ДИРЕКТИВА 2014/47/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 3 април 2014 година
относно крайпътната техническа проверка на изправността на търговски превозни средства, които се движат на територията на Съюза, и за отмяна на Директива 2000/30/ЕО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 91 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
В своята Бяла книга от 28 март 2011 г., озаглавена „Пътна карта за постигането на Единно европейско транспортно пространство - към конкурентоспособна транспортна система с ефективно използване на ресурсите“ Комисията постави като цел постигането на нулева смъртност при пътния транспорт („zero-vision“), до която Съюзът следва да се доближи до 2050 г. За да се постигне тази цел, от технологиите в автомобилостроенето се очаква съществен принос за подобряването на безопасността на пътния транспорт.
(2)
В съобщението си, озаглавено „Към европейско пространство на пътна безопасност: насоки за политиката в областта на пътната безопасност през периода 2011-2020 г.“, Комисията предложи да се намали още веднъж наполовина броят на жертвите от пътнотранспортни произшествия в Съюза до 2020 г., считано от 2010 г. За да се постигне тази цел, Комисията определи седем стратегически цели и установи действия за подобряване безопасността на превозните средства, стратегия за намаляване на броя на нараняванията и мерки за подобряване на безопасността на уязвимите участници в движението по пътищата, по-специално мотоциклетистите.
(3)
Прегледите за проверка на техническата изправност са част от по-широк режим, създаден, за да гарантира, че превозните средства се поддържат в безопасно и приемливо спрямо околната среда състояние по време на използването им. Този режим следва да обхваща периодични прегледи за проверки на техническата изправност на превозните средства и крайпътни технически проверки на превозни средства, използвани за търговски дейности, както и да предвиди разпоредби относно процедурите за регистрация на превозните средства, позволяващи временно отнемане на разрешението превозното средство да се използва в пътното движение, когато превозното средство представлява непосредствен риск за пътната безопасност. Периодичните прегледи за проверка следва да бъдат основният инструмент за гарантиране на техническата изправност. Крайпътните проверки на търговски превозни средства следва само да допълват периодичните прегледи за проверка.
(4)
В Съюза са приети редица технически стандарти и изисквания по отношение на безопасността на превозните средства и за техните екологични характеристики. Необходимо е посредством режим на внезапни крайпътни технически проверки да се гарантира, че превозните средства все още са технически изправни.
(5)
Крайпътните технически проверки са жизнено важен елемент за постигането на трайно високо ниво на техническа изправност за търговските превозни средства през целия им жизнен цикъл. Такива проверки допринасят не само за пътната безопасност и намаляването на емисиите от превозни средства, но също и за избягването на нелоялната конкуренция в автомобилния транспорт, породена от приемането на различни нива на проверка в различните държави членки.
(6)
Регламент (ЕО) № 1071/2009 на Европейския парламент и на Съвета (3) създаде Европейския регистър на предприятията за автомобилни превози (ЕРПАП). ЕРПАП позволява взаимовръзка между националните електронни регистри на предприятията за автомобилни превози в целия Съюз при спазване на правилата на Съюза за защита на личните данни. Използването на тази система, експлоатирана от компетентния орган на всяка държава членка, улеснява сътрудничеството между държавите членки.
(7)
Настоящата директива следва да се прилага спрямо някои търговски превозни средства с максимална конструктивна скорост над 25 km/h от категориите, определени в Директива 2007/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4). Тя обаче не следва да пречи на държавите членки да провеждат крайпътни технически проверки на превозни средства извън обхвата ѝ или да проверяват други аспекти на автомобилния транспорт, по-специално свързаните с времето за шофиране и почивка или превоза на опасни товари.
(8)
Колесни трактори с максимална конструктивна скорост, надхвърляща 40 km/h, все повече се използват за заместване на товарните автомобили в транспортни дейности на местно равнище и за целите на търговски автомобилен превоз на товари. Техният рисков потенциал е съпоставим с този на товарните автомобили и следователно превозни средства от тази категория, които се използват главно по пътища, отворени за обществено ползване, следва да бъдат третирани по същия начин, както товарните автомобили по отношение на крайпътните технически проверки.
