РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 233/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 11 март 2014 година
за създаване на финансов инструмент за сътрудничество за развитие за периода 2014-2020 г.
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 209, параграф 1 и член 212, параграф 2 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Настоящият регламент съставлява част от политиката на Съюза за сътрудничество за развитие и представлява един от инструментите, които подпомагат външните политики на Съюза. Той заменя Регламент (EО) № 1905/2006 на Европейския парламент и на Съвета (3), чието действие изтече на 31 декември 2013 г.
(2)
Борбата с бедността остава главна цел на политиката на Съюза за развитие, определена в дял V, глава 1 от Договора за Европейския съюз (ДЕС) и част пета, дял III, глава 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), в съответствие с Целите на хилядолетието за развитие (ЦХР) и други международно договорени ангажименти и цели по отношение на развитието, одобрени от Съюза и държавите членки в контекста на Организацията на обединените нации (ООН) и други компетентни международни форуми.
(3)
Съвместната декларация на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, Европейския парламент и Комисията, относно политиката на Европейския съюз за развитие (4)„Европейския консенсус“, и договорените изменения към него, осигурява общата политическа рамка, насоките и фокуса, които ръководят прилагането на настоящия регламент.
(4)
С течение на времето помощта от Съюза следва да допринася за намаляване на зависимостта от помощи.
(5)
Дейността на Съюза на международната сцена се ръководи от основополагащите принципи за неговото създаване, развитие и разширяване, които той цели да насърчава в останалата част от света, а именно демокрацията, правовата държава, универсалността и неделимостта на правата на човека и на основните свободи, зачитането на човешкото достойнство, принципите на равенство и солидарност и зачитането на принципите на Устава на Организацията на Обединените нации и на международното право. Съюзът трябва да развие и консолидира зачитането на тези принципи в партньорските държави, територии и региони чрез диалог и сътрудничество. Като зачита тези принципи, Съюзът доказва своята добавена стойност в качеството си на участник в политиките за развитие.
(6)
При прилагането на настоящия регламент и по-специално по време на процеса на програмиране, Съюзът следва да взема надлежно предвид приоритетите, целите и показателите в областта на правата на човека и демокрацията, установени от Съюза за партньорските държави, по-специално неговите стратегии за правата на човека по държави.
(7)
Зачитането на правата на човека, основните свободи, насърчаването на правовата държава, демократичните принципи, прозрачността, доброто управление, мира и стабилността и равенството между половете е от основно значение за развитието на партньорските държави и тези въпроси следва да бъдат включени в политиката за развитие на Съюза, и по-специално в процеса на програмиране и в споразуменията с партньорските държави.
(8)
Ефективността на помощта, повишаването на прозрачността и задълбочаването на сътрудничеството, допълването и по-високата степен на хармонизиране, съгласуването с партньорските държави и координирането на процедурите както между Съюза и държавите членки, така и във връзка с други донори и участници в областта на развитието, са от основно значение за гарантиране на съгласуваност и уместност на помощта, като същевременно се намаляват разходите, които се понасят от партньорските държави. Чрез своята политика за развитие Съюзът се ангажира да прилага заключенията на Декларацията за ефективност на помощта, приета от Форума на високо равнище за ефективността на помощта, състоял се в Париж на 2 март 2005 г., Програмата за действие от Акра, приета на 4 септември 2008 г. и последващата декларация, приета в Пусан на 1 декември 2011 г. Тези ангажименти доведоха до редица заключения на Съвета и представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета, например Кодекса на ЕС за поведение за взаимното допълване и разделението на труда в политиката за развитие и оперативната рамка за ефективността на помощта. Следва да се укрепят усилията и процедурите за постигане на съвместно програмиране.
(9)
Помощта на Съюза следва да е насочена към подпомагане на съвместната стратегия Африка-ЕС, приета по време на срещата на върха ЕС-Африка, проведена на 8-9 декември 2007 г. в Лисабон, и последващите изменения и допълнения към нея, въз основа на общата визия, принципи и цели в подкрепа на стратегическото партньорство Африка-ЕС.
(10)
Съюзът и държавите членки следва да подобрят съгласуваността, координацията и взаимното допълване на съответните си политики за сътрудничество за развитие, по-специално като отговорят на приоритетите на партньорските държави и региони на държавно и регионално равнище. С оглед да се гарантира, че политиката на Съюза за сътрудничество за развитие и тази на държавите членки се допълват и укрепват взаимно, а също така за да се гарантира рентабилното предоставяне на помощ, като се избягват припокривания и празноти, е едновременно неотложно и подходящо да се предвидят съвместни процедури за програмиране, които трябва да се следват, когато е възможно и уместно.
(11)
Политиката на Съюза и международните действия за сътрудничество за развитие се ръководят от ЦХР, като например премахването на крайната бедност и глада, включително последващите изменения към тези цели, и от целите, принципите и ангажиментите за развитие, одобрени от Съюза и държавите членки, включително в контекста на тяхното сътрудничество в рамките на ООН и други компетентни международни форуми в областта на сътрудничеството за развитие. Политиката и международната дейност на Съюза се направляват също така от неговите ангажименти и задължения по отношение на правата на човека и развитието, включително от Всеобщата декларация за правата на човека, Международния пакт за граждански и политически права, Международния пакт за икономически, социални и културни права, Конвенцията за премахване на всички форми на дискриминация по отношение на жените, Конвенцията на ООН за правата на детето и Декларацията на ООН относно правото на развитие.
(12)
Съюзът е силно ангажиран с равенството между половете като право на човека, въпрос на социална справедливост и основна ценност на политиката за развитие на Съюза. Равенството между половете е централно за постигането на всички ЦХР. На 14 юни 2010 г. Съветът одобри Плана за действие на ЕС 2010-2015 г. относно равенството между половете и участието на жените в политическия и икономическия живот при сътрудничеството за развитие.
(13)
Съюзът следва, като въпрос от първостепенна важност, да насърчава цялостен подход в отговор на кризи и бедствия, както и в ситуации на конфликти и нестабилност, включително ситуации на преход и след кризи. Като основа следва по-специално да се използват заключенията на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно отговор на ЕС за справяне със ситуации на несигурност и заключенията на Съвета и на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета от 19 ноември 2007 г. относно сигурността и развитието, както и на заключенията на Съвета от 20 юни 2011 г. относно предотвратяването на конфликти, както и всички други относими последващи заключения.
(14)
По-специално в тези ситуации, в които нуждите са изключително неотложни и в които бедността е едновременно широко разпространена и дълбоко вкоренена, подкрепата на Съюза следва да бъде насочена към укрепване на издръжливостта на държавите и тяхното население към неблагоприятни събития. Това следва да се постигне чрез подходящото съчетание от подходи, реакции и инструменти, по-специално като се гарантира, че насочените към сигурност, оказване на хуманитарна помощ и развитие подходи са балансирани, последователни и ефективно координирани, като по този начин се осъществява връзката между помощи, възстановяване и развитие.
(15)
Помощта на Съюза следва да е насочена там, където ще окаже повече въздействие, като се взема предвид капацитетът на Съюза да действа в глобален мащаб и да отговаря на глобални предизвикателства като премахването на бедността, устойчивото и приобщаващо развитие и насърчаването на демокрацията в световен мащаб, доброто управление, правата на човека и правовата държава, неговия дългосрочен и предвидим ангажимент за помощ за развитие и неговата роля за координация с държавите членки. С оглед да се гарантира такова въздействие, принципът на диференциация следва да се прилага не само на равнище разпределение на средства, но и на равнище програмиране, за да се гарантира, че двустранното сътрудничество за развитие е насочено към партньорските държави, които най-много се нуждаят от него, включително нестабилните държави, и които разполагат с ограничен капацитет за достъп до други източници на финансиране за подпомагане на своето собствено развитие. Съюзът следва да се ангажира в нови партньорства с държави, които приключват двустранни програми за помощ, а именно въз основа на регионални и тематични програми в рамките на настоящия инструмент и други тематични инструменти на Съюза за финансиране на външни действия, по-специално Инструмента за партньорство за сътрудничество с трети държави, създаден с Регламент (ЕС) № 234/2014 на Европейския парламент и на Съвета (5) („Инструмента за партньорство“).
(16)
Съюзът следва да се стреми към най-ефективното използване на наличните ресурси с оглед оптимизиране на въздействието на външната си дейност. Това следва да бъде постигнато посредством цялостен подход за всяка държава, който се основава на съгласуваност и взаимно допълване между инструментите на Съюза за външна дейност, както и чрез създаването на полезни взаимодействия между настоящия инструмент, други инструменти за финансиране на външна дейност и други политики на Съюза. Това следва да доведе и до взаимното укрепване на програмите, разработвани в рамките на инструментите за финансиране на външната дейност. Докато се стреми към цялостна последователност във външната си дейност в съответствие с член 21 от ДЕС, Съюзът трябва да гарантира съгласуваност на политиките за развитие съгласно член 208 от ДФЕС.
(17)
Като зачита съгласуваността на политиките за развитие, настоящият регламент следва да създава условия за подобрена съгласуваност между политиките на Съюза. Той следва да осигури възможност за пълно съгласуване с партньорските държави и региони, като използва като база за програмиране на действията на Съюза, където е възможно, националните планове за развитие или подобни документи за цялостно развитие, приети с участието на съответните национални и регионални органи. Негова цел следва също така да бъде подобряване на координацията между донорите, по-специално между Съюза и държавите членки чрез съвместно програмиране.
(18)
В условията на глобализирания свят различни вътрешни политики на Съюза като околна среда, изменение на климата, насърчаване на енергията от възобновяеми източници, заетост (включително достоен труд за всички), равенство между половете, енергия, води, транспорт, здравеопазване, образование, правосъдие и сигурност, култура, научноизследователска дейност и иновации, информационно общество, миграция, селско стопанство и рибарство, все повече стават част от външната дейност на Съюза.
(19)
Стратегията за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, включваща модели на растеж, които засилват социалното, икономическото и териториалното сближаване и дават възможност на бедните да увеличават своя дял в националното богатство и да се възползват от него, подчертава ангажимента на Съюза да насърчава интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж в своите вътрешни и външни политики, като обединява три стълба: икономически, социален и екологичен.
(20)
Борбата с изменението на климата, както и опазването на околната среда са сред най-големите предизвикателства, пред които са изправени Съюзът и развиващите се държави и при които има спешна нужда от действия на национално и международно равнище. Ето защо настоящият регламент следва да допринесе към целта най-малко 20 % от бюджета на Съюза да бъдат насочени към създаване на нисковъглеродно и устойчиво на измененията в климата общество, а най-малко 25 % от средствата по програмата за глобалните обществени блага и предизвикателства, предвидена в настоящия регламент, следва да се използват за аспекти на развитието, свързани с околната среда и изменението на климата. Дейностите в тези области следва, където е възможно, да се подкрепят взаимно, за да се засили тяхното въздействие.
(21)
Настоящият регламент следва да даде възможност на Съюза да спомогне за изпълнението на общия за Съюза ангажимент да осигурява непрекъсната помощ за човешко развитие, за да се подобри животът на хората. С оглед да се допринесе за тази цел, най-малко 25 % от средствата по програмата за глобалните обществени блага и предизвикателства следва да бъдат насочени към подпомагане на тази област на развитие.
(22)
Най-малко 20 % от помощта съгласно настоящия регламент следва да бъде предназначена за основни социални услуги, с акцент върху здравеопазването и образованието, както и средното образование, като се отчита, че трябва да се прилага определена степен на гъвкавост, например в случаи на оказана извънредна помощ. Данните относно съответствието с това изискване следва да бъдат включени в годишния доклад, посочен в Регламент (EС) № 236/2014 на Европейския парламент и на Съвета (6).
(23)
В Програмата за действие на ООН от Истанбул за най-слабо развитите държави за десетилетието 2011-2020 г. най-слабо развитите държави се ангажираха да включат в националните си стратегии за развитие политиките за търговия и за изграждане на капацитет в областта на търговията. Освен това, на Осмата министерска конференция на Световната търговска организация, проведена в Женева на 15-17 декември 2011 г., министрите постигнаха съгласие да поддържат и след 2011 г. нива на помощта за търговията, отразяващи най-малко средните равнища от периода 2006-2008 г. Тези усилия трябва да бъдат придружени от по-добри и по-целеви помощи за търговията и от търговски облекчения.
(24)
Докато тематичните програми следва да подкрепят на първо място развиващите се държави, някои държави бенефициери и отвъдморски страни и територии (ОСТ), чиито особености не отговарят на изискванията за определянето им като получатели на Официална помощ за развитие (ОПР) от Комитета за подпомагане на развитието на Организацията за икономическо сътрудничество и развитие (ОИСР/КПР), но попадат в приложното поле на член 1, параграф 1, буква б), следва също да бъдат допустими до тематични програми при условията, предвидени в настоящия регламент.
(25)
Подробностите на областите на сътрудничество, както и корекциите на разпределението на финансови средства по географска зона и област на сътрудничество представляват несъществени елементи от настоящия регламент. Ето защо правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от ДФЕС следва да се делегира на Комисията за актуализиране на елементи от приложенията към настоящия регламент, които включват подробности на областите на сътрудничество по географски и тематични програми и индикативно финансово разпределение на средствата по географска зона и област на сътрудничество. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури своевременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(26)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на настоящия регламент на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия във връзка със стратегическите документи и многогодишните индикативни програми, посочени в настоящия регламент. Тези правомощия следва да се бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (7).
(27)
Предвид естеството на тези актове за изпълнение, и по-специално тяхната политическа ориентация и тяхното отражение върху бюджета, за тяхното приемане по принцип следва да се използва процедурата по разглеждане, освен в случай на мерки с малък финансов мащаб.
