система, не са били достатъчни, за да се покрият разходите на регулираната система през 2005 г. Следователно е необходимо да се разгледа дали се въвежда подходящ механизъм, гарантиращ изплащането на дефицита.
Изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г.
(103)
Както е обяснено в съображения 15, 20 и 22, отчетите на електроенергийната система през 2005 г. включват всички регулирани разходи и приходи на системата, без определени приходи да се разпределят за специфични разходи. Например, разходите за пренос и разпределение (4 410 млн. евро) или разходите за помощи за когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия (2 701 млн. евро) нито бяха разделени съответно между регулираните приходи от пакетните тарифи на регулирания пазар и/или приходите от регулираните такси за достъп на свободния пазар, нито бяха финансирани при разграничение между тези два вида приходи. Всъщност всички потребители на системата извличат полза и би могло да се очаква да допринесат за покриването на разходите за помощи за ефективни начини на когенерация и за възобновяеми източници на електроенергия, или за услугите по преноса и разпределението. В тази система на некумулативни разходи за всяка тарифа, е невъзможно разходите да се разпределят обективно със задна дата на потребителите на свободния пазар и на потребителите на регулираните тарифи, а в рамките на втората категория - и на 25-те тарифни нива, приложими през 2005 г. От това следва, че е уместно да се анализират потенциалните предимства или липсата на такива в резултат на дефицита за 2005 г. за електроенергийната система като цяло.
(104)
Във връзка с това в Испания е създаден механизъм за възстановяване в пълен размер на дефицита от 2005 г., който е съвместим с универсалността на отчетите на приложимата по това време система. Проблемът с дефицита на регулирани приходи на електроенергийната система за покриване на разходите на системата беше решен чрез вливане на средства, събрани чрез „такса със специална цел“, предвидена в Кралски указ 809/2006. Възстановяването започна от средата на 2006 г. чрез прилагане на налог от 1,378 % върху пакетните регулирани тарифи и 3,975 % върху таксите за достъп и след това на налози, необходими за възстановяването на сумата от 3,8 милиарда евро, плюс лихвите, за период от 14,5 години, който приключва през 2020 г. (вж. съображения 25 и 26).
(105)
От това следва, че с увеличението, необходимо за последващото изравняване на отчетите на системата от 2005 г., приходите от специалната вноска, предназначени за финансирането на дефицита от 2005 г., позволяват да бъдат изплатени сметките за електроенергия на потребителите на системата, макар и със значително закъснение.
(106)
При тези обстоятелства, единствената спорна характеристика на избрания през 2006 г. метод за изплащане на дефицита на електроенергийната система през 2005 г. и за изравняване на отчетите би била ниският лихвен процент, приложим първоначално за годишните плащания за възстановяване на дефицита, а именно референтният EURIBOR без спред. Както е посочено по-подробно в съображения 96 и 97, Испания се е ангажирала да увеличи лихвените проценти, приложими за потребителските дружества - предмет на настоящата процедура. Испания поема ангажимент да приложи спред от 65 б.т. над референтния лихвен процент.
(107)
Въвеждането на това изменение на първоначално прилаганата за възстановяване на дефицита от 2005 г. мярка, което изключва битовите потребители и малките предприятия, абонирани на по-високи регулирани тарифи в сравнение с механизма за корекции, изключва всякакво хипотетично предимство за предприятията в резултат на разсрочването на плащанията от 2006 г. насам. Освен това прилагането на налог към стойността на тарифата води до пряко пропорционална зависимост за всяко дружество между абсолютната стойност на възстановената сума и потреблението му на електроенергия. Колкото повече електроенергия се консумира, толкова по-голям е налогът.
Сравнение с цените на пазара на електроенергия
(108)
На второ място, както изтъкват някои заинтересовани страни, цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, не представляват адекватна база за сравнение на цените на електроенергията, плащани от големите потребители в контекста на регулирани тарифи, и пазарните цени. Всъщност с оглед на данните от доклада от 2005 г. на оператора на електроенергийния пазар OMEL, само седем крайни потребители са представлявали 5 % от идващата директно от „общия резерв“ електроенергия, в сравнение със стотици промишлени потребители и големи дружества. Промишлените потребители и други големи потребители, по-специално тези с голямо енергопотребление, за които енергията представлява значителна част от производствените разходи (обикновено 30-40 % за производството на алуминий), искат и получават предвидими условия за цените и доставките. Тези условия фигурират в договори със срокове над един ден. Цените, котирани на час при овърнайт пазар, като при „общия резерв“ на електроенергия, илюстрират средните пазарни цени за доставчиците, обслужващи разнороден набор от клиенти, включително битовите потребители. При все това те не са подходяща база за определяне на цените, които трябва да плащат потребителите с голямо енергопотребление на свободния пазар по договори със срокове над един ден. Противно на становището, изразено в решението за започване на процедурата, разследването показа, че по-ниските от средните цени за „общия резерв“ регулирани тарифи не водят непременно до предимство при пазарните условията за промишлените потребители, тъй като цените на „общия резерв“ не са пазарните цени за по-голямата част от тези потребители, с което се разсейват съмненията в това отношение.
(109)
Освен това изборът в полза на свободния пазар не е бил необратим в Испания през 2005 г. Потребителите са могли непрекъснато да избират сред най-изгодните оферти на регулирания пазар и свободния пазар, което е довело до определено сближаване на цените. Възможността за смяна на опциите за доставка непременно създава предпоставка за намаляване на цените на пазара на дребно по време на най-големите увеличения на цените на едро, като регистрираните в Испания от април 2005 г., докато - когато тази ситуация се обърне, се наблюдава обратният стимул - увеличаване на цените на свободния пазар с цел привеждането им в съответствие с най-високите нива на регулираната тарифа.
(110)
Както бе потвърдено от Асоциацията на независимите доставчици (съображения 42-49), през 2005 г. доставчиците на свободния пазар е трябвало да изпълнят договорите си или да ги прекратят едностранно, ако е възможно, или да предоговарят и да коригират в посока увеличаване цените си, като по този начин поемат риска клиентите да изберат регулирания пазар. Загубите, които доставчиците на свободния пазар твърдят, че са понесли, показват, че цените на свободния пазар през 2005 г., по-специално тези по договорите за една година, които са били изпълнени, са се задържали близко до нивата на съответните регулираните тарифи и поради това тарифите на практика не са осигурили икономическо предимство спрямо реалните цени на свободния пазар.
(111)
Това предполага, че двама хипотетични промишлени потребители, които се конкурират помежду си, би трябвало да имат, при сходни останали фактори, почти едни и същи разходи за електроенергия, ако единият е работил по договор за доставка на електроенергия със срок от една година (от януари до декември 2005 г.) по цените на свободния пазар, а другият е извършвал доставка по регулираните тарифи в рамките на същия период. Всъщност единственото въздействие, оказано от нивото на регулираните тарифи върху цените на свободния пазар през 2005 г., се е изразявало в предоставянето на потребителите на свободния пазар на косвена полза, състояща се в ограничаване на увеличението на цените, дори да се приеме, че такова увеличение е било договорно възможно в хода на годината или за по-дълъг срок (обхващащ цялата 2005 г.). На практика реалната или потенциалната конкуренция между промишлените потребители, които са се снабдявали с електроенергия съответно на свободния или на регулирания пазар, не би могла да бъде нарушена от регулираните тарифи.
(112)
Трето, в своето решение за започване на процедурата Комисията изтъкна по-специално ниските нива на регулираната тарифа (23,9 EUR/MWh и 27,0 EUR/MWh), които бяха прилагани през 2005 г. съответно за големите промишлени потребители (тарифа G4) и големите промишлени потребители на безсрочни договори (напр. тарифа 3.4), както е показано в таблица 3 от съображение 30. Както посочват някои трети страни, нивата на регулираните тарифи, които са предмет на оспорване в решението за започване на процедурата, не представляват тарифи, а средни цени след отстъпките. Без отстъпките нивата на базовата тарифа, определени в Указ 2392/2004, които са показани в таблица 1, са били съответно 56,12 EUR/MWh (тарифа 3.4) и 25,44 EUR/MWh (тарифа G4).
(113)
Във връзка с това в рамките на официалното разследване са представени доказателства, че регулираните тарифи, приложими към промишлените потребители, посочени в решението за започване на процедурата, са били на нивото на пазарните цени, приложими за целия период между януари и декември 2005 г., както следва:
(114)
На първо място, бяха предоставени доказателства, че са били налице двустранно договорени пазарни цени на стойност 34,45 EUR/MWh, приложими към потребители с голямо енергопотребление на свободния пазар през 2005 г. (съображения 55-57). Предвид включения в нея марж на пазарна реализация, по-малък от средния марж от десет евро, посочен в решението за започване на официална процедура по разследване, тази пазарна цена сочи цена за доставка около 25,44 EUR/MWh по най-ниската регулирана тарифа (G4) (23,9 EUR/MWh последваща средна цена). Като се вземат предвид обективните разлики, свързани с доставките по регулираната тарифа, напр. 9,7 пъти по-високите обеми на доставките, инвестициите в оборудване за контрол и сроковете за плащане, фактът, че регулираната тарифа е била по-ниска, не изглежда да е предоставил неправомерно икономическо предимство на бенефициерите.
(115)
На второ място, наличните доказателства показват, че през декември 2004 г. са могли да бъдат сключени едногодишни договори за доставка на основно натоварване, основани на пазарни цени от 31,05 EUR/MWh, за периода януари-декември 2005 г. Регистрирана е крайна пазарна цена (с допълнителни услуги и такса за достъп) от 36,67 EUR/MWh, което е по-малко от съответната основна тарифа (тарифа 3.4) за промишлени потребители на безсрочни договори със силна модулация на натоварването (вж. съображения 16, 18 и 58).
(116)
Допълнителните отстъпки при регулираните тарифи за управление на търсенето (например модулация на натоварването, непрекъсваемост) позволяват да се постигнат най-ниски средни цени на регулирания пазар за потребителите, които предоставят такива услуги (22). Тези отстъпки, които не са специално разгледани в решението за започване на процедурата, са били предназначени за заплащането на ориентирани към търсенето полезни услуги за мрежата, изискващи корекции, инвестиции или ограничения в рамките на търговски или промишлени процеси. Модулацията на натоварването изисква промишлените или търговските процеси с голямо енергопотребление да се извършват в ненатоварените периоди, а не в пиковите часове, като по този начин се намалява потреблението и напрежението в електрическа мрежа. Аналогично, услугите по непрекъсваемост, предоставяни на мрежата, са икономически полезни, тъй като изискват съгласието на даден промишлен потребител операторът на системата да може прекъсва доставката на електроенергия с кратко предизвестие (от няколко секунди до два часа) и за дълъг период (от един до дванадесет часа), какъвто беше случаят със съответните регулирани тарифи в Испания.
(117)
Ползите от тези услуги, а именно гарантиране на непрекъснатост на доставката на електроенергия, са признати в законодателството на Общността. Директива 2005/89/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 18 януари 2006 г. относно мерки за гарантиране сигурност на доставките на електрическа енергия и инфраструктурните инвестиции (23) изисква от държавите членки да вземат предвид техниките за управление на търсенето и да предприемат мерки за намаляване на пречките, които препятстват сключването на безсрочни договори, с цел да се поддържа баланса между търсенето и предлагането. Тези услуги допълват и може дори да заменят други регулаторни средства, използвани от оператора на мрежата за осигуряване на съответствие между предлагането и търсенето на електроенергия в мрежата, като по този начин се избягват смущения и прекъсвания на електроенергията, които от социална и икономическа гледна точка са скъпоструващи и могат да доведат до налагане на санкции или задължения.
(118)
Конкретно в случая с Испания липсата на голям капацитет за междусистемно свързване с други държави членки и значителното навлизане на периодични доставки от възобновяеми енергийни източници през 2005 г. правят тези услуги особено ценни. Мащабът на тяхната икономическа стойност и евентуалните разходи, които е възможно да се избегнат в рамките на електроенергийната система, могат да бъдат илюстрирани чрез направените от испанския оператор на мрежата Red Eléctrica de España разходи за покупката на услуги по балансиране. През 2005 г. Red Eléctrica de España плащаше средно по 65 EUR/MWh за услуги по вторично регулиране за увеличаване на енергията (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 секунди и 15 минути за балансиране на мрежата); за третично регулиране на увеличаването (добавяне на допълнителна енергия в рамките на срок между 15 минути и 2 часа за попълване на енергийните резерви след вторичното регулиране), като средната цена през 2005 г. е била 78 EUR/MWh, с увеличения до 600 EUR/MWh (24). За улесняване на търсенето и пренасочването му от пиковите часове (модулация на натоварването) или с цел предлагане на капацитет за намаляване на търсенето в критични ситуации (услуги по непрекъсваемост), отстъпките за съответните регулирани тарифи (напр. около 32 EUR/MWh за тарифа 3.4) изглеждат икономически обосновани.