(9)
Докладите за изпълнението на Директива 2000/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) ясно показват колко са важни крайпътните технически проверки. През периода 2009-2010 г. при повече от 350 000 превозни средства, подложени на крайпътни технически проверки в целия Съюз, е констатирано състояние, изискващо спирането им от движение. Тези доклади показват и значителни разлики между резултатите от проверките, проведени в различни държави членки. За периода 2009-2010 г. процентният дял на разкриване на някои неизправности варира от 2,1 % от всички проверени превозни средства в една държава членка до 48,3 % в друга. Не на последно място, тези доклади показват съществените разлики в броя на проведените крайпътни технически проверки в различните държави членки. С цел постигането на по-балансиран подход, държавите членки следва да се ангажират да провеждат подходящ брой проверки, пропорционален на броя на търговските превозни средства, регистрирани и/или извършващи дейност на тяхна територия.
(10)
Микробусите, например превозните средства от категория N1, и ремаркетата към тях не подлежат на същите изисквания за пътна безопасност на равнището на Съюза като тежкотоварните превозни средства, като например изискванията, свързани с времето на шофиране, обучението за професионални шофьори или инсталирането на устройства за ограничаване на скоростта. Макар превозните средства от категория N1 да не попадат в обхвата на настоящата директива, държавите членки следва да вземат предвид такива преводни средства в стратегиите си за цялостна пътна безопасност и за крайпътни технически проверки.
(11)
За избягването на излишни административни тежести и разходи, както и за подобряването на ефективността на проверките, следва да е възможно компетентните национални органи да изберат като приоритет превозните средства, експлоатирани от предприятия, които не спазват стандартите за пътна безопасност и опазване на околната среда, докато превозни средства, които са експлоатирани и добре поддържани от отговорни и загрижени за безопасността ползватели, следва да се поощряват с по-редки проверки. Подборът на превозните средства за крайпътна проверка, основан на рисковия профил на техните ползватели, би могъл да се окаже подходящ инструмент за целите на проверяването на високорискови предприятия по-внимателно и по-често.
(12)
Крайпътните проверки следва да бъдат подкрепяни от система за оценка на риска. Регламент (ЕО) № 1071/2009 изисква от държавите членки да разширят системата за класифициране на риска, установена с Директива 2006/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6) по отношение на изпълнението на правилата във връзка с времето за шофиране и почивка, за да бъдат обхванати други специфични области, свързани с автомобилния транспорт, включително изправността на търговските превозни средства. Следователно информацията относно броя и сериозността на установените в превозните средства неизправности следва да бъде въвеждана в системата за оценка на риска, установена съгласно член 9 от Директива 2006/22/ЕО. Следва да е възможно за държавите членки да вземат решения за подходящи технически и административни договорености за функционирането на системите за класифициране на риска. Ефективността и хармонизацията на системите за оценка на риска в целия Съюз следва да се анализират допълнително.
(13)
Титулярят на удостоверението за регистрация и - ако е приложимо, ползвателят на превозното средство следва да отговарят за поддържането му в състояние на техническа изправност.
(14)
При извършване на крайпътни технически проверки проверяващите следва да действат по независим начин и тяхната преценка не следва да се влияе от конфликти на интереси, включително такива от икономическо или лично естество, по-специално по отношение на водача, ползвателя или титуляря на свидетелството за регистрация, които биха могли да повлияят по какъвто и да е начин на безпристрастността и обективността на техните решения. Поради това не следва да има пряка връзка между възнаграждението на проверяващите и резултатите от крайпътните технически проверки. Това не следва да пречи на държава членка да разреши на частни образувания да извършват както по-подробни крайпътни технически проверки, така и поправки на превозни средства, дори и на едно и също превозно средство.
(15)
Крайпътните технически проверки следва да се състоят от първоначални и когато е необходимо, по-подробни проверки. И в двата случая те следва да обхващат съществени части и системи на превозните средства. С цел постигане на хармонизация на подробните проверки на равнището на Съюза, следва да се въведат препоръчителни методи за проверка и примери за неизправности и тяхната категоризация според сериозността за всеки подлежащ на проверка елемент.
(16)
Обезопасяването на товара е от решаващо значение за пътната безопасност. Ето защо товарът следва да бъде обезопасен така, че да се справи с ускоряванията, произтичащи от използването на превозното средство на пътя. В името на практичността стойностите на „маса-сили“, произтичащи от такиваускорявания, следва да се използват като гранични стойности на базата на европейските стандарти. Персоналът, участващ в проверките за адекватно обезопасяване на товара, следва да бъде подходящо обучен.
(17)
Всички страни, участващи в логистичния процес, включително опаковчици, товарачи, транспортни дружества, ползватели и шофьори, имат функция за гарантиране, че товарът е правилно опакован и натоварен на подходящо превозно средство.