(28)
Комисията следва да приема актове за изпълнение с незабавно приложение, когато в надлежно обосновани случаи, свързани с необходимостта от бърз отговор от страна на Съюза, наложителни причини за спешност изискват това.
(29)
Общите правила и процедури за изпълнение на инструментите на Съюза за финансиране на външна дейност са определени в Регламент (ЕС) № 236/2014.
(30)
Организацията и функционирането на Европейската служба за външна дейност са установени в Решение 2010/427/ЕС на Съвета (8),
(31)
Доколкото целите на настоящия регламент не могат да се постигнат в достатъчна степен от държавите членки, но могат поради мащаба на действията да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от ДЕС. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(32)
В настоящия регламент се определя финансов пакет за срока на неговото прилагане, като този пакет представлява за Европейския парламент и Съвета в рамките на годишната бюджетна процедура основната референтна сума по смисъла на точка 17 от Междуинституционалното споразумение от 2 декември 2013 г. между Европейския парламент, Съвета и Комисията относно бюджетната дисциплина, сътрудничеството по бюджетни въпроси и доброто финансово управление (9).
(33)
Уместно е срокът на прилагане на настоящия регламент да се съобрази с този на Регламент (ЕС, Евратом) № 1311/2013 на Съвета (10). Поради това настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ДЯЛ I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящия регламент се създава инструмент („инструмент за сътрудничество за развитие“ или „ИСР“), чрез който Съюзът може да финансира:
а)
географски програми, насочени към подкрепа на сътрудничеството за развитие с развиващи се държави, които са включени в списъка на получателите на ОПР, определен от ОИСР/КПР, с изключение на:
i)
държавите, които са страни по Споразумението за партньорство между членовете на групата държави от Африка, Карибите и Тихоокеанския басейн, от една страна, и Европейската общност и нейните държави-членки, от друга страна, подписано в Котону на 23 юни 2000 г. (11), с изключение на Южна Африка;
ii)
държавите, които отговарят на условията за подпомагане от Европейския фонд за развитие;
iii)
държавите, които отговарят на условията за финансиране от Съюза по Европейския инструмент за съседство създаден с Регламент (EС) № 232/2014 на Европейския парламент и на Съвета (12) („Европейския инструмент за съседство“);
iv)
бенефициери, които отговарят на условията за финансиране от Съюза по Инструмента за предприсъединителна помощ, създаден с Регламент (EС) № 231/2014 на Европейския парламент и на Съвета (13) („Инструмента за предприсъединителна помощ“).
б)
тематични програми, насочени към глобални обществени блага и предизвикателства, свързани с развитието, и към подпомагане на организациите на гражданското общество и местните органи в партньорски държави съгласно буква а) от настоящия параграф и в държави, отговарящи на условията за финансиране от Съюза по посочените в буква а), подточки i)-iii) от настоящия параграф инструменти, както и в страни и територии, които са обхванати от решението на Съвета 2013/755/ЕС (14).
в)
Панафриканска програма в подкрепа на стратегическото партньорство между Африка и Съюза и последващите промени и допълнения към нея, като се обхващат дейности от трансрегионално, континентално или глобално естество, осъществявани във и съвместно с Африка.
2. За целите на настоящия регламент регионът е географска единица, която включва повече от една развиваща се държава.
3. Държавите и териториите, посочени в параграф 1, се наричат в настоящия регламент „партньорски държави“ или „партньорски региони“ според случая, съгласно съответната географска, тематична или Панафриканска програма.
Член 2
Цели и критерии за допустимост
1. В рамките на принципите и целите на външната дейност на Съюза и на Европейския консенсус и договорените изменения към него:
а)
основната цел на сътрудничеството съгласно настоящия регламент е намаляване и в крайна сметка премахване на бедността;
б)
в съответствие с основната цел, посочена в буква а) сътрудничеството съгласно настоящия регламент допринася за:
i)
насърчаването на устойчиво икономическо, социално и екологично развитие, и
ii)
консолидирането и подпомагането на демокрацията, върховенството на закона, доброто управление, правата на човека и съответните принципи на международното право.
Постигането на посочените в първа алинея цели се измерва чрез съответните показатели, включително показателите за човешко развитие, по-специално ЦХР 1 за буква a) и ЦХР 1-8 за буква б), а след 2015 г. и с други показатели, договорени на международно равнище от Съюза и държавите членки.
2. Сътрудничеството съгласно настоящия регламент допринася за постигането на международните ангажименти и цели в областта на политиката за развитие, към които Съюзът се е присъединил, по-специално ЦХР и новите цели за развитие след 2015 г.
3. Действията по географските програми се изготвят така, че да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР.
Действията по и тематичните програми и Панафриканската програма се изготвят така, че да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР, освен ако:
а)
действията се отнасят за държава или територия бенефициер, която не отговаря на изискванията за страна или територия получател на ОПР съгласно критериите на ОИСР/КПР; или
б)
с действието се осъществява глобална инициатива, приоритет на политика на Съюза или международно задължение или ангажимент на Съюза, посочени в член 6, параграф 2, букви б) и д), и това действие не притежава необходимите характеристики, за да отговаря на критериите за ОПР.
4. Без да се засяга параграф 3, буква а), най-малко 95 % от разходите, предвидени по тематичните програми и най-малко 90 % от разходите, предвидени по Панафриканската програма, трябва да отговарят на критериите за ОПР, установени от ОИСР/КПР,.
5. Действията, попадащи в обхвата на Регламент (ЕО) № 1257/96 на Съвета (15), които отговарят на условията за финансиране по посочения регламент не се финансират по настоящия регламент, с изключение на случаите, когато е необходимо да се гарантира продължаване на сътрудничеството в процеса на преход от криза към стабилни условия за развитие. В тези случаи специално внимание се обръща на осигуряването на ефективна връзка между хуманитарната помощ и помощта за възстановяване и развитие.
Член 3
Общи принципи
1. Съюзът се стреми да насърчава, развива и консолидира принципите на демокрацията, правовата държава и зачитането на правата на човека и основните свободи, върху които е основан, чрез диалог и сътрудничество с партньорските държави и региони.
2. При прилагането на настоящия регламент се преследва диференциран подход спрямо партньорските държави, така че да им се предоставя конкретно, индивидуализирано сътрудничество, въз основа на:
а)
техните нужди, основаващи се на критерии като население, доход на глава от населението, и размер на бедността, разпределение на приходите и ниво на човешко развитие;
б)
техния капацитет за генериране на финансови ресурси и достъп до тях и капацитет за тяхното усвояване;
в)
техните ангажименти и резултати, въз основа на критерии и показатели като политическия, икономическия и социалния напредък, равенството между половете, напредъка по отношение на доброто управление и правата на човека, както и ефективното използване на помощта, по-специално начина, по който една държава използва оскъдни ресурси за развитие, като започва със собствените си ресурси; и
г)
потенциалното въздействие на помощта от Съюза в партньорските държави.
В процеса на разпределение на ресурсите се дава приоритет на най-нуждаещите се държави, по-специално най-слабо развитите държави, държавите с ниски доходи и държавите в кризисни и следкризисни ситуации, нестабилните държави и тези в уязвимо положение.
За подпомагане на анализа и определянето на най-нуждаещите се държави се вземат предвид критерии като индекса на човешкото развитие, индекса за икономическа уязвимост и други подходящи индекси, включително с цел измерване на бедността и неравенството в рамките на страната.
3. В рамките на всички програми са интегрирани взаимосвързаните въпроси, определени в Европейския консенсус. Когато е целесъобразно, се интегрират освен това въпроси, свързани с предотвратяването на конфликти, достойния труд и изменението на климата.
Приема се, че посочените в първа алинея взаимосвързани въпроси обхващат следните измерения, на които се обръща специално внимание, когато го налагат обстоятелствата: недискриминация, правата на лица, които принадлежат към малцинства, правата на лица с увреждания, правата на лица с животозастрашаващи заболявания и други уязвими групи, основни права на труда и социално приобщаване, повишаване на ролята на жените, принципи на правовата държава, изграждане на капацитет за парламенти и на гражданско общество, насърчаване на диалога, участието и помирението, както и изграждане на институции, включително на местно и регионално равнище.
4. При прилагането на настоящия регламент се гарантират съгласуваност на политиката за развитие и последователност с други области на външната дейност на Съюза и други политики на Съюза в тази сфера, в съответствие с член 208 от ДФЕС.
Във връзка с това мерките, финансирани съгласно настоящия регламент, включително управляваните от Европейската инвестиционна банка (ЕИБ) мерки, се основават на политиките в областта на сътрудничеството за развитие, определени в инструменти като споразумения, декларации и планове за действие между Съюза и съответните партньорските държави и региони, както и на съответните решения, специфични интереси, политически приоритети и стратегии на Съюза.
5. Съюзът и държавите членки се стремят към редовен и чест обмен на информация, включително с други донори, и насърчават по-добрата координация и взаимно допълване с донорите, като работят за постигане на съвместно многогодишно програмиране на основата на стратегиите на партньорските държави за намаляване на бедността или еквивалентни стратегии за развитие. Те могат да предприемат съвместни действия, включително съвместен анализ и съвместен отговор на тези стратегии, като определят приоритетни сектори за интервенция и разделение на труда в рамките на страната, посредством съвместни мисии на всички донори и използване на механизми за съвместно финансиране и делегирано сътрудничество.
6. Съюзът насърчава многостранния подход към глобалните предизвикателства и си сътрудничи с държавите членки в това отношение. Съюзът насърчава по целесъобразност сътрудничеството с международни организации и органи и с други двустранни донори.
7. Отношенията между Съюза и държавите членки, от една страна, и партньорските държави, от друга страна, се основават на споделени ценности като правата на човека, демокрацията и принципите на правовата държава, както и принципите на ангажираност и взаимна отчетност, и утвърждават тези ценности.
Освен това в отношенията с партньорските държави се отчитат ангажиментът и резултатите на тези държави при изпълнението на международните споразумения и договореностите със Съюза.
8. Съюзът насърчава ефективното сътрудничество с партньорските държави и региони в съответствие с най-добрите международни практики. Той съгласува подкрепата си с техните национални и регионални стратегии за развитие на, с техните политики и процедури за реформи винаги когато това е възможно, и подпомага демократичната ангажираност, както и вътрешната и взаимна отчетност. За тази цел Съюзът насърчава:
а)
процес на развитие, който е прозрачен и се ръководи от партньорската държава или регион и за който тази държава или регион са поели инициатива, включително насърчаването на местния експертен опит;
б)
подход, основан на зачитане на правата и обхващащ всички права на човека, независимо дали става въпрос за граждански и политически или икономически, социални и културни права, за да се включат принципите на правата на човека в процеса на прилагане на настоящия регламент, с оглед подпомагане на партньорските държави в изпълнението на международните им задължения по отношение на правата на човека, както и подпомагане на притежателите на права, с акцент върху бедните и уязвимите групи, да предявяват своите права;
в)
предоставянето на права и възможности на населението на държавите партньори, възприемането на приобщаващи и отворени за участие подходи към развитието и широко участие на всички сегменти на обществото в процеса на развитие и в диалога на национално и регионално равнище, включително политическия диалог. Особено внимание се отделя на ролята съответно на парламентите, местните органи и гражданското общество, включително по отношение на участието, надзора и отчетността;
г)
методи и инструменти на ефективно сътрудничество, както е изложено в член 4 от Регламент (EС) № 236/2014 в съответствие с най-добрите практики на ОИСР/КПР включително използването на новаторски инструменти като комбиниране на безвъзмездни помощи и заеми и други механизми за поделяне на риска в избрани сектори и държави и участие на частния сектор, като се отделя нужното внимание на въпросите за устойчивостта на обслужването на дълга, броя на подобни механизми и изискването за систематична оценка на въздействието в съответствие с целите на настоящия регламент, по-специално намаляване на бедността.
Всички програми, интервенции и методи и инструменти на сътрудничество се адаптират към конкретните обстоятелства във всяка партньорска държава или регион, като акцентът се поставя върху основаните на програми подходи, предоставянето на предсказуемо финансиране на помощта, мобилизирането на частни ресурси, включително от местния частен сектор, всеобщия и недискриминационен достъп до основни услуги, както и разработването и използването на национални системи;
д)
мобилизирането на национални приходи посредством укрепването на фискалната политика на държавите партньори с цел намаляване на бедността и на зависимостта от помощи;
е)
подобряване на въздействието на политиките и програмирането чрез координация, съгласуваност и хармонизация между донорите с цел да се създадат полезни взаимодействия и да се избегнат припокриване и дублиране, да се увеличи степента на взаимно допълване и да се подкрепят инициативите, в които участват всички донори;
ж)
координация в партньорските държави и региони, като се използват съгласувани насоки и принципи на добрите практики относно координацията и ефективността на помощта;
з)
ориентирани към резултатите подходи към развитието, включително чрез използването на прозрачни рамки за резултатите на равнище държави, които се основават - там, където това е уместно - на цели и показатели, договорени на международно равнище, като например тези на ЦХР, с цел оценяване и съобщаване на резултатите, в това число крайните продукти, последиците и въздействието от помощта за развитие.
9. Съюзът подкрепя, когато това е целесъобразно, осъществяването на двустранно, регионално и многостранно сътрудничество и диалог, свързаното с развитието измерение на споразуменията за партньорство и тристранното сътрудничество. Съюзът насърчава сътрудничеството Юг-Юг.
10. Комисията информира Европейския парламент и провежда редовен обмен на мнения с него.
11. Комисията провежда редовен обмен на информация с гражданското общество и местните органи.