(119)
При липса на такива отстъпки за мерки за управление на търсенето, регулираните тарифи за потребителите, свързани към мрежата за високо напрежение (тарифи 1.4 и 2.4), биха били на много по-високо ниво (между 58 и 61 EUR/MWh) за базовата тарифа и 76,2 EUR/MWh за действителната средна цена. При сравнение с пазарните цени от 31,05 EUR/MWh за периода от януари до декември 2005 г., не може да се счита, че пазарните цени са били по-високи от регулираните тарифи, приложими за по-голямата част от промишлените и търговските потребители с голямо потребление.
(120)
Това означава, че макар цените на електроенергията, регистрирани в „общия резерв“, да не са подходяща база за сравнение на цените за електроенергия, заплащани от големите промишлени и търговски потребители, реалните пазарни цени за доставката на електроенергия на крайни потребители по регулираните тарифи през 2005 г. са били съобразени със съответните нива на регулираните тарифи.
6. ЗАКЛЮЧЕНИЯ ОТНОСНО МЯРКАТА
(121)
С оглед на горните съображения, Комисията смята за установено, на първо място, че предприятията, на които е била доставяна електроенергия по пакетни регулирани тарифи, не са извлекли ползи от нивото на тези тарифи и на второ място, предвид поетия от Испания ангажимент за изменение на мярката, закъснението на тези дружества в плащането на част от сметките им за електроенергия за 2005 г. ще доведе до натрупване на съответен лихвен процент.
(122)
Следователно тази мярка не води до икономическо предимство в полза на потребителските дружествата. Тъй като критериите по член 107, параграф 1 от ДФЕС са кумулативни, не е необходимо да се разглежда дали са изпълнени другите критерии.
(123)
Следователно Комисията стига до заключението, че с оглед на схемата, приета от Испания за събиране на дълга от крайните потребители към електроенергийната система, системата на регулирани тарифи, прилагана през 2005 г., не е довела до държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Това заключение се отнася за ситуацията и периода от време, обхванати от жалбата, без да се засяга евентуалната оценка от страна на Комисията на мерките, предприети от Испания след 2005 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Системата на регулирани тарифи, приложена от Кралство Испания през 2005 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Кралство Испания.
Съставено в Брюксел на 4 февруари 2014 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 4. februarja 2014
o španskih tarifah električne energije: odjemalci
Državna pomoč SA.21817 (C 3/07) (ex NN 66/06), ki jo je odobrila Španija
(notificirano pod dokumentarno številko C(2013) 7741)
(Besedilo v španskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2014/456/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe,
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru in zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima določbama (1), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
1. POSTOPEK
(1)
Družbi Centrica plc in Centrica Energía S.L.U. (v nadaljnjem besedilu skupaj imenovani: Centrica) sta z dopisom z dne 27. aprila 2006 vložili pritožbo na Komisijo glede sistema reguliranih tarif električne energije, ki se je v Španiji izvajal leta 2005.
(2)
Komisija je z dopisom z dne 27. julija 2006 španske organe zaprosila, naj zagotovijo informacije o zgoraj navedenem ukrepu. Komisija je te informacije prejela v dopisu z dne 22. avgusta 2006.
(3)
Zadeva je bila 12. oktobra 2006 evidentirana kot nepriglašena pomoč (zadeva NN 66/06).
(4)
Komisija je z dopisom z dne 9. novembra 2006 španske organe zaprosila za dodatna pojasnila o ukrepu. Španski organi so odgovorili z dopisom z dne 12. decembra 2006.
(5)
Komisija je z dopisom z dne 24. januarja 2007 španske organe obvestila, da se je v zvezi s tem ukrepom odločila začeti postopek iz člena 108(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).
(6)
Odločitev Komisije je bila objavljena v Uradnem listu Evropske unije (2). Komisija je zainteresirane strani pozvala, naj predložijo svoje pripombe glede ukrepa.
(7)
Španski organi so svoje pripombe predložili z dopisom z dne 26. februarja 2007.
(8)
Komisija je prejela pripombe, ki so jih predložile naslednje zainteresirane strani: regionalna vlada Galicije (Xunta de Galicia) (dopis z dne 23. marca 2007), Centrica (dopisa z dne 26. marca in 3. julija 2007), ACIE - združenje neodvisnih dobaviteljev energije (dopis z dne 26. marca 2007), vlada Asturije (dopis z dne 27. marca 2007), AEGE - združenje energetsko intenzivnih uporabnikov (dopis z dne 2. aprila 2007), Asturiana de Zinc - AZSA (dopis z dne 3. aprila 2007), Ferroatlántica - proizvajalec kovin (dopis z dne 3. aprila 2007), Alcoa (dopis z dne 3. aprila 2007), UNESA - špansko elektrogospodarsko združenje (dopis z dne 25. aprila 2007), ENEL Viesgo (dopis z dne 26. aprila 2007), Iberdrola (dopis z dne 26. aprila 2007), Union Fenosa Distribución (dopis z dne 27. aprila 2007), Hidrocantábrico Distribución Electrica (dopis z dne 27. aprila 2007) in Endesa Distribución Electrica (dopis z dne 27. aprila 2007).
(9)
Komisija je z dopisoma z dne 15. maja in 6. julija 2007 pripombe zainteresiranih strani sporočila španskim organom, ki jim je bila dana možnost, da se odzovejo; njihove pripombe so bile prejete v dopisu z dne 2. avgusta 2007.
(10)
Nadaljnje informacije so predložili Centrica v dopisih z dne 1. junija 2007, 28. avgusta 2007, 4. februarja 2008 in 1. marca 2008, AEGE v dopisu z dne 21. novembra 2011 in Ferroatlántica v dopisu z dne 5. decembra 2011.
(11)
Komisija je z dopisi z dne 30. julija 2009, 19. marca 2010, 6. oktobra 2011, 12. aprila 2012, 31. avgusta 2012, 4. februarja 2013 in 17. julija 2013 španske organe zaprosila, naj zagotovijo nadaljnja pojasnila o ukrepu. Organi so odgovorili v dopisih z dne 5. oktobra 2009, 26. aprila 2010, 7. decembra 2011, 12. junija 2012, 18. oktobra 2012, 11. februarja 2013 in 4. oktobra 2013.
(12)
Spis je bil 19. aprila 2013 razdeljen na dva dela: na obravnavano zadevo, to je zadevo SA.21817 (C3/07, ex NN 66/06), ki se nanaša na pomoč končnim uporabnikom električne energije, in zadevo SA.36559 (C3a/07, ex NN 66/06), ki se nanaša na pomoč distributerjem električne energije. Ta sklep obravnava le morebitno pomoč končnim uporabnikom električne energije, vključenim na področje uporabe postopka, to je brez gospodinjstev in malih podjetij.
2. PODROBEN OPIS UKREPA
ŠPANSKI ELEKTROENERGETSKI SISTEM LETA 2005
(13)
V zakonodajnem okviru, ki je bil vzpostavljen z zakonom št. 54/1997 z dne 27. novembra 1997 (Ley del Sector Eléctrico, v nadaljnjem besedilu: zakon LSE), veljavnim leta 2005, je bila dobava električne energije končnim uporabnikom po reguliranih tarifah opredeljena kot regulirana dejavnost. Ta naloga je bila distributerjem dodeljena z zakonom.
(14)
Leta 2005 so se lahko vsi končni uporabniki električne energije na španskem trgu odločili, ali se bodo o dobavnih pogodbah dogovarjali z neodvisnimi dobavitelji ali pa jim bo električna energija dobavljena po reguliranih tarifah, ki jih določi država. Na reguliranem trgu je imel vsak končni uporabnik, ki je to zahteval, pravico, da mu je njegov lokalni distributer energijo dobavljal po integralni regulirani tarifi (ceni, ki vključuje vse stroške), tako da sta bila upoštevana njegov profil in obseg porabe. Na prostem trgu so odjemalci plačevali pristojbino za dostop do omrežja, ki je bila prav tako regulirana, poleg tega pa so morali poravnati še stroške dobave energije. Distributerji od dokončanja reforme elektroenergetskega sektorja leta 2009 niso več dobavljali električne energije po integralnih reguliranih tarifah.
(15)
Integralne regulirane tarife in regulirane pristojbine za dostop do omrežja so bile predhodno določene za vse leto, običajno pred koncem leta N - 1, vendar jih je bilo mogoče med letom prilagoditi (3). Vendar so bila letna povišanja tarife navzgor omejena (4). Načeloma so bile tarife in pristojbine na podlagi napovedi določene zaradi zagotovitve, da bi regulirani prihodki, ki bi izhajali iz njihove uporabe, zadoščali za pokritje vseh reguliranih stroškov elektroenergetskega sistema. Ti regulirani stroški sistema so leta 2005 vključevali stroške dobave energije po integralnih tarifah, stroške nakupa energije iz posebnih shem (obnovljivih virov energije, soproizvodnje itd.), stroške prenosa in distribucije, ukrepe za uravnavanje povpraševanja, dodatne stroške proizvodnje električne energije na španskih otokih, podporo za premog, primanjkljaje iz prejšnjih let itd. Nobenih pravil ni bilo za namensko uporabo določene kategorije prihodkov ali njihovega deleža določeni kategoriji stroškov ali njihovemu deležu. Posledično prihodki iz pristojbin za dostop do omrežja, na primer, niso bili v celoti ali deloma namenjeni financiranju, na primer, subvencij za električno energijo iz obnovljivih virov ali električno energijo, proizvedeno na španskih otokih.
(16)
Leta 2005 je bilo kar 25 reguliranih tarif za končne uporabnike, ki so bile odvisne od ravni porabe, profila porabe, zadevnega odjemalca in priključne napetosti omrežja. Hkrati se je za končne uporabnike na prostem trgu uporabljalo še devet drugih reguliranih pristojbin za dostop do omrežja, ki so prav tako temeljile na priključni napetosti in drugih značilnostih.