(18)
В няколко държави членки докладите за крайпътни технически проверки се изготвят в електронен вид. В такива случаи на шофьора следва да се предоставя копие от доклада за проверката. Всички данни и информация, събрани при крайпътни технически проверки, следва да се предават в обща база данни на съответната държава членка, за да може данните да се обработват лесно и съответната информация да бъде прехвърлена без допълнителна административна тежест.
(19)
За да се намали административната тежест върху проверяващите органи, докладите от първоначални крайпътни технически проверки, включително на превозни средства, регистрирани в трети държави, следва да съдържат само съществената информация, за да се регистрира фактът, че на определено превозно средство е извършена подобна проверка, и резултатът от нея. Подробен доклад следва да се изисква само когато се извърши по-подробна проверка след първоначалната.
(20)
Комисията следва да разгледа възможността да обедини формуляра за докладване, съдържащ се в приложение IV, с други доклади.
(21)
Използването на подвижни станции за проверка намалява забавянето и разходите за ползвателите, тъй като на място могат да се провеждат по-подробни проверки. Може да се използват също така най-близките от практична гледна точка контролно-технически пунктове и предназначени за крайпътна проверка съоръжения, за да се извършват по-подробни проверки.
(22)
Служителите, извършващи крайпътни технически проверки, следва да бъдат подходящо обучени или квалифицирани, включително за целите на извършване на визуални проверки по ефективен начин. Проверяващите, които извършват подробните крайпътни технически проверки, следва да имат най-малко същите умения и да удовлетворяват същите изисквания като тези, които извършват прегледи за проверка на техническата изправност съгласно Директива 2014/45/ЕС на Европейския парламент и на Съвета (7). Държавите членки следва да изискват проверяващите, които извършват проверки в предназначени за крайпътна проверка съоръжения или използват подвижни станции за проверка, да отговарят на тези или на равностойни изисквания, одобрени от компетентния орган.
(23)
За да се намалят разходите от използването на техническо оборудване за по-подробни крайпътни проверки, държавите членки следва да могат да изискват заплащане, когато са открити неизправности. Размерът на това заплащане следва да бъде разумен и пропорционален.
(24)
Сътрудничеството и обменът на най-добри практики между държавите членки е от ключово значение за постигането на по-хармонизирана система за крайпътни технически проверки в целия Съюз. Следователно държавите членки следва да си сътрудничат по-тясно и по време на оперативни действия, когато това е възможно. Такова сътрудничество следва да включва периодичното организиране на координирани крайпътни технически проверки.
(25)
За да се гарантира ефективният обмен на информация между държавите членки, във всяка от тях следва да има точка за контакт при връзката с други съответни компетентни органи. Тази точка за контакт следва също така да събира подходящите статистически данни. Освен това държавите членки следва да използват съгласувана национална стратегия за прилагане на тяхна територия и следва да могат да определят орган, който да координира изпълнението ѝ. Компетентните органи на всяка държава членка следва да въведат процедури, поставящи срокове и определящи съдържанието на препращаната информация.
(26)
При определянето на звена за контакт следва да се спазват конституционните разпоредби и произтичащите от тях равнища на компетентност.
(27)
За да стане възможно режимът за крайпътни проверки, прилаган в Съюза, да бъде предмет на мониторинг, държавите членки следва да съобщават на Комисията преди 31 март 2021 г. и преди 31 март на всяка втора година след това, резултатите от извършените крайпътни технически проверки. Комисията следва да докладва събраните данни на Европейския парламент и на Съвета.
(28)
За да се сведе до минимум загубата на време за предприятията и водачите и да се увеличи цялостната ефективност на крайпътните проверки, следва да се насърчи извършването на крайпътни технически проверки заедно с проверки на спазването на социалното законодателство в сферата на автомобилния транспорт, и по-конкретно Регламент (ЕО) № 561/2006 на Европейския парламент и на Съвета (8), Директива 2006/22/ЕО и Регламент (ЕИО) № 3821/85 на Съвета (9).
(29)
Държавите членки следва да предвидят правила относно приложимите санкции при нарушаване на разпоредбите на настоящата директива и следва да осигурят тяхното прилагане. Тези санкции следва да бъдат ефективни, съразмерни, възпиращи и недискриминационни. По-конкретно държавите членки следва да включат подходящи мерки в случай на отказ на водача или ползвателя да сътрудничат с проверяващия и за неразрешено използване на превозно средство с опасни неизправности.
(30)
За да се осигурят еднакви условия за изпълнение на настоящата директива, на Комисията следва да се предоставят изпълнителни правомощия. Изпълнителните правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (10).