12. При своите дейности за сътрудничество за развитие Съюзът по целесъобразност се позовава на опита на държавите членки от процесите на реформа и преход, споделя и обменя извлечените поуки.
13. Помощта на Съюза по настоящия регламент не се използва за финансиране на закупуването на въоръжение или амуниции или на операции с военни или отбранителни цели.
ДЯЛ II
ПРОГРАМИ
Член 4
Прилагане на помощта на Съюза
Помощта от Съюза се прилага в съответствие с Регламент (EС) № 236/2014 посредством:
а)
географски програми;
б)
тематични програми, които се състоят от:
(i)
програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“, и
(ii)
програма „Организации на гражданското общество и местни органи“, и
в)
Панафриканска програма.
Член 5
Географски програми
1. Дейностите на Съюза за сътрудничество съгласно настоящия член се прилагат по отношение на дейности от национално, регионално, трансрегионално и континентално естество.
2. Дадена географска програма обхваща сътрудничеството в подходящи области на дейност:
а)
на регионално равнище с партньорските държави, посочени в член 1, параграф 1, буква а), по-специално с оглед облекчаване на последиците от приключването на програмата в партньорските държави, в които е налице сериозно и нарастващо неравенство или
б)
на двустранна основа:
(i)
с партньорските държави, които не са с по-висок среден доход според списъка на ОИСР/КПР на развиващите се държави или които нямат брутен вътрешен продукт, по-голям от 1 % от световния брутен вътрешен продукт, и
(ii)
в изключителни случаи, включително с оглед на постепенното преустановяване на безвъзмездните помощи за развитие, двустранно сътрудничество може да се предприема също с ограничен брой партньорски държави, когато това е надлежно обосновано в съответствие с член 3, параграф 2. Това постепенно преустановяване се осъществява в тясна координация с други донори. Приключването на този вид сътрудничество, където това е уместно, се придружава от политически диалог със съответните държави, като вниманието се насочи към потребностите на най-бедните и най-уязвимите групи.
3. С оглед постигането на целите, предвидени в член 2, параграф 1, географските програми се основават на областите на сътрудничество, които се съдържат в Европейския консенсус и последващите договорени изменения към него, както и на следните области на сътрудничество,:
a)
Права на човека, демокрация и добро управление:
i)
права на човека, демокрация и правова държава;
ii)
равенство между половете, повишаване на ролята на жените и равни възможности за тях;
iii)
управление на публичния сектор на централно и местно равнище;
iv)
данъчна политика и администрация;
v)
борба с корупцията;
vi)
гражданско общество и местни органи;
vii)
Утвърждаване и защита на правата на децата;
б)
Приобщаващ и устойчив растеж за човешко развитие:
i)
здравеопазване, образование, социална закрила, заетост и култура;
ii)
бизнес среда, регионална интеграция и световни пазари;
iii)
устойчиво селско стопанство; продоволствена и хранителна сигурност;
iv)
устойчива енергия;
v)
управление на природните ресурси, включително земята, горите и водите;
vi)
изменение на климата и околна среда;
в)
Други области от значение за развитието:
i)
миграция и убежище;
ii)
свързване на хуманитарната помощ със сътрудничеството за развитие;
iii)
устойчивост и намаляване на риска от бедствия;
iv)
развитие и сигурност, включително предотвратяване на конфликти.
4. Повече подробности за посочените в параграф 3 области на сътрудничество са предвидени в приложение I.
5. В рамките на всяка двустранна програма Съюзът по принцип концентрира помощта си най-много в три сектора, които се съгласуват със съответната партньорска държава, когато това е възможно.
Член 6
Тематични програми
1. Действията, предприети посредством тематични програми, добавят стойност и допълват, както и са съгласувани с действията, финансирани по географските програми.
2. По отношение на програмирането на тематични действия се прилага най-малко едно от следните условия:
а)
целите на политиките на Съюза съгласно настоящия регламент не могат да бъдат постигнати по подходящ и ефективен начин посредством географски програми, включително, според случая когато такава програма не съществува или е била спряна, или когато няма споразумение със съответната партньорска държава по дадено действие;
б)
действията са насочени към глобални инициативи в подкрепа на договорени на международно равнище цели за развитие или глобални обществени блага и предизвикателства;
в)
действията имат мултирегионален, многонационален и/или междусекторен характер;
г)
чрез действията се прилагат новаторски политики или инициативи с цел да залегнат в основата на бъдещи действия;
д)
действията отразяват приоритет на политика на Съюза или международно задължение или ангажимент на Съюза, които имат отношение към сътрудничеството за развитие.
3. Освен ако в настоящия регламент не е изрично предвидено друго, от тематичните действия пряко се възползват държавите или териториите, определени в член 1, параграф 1, буква б), и действията се осъществяват в тези държави или територии. Тези действия могат да бъдат осъществявани и извън тези държави или територии, ако това е най-ефективният начин за постигане на целите на съответната програма.
Член 7
Глобални обществени блага и предизвикателства
1. Целта на помощта от Съюза по програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“ е да се подпомогнат действия в области, които се основават на:
а)
околната среда и изменението на климата;
б)
устойчивата енергия;
в)
човешкото развитие, включително достойния труд, социалната справедливост и културата;
г)
сигурността в областта на продоволствието и изхранването и устойчивото селско стопанство; и
д)
миграцията и убежището.
2. Повече подробности във връзка с посочените в параграф 1 области на сътрудничество се съдържат в приложение II, част А.
Член 8
Организации на гражданското общество и местни органи
1. Целта на помощта от Съюза по програма „Организации на гражданското общество и местни органи“ е да се укрепят организациите на гражданското общество и местните органи в партньорските държави, а когато е предвидено в настоящия регламент, и в Съюза и бенефициерите, отговарящи на изискванията за допустимост съгласно Регламент (EС) № 231/2014.
Подлежащите на финансиране действия се осъществяват основно от организациите на гражданското общество и местните органи. За да се осигури ефективността на тези действия, когато е уместно, те може да се осъществяват от други участници в полза на съответните организации на гражданското общество и местни органи.
2. Повече подробности във връзка с областите на сътрудничество съгласно настоящия член се съдържат в приложение II, част Б.
Член 9
Панафриканска програма
1. Целта на помощта от Съюза по Панафриканската програма е да се подпомогне стратегическото партньорство между Африка и Съюза, и последващите изменения и допълнения към него, като се обхващат дейности от трансрегионално, континентално или глобално естество, осъществявани във и съвместно с Африка.
2. Панафриканската програма допълва и е съгласувана с други програми в рамките на настоящия регламент, както и с други инструменти на Съюза или финансиране за външната дейност на Съюза, по-специално Европейския фонд за развитие и Европейския инструмент за съседство.
3. Повече подробности във връзка с областите на сътрудничество съгласно настоящия член се съдържат в приложение III.
ДЯЛ III
ПРОГРАМИРАНЕ И РАЗПРЕДЕЛЯНЕ НА СРЕДСТВАТА
Член 10
Обща рамка
1. Що се отнася до географските програми, многогодишните индикативни програми за партньорските държави и региони се изготвят въз основа на стратегически документ, както е предвидено в член 11.
Що се отнася до тематичните програми, многогодишните индикативни програми се изготвят, както е предвидено в член 13.
Панафриканската многогодишна индикативна програма се изготвя, както е предвидено в член 14.
2. Комисията приема мерките за изпълнение, посочени в член 2 от Регламент (ЕС) № 236/2014 въз основа на програмните документи, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент.
3. Помощта от Съюза може да бъде под формата на мерки, които не са обхванати в програмните документи, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент, както е предвидено в член 2 от Регламент (EС) № 236/2014.
4. Съюзът и държавите членки се консултират помежду си на ранен етап и през целия процес на програмиране, за да се насърчи последователността, взаимното допълване и съгласуваността на действията им за сътрудничество. Тези консултации могат да доведат до съвместно програмиране между Съюза и държавите членки. Съюзът провежда консултации и с други донори и участници в сферата на развитието, в т.ч. представители на гражданското общество, местни органи и други изпълнителни органи. Информира се Европейският парламент.
5. Програмирането съгласно настоящия регламент надлежно отчита правата на човека и демокрацията в партньорските държави.
6. Предвидените с настоящия регламент средства могат да останат неразпределени, за да се осигури подходяща реакция на Съюза при непредвидени обстоятелства, по-специално в нестабилни, кризисни и следкризисни ситуации, както и да се даде възможност за синхронизиране с цикъла на изпълнение на стратегиите в партньорските държави и за адаптиране на индикативното финансово разпределение в резултат на прегледите, извършвани съгласно член 11, параграф 5, член 13, параграф 2 и член 14, параграф 3. При условие на последващото разпределение или преразпределение на средствата в съответствие с процедурите, предвидени в член 15, решението за използването на тези средства се взема на по-късен етап в съответствие с Регламент (EС) № 236/2014.
Делът на неразпределените средства за всеки вид програма не надхвърля 5 %, освен за целите на синхронизирането и за държавите, посочени в член 12, параграф 1.
7. Без да се засяга член 2, параграф 3, Комисията може да включи специално разпределение на финансовите средства с цел да подпомогне партньорските държави да укрепят сътрудничеството си със съседните най-отдалечени региони на Съюза.
8. При всяко програмиране или преглед на програмите, което се прави след публикуването на междинния доклад за преглед по член 17 от Регламент (EС) № 236/2014, се отчитат резултатите, констатациите и заключенията на този доклад.
Член 11
Програмни документи за географските програми
1. При подготовката, изпълнението и прегледа на всички програмни документи съгласно настоящия член се спазват принципите за съгласуваност на политиките за развитие и за ефективност на помощта, а именно демократична ангажираност, партньорство, координация, хармонизация, съответствие със системите на партньорската държава или регион, прозрачност, взаимна отчетност и ориентация към постигането на резултати, установени в член 3, параграфи 4-8. Когато е възможно, периодът на програмиране се синхронизира с циклите на изпълнение на стратегиите в партньорските държави.
Програмните документи за географските програми, включително съвместните документи за програмиране, се основават, доколкото е възможно, на диалог между Съюза, държавите членки и съответната партньорска държава или регион, включително националните и регионалните парламенти, като включват гражданското общество, местните органи и други страни, така че да се засили ангажираността с процеса и да се насърчи подкрепата за националните стратегии за развитие, по-специално тези за намаляване на бедността.
2. Стратегическите документи се изготвят от Съюза за съответната партньорска държава или регион с цел да осигури съгласувана рамка за сътрудничество за развитие между Съюза и тази партньорска държава или регион и които са съгласувани с общата цел и обхват, задачи, принципи и разпоредби за политиката съгласно настоящия регламент.
3. Не се изисква стратегически документ за:
а)
държави, които разполагат с национална стратегия за развитие под формата на национален план за развитие или подобен документ за развитие, приет от Комисията като основа за съответната многогодишна индикативна програма, при приемането на този документ;
б)
държави от региони, за които вече е изготвен съвместен рамков документ, в който се определя цялостна стратегия на Съюза, включително отделна глава за политиката в областта на развитието;
в)
държави или региони, за които е договорен съвместен документ за многогодишно програмиране между Съюза и държавите членки;
г)
региони, които разполагат със съвместно договорена стратегия със Съюза;
д)
държави, в които Съюзът има намерение да синхронизира стратегията си с нов национален цикъл, започващ преди 1 януари 2017 г.; в такива случаи многогодишната индикативна програма за междинния период между 1 януари 2014 г. и започването на новия национален цикъл съдържа отговора на Съюза за тази държава.
е)
държави или региони, получаващи разпределени финансови средства от Съюза съгласно настоящия регламент в размер, който не надвишава 50 000 000 EUR за периода 2014-2020 г.;
В случаите, посочени в първа алинея, букви б) и е), многогодишната индикативна програма за съответната държава или регион съдържа стратегията на Съюза за развитие по отношение на въпросната държава или регион.
4. Стратегическите документи се преразглеждат в средата на срока или ad hoc при необходимост, в съответствие по целесъобразност с принципите и процедурите, определени в споразуменията за партньорство и сътрудничество, сключени със съответните партньорски държави или региони.
5. Изготвят се многогодишни индикативни програми за географски програми за всяка държава или регион, които получават индикативно разпределени финансови средства на Съюза съгласно настоящия регламент. Освен за държавите или регионите, посочени в параграф 3, първа алинея, букви д) и е), тези документи се изготвят въз основа на стратегическите документи или равностойни документи съгласно посоченото в параграф 3.
За целите на настоящия регламент съвместният документ за многогодишно програмиране, предвиден в параграф 3, първа алинея, буква в) от настоящия член, може да бъде считан за многогодишната индикативна програма, ако отговаря на принципите и условията в настоящия параграф, включително индикативно разпределение на средствата, и процедурите, предвидени в член 15.
В многогодишните индикативни програми за географски програми се излагат приоритетните области, избрани за финансиране на Съюза, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение и индикативното разпределение на финансови средства както общо, така и по приоритетни области, и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
Комисията приема многогодишното индикативно разпределение на финансови средства в рамките на всяка географска програма в съответствие с общите принципи на настоящия регламент, въз основа на критериите по член 3, параграф 2, и като взема под внимание, успоредно със спецификата на различните програми, конкретните трудности, пред които са изправени държавите или регионите в ситуация на криза, уязвимост, нестабилност, конфликт или предразположени към бедствия.
Където е подходящо, разпределението на финансови средства може да се представи под формата на интервал и/или известно количество средства могат да се оставят неразпределени. Не може да се предвиждат разпределения на финансови средства след периода 2014-2020 г., освен ако не са изрично обвързани с наличието на ресурси след този период.