(17)
Španski organi so 30. decembra 2004 določili tarife električne energije za leto 2005 (5), ki so ustrezale naslednjim kategorijam uporabnikov:
INTEGRALNE TARIFE
Nizka napetost
1.0
Moč do 770 kW
2.0
Splošno, moč, ki ne presega 15 kW
3.0
Splošno
4.0
Splošno, dolgotrajen odjem
B.0
Javna razsvetljava
R.0
Namakanje v kmetijstvu
Visoka napetost
Splošne tarife
Kratkotrajen odjem
1.1
Splošno, ne nad 36 kV
1.2
Splošno, med 36 in 72,5 kV
1.3
Splošno, med 72,5 in 145 kV
1.4
Splošno, nad 145 kV
Srednji odjem
2.1
Ne nad 36 kV
2.2
Med 36 in 72,5 kV
2.3
Med 72,5 in 145 kV
2.4
Nad 145 kV
Dolgotrajen odjem
3.1
Ne nad 36 kV
3.2
Med 36 in 72,5 kV
3.3
Med 72,5 in 145 kV
3.4
Nad 145 kV
Pogonske tarife (Tarifas de tracción)
T.1
Ne nad 36 kV
T.2
Med 36 in 72,5 kV
T.3
Med 72,5 in 145 kV
Namakanje v kmetijstvu
R.1
Ne nad 36 kV
R.2
Med 36 in 72,5 kV
R.3
Med 72,5 in 145 kV
G. Tarife za velike odjemalce (G4)
Tarife za prodajo distributerjem
D.1
Ne nad 36 kV
D.2
Med 36 in 72,5 kV
D.3
Med 72,5 in 145 kV
D.4
Nad 145 kV
TARIFE ZA DOSTOP
Nizka napetost
2.0 A
Redna tarifa za dostop do nizkonapetostnega omrežja
2,0 NA
Enostavne tarife za dostop do nizkonapetostnega omrežja za dnevni/nočni odjem
3.0 A
Splošna tarifa za dostop do nizkonapetostnega omrežja
Visoka napetost
3.1.A
Tarifa za dostop za napetosti, ki ne presegajo 36 kV (moč ne presega 450 kW)
6.1
Tarife za dostop za napetosti, ki ne presegajo 36 kV (moč nad 450 kW)
6.2
Tarifa za dostop za napetosti, ki presegajo 36 kV in ne presegajo 72,5 kV (moč nad 450 kW)
6.3
Tarifa za dostop za napetosti, ki presegajo 72 kV in ne presegajo 145 kV (moč nad 450 kW)
6.4
Tarifa za dostop za napetosti nad 145 kV (moč nad 450 kW)
6.5
Tarifa za dostop za mednarodne izmenjave
(18)
Integralne regulirane tarife je bilo mogoče razdeliti na komponento, namenjeno pokritju prenosa, distribucije in splošnih stroškov sistema (pristojbina za dostop do omrežja), ter komponento, ki je odražala stroške nakupa električne energije na veleprodajnem trgu (energijski element). Poleg tega se je sistem popustov na integralne tarife uporabljal za storitve za uravnavanje povpraševanja (npr. odobrene prekinitve dobave električne energije po predhodnem obvestilu ali odjem predvsem v obdobjih manjšega povpraševanja). Španija je od leta 2005 uvedla spremembe v sistemu reguliranih tarif. Zadnja sprememba je bila leta 2013, ko je sprejela nov zakonodajni okvir za elektroenergetski sektor (zakon št. 24/13), ki med drugimi ukrepi vsebuje reformo ureditve maloprodajnih cen. Španija je napovedala, da bo ta novi zakon skupaj z izvedbenimi predpisi pripravljen leta 2014. Spodaj je navedenih nekaj osnovnih integralnih tarif za najnižjo tarifno raven zgoraj navedenih kategorij (tj. tistih, ki ne presegajo 145 kV), ki so veljale od 1. januarja 2005:
Preglednica 1
Osnovni znesek integralnih reguliranih tarif iz leta 2005
A/Element moči
B/Energijski element
Integralna tarifa (A + B)
EUR/kW mesečno
EUR/kWh
EUR/MWh
Nizka napetost
1.0
Moč 770 W
0,277110
0,062287
62,67
3.0
Splošno
1,430269
0,083728
85,71
4.0
Splošno, dolgotrajen odjem
2,284634
0,076513
79,69
Visoka napetost
1.4
Kratkotrajen odjem, splošno 145 kV
1,759358
0,058412
60,86
2.4
Srednji odjem, splošno 145 kV
3,632629
0,053224
58,27
3.4
Dolgotrajen odjem, splošno 145 kV
9,511921
0,042908
56,12
G.
Veliki odjemalci G4
10,208070
0,011265
25,44
Vir: Priloga I h kraljevemu odloku št. 2392/2004, izračuni Komisije.
(19)
Španska nacionalna komisija za energijo (Comisión Nacional de Energía, v nadaljnjem besedilu: CNE), ki je španski regulator, je navedla, da integralne tarife leta 2005 v povprečju niso odražale vseh stroškov dobave, zlasti ne stroškov nakupa električne energije na veleprodajnem trgu. Kot kaže spodnji graf, so bile implicitne cene iz povprečnih integralnih reguliranih tarif le v petih mesecih, med januarjem in februarjem 2005 in nato znova med aprilom in junijem 2005, pod povprečnimi cenami na veleprodajnem trgu električne energije. Nasprotno pa je bilo med oktobrom 2006 in decembrom 2007 ravno obratno: v tem 14-mesečnem obdobju so povprečne veleprodajne cene strmo padle pod implicitne cene električne energije iz povprečnih integralnih reguliranih tarif, kar pomeni precej večjo razliko, kot je bila zabeležena v sedmih mesecih leta 2005, ko so bile veleprodajne cene višje od cen na podlagi integralnih tarif.
Graf 1
Tehtana povprečna veleprodajna cena v primerjavi z implicitno ceno električne energije iz integralne tarife
Vir: CNE - Poročilo o razvoju konkurence na trgih plina in električne energije. Obdobje 2005-2007, str. 84.
TARIFNI PRIMANJKLJAJ LETA 2005
(20)
V elektroenergetskem sistemu je bil obračun na podlagi dejanskih reguliranih prihodkov in stroškov opravljen enkrat letno. Leta 2005 na ravni, na kateri so bili določene regulirane tarife in pristojbine za dostop do omrežja, ni bilo ustvarjenih dovolj prihodkov, da bi lahko bili v sistem povrnjeni vsi regulirani stroški, ki so bili naknadno dokumentirani za vse leto. S postopkom končnega obračuna za leto 2005, ki ga je na koncu leta opravila CNE, je bil ugotovljen primanjkljaj v znesku 3 811 milijonov EUR. Ni se zgodilo prvič, da je obračunski postopek razkril primanjkljaj, vendar je bil znesek primanjkljaja iz leta 2005 brez primere. V letih 2000, 2001 in 2002 so bili zabeleženi manjši primanjkljaji.
(21)
Vlada je zlasti podcenjevala dejanske stroške nakupa električne energije. Medtem ko se je poraba električne energije pri končnih uporabnikih na reguliranem in prostem trgu leta 2005 razvijala približno tako, kot je bilo napovedano decembra 2004, pa so se leta 2005 veleprodajne cene zaradi vrste nepredvidenih povišanj cen med letom povzdignile na 62,4 EUR/MWh v primerjavi s 35,61 EUR/MWh leta 2004, zaradi česar je povprečna veleprodajna cena leta 2005 znašala 59,47 EUR/MWh. Med razlogi za to povišanje so bili neobičajno suho leto, zaradi katerega se je proizvodnja električne energije v hidroelektrarnah zmanjšala za 55 %, dvig cen nafte, učinek tržne cene emisijskih pravic za CO2, ki so bile prejete brezplačno v okviru sistema trgovanja z emisijami, in povečano povpraševanje po električni energiji, ki je preseglo rast BDP.
(22)
Še en pomemben dejavnik, ki je prispeval k povišanju splošnih stroškov sistema, je bil visoka raven pomoči za proizvodnjo energije iz obnovljivih virov. Proizvajalci energije iz obnovljivih virov so se lahko zlasti odločili za neposredno udeležbo na veleprodajnem trgu električne energije ali organiziranem trgu („pool“). Leta 2005 je bila ta možnost še posebno privlačna in posledično je na organiziranem trgu sodelovalo več proizvajalcev električne energije iz obnovljivih virov, kot je bilo pričakovano, zaradi česar je imel sistem višje stroške. Poleg tega je neposredna pomoč za stroške električne energije v posebni shemi (obnovljivi viri energije, soproizvodnja), ki so bili računovodsko vodeni kot regulirani stroški, leta 2005 znašala 2 701 milijon EUR. Za ponazoritev, stroški prenosa in distribucije v sistemu so leta 2005 znašali 4 410 milijonov EUR.
Mehanizem, sprejet za predfinanciranje primanjkljaja
(23)
Razvoj primanjkljaja ni ostal neopažen. Španski organi so že marca 2005, ko je postalo jasno, da nastaja tarifni primanjkljaj, v členu 24 kraljevega odloka z zakonsko močjo št. 5/2005 (6) določili, da naj bi sredstva za premostitev vrzeli med stroški in prihodki elektroenergetskega sistema zagotovilo pet največjih španskih „upravičenih podjetij za oskrbo z električno energijo“, tj. tistih, ki so bila upravičena do nadomestila za nasedle stroške (7), na podlagi naslednjih deležev:
-
Iberdrola, S.A.: 35,01 %,
-
Unión Eléctrica Fenosa, S.A.: 12,84 %,
-
Hidroeléctrica del Cantábrico; S.A.: 6,08 %,
-
Endesa, S.A.: 44,16 %,
-
Elcogas, S.A.: 1,91 %.
(24)
Z odlokom z zakonsko močjo št. 5/2005 je bilo določeno, da se prihodnji primanjkljaj pripiše zgornjim petim družbam kot negativno stanje na veljavnem depozitnem računu, ki ga CNE uporablja za plačilo nasedlih stroškov tem družbam. To je v praksi pomenilo, da se je od teh družb zahtevalo predplačilo sredstev. Z negativnim stanjem na računu nasedlih stroškov bi nastale pravice do izterjave, kar pomeni pravico družb za oskrbo z električno energijo, da v prihodnje od odjemalcev električne energije izterjajo prihodke. Družbe bi lahko te pravice listinile in prodale na trgu. Pravice do izterjave, dodeljene tem družbam, so imele donos v višini minimalne obrestne mere (3-mesečni Euribor, izračunan kot povprečje mer Euribor za november prejšnjega leta, brez kakršnega koli razmika).
Mehanizem, sprejet za povrnitev primanjkljaja od končnih uporabnikov
(25)
Španski organi so junija 2006 sprejeli odločitev glede ureditev za povrnitev primanjkljaja iz leta 2005 od odjemalcev električne energije prek reguliranih tarif. Španski organi so s kraljevim odlokom št. 809/2006 (8) določili, da naj bi primanjkljaj iz leta 2005 (ali, natančneje, pravice do izterjave, dodeljene podjetjem za oskrbo z električno energijo) poplačali odjemalci v štirinajstih letih in pol prek posebne dodatne dajatve, ki se uporablja za integralno tarifo in tarifo dostopa do omrežja. Dodatna dajatev, izračunana kot letni znesek, potreben za linearno povrnitev neto trenutne vrednosti primanjkljaja iz leta 2005 v štirinajstih letih in pol, je bila določena kot 1,378 % integralne tarife in 3,975 % tarife za dostop do omrežja za leto 2006. Veljavna obrestna mera je bila trimesečni Euribor.
(26)
Ta dodatna dajatev je bila obravnavana kot „poseben namenski prispevek“ (cuota con destino específico). Španski organi so določili, da naj bi se prihodki iz prispevka za financiranje primanjkljaja iz leta 2005 zbirali na depozitnem računu, ki ga upravlja CNE. CNE bi nato sredstva prenesla na imetnike pravic do izterjave, tj. na proizvajalce energije, ki so financirali primanjkljaj, ali subjekte, ki so od njih naknadno kupili pravice do izterjave, v skladu z deležem primanjkljaja, ki ga je financiral vsak od njih.
Učinki tarifnega primanjkljaja na španski trg
(27)
Leta 2005 je bilo 37,49 % potreb po električni energiji v Španiji pokritih z nakupom na prostem trgu. Ta količina ustreza sorazmerno majhnemu številu odjemalcev; le 8,5 % odjemalcev je kupovalo energijo na prostem trgu, medtem ko se jih je 91,5 % še naprej odločilo za regulirane tarife (manj kot 97 % leta 2004). Odjemalci visokonapetostne energije (predvsem industrijski odjemalci) so bili glavna kategorija na prostem trgu; 38,9 % jih je izkoristilo svojo možnost in njihovi nakupi so znašali 29 % skupnega odjema električne energije v celinski Španiji leta 2005. Velika večina gospodinjstev in majhnih odjemalcev nizkonapetostne energije, ki bi se lahko od leta 2003 odločili za prosti trg (9), je še vedno uporabljala regulirane tarife, vendar se jih je leta 2005 znaten delež prav tako odločil za prosti trg. 31. decembra 2005 je bilo na prostem trgu več kot 2 milijona odjemalcev (v primerjavi z 1,3 milijona leta 2004).
(28)
Vendar je treba cenovno prednost, ki so jo leta 2005 v povprečju zagotavljale regulirane tarife, obravnavati vzporedno z vračanjem odjemalcem na regulirani trg, čeprav z nekaj časovnega zamika. Kot kaže spodnja preglednica 2, se je število odjemalcev na prostem trgu povečevalo skozi vse leto 2005, nato pa je leta 2006 upadlo, tako da se je njihov delež (8,15 %) izenačil z deležem v prvi polovici leta 2005. Podobno se je upad dobave električne energije končnim uporabnikom na prostem trgu, ki je bil decembra 2004 očiten, nadaljeval v prvi četrtini leta 2005. Čeprav se je med junijem in septembrom 2005 znatno ustavil, se je nato nadaljeval decembra 2005 in skozi vse leto 2006.