(31)
Комисията не следва да приема актовете за изпълнение относно процедурите за уведомяване на точката за контакт на държавата членка на регистрация за превозни средства със значителни или опасни неизправности, както и тези за определяне на формата на данните при предаване по електронен път на Комисията на информацията, събрана от държавите членки относно проверените превозни средства, когато комитетът, установен съгласно настоящата директива, не даде становище относно проекта за акт за изпълнение, представен от Комисията.
(32)
С цел да се актуализира член 2, параграф 1 и приложение IV, точка 6, когато е уместно, без да се засяга обхватът на настоящата директива, да се актуализира приложение II, точка 2 по отношение на методите, и да се адаптира приложение II, точка 2, по отношение на списъка от елементи, подлежащи на проверка, методите, причините за неизправност и оценката на неизправностите, на Комисията следва да се делегира правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и на Съвета.
(33)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно подобряването на безопасността по пътищата чрез създаване на минимални общи изисквания и хармонизирани правила относно крайпътни технически проверки на превозни средства, движещи се на територията на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците на действието може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приема мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(34)
Настоящата директива зачита основните права и съблюдава принципите, признати от Хартата на основните права на Европейския съюз, както е посочено в член 6 от Договора за Европейския съюз.
(35)
Настоящата директива развива съществуващия режим на крайпътни технически проверки, актуализира техническите изисквания на Директива 2000/30/ЕО и интегрира правилата, съдържащи се в Препоръка 2010/379/ЕС на Комисията (11). Поради това Директива 2000/30/ЕО следва да бъде отменена,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
За подобряване на пътната безопасност и на състоянието на околната среда с настоящата директива се установяват минимални изисквания за режим на крайпътни технически проверки на техническата изправност на търговските превозни средства, които се движат на територията на държавите членки.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага спрямо търговски превозни средства с максимална конструктивна скорост над 25 km/h от следните категории, както са определени в Директива 2003/37/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (12) и Директива 2007/46/ЕО:
а)
моторни превозни средства, проектирани и конструирани основно за превоз на пътници и техния багаж, с повече от осем места за сядане без мястото на водача - превозно средство от категории М2 и М3;
б)
моторни превозни средства, проектирани и конструирани основно за превоз на стоки, с максимална маса над 3,5 тона - превозно средство от категории N2 и N3;
в)
ремаркета и полуремаркета, проектирани и конструирани за превоз на стоки или хора, както и за настаняване на хора, и с максимална допустима маса над 3,5 тона - превозно средство от категории O3 и O4;
г)
колесни трактори от категория T5, използването на които се извършва главно по пътища, отворени за обществено ползване за целите на търговски автомобилен превоз на товари, и чиято максимална конструктивна скорост надвишава 40 km/h.
2. Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да извършват крайпътни технически проверки на превозни средства, които не попадат в обхвата на настоящата директива, като например лекотоварните превозни средства от категория N1 с максимална маса, която не надвишава 3,5 тона да проверяват други аспекти на пътния транспорт и безопасност или да извършват проверки на места, различни от пътищата, отворени за обществено ползване. Нито една разпоредба на настоящата директива не възпрепятства държавите членки да ограничат използването на даден вид превозни средства до определени участъци от пътната си мрежа от съображения за пътна безопасност.
Член 3
Определения
Следните определения се прилагат единствено за целите на настоящата директива:
1)
„превозно средство“ означава всяко нерелсово моторно превозно средство или неговото ремарке;
2)
„моторно превозно средство“ означава всяко превозно средство на колела, което се задвижва с двигател и се придвижва на собствен ход, с максимална конструктивна скорост, надвишаваща 25 km/h;
3)
„ремарке“ означава всяко превозно средство на колела, което не се придвижва на собствен ход и което е проектирано и произведено с цел да бъде теглено от моторно превозно средство;
4)
„полуремарке“ означава всяко ремарке, проектирано да бъде прикачено към моторно превозно средство така, че една част от него да лежи върху моторното превозно средство и значителна част от масата му и от теглото на масата му да бъдат носени от моторното превозно средство;
5)
„товар“ означава всички стоки, които обикновено биха се поставили във или върху частта от превозното средство, предназначена за превоз на товари, които не са постоянно прикрепени към него, включително предмети в носители на товари, като касети, подвижни тела или контейнери в превозни средства;
6)