Многогодишните индикативни програми за географски програми могат да се преразглеждат при необходимост, включително по отношение на ефективността на изпълнението, като се вземат предвид междинните прегледи или прегледите ad hoc на стратегическия документ, на който се основават.
Индикативните разпределения на финансови средства, приоритетите, специфичните цели, очакваните резултати, показателите за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта, може също да се адаптират в резултат на прегледите, по-специално вследствие на кризисни или следкризисни ситуации.
Такива прегледи следва да обхващат нуждите, както и ангажиментите и напредъка по отношение на договорените цели за развитие, включително тези, отнасящи се до правата на човека, демокрацията, правовата държава и доброто управление.
6. Комисията прави отчет за съвместното програмиране с държавите членки в рамките на междинния доклад за преглед, посочен в член 17 от Регламент (EС) № 236/2014, и отправя препоръки, в случаите когато съвместното програмиране не е постигнато изцяло.
Член 12
Програмиране за държави и региони в кризисни, следкризисни ситуации или ситуации на нестабилност
1. При изготвянето на програмните документи за държави и региони в кризисни, следкризисни ситуации или ситуации на нестабилност или при предразположеност към природни бедствия надлежно се вземат предвид уязвимостта, специалните нужди и обстоятелства на съответните държави или региони.
Следва да се отделя достатъчно внимание на мерките за предотвратяване на конфликти, държавното изграждане и изграждането на мира, помиряване на народите след приключването на конфликтите и възстановяване, както и на ролята на жените и правата на децата в тези процеси.
Когато партньорските държави или региони пряко участват или са засегнати от кризисна, следкризисна ситуация или ситуация на нестабилност, се обръща специално внимание на засилването на координацията между помощта, възстановяването и развитието сред всички съответни участници, с цел да се подпомогне преходът от извънредна ситуация към фаза на развитие.
В програмните документи за държави и региони в ситуации на нестабилност или при предразположеност към природни бедствия, се предвиждат превенция и готовност за справяне с бедствия и управление на последиците от такива бедствия и справяне с уязвимостта от сътресения и укрепване на устойчивостта.
2. По надлежно обосновани наложителни причини за спешност, като кризи или непосредствени заплахи за демокрацията, правовата държава, правата на човека или основните свободи, Комисията може да приема актове за изпълнение с незабавно приложение в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014 за промяна на стратегическите документи и многогодишните индикативни програми, посочени в член 11 от настоящия регламент.
Такива прегледи може да имат за резултат специфична и адаптирана стратегия, за да се гарантира преходът към дълготрайно сътрудничество и развитие, като се насърчава по-добра координация и преход между хуманитарните инструменти и инструментите на политиката за развитие.
Член 13
Програмни документи за тематичните програми
1. В многогодишните индикативни програми за тематичните програми се излага стратегията на Съюза за съответната тема, а по отношение на програмата „Глобални обществени блага и предизвикателства“ - за всяка област на сътрудничество се посочват избраните за финансиране от Съюза приоритети, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение, международната ситуация и дейностите на основните партньори и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
По целесъобразност се определят приоритетите по отношение на ресурсите и интервенциите с цел участие в глобални инициативи.
Многогодишните индикативни програми за тематични програми допълват географските програми и са съгласувани със стратегическите документи, посочени в член 11, параграф 2.
2. В многогодишните индикативни програми за тематични програми се описва индикативното разпределение на финансовите средства общо по области на сътрудничество и по приоритети. Където е подходящо, индикативното разпределение на финансови средства може да се представи под формата на интервал и/или известно количество средства могат да се оставят неразпределени.
Многогодишните индикативни програми за тематични програми се преразглеждат, когато е необходимо за ефективното им изпълнение, като се вземат предвид всички междинни прегледи или прегледи ad hoc.
Индикативните разпределения на финансови средства, специфичните приоритети, очакваните резултати, показателите за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта, може също да се адаптират в резултат на прегледите.
Член 14
Програмни документи за Панафриканската програма
1. При подготовката, изпълнението и прегледа на програмните документи за Панафриканската програма се спазват принципите за ефективност на помощта, установени в член 3, параграфи 4-8.
Програмните документи за Панафриканската програма се основава на диалог с всички заинтересовани страни, като например Панафриканския парламент.
2. В многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма се излагат приоритетните области, избрани за финансиране, специфичните цели, очакваните резултати, ясни, конкретни и прозрачни показатели за изпълнение и където е приложимо - условията във връзка с помощта.
Многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма е съгласувана с географските и тематичните програми съгласно настоящия регламент.
3. В многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма се описва индикативното разпределение на финансовите средства общо по области на действие и по приоритети. Ако е подходящо, индикативното разпределение на финансови средства може да се направи под формата на интервал.
Многогодишната индикативна програма за Панафриканската програма може да се преразглежда при необходимост, за да се отговори на непредвидени предизвикателства или проблеми с изпълнението, както и да се вземе предвид евентуален преглед на стратегическото партньорство.
Член 15
Одобрение на стратегически документи и приемане на многогодишни индикативни програми
1. Чрез актове за изпълнение Комисията одобрява стратегическите документи, посочени в член 11, и приема многогодишните индикативни програми, посочени в членове 11, 13 и 14. Тези актове за изпълнение се приемат в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 16, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 236/2014. Тази процедура се прилага и по отношение на прегледи, които са в състояние значително да изменят стратегията или нейното програмиране.
2. При надлежно обосновани наложителни причини за спешност,, като кризи или непосредствени заплахи за демокрацията, правовата държава, правата на човека или основните свободи, Комисията може да извършва преглед на стратегически документи, посочени в член 11 от настоящия регламент, и многогодишни индикативни програми, посочени в членове 11, 13 и 14 от настоящия регламент, в съответствие с процедурата, посочена в член 16, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 236/2014.
ДЯЛ IV
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
Участие на трета държава, която не отговаря на критериите за финансиране съгласно настоящия регламент
При извънредни и надлежно обосновани обстоятелства и без да се засяга член 2, параграф 3 от настоящия регламент, с оглед да се гарантира съгласуваност и ефективност на финансирането от Съюза или да се насърчи регионалното или трансрегионалното сътрудничество Комисията може да реши, в рамките на многогодишните индикативни програми съгласно член 15 от настоящия регламент или съответните мерки за изпълнение съгласно член 2 от Регламент (EС) № 236/2014, да разшири допустимостта на действията, така че да бъдат обхванати държави и територии, които в противен случай не биха отговаряли на критериите за финансиране в съответствие с член 1 от настоящия регламент, когато действието, което трябва да се изпълни, е с глобален, регионален, трансрегионален или трансграничен характер.
Член 17
Делегиране на правомощия на Комисията
1. На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 18, с които се изменят:
а)
подробностите за областите на сътрудничество, посочени в:
i)
член 5, параграф 3, съгласно предвиденото в приложение I, части А и Б;
ii)
член 7, параграф 2, съгласно предвиденото в приложение II, част А;
iii)
член 8, параграф 2, съгласно предвиденото в приложение II, част Б;
iv)
член 9, параграф 3, съгласно предвиденото в приложение III, по-специално като последващи действия във връзка със срещите на високо равнище Африка-ЕС;
б)
индикативното разпределение на финансови средства по географските програми и по тематична програма „Глобални обществени блага и предизвикателства“, както е посочено в приложение IV. Измененията не водят до намаляване на първоначалната сума с повече от 5 % освен за разпределения съгласно приложение IV, точка 1, буква б).
2. По-специално, след публикуването на междинния доклад за преглед, посочен в член 17 от Регламент (EС) № 236/2014 и въз основа на препоръките, съдържащи се в този доклад, Комисията приема делегираните актове, посочени в параграф 1 от настоящия член, до 31 март 2018 г.
Член 18
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 17, се предоставя на Комисията за срока на действие на настоящия регламент.
3. Делегирането на правомощията, посочени в член 17 може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и на Съвета.
5. Делегиран, приет съгласно член 17, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и на Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 19
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет („Комитета за ИСР“). Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. Наблюдател от ЕИБ участва в работата на Комитета за ИСР по въпросите, отнасящи се до ЕИБ.
Член 20
Финансов пакет
1. Финансовият пакет за изпълнението на настоящия регламент за периода 2014-2020 г. е в размер на 19 661 639 000 EUR.
Годишните бюджетни кредити се разрешават от Европейския парламент и Съвета в границите, посочени в многогодишната финансова рамка.
2. Индикативните суми, разпределени за всяка програма, посочена в членове 5-9 за периода 2014-2020 г., са определени в приложение IV.
3. В съответствие с член 18, параграф 4 от Регламент (EС) № 1288/2013 на Европейския парламент и на Съвета (16) индикативна сума в размер на 1 680 000 000 EUR се отпуска от различните инструменти за финансиране на външна дейност -(Инструмента за сътрудничество за развитие, Европейския инструмент за съседство, Инструмента за партньорство за сътрудничество с трети държави и Инструмента за предприсъединителна помощ) за действия във връзка с образователната мобилност към или от държави партньори по смисъла на Регламент (ЕС) № 1288/2013, и за действия по сътрудничеството и политическия диалог с органи, институции и организации от тези държави.
Регламента (EС) № 1288/2013 се прилага за използването на тези средства.
Финансирането ще бъде предоставено чрез два многогодишни транша, покриващи съответно само първите четири години и останалите три години. Това финансиране ще бъде отразено в многогодишното индикативно програмиране, предвидено в настоящия регламент, в съответствие с идентифицираните нужди и приоритети на съответните държави. Разпределението на средства може да бъде преразгледано в случай на сериозни непредвидени обстоятелства или важни политически промени в съответствие с външните приоритети на ЕС.
4. Финансирането по настоящия регламент за действия, посочени в параграф 3, не надхвърля 707 000 000 EUR. Средствата се осигуряват от финансовите средства, отпуснати за географските програми, и се посочват очакваните регионални разпределения и видовете дейности. Финансирането по настоящия регламент за целите на финансирането на дейности, попадащи в обхвата на Регламент (EС) № 1288/2013, се използват за действия в полза на партньорските държави, обхванати от настоящия регламент, като се обръща специално внимание на най-бедните държави. Действията относно мобилността на студенти и персонал, финансирани чрез разпределените средства от настоящия регламент, акцентира върху области, които са свързани с приобщаващото и устойчиво развитие на развиващите се страни.
5. Комисията включва в своя годишен доклад относно изпълнението на настоящия регламент, както е предвидено в член 13 от Регламент (ЕС) № 236/2014 списък на всички действия, посочени в параграф 3 от настоящия член, финансирани със средства по настоящия регламент, включително тяхното съответствие с целите и принципите, установени в членове 2 и 3 от настоящия регламент.
Член 21
Европейска служба за външна дейност
Настоящият регламент се прилага в съответствие с Решение 2010/427/ЕС.
Член 22
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 1 януари 2014 г. до 31 декември 2020 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Страсбург на 11 март 2014 година.
UREDBA (EU) št. 233/2014 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 11. marca 2014
o vzpostavitvi instrumenta za financiranje razvojnega sodelovanja za obdobje 2014-2020
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti členov 209(1) in 212(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Ta uredba je sestavni del politike Unije za razvojno sodelovanje in eden od instrumentov, ki podpirajo zunanje politike Unije. Nadomešča Uredbo (ES) št. 1905/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (3), ki je prenehala veljati 31. decembra 2013.
(2)
Boj proti revščini ostaja glavni cilj razvojne politike Unije, kot je določeno v poglavju 1 naslova V Pogodbe o Evropski uniji (PEU) in poglavju 1 naslova III v petem delu Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU), v skladu z razvojnimi cilji tisočletja ter drugimi mednarodno dogovorjenimi razvojnimi zavezami in cilji, ki so jih odobrile Unija in njene države članice v okviru Združenih narodov (ZN) in drugih pristojnih mednarodnih forumov.
(3)
Skupna izjava Sveta in predstavnikov vlad držav članic v okviru Sveta ter Evropskega parlamenta in Komisije o razvojni politiki Evropske unije: „Evropsko soglasje“ (4) (v nadaljnjem besedilu: Evropsko soglasje) in njegove dogovorjene spremembe, zagotavlja splošni politični okvir, usmeritve in izhodišče za usmerjanje izvajanja te uredbe.
(4)
Sčasoma naj bi pomoč Unije prispevala k zmanjšanju odvisnosti od pomoči.
(5)
Unijo pri njenem delovanju na mednarodni ravni vodijo načela, ki so bila podlaga za njen nastanek, razvoj in širitev in ki jih Unija želi spodbujati v svetu, in sicer demokracija, pravna država, univerzalnost ter nedeljivost človekovih pravic in temeljnih svoboščin, spoštovanje človekovega dostojanstva, enakost in solidarnost ter spoštovanje načel Ustanovne listine Združenih narodov in mednarodnega prava. Z dialogom in sodelovanjem si Unija prizadeva za razvoj in krepitev zavezanosti tem načelom v partnerskih državah, na partnerskih ozemljih in v partnerskih regijah. Unija z uresničevanjem teh načel dokazuje, da ima kot akter v razvojnih politikah dodano vrednost.
(6)
Unija bi morala pri izvajanju te uredbe, zlasti pa med postopkom načrtovanja programov, ustrezno upoštevati prednostne naloge, cilje in referenčna merila na področju človekovih pravic in demokracije, ki jih je določila za partnerske države, predvsem pa strategije o človekovih pravicah, ki jih je pripravila za posamezne države.
(7)
Spoštovanje človekovih pravic, temeljne svoboščine, spodbujanje pravne države, demokratična načela, preglednost, dobro upravljanje, mir in stabilnost ter enakost spolov so ključnega pomena za razvoj partnerskih držav in bi bilo treba te zadeve vključiti v razvojno politiko Unije, zlasti v načrtovanje programov in v sporazume s partnerskimi državami.