Preglednica 2
Delež dobavnih lokacij in energije na prostem trgu (kot odstotek skupnega trga) v obdobju 2004-2006
Električna energija
2004
2005
2006
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Mar
Jun
Sep
Dec
Kot % dobavnih lokacij
1,53
2,82
4,21
5,73
7,42
9,42
10,37
10,66
10,20
9,28
8,86
8,15
Kot % energije
29,30
33,60
36,19
33,57
33,15
35,34
41,39
37,41
29,38
27,10
25,74
24,87
Vir: Poročilo CNE „Nota Informativa sobre los suministros de electricidad y gas natural en los mercados liberalizados, actualización 31 de diciembre de 2006“.
(29)
Čeprav je bilo mogoče učinek izgub, ki so jih imeli dobavitelji, začutiti sredi leta 2005, ko so se začele veleprodajne cene znatno višati, dobavnih pogodb ni bilo mogoče nemudoma prekiniti. Posledično so bili dobavitelji na prostem trgu, zlasti tisti, ki niso imeli proizvodne zmogljivosti, temveč so morali električno energijo kupovati na veleprodajnem trgu, prisiljeni dajati ponudbe, ki so bile nižje od pogojev na prostem trgu in so bile izenačene z regulirano tarifo, kljub možnosti nastanka izgub, ali pa so zaračunavali višje cene, ki so odražale dejanske stroške nakupa električne energije, in s tem izgubljali tržni delež.
3. ODLOČITEV O ZAČETKU POSTOPKA NA PODLAGI ČLENA 108(2) PDEU
(30)
Komisija je v odločitvi o začetku formalnega postopka preiskave regulirane tarife, ki so jih plačevale različne kategorije končnih uporabnikov, primerjala z ocenjenimi cenami, ki bi jih morali plačevati na prostem trgu, če teh tarif ne bi bilo. Ocene tržnih cen so bile izračunane na podlagi cene električne energije na veleprodajnem trgu, pristojbin za dostop do omrežja in povprečne trgovske marže, ocenjene na 10 EUR/MWh, kot jo je predložila Centrica.
Preglednica 3
Primerjava cen po kategorijah odjemalcev
Kategorija odjemalcev
Regulirana tarifa
(EUR/MWh)
Ocenjena tržna cena (samo veleprodajna cena, plus tarifa za dostop)
(EUR/MWh)
Ocenjena tržna cena (+ 10 EUR trgovske marže)
1.
Veliki industrijski odjemalci, priključeni na visokonapetostno omrežje (tarifa G4)
23,9
61,17
71,17
2.
Veliki industrijski odjemalci s prekinljivo oskrbo
27,0
73,87-76,47
83,87-86,47
3.
Odjemalci, priključeni na visokonapetostno omrežje
76,2
81,57
91,57
4.
Gospodinjstva
101,2
107,75
117,75
5.
Majhni industrijski odjemalci ali storitvena podjetja, priključeni na nizkonapetostno omrežje
103,9
101,07
111,07
Vir: Centrica.
(31)
Ta preglednica je pokazala precejšnjo prednost za prvi dve kategoriji (veliki industrijski odjemalci). Za drugi dve kategoriji končnih uporabnikov je bila primerjava manj prepričljiva, vendar je bilo še vedno mogoče opaziti majhno prednost.
(32)
V odločitvi je bilo ugotovljeno, da je bila ta prednost dodeljena selektivno, saj so umetno ustvarjene nizke regulirane cene dajale prednost podjetjem, ki so kot energetski vir uporabljala električno energijo, pred tistimi, ki so na primer uporabljala plin. Poleg tega je bila selektivnost dejansko in pravno ugotovljena, saj je bila prednost nesorazmerno večja za velike industrijske končne uporabnike, ki so imeli v nekaterih primerih koristi od cen, ki so vključevale vse stroške in predstavljale manj kot polovico energijskega elementa ocenjenih cen na prostem trgu.
(33)
V odločitvi o začetku postopka je bilo navedeno, da je sistem s spodbujanjem končnih uporabnikov k ponovni vrnitvi na regulirani trg verjetno koristil tudi distributerjem, ki so imeli očitno zagotovljeno profitno maržo na svoje regulirane dejavnosti.
(34)
V odločitvi je bilo izraženo tudi mnenje, da je sistem vključeval prenos državnih sredstev, saj doplačilo, uporabljeno za poplačilo primanjkljaja, pomeni davku podobno dajatev, katere iztržek gre skozi španskega regulatorja CNE (javni organ), preden doseže končne upravičence. Ugotovljeno je bilo, da je treba ta sredstva glede na sodno prakso Sodišča na tem področju šteti za državna sredstva.
(35)
Ob upoštevanju, da končni uporabniki delujejo na trgih, ki so na splošno odprti za konkurenco in trgovino znotraj EU, je Komisija v odločitvi o začetku postopka ugotovila, da so bila izpolnjena vsa merila iz člena 107(1) in da je ukrep pomenil državno pomoč v korist končnim uporabnikom.
(36)
Po ugotovitvi, da ni mogoče uporabiti nobenega od odstopanj iz člena 107 PDEU, je bilo v odločitvi o začetku postopka ocenjeno, ali bi lahko dobavo električne energije po reguliranih tarifah šteli za storitev splošnega gospodarskega pomena in tako uporabili odstopanje iz člena 106(2) PDEU. V odločitvi je bilo navedeno, da je v elektroenergetskem sektorju diskrecijska pravica držav članic pri določanju obveznosti javnih storitev omejena z določbami Direktive 2003/54/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2003 o skupnih pravilih za notranji trg z električno energijo in o razveljavitvi Direktive 96/92/ES (10) (v nadaljnjem besedilu: direktiva o električni energiji). Ta direktiva določa obveznost držav članic, da zagotovijo univerzalne storitve (ki vključujejo predvsem pravico do dobave po primernih cenah) le za gospodinjske odjemalce in mala podjetja (11). V odločitvi je bilo ugotovljeno, da ob upoštevanju direktive o električni energiji dobave električne energije srednje velikim in velikim podjetjem po reguliranih tarifah v ožjem smislu ne bi mogli šteti za storitev splošnega gospodarskega pomena.
(37)
Komisija je tako izrazila resne dvome o tem, ali bi se lahko elementi pomoči v reguliranih tarifah, ki so bili uporabljeni za podjetja, ki niso bila mala podjetja, šteli za združljive z notranjim trgom.
(38)
V odločitvi o začetku postopka je bila ugotovljena tudi možnost, da so distributerji električne energije prejemali državno pomoč. Ta del zadeve je predmet ločenega sklepa (zadeva C 3a/07).
4. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
(39)
Komisija je s pozivom k predložitvi pripomb glede odločitve o začetku temeljite preiskave pritegnila številna stališča, ki so jih predložili veliki industrijski odjemalci, distributerji, neodvisni dobavitelji in vlade španskih avtonomnih skupnosti. Tukaj bodo povzete samo pripombe, ki se nanašajpo na domnevno državno pomoč v korist končnim uporabnikom električne energije.
PRIPOMBE NEODVISNIH DOBAVITELJEV
(40)
Prejete so bile pripombe družbe Centrica in združenja neodvisnih dobaviteljev energije ACIE. Trditve in ugotovitve se precej ujemajo.
Pripombe družbe Centrica in združenja ACIE
(41)
Družba Centrica se je v svojih pripombah osredotočila predvsem na domnevno prednost, dodeljeno distributerjem električne energije. Vendar podatki in trditve, ki jih je predložila družba, kažejo tudi na zagotovljeno državno pomoč za končne uporabnike električne energije.
(42)
Po mnenju družbe Centrica je soobstoj prostega in reguliranega trga, zlasti pa možnost končnih uporabnikov, da prosto prehajajo med obema, pomenil, da so regulirane tarife delovale kot cenovna referenca ali dejanska zgornja meja cen na prostem trgu. Dobavitelji niso mogli zaračunavati cen, ki bi bile višje od regulirane tarife, če pa bi jih, ne bi pritegnili novih odjemalcev in bi izgubili obstoječe.
(43)
Običajno je cena, ki jo na prostem trgu plačajo končni uporabniki električne energije, sestavljena iz dveh elementov: pristojbine za dostop do omrežja in „elementa dobave“, ki je posledica tržnih mehanizmov in jo pobere maloprodajni dobavitelj. Pri maloprodajnih dobavah je dobičkonosnost odvisna od tega, ali „element dobave“, ki ga plača odjemalec, pokrije stroške dobavitelja (tj. stroške nakupa električne energije na veleprodajnem trgu ali stroške lastne proizvodnje v primeru vertikalno povezanega podjetja), in od „trgovske marže“, ki vključuje druge stroške dobave (stroške trženja, informacijske sisteme, obračunavanje itd.) in povračilo na vloženi kapital. Zato je lahko dobavitelj na prostem trgu v zadevnem tržnem segmentu posloval dobičkonosno le v primeru „pozitivne trgovske marže“, tj. razlike med splošnimi stroški, ki jih je imel dobavitelj z oskrbo odjemalca, in regulirano tarifo.
(44)
Družba Centrica je obstoj podrejenega konkurenčnega položaja dobaviteljev na prostem trgu podprla z izračuni, ki so pokazali, da leta 2005 ni bilo trgovske marže za nobeno kategorijo odjemalcev (12) (ali da so bile morebitne marže z začetka leta med letom odpravljene). To je pomenilo, da so bile regulirane tarife določene prenizko, da bi se lahko neodvisni dobavitelji dobičkonosno spopadali z njimi. Po navedbah družbe Centrica se za nekatere kategorije končnih uporabnikov (predvsem energetsko intenzivne uporabnike tarife G4 in druge velike industrijske odjemalce) ni bilo mogoče potegovati že pred pojavom tarifnega primanjkljaja, saj integralne tarife niso nikoli dopuščale konkurenčnosti. Domnevni podrejeni konkurenčni položaj, ki ga navaja družba Centrica, se je pojavil predvsem pri kategoriji odjemalcev, ki je zajemala storitvena podjetja in mala industrijska podjetja, priključena na nizkonapetostno omrežje, ter segment gospodinjstev.
(45)
Komisija je podatke, ki jih je predložila družba Centrica, predvsem primerjavo med reguliranimi tarifami in ocenjenimi tržnimi cenami, upoštevala pri odločitvi o začetku postopka (glej uvodno izjavo 30 in preglednico 3).
(46)
Družba Centrica meni, da je sistem kršil direktivo o električni energiji, ne samo zaradi diskriminacijskih ureditev glede primanjkljaja (ki so nadomestile izgubo distributerjev, ne pa izgub dobaviteljev), temveč tudi zato, ker je bila odjemalcem odvzeta pravica do preglednih cen in tarif (13). Ker je bil del cene za električno energijo, plačljive leta 2005, odložen na prihodnja leta, zaračunane končne cene za odjemalce niso bile pregledne.
(47)
Poleg tega je družba Centrica trdila, da mehanizem za povračilo primanjkljaja ni bil uravnotežen iz dveh razlogov: Prvič, primanjkljaj naj bi poplačali predvsem končni uporabniki nizkonapetostne energije, čeprav so k njegovemu nastanku največ prispevali veliki končni uporabniki visokonapetostne energije. Drugič, od končnih uporabnikov na prostem trgu se je zahtevalo, naj plačajo primanjkljaj, h kateremu niso prispevali.
(48)
Družba Centrica je podprla predhodno stališče Komisije, da so španske ureditve glede primanjkljaja vključevale prenos državnih sredstev. Po njenem mnenju so bila državna sredstva vključena v sklep španske vlade, da proizvajalcem energije omogoča listinjenje njihovih pravic do izterjave.
(49)
Združenje neodvisnih dobaviteljev energije ACIE ocenjuje, da so bili stroški nakupa električne energije, ki so bili podlaga za regulirane tarife leta 2005, 68 % nižji od dejanskih stroškov, ki so jih imeli dobavitelji pri nakupu električne energije na veleprodajnem trgu. Združenje ACIE je poudarilo resne posledice, ki jih je imel primanjkljaj iz leta 2005 na neodvisne dobavitelje. Po trditvah združenja ACIE so imeli dobavitelji na prostem trgu podobne stroške nakupa električne energije kot distributerji. Poleg tega so se morali dejansko prilagoditi ravni integralne tarife, ki jo je vlada določila za vsako kategorijo odjemalcev, saj sicer ne bi mogli pritegniti novih odjemalcev ali zadržati obstoječih. Združenje ACIE zlasti opozarja, da so njegovi člani na začetku leta 2005 sklenili pogodbe na podlagi vladnih napovedi veleprodajnih cen in da so morali pozneje take pogodbe spoštovati, čeprav se je izkazalo, da ne prinašajo dobička. Neodvisni dobavitelji so posledično utrpeli izgube. Družba Centrica ocenjuje, da je leta 2005 utrpela 10 milijonov EUR izgub. Po navedbah združenja ACIE je bilo več dobaviteljev, vključno z družbami Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia in RWE, prisiljenih zapustiti trg.
PRIPOMBE ENERGETSKO INTENZIVNIH UPORABNIKOV
(50)
Energetsko intenzivni uporabniki so v postopku sodelovali prek svojega združenja AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia). Nekateri (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica in Alcoa) so sodelovali tudi posamično. Družba Alcoa je proizvajalka aluminija s tremi tovarnami v Španiji, in sicer v San Cipriánu, La Coruñi in Avilésu, ki so leta 2005 imele koristi od integralne tarife G4 (prekinljiva tarifa, rezervirana za energetsko intenzivne uporabnike). Družba Ferroatlántica je proizvajalka aluminijevih in železnih zlitin, ki je imela koristi od tarife za prekinljivo oskrbo 3.4. Družba Asturiana de Zinc je proizvajalka cinka, ki je imela koristi od tarife G4 v svojem obratu v mestu San Juan de Nieva.
(51)
Energetsko intenzivni uporabniki v svojih pripombah izpodbijajo ugotovitev Komisije, da industrijske tarife (G4 in druge prekinljive tarife) pomenijo državno pomoč, in trdijo, da tarife niso pomenile gospodarske prednosti, niso vključevale državnih sredstev ter niso vplivale na konkurenco in trgovino med državami članicami.
Brez gospodarske prednosti
(52)
Po mnenju energetsko intenzivnih uporabnikov je referenčna vrednost, uporabljena v odločitvi o začetku postopka za ugotavljanje obstoja prednosti, nepravilna. Komisija je industrijske tarife primerjala s povprečno veleprodajno tržno ceno (ceno na organiziranem trgu), ki naj bi predstavljala stroške, ki bi jih ta podjetja plačala na trgu pod običajnimi pogoji. Ker so bile industrijske tarife nižje od cene na organiziranem trgu, je bilo v odločitvi o začetku postopka ugotovljeno, da je bila upravičencem s tarifami dodeljena tudi gospodarska prednost.
(53)
Energetsko intenzivni uporabniki trdijo, da gre pri organiziranem trgu za gotovinski trg, na katerem se z električno energijo trguje vsako uro za naslednji dan. Po mnenju energetsko intenzivnih uporabnikov ima organizirani trg nekatere pomanjkljivosti, ki vplivajo na njegovo učinkovitost in konkurenčnost. Posledično cene na organiziranem trgu ne odražajo točno mejnih proizvodnih stroškov in s tem stanja popolne konkurence. Veliki končni uporabniki, ki porabijo velike količine električne energije in so pavšalni odjemalci, ne kupujejo na organiziranem trgu, temveč značilno sklepajo dvostranske pogodbe z dobavitelji električne energije. To potrjuje poročilo družbe OMEL iz leta 2005, iz katerega je razvidno, da je le sedem upravičenih uporabnikov kupilo električno energijo neposredno na organiziranem trgu, kar predstavlja 5 % električne energije, s katero se je trgovalo.
(54)
Tudi če bi se lahko evidentirane cene na organiziranem trgu štele za referenčno vrednost, v nobenem primeru ne bi bilo pravilno uporabiti povprečne veleprodajne cene iz leta 2005, kot je to storila Komisija, saj ta povprečna cena odraža povpraševanje po električni energiji pri dobaviteljih, ki so energijo dobavljali najrazličnejšim končnim uporabnikom, vključno z gospodinjstvi in malimi podjetji. Po mnenju združenja AEGE ter družb Ferroatlántica in Asturiana de Zinc bi za referenčno vrednost ustrezala minimalna cena, evidentirana na organiziranem trgu leta 2005, tj. 18,6 EUR/MWh, saj bi ta cena odražala zelo konkurenčne tržne pogoje na organiziranem trgu (kjer proizvajalci ponujajo električno energijo po ceni, ki je enaka njihovim mejnim stroškom). Veliki industrijski odjemalci niso v primerljivem položaju z drugimi končnimi uporabniki, zlasti gospodinjstvi. Zato povprečna cena na organiziranem trgu ne bi bila primerna referenčna vrednost. Po mnenju družbe Alcoa bi morala Komisija namesto tega izpodbijane tarife primerjati s cenami, o katerih so se dvostransko dogovorili veliki končni uporabniki.
(55)
Družba Alcoa je predložila primer dvostransko dogovorjene tržne cene in navedla, da so imele njene tri tovarne aluminija vedno koristi od tarife G4. Vendar ima družba Alcoa tudi obrat za proizvodnjo aluminija (Alúmina Española), za katerega je bila konec leta 2004 sklenjena dvostranska pogodba z dobaviteljem. Sklenjena je bila za dve leti z možnostjo podaljšanja za dodatno leto. Prve tri tovarne aluminija so enaki pavšalni uporabniki kot obrat Alúmina Española. Vendar zadnjenavedeni porabi precej manj električne energije (0,35 TWh v primerjavi z 1,3 TWh v tovarnah v Avilésu in La Coruñi ter 3,4 TWh v tovarni v San Cipriánu). Povprečna cena, dogovorjena na podlagi te pogodbe, je bila 34,45 EUR/MWh (vključno s stroški jedrskega moratorija, stroški dostopa do omrežja in drugimi dodatnimi stroški). Ta cena je bila dosežena na podlagi konkurenčnega razpisa, pri čemer so se ponudbe dobaviteljev gibale v razponu 5 EUR.
(56)
Po mnenju družbe Alcoa je mogoče razliko med dvostransko dogovorjeno ceno (34,45 EUR/MWh) in tarifo G4 (23,9 EUR/MWh) pojasniti z objektivnimi dejavniki. Za uporabnike tarife G4 zlasti veljajo regulativne omejitve, ki se za dvostranske pogodbe ne uporabljajo, kot so obveznost odjema vse električne energije, pogodbeno dogovorjene po tarifi G4 (ob zagroženih kaznih), zahteva po lastništvu opreme za nadzor napetosti ter zahteva po plačilu v 20 dneh (medtem ko imajo dvostranske pogodbe boljše plačilne roke).
(57)
Družba Alcoa tako ugotavlja, da bi bila hipotetična tržna cena, ki bi veljala za njene tri tovarne aluminija, zaradi visoke ravni porabe v teh tovarnah precej pod 34,45 EUR/MWh. Če bi poleg tega upoštevali povprečno trgovsko maržo 10 EUR/MWh, bi bili neto dobavni stroški obrata za proizvodnjo aluminija 24,25 EUR/MWh, kar je zelo blizu integralni tarifi G4.
(58)
Družba Ferroatlántica je opozorila, da je odločitev o začetku postopka napačno predstavila regulirano tarifo 3.4, ki se je uporabljala leta 2005, saj je popuste napačno vključila v osnovno tarifo in tarifo primerjala s pristojbino, ki je bila desetkrat višja od tiste, ki se je uporabljala (in tiste za zelo velike odjemalce). Družba Ferroatlántica je prav tako predložila dokaze, da je povprečna mesečna tržna cena leta 2004 za terminske pogodbe za dobavo električne energije v letu 2005 znašala 31,68 EUR/MWh, decembra 2004 pa 31,05 EUR/MWh. Iz tega sledi, da bi si neka družba v času določitve reguliranih tarif po navedeni ceni zagotovila osnovno oskrbo z električno energijo v letu 2005. Če se prištejejo še „dodatne storitve“ (3,92 EUR/MWh) in ustrezna tarifa za dostop (1,70 EUR/MWh), bi industrijski uporabnik dobil tržno ceno 36,67 EUR/MWh, kar je nižje od 56,11 EUR/MWh iz tarife 3.4, ki se je uporabljala za energetsko intenzivne uporabnike.
(59)
Dejansko so drugi popusti na navedeno tarifo poplačali zmožnost zagotavljanja storitev za uravnavanje povpraševanja in sprejetje teh storitev v dobro sistema. Družba Ferroatlántica glede tega dodaja, da je popust na tarifo odražal različne ponujene storitve, in sicer razlikovanje pri obračunavanju po urah (za nočni odjem in odjem ob koncu tedna), prekinljivost (sprejetje dobave na zahtevo upravljavca omrežja), sezonskost (z osredotočanjem dobave v mesecih z manj povpraševanja) in upravljanje jalove energije. Samo ti popusti, ki so bili spremenljivi in določeni z uredbo iz leta 1995, ne pa raven regulirane tarife, lahko pojasnijo in po mnenju družbe Ferroatlántica utemeljijo nižjo povprečno ceno električne energije, plačano leta 2005.
(60)
Energetsko intenzivni uporabniki izpodbijajo trditev iz odločitve o začetku postopka, da prednost ni bila sorazmerna glede na porabljene količine in da se je povečevala za velike odjemalce. Energetsko intenzivni uporabniki glede tega na primer trdijo, da je sama CNE potrdila, da bi morala biti raven tarife G4 celo nižja. Energetsko intenzivni uporabniki ugotavljajo, da so veliki odjemalci pod tarifo G4 ali 3.4 porabili več tisočkrat več električne energije kot povprečni odjemalci visokonapetostne energije, medtem ko so zanjo plačali trikrat manj.
(61)
Poleg tega bi bilo običajno, da veliki odjemalci dobijo pri ceni večji popust na enoto. Energetsko intenzivni uporabniki na podlagi tega trdijo, da je ugotovitev, da so industrijske tarife vključevale prednost, sporna. Opozarjajo, da je vsekakor Komisija tista, ki mora prepričljivo dokazati obstoj take prednosti.
(62)
Družba Alcoa je navedla tudi, da je bila cena, ki jo je sama plačala v Španiji, skoraj enaka povprečni tehtani ceni, ki so jo plačale tovarne aluminija v EU, in celo višja od povprečne tehtane cene, plačane v EGP.
Brez državnih sredstev
(63)
Energetsko intenzivni uporabniki navajajo, da so bili prav sami tisti, ki so plačali industrijske tarife neposredno distributerjem, in to brez sredstev, ki bi jih nadzirala država, in da zato v skladu s sodno prakso PreussenElektra taka ureditev ni vključevala državnih sredstev.
(64)
Energetsko intenzivni uporabniki trdijo, da je prišlo do časovnega zamika med določitvijo tarif, kar se je zgodilo konec leta 2004, in sprejetjem mehanizma za povrnitev primanjkljaja, ki bi ga odplačali odjemalci, kar se je zgodilo šele junija 2006. Komisija je v odločitvi o začetku postopka navedla, da so bila vključena državna sredstva, saj je bila uvedba dodatne dajatve na računih uporabnikov opredeljena kot davku podobna dajatev. Energetsko intenzivni uporabniki navajajo, da bi ukrep, ki leta 2005 ni bil pomoč, v primeru sprejetja te hipoteze postal pomoč leta 2006 (naknadno). To bi bilo v nasprotju s temeljnimi načeli EU, kot sta pravna varnost in legitimno pričakovanje. Energetsko intenzivni uporabniki opozarjajo, da je opredelitev ukrepa kot pomoč odvisna izključno od okoliščin, ki so obstajale v času njegovega sprejetja, in ne more biti odvisna od prihodnjih dogodkov, zlasti kadar jih ni mogoče razumno predvideti. Navajajo generalnega pravobranilca Jacobsa v zadevi Van Calster (14): „stanje je treba oceniti na dan prvotne uvedbe pristojbin in ga ni mogoče spremeniti z učinkom za nazaj“.
(65)
Energetsko intenzivni uporabniki navajajo, da regulirane tarife iz leta 2005 v istem letu niso pomenile državne pomoči. Te družbe opozarjajo, da analiza mehanizma financiranja ni pomembna v teh okoliščinah, saj je bil mehanizem uveden šele leta 2006. Ocena načina financiranja bi bila pomembna samo, če bi ukrep od samega začetka pomenil državno pomoč. Ker tarife niso vključevale državne pomoči, energetsko intenzivni uporabniki menijo, da se Komisija pri ugotavljanju nasprotnega ne more opreti na dodatno dajatev.