(8)
Učinkovitost pomoči, boljša preglednost, sodelovanje in dopolnjevanje, večja harmonizacija, prilagoditev partnerskim državam ter usklajevanje postopkov, tako med Unijo in državami članicami kakor tudi v odnosih z drugimi donatorji in akterji razvoja, so bistvenega pomena za zagotavljanje skladnosti in ustreznosti pomoči, hkrati pa znižujejo stroške partnerskih držav. Unija si prek svoje razvojne politike prizadeva za izvajanje sklepov iz deklaracije o učinkovitosti pomoči, sprejete 2. marca 2005 v Parizu v okviru Foruma na visoki ravni o učinkovitosti pomoči, agende za ukrepanje iz Akre, sprejete 4. septembra 2008, ter s tem povezane deklaracije, ki je bila sprejeta v Pusanu 1. decembra 2011. Na podlagi teh zavez je bilo sprejetih več sklepov Sveta in predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta, denimo Kodeks ravnanja EU o dopolnjevanju in delitvi dela v okviru razvojne politike in operativni okvir za učinkovitost pomoči. Okrepiti bi bilo treba prizadevanja in postopke za uresničitev skupnega načrtovanja programov.
(9)
Pomoč Unije bi morala podpirati skupno strategijo Afrika-EU, sprejeto na vrhu EU-Afrika 8.-9. decembra 2007 v Lizboni, in njene naknadne spremembe in dopolnitve, ki temelji na skupni viziji, načelih in ciljih, na katerih sloni strateško partnerstvo Afrika-EU.
(10)
Unija in države članice bi morale izboljšati skladnost, usklajevanje in dopolnjevanje svojih politik razvojnega sodelovanja, zlasti tako, da bi se na prednostne naloge partnerskih držav in regij odzvale na državni in regionalni ravni. Da bi zagotovili dopolnjevanje in utrjevanje med politiko razvojnega sodelovanja Unije in tovrstnimi politikami posameznih držav članic ter poskrbeli za stroškovno učinkovito zagotavljanje pomoči, pri tem pa preprečili podvajanje in vrzeli, je nujno in primerno zagotoviti skupne postopke načrtovanja programov, ki bi jih bilo treba izvajati, kadar koli bi bilo to mogoče in ustrezno.
(11)
Politiko Unije na področju razvojnega sodelovanja in njeno tozadevno delovanje na mednarodni ravni usmerjajo razvojni cilji tisočletja, kot so izkoreninjenje skrajne revščine in lakote - in vse naknadne spremembe teh ciljev ter razvojni cilji, načela in zaveze, ki so jih odobrile Unija in njene države članice, med drugim v okviru sodelovanja znotraj ZN in drugih pristojnih mednarodnih forumov na področju razvojnega sodelovanja. Politiko Unije in njeno delovanje na mednarodni ravni usmerjajo tudi njene zaveze in obveznosti v zvezi s človekovimi pravicami in razvojem, tudi Splošna deklaracija o človekovih pravicah, Mednarodni pakt o državljanskih in političnih pravicah, Mednarodni pakt o ekonomskih, socialnih in kulturnih pravicah, Konvencija o odpravi vseh oblik diskriminacije žensk, Konvencija ZN o otrokovih pravicah ter deklaracija ZN o pravici do razvoja.
(12)
Unija se zelo zavzema za enakost spolov, kot človekovi pravici in temeljni vrednoti njene razvojne politike Unije in meni, da gre pri tem za vprašanje socialne pravičnosti. Enakost spolov je obenem ključnega pomena za dosego vseh razvojnih ciljev tisočletja. Svet je 14. junija 2010 podprl akcijski načrt EU za obdobje 2010-2015 o enakosti spolov in krepitvi vloge žensk v razvojnem sodelovanju.
(13)
Unija bi morala v prvi vrsti spodbujati celosten pristop pri odzivanju na krize in nesreče ter na konflikte in nestabilnost, tudi tranzicijske razmere in razmere po krizi. To bi moralo temeljiti zlasti na sklepih Sveta z dne 19. novembra 2007 o odzivu EU na nestabilne razmere in sklepih Sveta in predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta z dne 19. novembra 2007 o varnosti in razvoju ter nadgraditi sklepe Sveta z dne 20. junija 2011 o preprečevanju konfliktov in na vseh naknadnih zadevnih sklepih.
(14)
Zlasti če gre za razmere, v katerih so potrebe najbolj pereče, revščina pa najbolj razširjena in največja, bi morala biti podpora Unije usmerjena v krepitev odpornosti držav in njihovih prebivalcev na nezaželene dogodke. To bi morali doseči z ustrezno kombinacijo pristopov, odzivov in instrumentov, zlasti pa z zagotovitvijo, da so varnostno usmerjeni, humanitarni in razvojni pristopi uravnoteženi, skladni in učinkovito usklajeni ter da so posledično povezani pomoč, rehabilitacija in razvoj.
(15)
Unija bi morala pomoč usmeriti tja, kjer ima - glede na svoje zmogljivosti za ukrepanje v svetovnem merilu in za odzivanje na globalne izzive, kot so izkoreninjenje revščine, trajnosten in vključujoč razvoj ter spodbujanje demokracije, dobrega upravljanja, človekovih pravic in pravne države po celem svetu, ter glede na svojo dolgoročno in zanesljivo zavezanost zagotavljanju razvojne pomoči in vlogo pri usklajevanju z državami članicami - večji učinek. Za zagotovitev takega učinka bi bilo treba načelo diferenciacije uporabiti tako na ravni dodeljevanja sredstev kot na ravni načrtovanja programov, s čimer bi poskrbeli, da bi bilo dvostransko razvojno sodelovanje usmerjeno v partnerske države, ki najbolj potrebujejo pomoč, vključno z nestabilnimi in zelo ranljivimi državami, in države, ki imajo omejene sposobnosti za dostop do drugih virov financiranja za podporo svojega razvoja. Unija bi morala z državami, ki niso več upravičene do pomoči v okviru dvostranskih programov, sklepati nova partnerstva, predvsem na podlagi regionalnih in tematskih programov v okviru tega instrumenta in drugih tematskih instrumentov Unije za financiranje zunanjega delovanja, zlasti instrumenta partnerstva za sodelovanje s tretjimi državami, kot je vzpostavljen z Uredbo (EU) št. 234/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (5) (v nadaljnjem besedilu: instrument partnerstva).
(16)
Unija bi si morala prizadevati za čim bolj učinkovito uporabo razpoložljivih virov, da bi zagotovila optimalen učinek svojega zunanjega delovanja. To bi bilo treba doseči preko celovitega pristopa za vsako državo na podlagi usklajenosti in dopolnjevanja posameznih instrumentov Unije za zunanje delovanje ter vzpostavitve sinergij med tem instrumentom, drugimi instrumenti Unije za financiranje zunanjega delovanja in drugimi politikami Unije. To bi moralo nadalje krepiti programe, zasnovane na podlagi instrumentov za financiranje zunanjega delovanja. Unija ob prizadevanju za splošno skladnost svojega zunanjega delovanja v skladu s členom 21 PEU zagotavlja tudi usklajenost politik za razvoj, kot določa člen 208 PDEU.
(17)
Ob upoštevanju usklajenosti politik za razvoj bi ta uredba morala omogočiti večjo skladnost politik Unije. Ta uredba bi morala omogočiti tudi popolno prilagoditev partnerskim državam in regijam, po možnosti z uporabo nacionalnih razvojnih načrtov ali podobnih celovitih razvojnih dokumentov, ki se sprejmejo ob sodelovanju zadevnih nacionalnih in regionalnih organov, kot podlage za načrtovanje delovanja Unije. Nadalje bi si morala ta uredba s skupnim načrtovanjem programov prizadevati za boljše usklajevanje med donatorji, zlasti med Unijo in državami članicami.
(18)
V globaliziranem svetu postajajo notranje politike Unije, ki zadevajo različna področja, na primer okolje, podnebne spremembe, spodbujanje uporabe obnovljivih virov energije, zaposlovanje (tudi dostojno delo za vse), enakost spolov, energija, voda, promet, zdravje, izobraževanje, pravosodje in varnost, kultura, raziskave in inovacije, informacijska družba, migracije ter kmetijstvo in ribištvo, vedno bolj del zunanjega delovanja Unije.
(19)
Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast, ki vključuje vzorce rasti, ki krepijo ekonomsko, socialno in teritorialno kohezijo, revnim pa omogočajo, da povečajo svoj prispevek k nacionalnemu bogastvu in da imajo od njega tudi večjo korist, poudarja zavezo Unije k spodbujanju pametne, vključujoče in trajnostne rasti v svojih notranjih in zunanjih politikah ob združevanju treh stebrov: ekonomskega, socialnega in okoljskega.
(20)
Boj proti podnebnim spremembam in varstvo okolja spadata med velike izzive, s katerimi se soočajo Unija in države v razvoju in pri katerih sta delovanje na nacionalni in mednarodni ravni nujno potrebna. Ta uredba bi torej morala prispevati k cilju, da se vsaj 20 % proračuna Unija nameni razvoju nizkoogljične družbe, ki bo odporna na podnebne spremembe, in v okviru programa o svetovnih javnih dobrinah in izzivih iz te uredbe bi morali vsaj 25 % sredstev uporabiti za boj proti podnebnim spremembam in varstvo okolja. Ukrepi na teh področjih bi se morali, kadar bi bilo to mogoče, vzajemno podpirati, da bi se povečal njihov učinek.
(21)
Ta uredba bi morala Uniji omogočiti, da sodeluje pri uresničevanju skupne zaveze k zagotavljanju neprekinjene podpore človekovemu razvoju zaradi izboljšanja življenja ljudi. Da bi program o svetovnih javnih dobrinah in izzivih lahko prispeval k temu, bi moralo vsaj 25 % njegovih sredstev podpirati to področje razvoja.
(22)
Vsaj 20 % pomoči v okviru te uredbe bi bilo treba dodeliti zagotavljanju osnovnih socialnih storitev, s poudarkom na zdravju, kot tudi izobraževanju ter sekundarnem izobraževanju, pri čemer bi morala veljati določena stopnja prožnosti, če bi denimo šlo za izjemno pomoč. Podatke glede izpolnjevanja te zahteve bi bilo treba vključiti v letno poročilo iz člena 13 Uredbe (EU) št. 236/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (6).
(23)
Najmanj razvite države so se v akcijskem programu ZN za najmanj razvite države za desetletje 2011-2020 iz Istanbula zavezale, da bodo v svoje nacionalne razvojne strategije vključevale trgovinske politike in politike krepitve zmogljivosti na področju trgovine. Poleg tega je bil na 8. ministrski konferenci Svetovne trgovinske organizacije v Ženevi 15.-17. decembra 2011 sprejet dogovor, da se tudi po letu 2011 ohranijo ravni iz pobude „pomoči trgovini“, ki bodo v povprečju vsaj enake tistim iz obdobja 2006-2008. Ta prizadevanja pa morata spremljati boljša in bolj usmerjena „pomoč trgovini“ ter poenostavljanje postopkov v mednarodni trgovini.
(24)
Medtem ko naj bi tematski programi v prvi vrsti podpirali države v razvoju, bi možnost vključitve v te programe, pod pogoji iz te uredbe, morale imeti tudi nekatere države upravičenke ter čezmorske države in ozemlja (v nadaljnjem besedilu: ČDO), ki zaradi svojih lastnosti ne izpolnjujejo zahtev, v skladu s katerimi bi jih lahko Odbor za razvojno pomoč Organizacije za ekonomsko sodelovanje in razvoj (OECD/DAC) opredelil kot prejemnike uradne razvojne pomoč,i vendar jih zajema točka (b) člena 1(1).
(25)
Podrobnosti o področjih sodelovanja in prilagoditvah finančnih dodelitev po posameznih geografskih območjih in področjih sodelovanja, so nebistveni elementi te uredbe. Posledično bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastila, da v skladu s členom 290 PDEU sprejeme akte v zvezi s posodobitvijo teh elementov prilog k tej uredbi, ki določajo podrobnosti o področjih sodelovanja v okviru geografskih in tematskih programov ter okvirne finančne dodelitve po posameznih geografskih območjih in področjih sodelovanja. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(26)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te uredbe bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila v zvezi s strateškimi dokumenti in večletnimi okvirnimi programi, določenimi na podlagi te uredbe. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (7).
(27)
Ob upoštevanju narave takih izvedbenih aktov, zlasti njihove politične naravnanosti in njihovih proračunskih posledic, bi bilo treba načeloma za njihovo sprejetje uporabiti postopek pregleda, razen če gre za ukrepe majhnega finančnega obsega.
(28)
Komisija bi morala sprejeti izvedbene akte, ki se začnejo uporabljati takoj, kadar je to potrebno iz izredno nujnih razlogov v ustrezno utemeljenih primerih v zvezi s potrebo po hitrem odzivu Unije.
(29)
Skupna pravila in postopki za izvajanje instrumentov Unije za financiranje zunanjega delovanja so določeni v Uredbi (EU) št. 236/2014.
(30)
Organizacija in delovanje Evropske službe za zunanje delovanje sta določeni v Sklepu Sveta 2010/427/EU (8).
(31)
Ker ciljev te uredbe države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načeloma subsidiarnosti iz člena 5 PEU. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(32)
Ta uredba za celotno obdobje svoje uporabe določa finančna sredstva, ki v okviru letnega proračunskega postopka za Evropski parlament in Svet pomenijo prednostni referenčni znesek v smislu točke 17 Medinstitucionalnega sporazuma z dne 2. decembra 2013 med Evropskim parlamentom, Svetom in Komisijo o proračunski disciplini, sodelovanju v proračunskih zadevah in dobrem finančnem poslovodenju (9).