(66)
Energetsko intenzivni uporabniki dalje navajajo, da je v primeru davku podobnih dajatev način financiranja ukrepa vsekakor pomemben le za oceno državne pomoči, če je dajatev „neločljivo vsebinsko povezana s pomočjo“, tj. če obstaja neposredna in takojšnja povezava med ukrepom in njegovim financiranjem (15). Energetsko intenzivni uporabniki zanikajo obstoj take povezave, saj je bila dodatna dajatev namenjena pokritju primanjkljaja, nastalega med obračunavanjem reguliranih dejavnosti, ki se niso nanašale le na dobavo električne energije po reguliranih tarifah, temveč tudi na druge stroške sistema. Tako dodatna dajatev ni bila posebej dodeljena za pokritje izgub, ki so izhajale iz dobave po reguliranih tarifah. Drugič, med ravnijo tarif in uporabljeno dodatno dajatvijo ni bilo nobene neposredne ali posredne povezave, saj je bila tarifa, določena leta 2004, brezpogojna (se ni spreminjala v poznejših letih).
(67)
Energetsko intenzivni uporabniki navajajo tudi, da dodatna dajatev ni pomenila davku podobne dajatve ali prelevmana, saj po španskem zakonu ni bila davčna dajatev. Davčni ukrepi se uporabljajo za financiranje javne porabe, medtem ko je bil v tem primeru namen dodatne dajatve pokriti primanjkljaj, ki je nastal zasebnim upravljavcem (distributerjem), ki so izvajali regulirane dejavnosti v okviru elektroenergetskega sistema. V skladu s špansko zakonodajo je mogoče nov davčni ukrep uvesti le z zakonom (in ne s kraljevim odlokom). Poleg tega država nikoli ni lastnica prihodkov iz dodatne dajatve ali nima diskrecijske pravice za razpolaganje s temi prihodki; ta sredstva se prenesejo na depozitni račun, ki ga upravlja CNE, in si jih država ne more prisvojiti. Obračunski postopek je popolnoma samodejen in CNE nima nobene diskrecijske pravice, avtonomije ali nadzora nad namembnostjo ali zneskom sredstev, ki naj bi bila obračunana za različne akterje.
(68)
Po mnenju energetsko intenzivnih uporabnikom je Komisija to prepoznala v svoji odločbi o španskih nasedlih stroških (16), v kateri je navedla, da „prenos zneskov prek CNE poteka predvsem zaradi računovodstva“, in ni ugotovila, da bi ukrep vključeval državna sredstva.
(69)
Energetsko intenzivni uporabniki navajajo, da je obravnavani položaj enak scenariju „nasedlih stroškov“, saj je vlada v obeh primerih uvedla dodatno dajatev zaradi kompenzacije stalnih stroškov sistema. Tak pristop je bil očitno potrjen tudi v zadevi, v katero je bilo vključeno Združeno kraljestvo (17).
Brez učinka na konkurenco ali trgovino
(70)
Družbi Asturiana de Zinc in Alcoa trdita, da ukrep glede cene električne energije, porabljene pri proizvodnji teh kovin, zaradi posebnih značilnosti trgov aluminija in cinka ne more vplivati na trgovino EU, saj so kovine borzno blago in njihove cene se na svetovni ravni določajo na Londonski borzi kovin. V teh okoliščinah se nihanja lokalnih proizvodnih stroškov ne prenesejo v razlike v svetovnih cenah.
(71)
Obe družbi navajata, da v EU obstaja vse večji primanjkljaj proizvodnje aluminija in cinka, medtem ko se na povpraševanje vse pogosteje odgovarja z uvozom iz držav, ki niso članice EU.
(72)
Če bi proizvodnja aluminija in cinka v Španiji izginila, je ne bi nadomestil noben nov udeleženec iz EU, saj tovarne (aluminija) v EU že zdaj delajo na pragu zasičenosti in noben nov udeleženec ali obstoječi proizvajalec ne bi imel spodbude za povečanje zmogljivosti, saj so dolgoročne napovedi glede prihodnje razpoložljivosti dostopne električne energije negotove. Primanjkljaj bi lahko tako pokrili le z uvozom.
(73)
Poleg tega družba Alcoa trdi, da tarife ne ogrožajo drugih evropskih proizvajalcev, saj ponujajo električno energijo po ceni, enaki povprečni ceni, ki jo plačujejo drugi proizvajalci aluminija v EU-25.
Čeprav bi prekinljive industrijske tarife pomenile pomoč, bi bila to „obstoječa pomoč“
(74)
Energetsko intenzivni uporabniki trdijo, da so sporne tarife obstajale že pred pristopom Španije k EU.
(75)
Čeprav je bilo poimenovanje „tarifa G4“ uradno uvedeno z ministrskim odlokom z dne 6. marca 1986, je dejansko obstajalo že pred 1. januarjem 1986, tj. datumom pristopa Španije k EU, saj ustreza prejšnji „tarifi dolgotrajnega industrijskega odjema I“, uvedeni z ministrskim odlokom z dne 14. oktobra 1983, tj. pred pristopom Španije. Vsi končni uporabniki električne energije, ki so imeli koristi od industrijske tarife I, so samodejno prešli na tarifo G4, ki je bila dejansko ista tarifa pod novim imenom.
(76)
Ministrski odlok iz leta 1983 je izrecno določal tudi druge prekinljive tarife.
(77)
Poleg tega bi ukrep po mnenju energetsko intenzivnih uporabnikov zaradi izteka desetletnega zastaralnega roka pomenil obstoječo pomoč na podlagi člena 15 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 108 Pogodbe o delovanju Evropske unije (18).
Vračilo bi bilo izključeno na podlagi legitimnih pričakovanj
(78)
Energetsko intenzivni uporabniki navajajo, da bi bilo vračilo tudi ob predpostavki, da tarif ne bi mogli šteti za obstoječo pomoč, izključeno na podlagi načela legitimnega pričakovanja. Skozi vse leto 2005 so bile tarife neposredno plačilo med zasebnimi upravljavci. Uporabniki niso mogli napovedati, da bodo tarife, določene decembra 2004, z vladnim ukrepom, sprejetim junija 2006, postale pomoč. Noben gospodarski subjekt, pa naj bo še tako previden, ni mogel pričakovati te spremembe pravnega položaja. Uporabniki so tako legitimno pričakovali, da njihove tarife niso vključevale državne pomoči.
PRIPOMBE REGIONALNIH VLAD GALICIJE IN ASTURIJE
(79)
Regionalna vlada Galicije glede morebitne pomoči energetsko intenzivnim uporabnikom navaja, da je Komisija napačno uporabila ceno na organiziranem trgu kot nadomestek za tržno ceno, saj energetsko intenzivni uporabniki običajno sklepajo dolgoročne pogodbe pod precej boljšimi pogoji.
(80)
Glede na to, da španski trg še ni bil do konca liberaliziran, zlasti pa regionalna vlada Galicije glede na neobstoj dvostranskih pogodb med proizvajalci in velikimi odjemalci meni, da bi bilo smiselno kot referenčno vrednost uporabiti dejanske stroške, ki so jih proizvajalci plačali za dobavo tem odjemalcem. Druga možnost bi bila, da se referenčna cena pridobi na podlagi strokovne literature (Wilson, 1993 (19), in Castro-Rodriguez, 1999 (20)), ob upoštevanju stroškov najbolj učinkovite tehnologije, ki zadovoljuje posebne potrebe energetsko intenzivnih uporabnikov, ali povprečnih stroškov električne energije v različnih urah dneva. Razlika med tako dobljeno referenčno ceno in regulirano tarifo, plačano leta 2005, bi bila tako precej manjša. Regionalna vlada Galicije dalje trdi, da bodo vsi španski uporabniki, vključno z energetsko intenzivnimi, sčasoma poplačali primanjkljaj, ki so ga povzročile nižje tarife, uporabljene leta 2005.
(81)
Poleg tega regionalna vlada Galicije meni, da tarifni sistem, kakršen je bil leta 2005, ni bil pravno selektiven, saj država ni imela namena dodeliti prednosti končnim uporabnikom, temveč je le napačno napovedala tržne trende in cene, ko je leta 2004 določala tarife. Regionalna vlada Galicije prav tako izpodbija ugotovitev, da je sistem vplival na trgovino v EU.
(82)
Pripombe regionalne vlade Asturije so podobne predloženim pripombam španske vlade, na katere se sklicujejo.
PRIPOMBE ŠPANIJE
(83)
Španija meni, da sistem reguliranih tarif iz leta 2005 ni vključeval pomoči niti za končne uporabnike niti za distributerje.
Brez vzročne povezave med ukrepom države in primanjkljajem, pri čemer slednjega ni mogoče pripisati državi
(84)
Španija trdi, da primanjkljaja ni mogoče pripisati državi, saj so ga povzročile nepredvidljive zunanje okoliščine, ne pa premišljen namen države, da subvencionira nekatere dejavnosti.
(85)
Španija navaja, da zakonodaja EU leta 2005 ni preprečevala dobave po reguliranih tarifah, ki jih določi država. Zato je bil regulativni ukrep države pravno veljaven, saj je izražal nacionalno suverenost. Ena od teh posebnih pravic države je v določanju tarif, tako da pričakovani stroški ustrezajo pričakovanemu povpraševanju.
(86)
Španija meni, da je primanjkljaj iz leta 2005 povzročila razlika med vladnimi napovedmi veleprodajnih cen električne energije in dejanskimi cenami, evidentiranimi na organiziranem trgu. Izjemno visoke cene leta 2005 so bile posledica nepredvidljivih razlogov zaradi višje sile.
(87)
Ker je bil dogodek, ki je povzročil domnevno pomoč, povišanje veleprodajnih cen, ki je bilo večje od napovedanega, domnevne prednosti ni mogoče pripisati nobenemu pravnemu aktu. Tudi če se predpostavlja, da je ta pomoč obstajala (kar ne drži), bi jo povzročile okoliščine, ki niso povezane z namerami države. Obstoj višje sile po mnenju Španije prekinja vzročno povezavo med upravno odločbo, ki določa raven tarif, in konkurenčno prednostjo, ki pomeni državno pomoč. Niti ob predpostavki (ki sicer ne drži), da je bil izpolnjen objektivni pogoj vzročne povezave, ne bi bilo subjektivnega pogoja namernosti (pripisljive odgovornosti) na strani države.
Brez državnih sredstev
(88)
Španija navaja, da tarife niso vključevale javnih sredstev. Prvič, Španija v zvezi s tem trdi, da dodatna dajatev ni „dajatev“ v smislu sodne prakse Sodišča Evropske unije glede davku podobnih dajatev, saj je ni pobrala država in ne ustreza davčnemu prispevku. Po mnenju Španije je dodatna dajatev sestavni del tarife in ji je po naravi podobna. Tarifa je tako zasebna cena.
(89)
Drugič, sredstev ne pobira država in se ne vplačujejo v sklad, ki ga določi država. Tarif ne pobira država, temveč distributerji, zato gre za zasebne cene, ki zagotavljajo pravično plačilo akterjev (kot določa zakon LSE). Niso niti davki niti javne cene. Država ničesar ne plačuje, saj je sistem tisti, ki je določil plačilo na podlagi tržnih sil za neregulirane dejavnosti in na podlagi tarif za dostop, ki jih država določi za regulirane dejavnosti. Ker v takem sistemu ni nobenega bremena za državo, ne bi bila vključena državna sredstva, kot izhaja iz sodne prakse v zadevi Sloman Neptune (21). Poleg tega se ta sredstva nikoli ne stekajo v državno blagajno, niso navedena v proračunski zakonodaji, računsko sodišče jih ne preverja in od dolžnikov jih ni mogoče izterjati z upravnimi postopki izterjave. Za dolgove do elektroenergetskega sistema se ne uporablja obrestna mera, ki velja za dolgove do države.
(90)
Španija znova poudarja, da ta sredstva upravlja španski regulator CNE, ki deluje izključno kot računovodski posrednik. Opozarja, da je Komisija v odločbi o španskih nasedlih stroških iz leta 2001 (SA NN 49/99) že ugotovila, da „je prenos zneskov prek CNE predvsem računovodski. Sredstva, prenesena v dobro računa na ime CNE nikoli niso postala last tega organa in so bila takoj plačana upravičencem v skladu s predhodno določenim zneskom, ki ga CNE nikakor ne more spreminjati“. Komisija je na podlagi tega premisleka sklenila, da „ni bila v stanju ugotoviti, ali prihodki iz dajatve, določene v okviru sheme nasedlih stroškov, pomenijo državna sredstva“.
Brez prednosti
(91)
Španija se ne strinja s Komisijo, da regulirane tarife dajejo gospodarsko prednost končnim uporabnikom (ali distributerjem).
(92)
Potem ko je Španija znova poudarila, da je primanjkljaj posledica višje sile, pa glede končnih uporabnikov trdi, da primanjkljaj ni prinesel koristi velikim odjemalcem, saj je bil z obrestmi prenesen na tarife za naslednja leta. Zato je domnevna gospodarska prednost, ki izhaja iz nižje cene električne energije, le navidezna, saj odjemalci z obrestmi poplačajo razliko glede na cene na prostem trgu.
Dobava po reguliranih tarifah je storitev splošnega gospodarskega pomena
(93)
Španija navaja, da leta 2005 obstoj reguliranih tarif ni bil v nasprotju z zakonodajo EU, saj je bil rok za odprtje trga vsem odjemalcem, vključno z gospodinjstvi, 1. julij 2007.
(94)
Španski organi zlasti navajajo, da je dobava električne energije storitev splošnega pomena in da mora država posredovati, da prepreči zlorabe prevladujočega položaja, kar je posledica obstoja enega samega omrežja (naravni monopol).
(95)
Parametri za določitev tarif so bili določeni objektivno in pregledno. Zapleteni regulativni okvir za določanje tarif in postopek poravnave po mnenju Španije kažeta, da je tarifni sistem temeljil na natančni analizi stroškov in prihodkov sistema ter analizi povpraševanja po električni energiji.
Ukrepanje Španije
(96)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah 25 in 26, poplačilo primanjkljaja, ustvarjenega leta 2005, poteka v letnih obrokih, z obrestno mero na ravni mere Euribor, in sicer brez kakršnega koli razmika. Španija se je ne glede na svoje pripombe zavezala, da bo za nazaj povišala obrestno mero, zaračunano poslovnim uporabnikom s priključki, ki presegajo 1 kV. Povišanje bo določeno sorazmerno s tem, koliko so k primanjkljaju iz leta 2005 prispevali poslovni uporabniki, ki so predmet tega postopka in katerim se je dobavljalo po integralnih reguliranih tarifah. Izhajalo bo iz uporabe obrestnega razmika do referenčne mere Euribor v višini 65 bazičnih točk, s čimer bo na splošno usklajeno s stopnjo, ki bo za primanjkljaj uporabljena v naslednjih letih.
(97)
Ustrezni znesek bo poslovnim uporabnikom zaračunan tako: glede letnih obrokov za del primanjkljaja iz leta 2005, ki je bil že poplačan, bo uporabljeno enkratno povišanje tarif za dostop; glede zneskov, ki jih je treba še povrniti, pa se bo višja obrestna mera uporabljala neposredno za vsak letni znesek, znova z višjimi tarifami za dostop.
5. PRESOJA UKREPA
OBSTOJ DRŽAVNE POMOČI V SKLADU S ČLENOM 107(1) PDEU
(98)
Ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU, če so izpolnjeni naslednji pogoji: ukrep (a) pomeni gospodarsko prednost za upravičenca; (b) odobri ga država ali je odobren z državnimi sredstvi; (c) je selektiven ter (d) vpliva na trgovino v Skupnosti in lahko izkrivlja konkurenco znotraj EU. Ker morajo biti izpolnjeni vsi navedeni pogoji, bo Komisija omejila svojo presojo na obstoj gospodarske prednosti, dodeljene upravičencem.
Obstoj gospodarske prednosti
(99)
Podjetja uživajo ugodnost v smislu člena 107(1) PDEU, če pridobijo gospodarsko prednost, ki je sicer po tržnih pogojih ne bi mogla pridobiti. V obravnavanem primeru je treba s presojo ugotoviti, tudi ob upoštevanju povračila primanjkljaja elektroenergetskega sistema iz leta 2005, ali je obstajala kakršna koli pozitivna razlika med reguliranimi tarifami, določenimi leta 2005, in tržnimi cenami, ki bi jih morali morebitni upravičenci plačati za kupljeno električno energijo in dobavljene storitve v okviru svoje tarifne ureditve. Vsaka prednost v zvezi s tržnimi pogoji mora biti ugotovljena glede na dejanske tržne cene. Obe zadevi, tj. obstoj pozitivnih razlik - ali njihov neobstoj - med cenami na organiziranem trgu električne energije, tržnimi cenami in reguliranimi tarifami ter povračilo primanjkljaja, sta v nadaljevanju proučeni zaporedno.
Primerjava s povprečnimi cenami organiziranega trga električne energije
(100)
Povprečne cene na organiziranem trgu električne energije kažejo splošne ravni cen na veleprodajnem trgu. Ta povprečna referenčna cena je za vse leto 2005 znašala 59,47 EUR/MWh. Kot je navedeno in ponazorjeno v uvodni izjavi 19 (graf 1), so povprečne veleprodajne cene leta 2005 sedem nezaporednih mesecev presegale implicitne cene električne energije iz integralnih reguliranih tarif, ki so veljale za vse končne uporabnike. Zato se zdi, da je splošna raven tarife, določena z odlokom št. 2392/2004, povzročila pozitivno razliko v korist vseh končnih uporabnikov, ki so se odločili za regulirane tarife, vsaj v večini mesecev leta 2005.
(101)
Vendar v mesečnih obdobjih, krajših od enega leta, te razlike ni bilo v petih mesecih med januarjem in majem 2005. Tako ni bilo nobene prednosti za celoten sistem reguliranih tarif. Poleg tega primerjava med obdobji, daljšimi od enega leta, npr. do 30. decembra 2007, pokaže, da se morebitna akumulirana prednost od junija 2005 več kot izniči z znižanjem povprečnih cen na organiziranem trgu, ki so se marca 2007 močno znižale na 37 EUR/MWh, medtem ko so implicitne cene iz integralnih reguliranih tarif v istem obdobju znašale približno 68 EUR/MWh. Dejansko so bile implicitne cene iz integralnih reguliranih tarif od oktobra 2006 precej višje od cen veleprodajnih cen odjema (glej graf 1). Posledično se lahko koristi in gospodarske prednosti za odjemalce, ki so uporabljali regulirane tarife, če so cene na organiziranem trgu višje od cen električne energije na podlagi reguliranih tarif, izničijo, kadar so cene na organiziranem trgu nižje od implicitnih stroškov električne energije.
(102)
Iz tega sledi, da se za implicitne cene električne energije iz reguliranih tarif, ki so veljale leta 2005, zdi, da leta 2005 v mesečnih obdobjih, krajših od enega leta, in dveletnih obdobjih, ki vključujejo del leta 2005, niso zagotovile prednosti skupini odjemalcev, ki jim je bila energija dobavljena po reguliranih tarifah, če jih primerjamo z veleprodajnimi cenami električne energije na organiziranem trgu. Dejstvo pa je, da prihodki iz pristojbin za dostop in reguliranih tarif, plačanih na področju celotnega elektroenergetskega sistema, niso zadoščali za pokrije reguliranih stroškov sistema leta 2005. Zato je treba proučiti, ali uveljavljeni mehanizem zadošča za zagotovitev povračila primanjkljaja.
Povračilo primanjkljaja elektroenergetskega sistema iz leta 2005
(103)
Kot je navedeno v uvodnih izjavah 15 in 20 do 22 zgoraj, so računi elektroenergetskega sistema leta 2005 zajemali vse regulirane stroške in regulirane prihodke sistema, ne da bi posebnim stroškom pripisali določene prihodke. Na primer, stroški prenosa in distribucije (4 410 milijonov EUR) ali stroški v podporo soproizvodnji in proizvodnji energije iz obnovljivih virov (2 701 milijon EUR) niso bili razdeljeni med regulirane prihodke iz integralnih tarif na reguliranem trgu oziroma prihodke iz reguliranih pristojbin za dostop na prostem trgu ter niso bili financirani na podlagi razlikovanja med tema vrstama prihodkov. Dejansko vsi uporabniki sistema prejemajo dobiček in lahko pričakujejo, da bodo krili stroške v podporo učinkovitim oblikam soproizvodnje in proizvodnje energije iz obnovljivih virov ali storitvam prenosa in distribucije. V tem sistemu nekumulativnih stroškov za vsako tarifo je nemogoče naknadno objektivno porazdeliti stroške med uporabnike na prostem trgu in uporabnike, ki uporabljajo regulirane tarife, ter, v primeru zadnje kategorije, med 25 različnih stopenj tarif, ki so se uporabljale leta 2005. Iz tega sledi, da je primerno proučiti morebitne prednosti primanjkljaja iz leta 2005 za elektroenergetski sistem kot celoto ali njihov neobstoj.
(104)
Španija je v zvezi s tem uveljavila mehanizem za vračilo celotnega primanjkljaja iz leta 2005. To je v skladu z univerzalnostjo računov sistema, uporabljenega v zadevnem obdobju. Pomanjkanje reguliranih prihodkov elektroenergetskega sistema za pokritje stroškov sistema je bilo obravnavano z dodeljevanjem sredstev, zbranih prek „posebnega namenskega prispevka“, določenega s kraljevim odlokom št. 809/2006. Vračilo se je začelo sredi leta 2006, ko je bila uvedena dodatna dajatev za integralno tarifo v višini 1,378 % in tarifo dostopa do omrežja v višini 3,975 %, kar naj bi zagotovilo, da bo v obdobju štirinajstih let in pol, ki se bo končalo leta 2020, povrnjene 3,8 milijarde EUR, k temu pa je treba prišteti še obresti (glej uvodni izjavi 25 in 26 zgoraj).
(105)
Iz tega sledi, da prihodki iz posebnega prispevka, namenjenega financiranju primanjkljaja iz leta 2005, uporabnikom sistema omogočajo, da s precejšnjim časovnim zamikom plačajo račune za električno energijo, skupaj s povišanjem, ki je potrebno za naknadno uravnoteženje računov sistema za leto 2005.
(106)
V teh okoliščinah bi bil edini sporni vidik metode, ki je bila leta 2006 izbrana za poplačilo primanjkljaja elektroenergetskega sistema iz leta 2005 in uravnoteženje računov, nizka obrestna mera, ki se je na začetku uporabljala za letna povračila, in sicer referenčna mera Euribor brez kakršnega koli razmika. Kot je podrobneje opisano v uvodnih izjavah 96 in 97, se je Španija odločila povišati obrestno mero, ki se je uporabljala za poslovne uporabnike, obravnavane v tem postopku. Španija se zavezuje, da bo uporabila obrestni razmik do referenčne mere v višini 65 bazičnih točk.
(107)
S to spremembo ukrepa, prvotno uporabljenega za poplačilo primanjkljaja iz leta 2005, ki izključuje gospodinjstva in mala podjetja, ki so v okviru korekcijskega mehanizma plačevala najvišje regulirane tarife, se izniči vsaka hipotetična prednost, ki bi jo lahko podjetja pridobila zaradi odloga plačil iz leta 2006. Poleg tega uporaba dodatne dajatve na tarifo pomeni, da je skupni povrnjeni znesek za vsako podjetje neposredno sorazmeren z njegovo porabo električne energije. Večja kot je poraba električne energije, višja je dodatna dajatev.