(33)
Obdobje uporabe te uredbe je primerno prilagoditi obdobju uporabe Uredbe Sveta (EU, Euratom) št. 1311/2013 (10). Zato bi bilo treba to uredbo uporabljati od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2020 -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
NASLOV I
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Vsebina in področje uporabe
1. Ta uredba vzpostavlja instrument (v nadaljnjem besedilu: instrument razvojnega sodelovanja), na podlagi katerega lahko Unija financira:
(a)
geografske programe za podporo razvojnemu sodelovanju z državami v razvoju, ki so vključene na seznam prejemnic uradne razvojne pomoči, ki jo vzpostavlja OECD/DAC, razen:
(i)
podpisnic Sporazuma o partnerstvu med članicami skupine afriških, karibskih in pacifiških držav na eni strani ter Evropsko skupnostjo in njenimi državami članicami na drugi, podpisanega v Cotonouju 23. junija 2000 (11), z izjemo Južne Afrike;
(ii)
držav, upravičenih do financiranja iz Evropskega razvojnega sklada;
(iii)
držav, upravičenih do finančnih sredstev Unije v okviru evropskega instrumenta sosedstva, vzpostavljenega z Uredbo (EU) št. 232/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (12) (v nadaljnjem besedilu: evropski instrument sosedstva);
(iv)
upravičencev do finančnih sredstev Unije v okviru instrumenta za predpristopno pomoč, vzpostavljenega z Uredbo (EU) št. 231/2014 Evropskega parlamenta in Sveta (13) (v nadaljnjem besedilu: instrument za predpristopno pomoč);
(b)
tematske programe za obravnavanje z razvojem povezanih globalnih javnih dobrin in izzivov ter za podporo organizacijam civilne družbe in lokalnim organom v partnerskih državah iz točke (a) tega odstavka, državah, upravičenih do finančnih sredstev Unije v okviru instrumentov iz točk (i) do (iii) točke (a) tega odstavka ter državah in ozemljih, ki spadajo v področje uporabe Sklepa Sveta 2013/755/EU (14);
(c)
vseafriški program za podporo strateškega partnerstva med Afriko in Unijo ter njegove naknadne spremembe in dopolnitve, da bi zajeli nadregionalne, celinske ali globalne dejavnosti v Afriki in skupaj z njo.
2. Za namene te uredbe je regija geografska enota, ki obsega več kot eno državo v razvoju.
3. Za države in ozemlja iz odstavka 1 se v nadaljevanju v tej uredbi uporablja izraz „partnerske države“ ali „partnerske regije“, kot je primerno v okviru ustreznega geografskega, tematskega ali vseafriškega programa.
Člen 2
Cilji in merila za upravičenost
1. V okviru načel in ciljev zunanjega delovanja Unije ter Evropskega soglasja in njegovih dogovorjenih sprememb:
(a)
je poglavitni cilj sodelovanja v okviru te uredbe zmanjšanje in, dolgoročno, odprava revščine;
(b)
skladno s poglavitnim ciljem iz točke (a) sodelovanje v okviru te uredbe prispeva tudi k:
(i)
spodbujanju trajnostnega gospodarskega, družbenega in okoljskega razvoja ter
(ii)
utrjevanju in podpori demokracije, pravne države, dobrega upravljanja, človekovih pravic in ustreznih načel mednarodnega prava.
Doseganje ciljev iz prvega pododstavka se meri na podlagi ustreznih kazalnikov, vključno s kazalniki človekovega razvoja, zlasti z razvojnim ciljem tisočletja 1 za točko (a) in razvojnimi cilji tisočletja 1 do 8 za točko (b) ter, po letu 2015, z drugimi kazalniki, ki jih Unija in države članice sprejmejo na mednarodni ravni.
2. Sodelovanje v okviru te uredbe prispeva k doseganju mednarodnih zavez in ciljev na področju razvoja, ki jih je sprejela Unija, zlasti razvojnih ciljev tisočletja in novih razvojnih ciljev za obdobje po letu 2015.
3. Ukrepi v okviru geografskih programov so zasnovani tako, da izpolnjujejo merila za uradno razvojno pomoč, ki jih določi OECD/DAC.
Ukrepi v okviru tematskih programov in vseafriškega programa so zasnovani tako, da izpolnjujejo merila za uradno razvojno pomoč, ki jih določi OECD/DAC, razen če:
(a)
se ukrep uporablja za državo upravičenko ali ozemlje, ki po mnenju OECD/DAC ne izpolnjuje pogojev za prejemanje uradne razvojne pomoči, ali
(b)
se z ukrepom izvaja svetovna pobuda, prednostna naloga politike Unije ali mednarodna obveznost ali zaveza Unije iz točk (a) in (b) člena 6(2) in ukrep ne more izpolniti meril za uradno razvojno pomoč.
4. Brez poseganja v točko (a) odstavka 3 vsaj 95 % odhodkov, predvidenih v okviru tematskih programov, in vsaj 90 % odhodkov, predvidenih v okviru vseafriškega programa, izpolnjuje merila za uradno razvojno pomoč, ki jih določi OECD/DAC.
5. Ukrepi, predvideni v Uredbi Sveta (ES) št. 1257/96 (15), ki so upravičeni do financiranja v skladu s to uredbo, se načeloma ne financirajo v okviru te uredbe, razen če je treba zagotoviti kontinuiteto sodelovanja med prehodom iz kriznih razmer v stabilne pogoje za razvoj. V takih primerih se posebna pozornost nameni zagotavljanju dejanske povezave med humanitarno pomočjo, sanacijo in razvojno pomočjo.
Člen 3
Splošna načela
1. Unija si s pomočjo dialoga in sodelovanja s partnerskimi državami in regijami prizadeva za spodbujanje, razvoj in krepitev načel demokracije, pravne države ter spoštovanja človekovih pravic in temeljnih svoboščin, na katerih temelji.
2. Pri izvajanju te uredbe se uporablja diferenciran pristop med partnerskimi državami, tako da jim je zagotovljeno posebno, prilagojeno sodelovanje, ki temelji na:
(a)
njihovih potrebah na podlagi meril, kot so prebivalstvo, dohodek na prebivalca, razširjenost revščine, porazdelitev dohodka in raven človekovega razvoja;
(b)
njihovih zmogljivostih za ustvarjanje in dostop do finančnih virov ter zmogljivostih za črpanje;
(c)
njihovih zavezah in uspešnosti na podlagi meril in kazalnikov, kot so napredek na politični, gospodarski in socialni ravni, enakost spolov, napredek na področju dobrega upravljanja in človekovih pravic ter učinkovita uporaba pomoči, zlasti način, kako posamezna država uporablja omejena sredstva za razvoj, na prvem mestu z lastnimi sredstvi; in
(d)
morebitnem učinku pomoči Unije v partnerskih državah.
Države, ki najbolj potrebujejo pomoč, zlasti najmanj razvite države, države z nizkim dohodkom in države v krizi in po krizi ter nestabilne in ranljive države, bodo imele prednost pri dodeljevanju sredstev.
Kot podlaga pri analizi in določanju držav, ki najbolj potrebujejo pomoč, se uporabijo merila, kot so indeks človekovega razvoja, indeks gospodarske ranljivosti in drugi ustrezni indeksi, tudi za merjenje revščine in neenakosti v državi.
3. V vse programe se vključujejo medsektorska vprašanja, kot so opredeljena v Evropskem soglasju. Poleg tega se po potrebi vključijo področja preprečevanja konfliktov, dostojnega dela in podnebnih sprememb.
Medsektorska vprašanja iz prvega pododstavka zajemajo v nadaljevanju navedene razsežnosti, ki jim je treba nameniti posebno pozornost, kadar okoliščine to zahtevajo: nediskriminacija, pravice pripadnikov manjšin, pravice invalidov, pravice oseb z življenjsko nevarnimi boleznimi in drugih ranljivih skupin, temeljne pravice delavcev in socialna vključenost, krepitev vloge žensk, pravna država, krepitev zmogljivosti parlamentov in civilne družbe, spodbujanje dialoga, sodelovanja in sprave ter izgradnja institucij, tudi na lokalni in regionalni ravni.
4. Pri izvajanju te uredbe se v skladu s členom 208 PDEU zagotovi usklajenost politik za razvoj in skladnost z drugimi področji zunanjega delovanja Unije in drugimi zadevnimi politikami Unije.
V tem smislu ukrepi, financirani na podlagi te uredbe, vključno z ukrepi, ki jih upravlja Evropska investicijska banka (EIB), temeljijo na politikah razvojnega sodelovanja, določenih v instrumentih, kot so sporazumi, deklaracije in akcijski načrti med Unijo ter zadevnimi partnerskimi državami in regijami, pa tudi na ustreznih odločitvah, posebnih interesih, prednostnih nalogah politike in strategijah Unije.
5. Unija in države članice si prizadevajo za redno in pogosto izmenjavo informacij, tudi z drugimi donatorji, ter spodbujajo boljše usklajevanje in dopolnjevanje donatorjev s prizadevanji za skupno večletno načrtovanje programov, ki temelji na strategijah za zmanjševanje revščine ali enakovrednih razvojnih strategijah partnerskih držav. Sprejemajo lahko skupne ukrepe, vključno s skupnimi analizami in skupnimi odzivi na te strategije, v katerih določajo prednostne sektorje za ukrepanje ter delitev dela znotraj držav, s skupnimi misijami na ravni vseh donatorjev ter z uporabo dogovorov o sofinanciranju in prenesenem sodelovanju.
6. Unija spodbuja večstranski pristop k svetovnim izzivom in pri tem sodeluje z državami članicami. Po potrebi krepi sodelovanje z mednarodnimi organizacijami in organi ter drugimi dvostranskimi donatorji.
7. Odnosi med Unijo in državami članicami na eni strani ter partnerskimi državami na drugi strani temeljijo na skupnih vrednotah, kot so človekove pravice, demokracija in pravna država ter načeli lastništva in vzajemne odgovornosti, ter jih tudi spodbujajo.
V odnosih s partnerskimi državami se prav tako upoštevajo tudi njihova zavezanost in dosedanji dosežki pri izvajanju mednarodnih sporazumov ter uresničevanju pogodbenih odnosov z Unijo.
8. Unija spodbuja učinkovito sodelovanje s partnerskimi državami in regijami v skladu z mednarodno dobro prakso. Kadar je to mogoče, svojo podporo usklajuje z nacionalnimi ali regionalnimi razvojnimi strategijami, reformnimi politikami in postopki ter podpira demokratično, domačo in vzajemno odgovornost. Zato spodbuja:
(a)
pregleden razvojni proces, ki ga vodi in za katerega je odgovorna partnerska država ali regija, vključno s spodbujanjem lokalnega strokovnega znanja;
(b)
na pravicah temelječ pristop, ki zajema vse človekove pravice, tj. državljanske in politične ali ekonomske, socialne in kulturne, da bi se načela spoštovanja človekovih pravic vključila v izvajanje te uredbe, da bi partnerskim državam pomagali pri uresničevanju njihovih mednarodnih zavez s področja človekovih pravic ter da bi imetnike pravic, zlasti revne in ranljive skupine, podprli pri uveljavljanju njihovih pravic;
(c)
krepitev vloge prebivalstva v partnerskih državah, vključujoče in za sodelovanje odprte pristope k razvoju ter široko udeležbo vseh delov družbe pri razvojnem procesu ter nacionalnem in regionalnem dialogu, vključno z dialogom glede politik. Posebna pozornost se nameni vlogam parlamentov, lokalnih organov in civilne družbe, med drugim v zvezi s sodelovanjem, nadzorom in odgovornostjo;
(d)
učinkovite načine in instrumente sodelovanja iz člena 4 Uredbe (EU) št. 236/2014 v skladu z dobro prakso OECD/DAC, vključno z uporabo inovativnih instrumentov, kot so kombiniranje nepovratnih sredstev in posojil ter drugi mehanizmi z delitvijo tveganja v izbranih sektorjih in državah ter vključevanje zasebnega sektorja, ob ustreznem upoštevanju vprašanj, povezanih z vzdržnostjo zadolževanja, števila takšnih mehanizmov ter zahteve za sistematično ocenjevanje učinka v skladu s cilji te uredbe, zlasti v zvezi z zmanjševanjem revščine.
Vsi programi, intervencije ter načini in instrumenti za sodelovanje so prilagojeni posebnim okoliščinam posamezne partnerske države ali regije, pri čemer so posebej izpostavljeni pristopi, ki temeljijo na programu, zagotavljanje predvidljivega financiranja pomoči, mobilizacija zasebnih virov, tudi iz lokalnega zasebnega sektorja, splošen in nediskriminatoren dostop do osnovnih storitev ter razvoj in uporaba sistemov države;
(e)
mobilizacijo nacionalnih prihodkov z okrepitvijo fiskalne politike partnerskih držav z namenom zmanjšanja revščine in odvisnosti od pomoči;
(f)
večji učinek politik in načrtovanja programov, in sicer z usklajevanjem, skladnostjo in usklajenostjo donatorjev, da se ustvarjajo sinergije, omejita prekrivanje in podvajanje, izboljša dopolnjevanje in podprejo pobude na ravni vseh donatorjev;
(g)
usklajevanje v partnerskih državah in regijah na podlagi dogovorjenih smernic in načel dobre prakse glede usklajevanja in učinkovitosti pomoči;
(h)
pristope k razvoju, ki temeljijo na rezultatih, vključno z uporabo preglednih okvirov rezultatov na ravni države, ki po potrebi temeljijo na mednarodno dogovorjenih ciljih in kazalnikih, kot so razvojni cilji tisočletja, da se ocenijo in sporočijo rezultati, vključno z učinki, izidi in učinkovitostjo razvojne pomoči.
9. Unija po potrebi podpira izvajanje dvostranskega, regionalnega in večstranskega sodelovanja in dialoga, razvojne razsežnosti partnerskih sporazumov in tristranskega sodelovanja. Spodbuja tudi sodelovanje na ravni jug-jug.
10. Komisija obvešča Evropski parlament in z njim redno izmenjuje mnenja.
11. Komisija redno izmenjuje informacije s civilno družbo in lokalnimi organi.
12. Unija se pri dejavnostih razvojnega sodelovanja po potrebi opira na izkušnje držav članic z reformami in tranzicijo in na ustrezna dognanja ter jih razširja.
13. Pomoč Unije v skladu s to uredbo se ne uporablja za financiranje nabav orožja ali streliva oziroma vojaških ali obrambnih operacij.
NASLOV II
PROGRAMI
Člen 4
Izvajanje pomoči Unije
Pomoč Unije se izvaja v skladu z Uredbo (EU) št. 236/2014 z:
(a)
geografskimi programi;
(b)
tematskimi programi, ki jih sestavljata:
(i)
program „Svetovne javne dobrine in izzivi“ in
(ii)
program „Organizacije civilne družbe in lokalni organi“ in
(c)
vseafriški program.
Člen 5
Geografski programi
1. Dejavnosti sodelovanja Unije na podlagi tega člena se izvajajo za nacionalne, regionalne, nadregionalne in celinske dejavnosti.
2. Geografski program zajema ustrezna področja sodelovanja:
(a)
regionalno s partnerskimi državami iz točke (a) člena 1(1), zlasti da bi omilili učinek prehoda v skupino razvitejših držav v partnerskih državah z visoko in naraščajočo stopnjo neenakosti; ali
(b)
dvostransko:
(i)
s partnerskimi državami, ki niso države z višjim srednje visokim dohodkom s seznama držav v razvoju OECD/DAC ali katerih bruto domači proizvod ne presega 1 % svetovnega bruto domačega proizvoda;
(ii)
izjemoma, tudi ob upoštevanju postopne odprave razvojne pomoči v obliki nepovratnih sredstev, lahko dvostransko sodelovanje poteka tudi z omejenim številom partnerskih držav, ko je to ustrezno utemeljeno v skladu s členom 3(2). Postopno odpravljanje poteka ob tesnem usklajevanju z drugimi donatorji. Zaključek takšnega sodelovanja spremlja, kadar je primerno, dialog glede politik z zadevnimi državami, ki je osredotočen na potrebe najrevnejših in najbolj ranljivih skupin.
3. Za dosego ciljev iz člena 2 se geografski programi oblikujejo na podlagi področij sodelovanja iz Evropskega soglasja in njegovih naknadnih dogovorjenih sprememb in ter na podlagi v nadaljevanju navedenih področij sodelovanja:
(a)
človekove pravice, demokracija in dobro upravljanje:
(i)
človekove pravice, demokracija in pravna država;
(ii)
enakost spolov, krepitev vloge žensk in enake možnosti za ženske;
(iii)
upravljanje javnega sektorja na centralni in lokalni ravni;
(iv)
davčna politika in uprava;
(v)
boj proti korupciji;
(vi)
civilna družba in lokalni organi;
(vii)
spodbujanje in varstvo otrokovih pravic;
(b)
vključujoča in trajnostna rast za človekov razvoj:
(i)
zdravstvo, izobraževanje, socialna zaščita, zaposlovanje in kultura;
(ii)
poslovno okolje, regionalno povezovanje in svetovni trgi;
(iii)
trajnostno kmetijstvo, prehranska in hranilna varnost;
(iv)
trajnostna energija;
(v)
upravljanje naravnih virov, vključno z zemljo, gozdarstvom in vodo;
(vi)
podnebne spremembe in okolje;
(c)
druga področja, pomembna za razvoj:
(i)
migracije in azil;
(ii)
povezava med humanitarno pomočjo in razvojnim sodelovanjem;
(iii)
odpornost in zmanjšanje tveganja katastrof;
(iv)
razvoj in varnost, vključno s preprečevanjem konfliktov.
4. Več podrobnosti o področjih sodelovanja iz odstavka 3 je v Prilogi I.
5. V okviru dvostranskega programa Unija svojo pomoč načeloma usmeri na največ tri sektorje, o katerih se, kadar je mogoče, dogovori z zadevno partnersko državo.
Člen 6
Tematski programi
1. Ukrepi, ki se izvajajo v okviru tematskih programov, prispevajo dodano vrednost ukrepom, financiranim v okviru geografskih programov, jih dopolnjujejo in so z njimi usklajeni.
2. Za načrtovanje tematskih ukrepov se uporablja vsaj eden od naslednjih pogojev:
(a)
ciljev politike Unije iz te uredbe ni mogoče ustrezno ali učinkovito doseči v okviru geografskih programov, vključno, kadar je ustrezno, kadar geografski program ne obstaja ali je bil prekinjen ali ko z zadevno partnersko državo ni bil dosežen dogovor glede ukrepa;
(b)
ukrep zadeva svetovne pobude, ki podpirajo mednarodno dogovorjene razvojne cilje ali svetovne javne dobrine in izzive;
(c)
ukrepi se nanašajo na več regij, več držav in/ali več področij;
(d)
z ukrepi se izvajajo inovativne politike ali pobude s ciljem obveščanja o prihodnjih ukrepih;
(e)
ukrepi odražajo prednostno nalogo politike Unije ali mednarodno obveznost ali zavezo Unije, ki zadeva področje razvojnega sodelovanja.
3. Razen če ni v tej uredbi določeno drugače, so do tematskih ukrepov neposredno upravičene države ali ozemlja iz točke (b) člena 1(1), kjer se navedeni ukrepi tudi izvajajo. Taki ukrepi se lahko izvajajo tudi zunaj teh držav ali ozemelj, kadar je to najučinkovitejši način za doseganje ciljev zadevnega programa.
Člen 7
Svetovne javne dobrine in izzivi
1. Cilj pomoči Unije v okviru programa „Svetovne javne dobrine in izzivi“ je podpreti ukrepe na področjih, kot so:
(a)
okolje in podnebne spremembe;
(b)
trajnostna energija;
(c)
človekov razvoj, vključno z dostojnim delom, socialno pravičnostjo in kulturo;
(d)
prehranska in hranilna varnost ter trajnostno kmetijstvo;
(e)
migracije in azil.
2. Več podrobnosti v zvezi s področji sodelovanja iz odstavka 1 je v delu A Priloge II.
Člen 8
Organizacije civilne družbe in lokalni organi
1. Cilj pomoči Unije v okviru programa „Organizacije civilne družbe in lokalni organi“ je okrepiti organizacije civilne družbe in lokalne organe v partnerskih državah ter, kadar je to določeno v tej uredbi, v Uniji in v državah upravičenkah iz Uredbe (EU) št. 231/2014.
Ukrepe, ki bodo financirani, izvajajo predvsem organizacije civilne družbe in lokalni organi. Kadar je ustrezno, lahko te ukrepe za zagotovitev njihove učinkovitosti izvajajo drugi akterji v korist zadevnih organizacij civilne družbe in lokalnih organov.
2. Več podrobnosti o področjih sodelovanja iz tega člena je v delu B Priloge II.
Člen 9
Vseafriški program
1. Cilj pomoči Unije v okviru vseafriškega programa je podpreti strateško partnerstvo med Afriko in Unijo ter njegove naknadne spremembe in dopolnitve, da bi zajeli nadregionalne, celinske ali globalne dejavnosti v Afriki in skupaj z njo.
2. Vseafriški program dopolnjuje druge programe v okviru te uredbe, kot tudi druge instrumente Unije za financiranje zunanjega delovanja, zlasti Evropski razvojni sklad in evropski instrument sosedstva, ter je skladen z njimi.
3. Nadaljnje podrobnosti o področjih sodelovanja iz tega člena, so določene v Prilogi III.
NASLOV III
NAČRTOVANJE PROGRAMOV IN DODELITEV SREDSTEV
Člen 10
Splošni okvir
1. Za geografske programe so večletni okvirni programi za partnerske države in regije oblikovani na podlagi strateškega dokumenta v skladu s členom 11.
Za tematske programe so večletni okvirni programi oblikovani v skladu s členom 13.
Vseafriški večletni okvirni program se oblikuje v skladu s členom 14.
2. Komisija sprejme izvedbene ukrepe iz člena 2 Uredbe (EU) št. 236/2014 na podlagi programskih dokumentov iz členov 11, 13 in 14 te uredbe.
3. Pomoč Unije je lahko tudi v obliki ukrepov, ki v programskih dokumentih iz členov 11, 13 in 14 te uredbe niso zajeti, kot je določeno v členu 2 Uredbe (EU) št. 236/2014.
4. Unija in njene države članice se že v zgodnji fazi postopka načrtovanja programov in med tem postopkom medsebojno posvetujejo za okrepitev usklajenosti, dopolnjevanja in skladnosti svojih dejavnosti sodelovanja. Tako posvetovanje lahko vodi v skupno načrtovanje programov Unije in držav članic. Unija se posvetuje tudi z drugimi donatorji in akterji razvoja, vključno s predstavniki civilne družbe, lokalnimi organi in drugimi izvedbenimi organi. Obvesti se Evropski parlament.
5. Pri načrtovanju programov v okviru te uredbe se ustrezno upoštevajo človekove pravice in demokracija v partnerskih državah.
6. Sredstva iz te Uredbe lahko ostanejo nedodeljena, da se zagotovi ustrezen odziv Unije v nepredvidenih okoliščinah, v primeru nestabilnih razmer, med krizo ali po njej, ter omogočita usklajenost s strateškimi cikli partnerskih držav in sprememba okvirnih finančnih dodelitev na podlagi pregledov, opravljenih v skladu s členom 11(5), členom 13(2) in členom 14(3). Glede na poznejšo dodelitev teh sredstev ali njihovo ponovno dodelitev v skladu s postopki iz člena 15 se odločitev o njihovi uporabi sprejme pozneje v skladu z Uredbo (EU) št. 236/2014.
Delež sredstev, ki ostane nedodeljen na ravni vsake vrste programa, ne presega 5 %, razen z namenom uskladitve in za države iz člena 12(1).
7. Brez poseganja v člen 2(3) lahko Komisija določi posebne finančne dodelitve za pomoč partnerskim državam in regijam pri krepitvi njihovega sodelovanja s sosednjimi najbolj oddaljenimi regijami Unije.
8. Pri vsakršnem načrtovanju ali pregledu programov, ki se izvede po objavi poročila o vmesnem pregledu iz člena 17 Uredbe (EU) št. 236/2014, se upoštevajo rezultati, ugotovitve in zaključki iz tega poročila.
Člen 11
Programski dokumenti za geografske programe
1. Priprava, izvajanje in pregled vseh programskih dokumentov iz tega člena so v skladu z načeli usklajenosti politik za razvoj in načeli učinkovitosti pomoči, ki so demokratična odgovornost, partnerstvo, usklajevanje, uskladitev s sistemi partnerskih držav ali regionalnimi sistemi, preglednost, vzajemna odgovornost in usmerjenost k doseganju rezultatov, kot je določeno v členu 3(4) do (8). Kadar je mogoče, se programsko obdobje uskladi s strateškimi cikli partnerske države.
Programski dokumenti za geografske programe, vključno s skupnimi programskimi dokumenti, temeljijo, kolikor je to mogoče, na dialogu med Unijo, državami članicami in zadevno partnersko državo ali regijo, vključno z nacionalnimi in regionalnimi parlamenti, ter vključujejo civilno družbo in lokalne organe ter druge strani, da bi okrepili prevzemanje odgovornosti za proces in spodbudili podporo za nacionalne razvojne strategije, predvsem strategije, katerih namen je zmanjševanje revščine.
2. Strateški dokumenti so dokumenti, ki jih Unija oblikuje za zadevno partnersko državo ali regijo v skladu s splošnim namenom in področjem uporabe, cilji, načeli in določbami politike iz te uredbe, da bi zagotovila usklajen okvir za razvojno sodelovanje med Unijo in to partnersko državo ali regijo.
3. Strateški dokument ni potreben za:
(a)
države z nacionalno razvojno strategijo v obliki nacionalnega razvojnega načrta ali podobnega razvojnega dokumenta, ki ga Komisija ob sprejetju navedenega dokumenta sprejme kot podlago za ustrezen večletni okvirni program;
(b)
države ali regije, za katere je bil pripravljen skupni okvirni dokument, ki določa celovito strategijo Unije, vključno s posebnim poglavjem o razvojni politiki;
(c)
države ali regije, za katere je bil dokument o skupnem večletnem načrtovanju programov dogovorjen med Unijo in državami članicami;
(d)
regije, ki imajo strategijo, o kateri so se dogovorile z Unijo;
(e)
države, pri katerih namerava Unija svojo strategijo uskladiti z novim nacionalnim ciklom, ki se začne pred 1. januarjem 2017; v takšnih primerih večletni okvirni program za vmesno obdobje od 1. januarja 2014 do začetka novega nacionalnega cikla vključuje odziv Unije za to državo;
(f)
države ali regije, ki za obdobje 2014-2020 prejmejo sredstva Unije v skladu s to uredbo v znesku, ki ne presega 50 000 000 EUR.
V primerih iz točk (b) in (f) prvega pododstavka večletni okvirni program za zadevno državo ali regijo vključuje razvojno strategijo Unije za to državo ali regijo.