Primerjava s cenami na trgu električne energije
(108)
Drugič, kot so navedle nekatere zainteresirane strani, cene, evidentirane na organiziranem trgu električne energije, niso ustrezne referenčne vrednosti za primerjavo med cenami električne energije, ki so jih plačali veliki odjemalci v okviru reguliranih tarif, in tržnimi cenami. Dejansko iz poročila za leto 2005, ki ga je pripravil upravljavec na trgu električne energije OMEL, izhaja, da je le sedem končnih uporabnikov, ki predstavljajo 5 % povpraševanja, dobivalo električno energijo neposredno z organiziranega trga, v primerjavi z več sto industrijskimi in velikimi poslovnimi uporabniki. Industrijski in drugi veliki odjemalci, zlasti energetsko intenzivni odjemalci, pri katerih energija pomeni precejšen delež proizvodnih stroškov (običajno 30-40 % za proizvodnjo aluminija), zahtevajo in dobijo napovedljivo ceno in dobavne pogoje. Ti pogoji so določeni v pogodbah, ki se ne sklepajo za dan vnaprej, temveč za daljše obdobje. Cene, ki se po urah določajo na trgu za dan vnaprej, kot je organiziran trg električne energije, izražajo povprečne tržne cene za dobavitelje, ki oskrbujejo najrazličnejše odjemalce, vključno z gospodinjstvi. Vendar niso ustrezne referenčne vrednosti za določanje cen, ki bi jih morali energetsko intenzivni uporabniki na prostem trgu plačati v skladu s pogodbami, ki se ne sklepajo za dan vnaprej, temveč za daljše obdobje. V nasprotju z mnenjem, sporočenim v odločitvi o začetku postopka, je preiskava pokazala, da regulirane tarife, ki so nižje od povprečnih cen na organiziranem trgu, ne pomenijo nujno prednosti pred tržnimi pogoji za industrijske uporabnike, saj cene na organiziranem trgu za večino teh uporabnikov niso tržne cene. S tem povezani dvomi so tako odpravljeni.
(109)
Poleg tega leta 2005 možnost prehoda na prost trg v Španiji ni bila neobrnljiva. Odjemalci so imeli ves čas možnost izbirati med najbolj privlačnimi ponudbami na reguliranem in prostem trgu, kar je pripeljalo do določene stopnje zbliževanja cen. Zdi se, da obrnljivost možnosti dobave nujno pritiska na cene na maloprodajnem trgu v razmerah, ko veleprodajne cene rastejo, kot se je v Španiji dogajalo od aprila 2005, ko pa se položaj obrne, se zgodi nasprotno - cene na prostem trgu se povišajo, da se približajo najvišjim ravnem regulirane tarife.
(110)
Kot je potrdilo združenje neodvisnih dobaviteljev energije (uvodne izjave 42 do 49), so morali dobavitelji na prostem trgu leta 2005 spoštovati svoje pogodbe ali jih enostransko prekiniti, če je bilo to mogoče, ali doseči nov dogovor o cenah in jih prilagoditi navzgor, s čimer so tvegali, da bodo njihovi odjemalci morda prešli na reguliran trg. Izgube iz poslovanja, ki jih zatrjujejo dobavitelji na prostem trgu, kažejo, da so cene na prostem trgu leta 2005, zlasti za enoletne pogodbe, ki so se spoštovale, ostale blizu zadevnim ravnem reguliranih tarif, in da temu primerno regulirane tarife dejansko niso pomenile gospodarske prednosti v primerjavi z dejanskimi cenami na prostem trgu.
(111)
Iz tega torej izhaja, da sta dva hipotetična industrijska uporabnika, od katerih je eden posloval v okviru enoletne pogodbe o dobavi električne energije na prostem trgu od januarja do decembra 2005, drugi pa je v istem obdobju električno energijo odjemal po reguliranih tarifah, če so vse druge okoliščine enake, imela podobne stroške električne energije. Dejansko je bil edini učinek ravni reguliranih tarif na cene na prostem trgu leta 2005 ta, da je bila uporabnikom na prostem trgu dodeljena posredna korist omejitve povišanj cen, celo ob predpostavki, da so bila ta povišanja med letom ali, dolgoročneje, skozi vse leto 2005 pogodbeno mogoča. Dejanska ali potencialna konkurenca med industrijskimi uporabniki, ki so dobivali električno energijo na prostem in reguliranem trgu, ni mogla izkrivljati reguliranih tarif.
(112)
Tretjič, Komisija se je v odločitvi o začetku postopka sklicevala zlasti na nizki ravni reguliranih tarif, tj. 23,9 EUR/MWh in 27,0 EUR/MWh, ki sta se leta 2005 uporabljali za velike industrijske odjemalce (tarifa G4) in velike industrijske odjemalce s prekinljivo dobavo (npr. tarifa 3.4), kot je prikazano v preglednici 3 v uvodni izjavi 30 zgoraj. Kot so opozorile nekatere tretje strani, ravni reguliranih tarif, ki so bile izpodbijane v odločitvi o začetku postopka, niso tarife, temveč povprečne cene po obračunanih popustih. Brez popustov so ravni osnovnih tarif, ki so bile dejansko določene z odlokom št. 2392/2004 in so navedene v preglednici 1, znašale 56,12 EUR/MWh (tarifa 3.4) in 25,44 EUR/MWh (tarifa G4).
(113)
V zvezi s tem je formalni postopek preiskave zagotovil dokaze, da so bile regulirane tarife, ki so veljale za industrijske uporabnike iz odločitve o začetku postopka, na ravni tržnih cen, ki so veljale za vse obdobje med januarjem in decembrom 2005, kot je navedeno spodaj:
(114)
Prvič, predloženi so bili dokazi, da se je za energetsko intenzivne uporabnike na prostem trgu leta 2005 uporabljala dvostransko dogovorjena tržna cena 34,45 EUR/MWh (uvodne izjave 55 do 57). Ob trgovski marži, nižji od povprečne marže 10 EUR, ki je bila dodana v odločitvi o začetku formalnega postopka preiskave, ta tržna cena kaže na stroške dobave, ki so blizu 25,44 EUR/MWh najnižje regulirane tarife (G4) (23,9 EUR/MWh povprečne naknadne cene). Če se upoštevajo objektivne razlike, značilne za dobavo po regulirani tarifi, kot so 9,7-krat večji obsegi dobav, naložbe v opremo za nadzor in plačilni roki, ni videti, da bi imeli upravičenci kakršno koli neupravičeno gospodarsko prednost, ker je bila regulirana tarifa nižja.
(115)
Drugič, razpoložljivi dokazi kažejo, da je bilo mogoče decembra 2004 za dobavo med januarjem in decembrom 2005 sklepati enoletne pogodbe za dobavo v času osnovne obremenitve na podlagi terminske tržne cene, tj. 31,05 EUR/MWh. Končna tržna cena (z dodatnimi storitvami in tarifo za dostop), tj. 36,67 EUR/MWh, ki je bila nižja od ustrezne ravni osnovne tarife (tarifa 3.4), je bila na voljo za prekinljive industrijske uporabnike z veliko modulacijo obremenitve (glej uvodne izjave 16, 18 in 58 zgoraj).
(116)
Dodatni popusti, ki so bili na voljo v okviru reguliranih tarif za uravnavanje povpraševanja (npr. modulacija obremenitve, prekinljivost), so omogočali nižje povprečne cene na reguliranem trgu za uporabnike, ki so ponujali navedene storitve (22). Ti popusti, ki v odločitvi o začetku postopka niso bili posebej obravnavani, so poplačali dragocene storitve pri povpraševanju v omrežju, za katere so bile potrebne prilagoditve, naložbe ali omejitve v komercialnih ali industrijskih procesih. Modulacija obremenitve zahteva izvajanje energetsko intenzivnih industrijskih ali komercialnih procesov v obdobjih manjšega povpraševanja, da bi se zmanjšala poraba in napetost v električnem omrežju. Enako so gospodarsko koristne storitve prekinljivosti v omrežju, saj to za zadevnega industrijskega uporabnika pomeni, da lahko upravljavec omrežja s kratkim odpovednim rokom (od nekaj sekund do dveh ur) in za dolgo obdobje (od ene ure do dvanajstih ur) prekine dobavo, kot je bilo v primeru ustreznih reguliranih tarif v Španiji.
(117)
Zakonodaja EU priznava koristi teh storitev v smislu zagotavljanja neprekinjene oskrbe z električno energijo. Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/89/ES z dne 18. januarja 2006 o ukrepih za zagotavljanje zanesljivosti oskrbe z električno energijo in naložb v infrastrukturo (23) od držav članic zahteva, da upoštevajo tehnologije za uravnavanje povpraševanja in sprejemajo ukrepe za odstranjevanje ovir, ki preprečujejo uporabo pogodb z možnostjo prekinitve, da bi ohranili ravnovesje med ponudbo in povpraševanjem. Te storitve dopolnjujejo in lahko celo nadomestijo druga sredstva za regulacijo, ki jih upravljavec omrežja uporablja za zagotovitev, da je povpraševanje po električni energiji iz omrežja v skladu s ponudbo, s čimer se izogne prekinitvam in popolnim izpadom oskrbe, ki družbo in gospodarstvo drago stanejo ter lahko sprožijo sankcije ali odgovornosti.
(118)
Zlasti v primeru Španije so te storitve še posebno dragocene, ker leta 2005 ni bilo pomembnejših zmogljivosti za medsebojno povezovanje z drugimi državami članicami in znatnega prodora nestalne dobave električne energije iz obnovljivih virov energije. Obseg njihove gospodarske vrednosti in stroškov, ki se jim je mogoče izogniti v elektroenergetskem sistemu, je mogoče ponazoriti s stroški, ki jih je imel španski upravljavec omrežja Red Eléctrica de España ob nakupu storitev izravnave. Leta 2005 je družba Red Eléctrica de España v povprečju plačala 65 EUR/MWh za storitve sekundarne regulacije za povečanje energije (zagotavljanje dodatne energije v sistemu za obdobje od 15 sekund do 15 minut zaradi uravnoteženja omrežja); povprečna cena terciarne regulacije za povečanje energije (zagotavljanje dodatne energije v sistemu za obdobje od 15 minut do 2 ur zaradi ponovne vzpostavitve energijske rezerve sekundarne regulacije) je leta 2005 znašala 78 EUR/MWh in segala vse do 600 EUR/MWh (24). Zdi se, da so popusti na ustrezne regulirane tarife (npr. približno 32 EUR/MWh na tarifo 3.4) ekonomsko upravičeni, saj zmanjšujejo povpraševanje in ga premeščajo iz časa največje porabe (modulacija obremenitve).
(119)
Regulirane tarife za uporabnike, priključene na visokonapetostno omrežje (tarifi 1.4 in 2.4), so bile brez takih popustov za ukrepe za uravnavanje povpraševanja precej višje, med 58 in 61 EUR/MWh za osnovno tarifo ter 76,2 EUR/MWh za povprečno dejansko ceno. V primerjavi s terminsko tržno ceno, tj. 31,05 EUR/MWh, ki je bila na voljo za obdobje od januarja do decembra 2005, ni mogoče šteti, da so bile tržne cene višje od reguliranih tarif, ki so se uporabljale za veliko večino industrijskih in komercialnih uporabnikov z visoko stopnjo porabe.
(120)
Iz tega sledi, da so bile dejanske tržne cene, ki so veljale za dobave električne energije končnim uporabnikom, ki so leta 2005 energijo odjemali po reguliranih tarifah, v skladu z ustreznimi ravnmi reguliranih tarif, čeprav evidentirane cene na organiziranem trgu električne energije niso primerna referenčna vrednost za primerjavo s cenami električne energije, ki so jih plačevali veliki industrijski in komercialni uporabniki.
6. SKLEPNE UGOTOVITVE GLEDE UKREPA
(121)
Komisija glede na zgornje ugotovitve meni, da je bilo dokazano, prvič, da podjetja, ki so električno energijo odjemala po integralno reguliranih tarifah, niso imela koristi zaradi ravni teh tarif in, drugič, ob upoštevanju zaveze Španije za spremembo ukrepa, da bodo obresti za zamudo nekaterih podjetij pri plačilu dela njihovih računov za električno energijo leta 2005 zaračunane po ustrezni stopnji.
(122)
Zato obravnavani ukrep ne pomeni gospodarske prednosti v korist poslovnim uporabnikom. Ker so merila iz člena 107(1) PDEU kumulativna, ni potrebe po proučitvi, ali so izpolnjena druga merila.
(123)
Komisija tako ugotavlja, da sistem reguliranih tarif, ki se je izvajal leta 2005, ob upoštevanju ureditev, ki jih je Španija uveljavila za povrnitev dolga končnih uporabnikov do elektroenergetskega sistema, ni povzročil državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU. Ta ugotovitev se nanaša na stanje in časovno obdobje, zajeto v pritožbi, brez poseganja v katero koli drugo oceno, ki jo lahko Komisija opravi glede ukrepov, ki jih je Španija sprejela po letu 2005 -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Sistem reguliranih tarif, ki ga je Kraljevina Španija izvajala leta 2005, ne pomeni državne pomoči v smislu člena 107(1) Pogodbe o delovanju Evropske unije.
Člen 2
Ta sklep je naslovljen na Kraljevino Španijo.
V Bruslju, 4. februarja 2014