4. Strateški dokumenti so predmet vmesnega pregleda ali po potrebi ad hoc pregledov, pri katerih se ustrezno uporabljajo načela in postopki, določeni v sporazumih o partnerstvu in sodelovanju, sklenjenih z zadevno partnersko državo in regijo.
5. Večletni okvirni programi za geografske programe so oblikovani za vsako državo ali regijo, ki na podlagi te uredbe prejme okvirno finančnih dodelitev sredstev Unije. Razen za države ali regije iz točk (e) in (f) prvega pododstavka odstavka 3 in iz odstavka 4 so ti dokumenti oblikovani na podlagi strateških dokumentov ali enakovrednih dokumentov iz odstavka 3.
Za namene te uredbe se lahko skupni večletni programski dokument iz točke (c) prvega pododstavka odstavka 3 tega člena, če je skladen z načeli in pogoji iz tega odstavka, vključno z okvirno dodelitvijo sredstev, in s postopki iz člena 15, šteje za večletni okvirni program.
V večletnih okvirnih programih za geografske programe so določena prednostna področja za financiranje s strani Unije, posebni cilji, pričakovani rezultati, jasni, specifični in pregledni kazalniki uspešnosti, okvirne finančne dodelitve, in sicer v celoti ter za vsako prednostno področje, in po potrebi načini pomoči.
Komisija v okviru vsakega geografskega programa sprejme večletno okvirno finančno dodelitev v skladu s splošnimi načeli te uredbe na podlagi meril iz člena 3(2) ter ob upoštevanju posebnosti različnih programov in posebnih težav, s katerimi se srečujejo države ali regije, ki so v krizi, so ranljive ali nestabilne, izpostavljene konfliktom ali naravnim nesrečam.
Kadar je to primerno, se finančne dodelitve lahko zagotovijo v določenem razponu in/ali pa nekaj sredstev ostane nedodeljenih. Po izteku obdobja 2014-2020 niso predvidene okvirne finančne dodelitve, razen če ostanejo razpoložljiva sredstva po tem obdobju.
Večletni okvirni programi za geografske programe se lahko po potrebi pregledajo, tudi z namenom učinkovitega izvajanja, pri čemer se upoštevajo vmesni ali ad hoc pregledi strateškega dokumenta, na katerem temeljijo.
Okvirne finančne dodelitve, prednostne naloge, posebni cilji, pričakovani rezultati, kazalniki uspešnosti in po potrebi načini pomoči se lahko prilagodijo tudi na podlagi pregledov, zlasti po krizi ali v razmerah po krizi.
Takšni pregledi bi morali zajemati potrebe, pa tudi zaveze in napredek glede dogovorjenih ciljev za razvoj, vključno s cilji, ki se nanašajo na človekove pravice, demokracijo, pravno državo in dobro upravljanje.
6. Komisija poroča o skupnem načrtovanju programov z državami članicami v poročilu o vmesnem pregledu iz člena 17 Uredbe (EU) št. 236/2014, pri čemer za primere, ko skupno načrtovanje programov ni bilo v celoti uresničeno, vključi priporočila.
Člen 12
Načrtovanje programov za države in regije v krizi in po krizi ali nestabilne razmere
1. Pri oblikovanju programskih dokumentov za države in regije v krizi in po krizi, nestabilne razmere ali tiste, v katerih obstaja velika verjetnost naravnih nesreč, je treba ustrezno upoštevati ranljivost, posebne potrebe in okoliščine zadevnih držav ali regij.
Ustrezno pozornost bi bilo treba nameniti preprečevanju konfliktov, vzpostavitvi državnih struktur in izgradnji miru, spravam po konfliktih in ukrepom obnove, pa tudi vlogi žensk in otrokovim pravicam v teh procesih.
Kadar so partnerske države ali regije neposredno vpletene v krizne razmere, razmere po krizi ali nestabilne razmere ali pa te nanje vplivajo, se poseben poudarek nameni boljšemu usklajevanju med pomočjo, sanacijo in razvojem, da bi se vsem zadevnim akterjem pomagalo pri prehodu iz izrednih razmer v fazo razvoja.
V programskih dokumentih za države in regije v nestabilnih razmerah ali države in regije, ki so nagnjene k naravnim nesrečam, je predvidena pripravljenost na nesreče, njihovo preprečevanje in obvladovanje posledic takih nesreč, obravnavani pa sta tudi dovzetnost za pretrese in okrepitev odpornosti.
2. V ustrezno utemeljenih nujnih primerih, kot so krize ali neposredne grožnje za demokracijo, pravno državo, človekove pravice ali temeljne svoboščine, lahko Komisija sprejme izvedbene akte, ki se začnejo takoj uporabljati, v skladu s postopkom iz člena 16(4) Uredbe (EU) št. 236/2014, da spremeni strateške dokumente in večletne okvirne programe iz člena 11 te uredbe.
V okviru takih pregledov se lahko predlaga posebna in prilagojena strategija za zagotovitev prehoda k dolgoročnemu sodelovanju in razvoju, ki spodbuja boljše usklajevanje ter prehod med humanitarnimi in razvojnimi instrumenti politike.
Člen 13
Programski dokumenti za tematske programe
1. V večletnih okvirnih programih za tematske programe se določi strategija Unije za zadevno temo ter, v zvezi s programom „Svetovne javne dobrine in izzivi“, za vsako področje sodelovanja prednostne naloge, ki jih je Unija izbrala za financiranje, posebni cilji, pričakovani rezultati, jasni, specifični in pregledni kazalniki uspešnosti, mednarodne razmere in dejavnosti glavnih partnerjev ter po potrebi načini pomoči.
Po potrebi se določijo sredstva in prednostne naloge za ukrepanje v okviru sodelovanja pri svetovnih pobudah.
Večletni okvirni programi za tematske programe dopolnjujejo geografske programe in so skladni s strateškimi dokumenti iz člena 11(2).
2. V večletnih okvirnih programih za tematske programe se določijo tudi okvirne finančne dodelitve, in sicer v celoti, po področjih sodelovanja in po prednostnih področjih. Kadar je primerno, se okvirne finančne dodelitve lahko dodelijo v določenem razponu in/ali pa nekaj sredstev ostane nedodeljenih.
Večletni okvirni programi za tematske programe se zaradi učinkovitega izvajanja po potrebi pregledajo, pri čemer se upoštevajo vmesni ali ad hoc pregledi.
Okvirne finančne dodelitve, prednostne naloge, posebni cilji, pričakovani rezultati, kazalniki uspešnosti in po potrebi načini pomoči se lahko prilagodijo tudi na podlagi pregledov.
Člen 14
Programski dokumenti za vseafriški program
1. Priprava, izvajanje in pregled programskih dokumentov za vseafriški program so skladni z načeli učinkovitosti pomoči iz člena 3(4) do (8).
Načrtovanje programov za vseafriški program temelji na dialogu, ki vključuje vse ustrezne deležnike, kot je vseafriški parlament.
2. V večletnem okvirnem programu za vseafriški program so določena prednostna področja, izbrana za financiranje, posebni cilji, pričakovani rezultati, jasni, specifični in pregledni kazalniki uspešnosti ter po potrebi načini pomoči.
Večletni okvirni program za vseafriški program je usklajen z geografskimi in tematskimi programi.
3. V večletnem okvirnem programu za vseafriški program se določijo okvirne finančne dodelitve, in sicer v celoti, po področjih delovanja in po prednostnih področjih. Kadar je to primerno, se okvirne finančne dodelitve lahko dodelijo v določenem razponu.
Za odzivanje na nepredvidene izzive ali težave pri izvajanju ter upoštevanje vseh pregledov strateškega partnerstva se večletni okvirni program za vseafriški program po potrebi pregleda.
Člen 15
Odobritev strateških dokumentov in sprejetje večletnih okvirnih programov
1. Komisija z izvedbenimi akti odobri strateške dokumente iz člena 11 in sprejme večletne okvirne programe iz členov 11, 13 in 14. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 16(3) Uredbe (EU) št. 236/2014. Ta postopek se uporablja tudi za preglede, ki znatno spremenijo strategijo ali njeno načrtovanje programov.
2. V ustrezno utemeljenih nujnih primerih, kot so krize ali neposredne grožnje za demokracijo, pravno državo, človekove pravice ali temeljne svoboščine, lahko Komisija strateške dokumente iz člena 11 te uredbe in večletne okvirne programe iz člena 11, 13 in 14 te uredbe pregleda v skladu s postopkom iz člena 16(4) Uredbe (EU) št. 236/2014.
NASLOV IV
KONČNE DOLOČBE
Člen 16
Udeležba tretje države, ki ni upravičena po tej uredbi
V izjemnih in ustrezno utemeljenih okoliščinah, brez poseganja v člen 2(3) te uredbe ter za zagotovitev usklajenosti in učinkovitosti financiranja Unije ali spodbuditev regionalnega ali nadregionalnega sodelovanja se lahko Komisija odloči, v okviru večletnih okvirnih programov v skladu s členom 15 te uredbe ali v okviru ustreznih izvedbenih ukrepov v skladu s členom 2 Uredbe (EU) št. 236/2014 razširi upravičenost ukrepov na države in ozemlja, ki sicer ne bi bili upravičeni do financiranja v skladu s členom 1 te uredbe, če je izvajani ukrep globalen, regionalen, nadregionalen ali čezmejen.
Člen 17
Prenos pooblastil na Komisijo
1. Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 18 za spremembo:
(a)
podrobnosti o področjih sodelovanja iz:
(i)
člena 5(3), kot je določen v delu A in B Priloge I;
(ii)
člena 7(2), kot je določen v delu A Priloge II;
(iii)
člena 8(2), kot je določen v delu B Priloge II;
(iv)
člena 9(3), kot je določen v Prilogi III, zlasti pri nadaljnjem ukrepanju po vrhunskih srečanjih med Afriko in EU;
(b)
okvirne finančne dodelitve v okviru geografskih programov ter tematskega programa „Svetovne javne dobrine in izzivi“, kot je določen v Prilogi IV. Te spremembe ne vplivajo na znižanje prvotnega zneska za več kot 5 %, razen za dodelitve iz točke (b) Priloge IV(1).
2. Komisija zlasti po objavi poročila o vmesnem pregledu iz člena 17 Uredbe (EU) št. 236/2014, in na podlagi priporočil iz tega poročila do 31. marca 2018 sprejme delegirane akte iz odstavka 1 tega člena.
Člen 18
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov iz člena 17 se prenese na Komisijo za obdobje veljavnosti te uredbe.
3. Pooblastilo iz člena 17 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne učinkovati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členom 17, začne veljati le, če niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegiranemu aktu v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 19
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga odbor (v nadaljnjem besedilu: odbor za upravljanje instrumenta za razvojno sodelovanje). Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Opazovalec EIB sodeluje pri delu odbora za upravljanje instrumenta za razvojno sodelovanje, kadar ta obravnava vprašanja, povezana z EIB.
Člen 20
Finančna sredstva
1. Finančna sredstva za izvajanje te uredbe za obdobje 2014-2020 znašajo 19 661 639 000 EUR.
Evropski parlament in Svet odobrita letne odobritve v okviru omejitev iz večletnega finančnega okvira.
2. Okvirni zneski, ki se za obdobje 2014-2020 dodelijo vsakemu programu iz členov 5 do 9, so določeni v Prilogi IV.
3. V skladu s členom 18(4) Uredbe (EU) št. 1288/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (16), se ukrepom v zvezi z učno mobilnostjo v partnerske države v smislu Uredbe (EU) št. 1288/2013 ali iz njih ter za sodelovanje in dialog glede politik z organi, institucijami in organizacijami iz teh držav dodeli okviren znesek v višini 1 680 000 000 EUR iz različnih instrumentov za financiranje zunanjega delovanja (instrument za razvojno sodelovanje, evropski instrument sosedstva, instrument partnerstva in instrument za predpristopno pomoč).
Za uporabo navedenih sredstev se uporablja Uredba (EU) št. 1288/2013.
Sredstva na voljo v obliki dveh večletnih dodelitev, ki zajemata prva štiri oziroma preostala tri leta. Dodelitev teh sredstev se določi v večletnem okvirnem načrtovanju programov iz te uredbe v skladu z opredeljenimi potrebami in prednostnimi nalogami zadevnih držav. Dodelitve se lahko revidira v primeru večjih nepredvidenih okoliščin večjih razsežnosti ali pomembnih političnih sprememb v skladu z zunanjimi prednostnimi nalogami Unije.
4. Financiranje na podlagi te uredbe za ukrepe iz odstavka 3 skupaj ne presega 707 000 000 EUR. Finančna sredstva se črpajo iz finančnih dodelitev za geografske programe, pri čemer se navedejo pričakovane regionalne porazdelitve in vrste ukrepov. Sredstva na podlagi te uredbe za financiranje ukrepov, ki jih zajema Uredba (EU) št. 1288/2013, se uporabijo za ukrepe, ki koristijo partnerskim državam, ki jih zajema ta uredba, s posebno pozornostjo na najbolj revnih državah. Ukrepi za mobilnost študentov in osebja, financirani iz te uredbe, so usmerjeni na področja, ki so pomembna za vključujoči in trajnostni razvoj držav v razvoju.
5. Komisija v svoje letno poročilo o izvajanju te uredbe iz člena 13 Uredbe (EU) št. 236/2014 vključi seznam vseh ukrepov iz odstavka 3 tega člena, financiranih iz te uredbe, in skladnost teh ukrepov s cilji in načeli iz členov 2 in 3 te uredbe.
Člen 21
Evropska služba za zunanje delovanje
Ta uredba se uporablja v skladu s Sklepom 2010/427/EU.
Člen 22
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2020.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Strasbourgu, 11. marca 2014