„търговско превозно средство“ означава моторно превозно средство и ремаркето или полуремаркето към него, предназначени за превоз на стоки или пътници с търговска цел, като превоз за чужда сметка или срещу възнаграждение или превоз за собствена сметка, или за друга професионална цел;
7)
„превозно средство, регистрирано в държава членка“ означава превозно средство, регистрирано или въведено в експлоатация в държава членка;
8)
„титуляр на удостоверение за регистрация“ означава юридическо или физическо лице, на чието име е регистрирано превозното средство;
9)
„предприятие“ означава предприятие съгласно определението в член 2, точка 4 от Регламент (ЕО) № 1071/2009;
10)
„крайпътна техническа проверка“ означава неочаквана техническа проверка на техническата изправност на търговско превозно средство, която се извършва от компетентните органи на държава членка или под прекия им надзор;
11)
„път, отворен за обществено ползване“ означава път, който се използва от широката общественост, като местен, регионален или национален път или автомагистрала;
12)
„преглед за проверка на техническата изправност“ означава проверка съгласно член 3, точка 9 от Директива 2014/45/ЕС;
13)
„удостоверение за техническа изправност“ означава доклад от прегледа за проверка на техническата изправност, издаден от компетентния орган или от контролно-технически пункт, който съдържа резултатите от прегледа за проверка на техническата изправност;
14)
„компетентен орган“ означава орган или публична организация, упълномощен от държава членка и носещ отговорност за за управлението на системата за крайпътни технически проверки, включително, когато е целесъобразно, и за извършването на такива проверки;
15)
„проверяващ“ означава лице, оправомощено от държава членка или от неин компетентен орган да извършва първоначални и/или по-подробни крайпътни технически проверки;
16)
„неизправности“ означава технически дефекти или други случаи на несъответствие, установени при крайпътна техническа проверка;
17)
„координирана крайпътна проверка“ означава крайпътна техническа проверка, предприета съвместно от компетентните органи на две или повече държави членки;
18)
„ползвател“ означава физическо или юридическо лице, което експлоатира превозното средство като негов собственик или което е оправомощено от собственика на превозното средство да експлоатира това превозно средство;
19)
„подвижна станция за проверка“ означава транспортируема система с оборудване за проверки, необходима за извършване на по-подробни крайпътни технически проверки, с персонал от проверяващи, които са компетентни да извършват по-подробни крайпътни технически проверки;
20)
„предназначено за крайпътна проверка съоръжение“ означава установена зона за извършване на първоначални и/или по-подробни крайпътни технически проверки, която може също така да бъде оборудвана с постоянно инсталирано оборудване за проверка.
ГЛАВА II
СИСТЕМА ЗА КРАЙПЪТНИ ТЕХНИЧЕСКИ ПРОВЕРКИ И ОБЩИ ЗАДЪЛЖЕНИЯ
Член 4
Система за крайпътни проверки
Системата за крайпътни технически проверки включва първоначални крайпътни технически проверки, както е посочено в член 10, параграф 1, и по-подробни крайпътни технически проверки, както е посочено в член 10, параграф 2.
Член 5
Процентен дял на подлежащите на проверка превозни средства
1. За превозни средства, посочени в член 2, параграф 1, букви а), б) и в), общият брой на първоначалните крайпътни технически проверки в Съюза през всяка календарна година отговаря на поне 5 % от общия брой на тези превозни средства, които са регистрирани в държавите членки.
2. Всяка държава членка полага усилия да извърши подходящ брой първоначални крайпътни технически проверки, пропорционален на общия брой на подобни превозни средства, които са регистрирани на нейна територия.
3. Информацията за проверените превозни средства се съобщава на Комисията в съответствие с член 20, параграф 1.
Член 6
Система за оценка на риска
За превозните средства, посочени в член 2, параграф 1, букви а), б) и в), държавите членки гарантират, че информацията за броя и сериозността на посочените в приложение II и по целесъобразност в приложение III неизправности, установени в експлоатирани от отделни предприятия превозни средства, се въвежда в системата за оценка на риска, установена съгласно член 9 от Директива 2006/22/ЕО. За определяне на рисков профил за дадено предприятие държавите членки могат да използват критериите, посочени в приложение I. Тази информация се използва за извършване на по-задълбочени и по-чести проверки на предприятията, оценени като високорискови. Системата за оценка на риска се прилага от компетентни органи на държавите членки.
За целите на прилагането на първата алинея държавата членка на регистрация използва информацията, получена от други държави членки съгласно член 18, параграф 1.
Държавите членки могат да позволяват допълнителни доброволни прегледи за проверка на техническата изправност. Информацията за съответствието с изискванията за техническа изправност, получена чрез доброволни прегледи, може да се взема предвид за подобряване на рисковия профил на дадено предприятие.
Член 7
Задължения
1. Държавите членки изискват удостоверението за техническа изправност от последния периодичен преглед за проверка на техническата изправност или копие от него, или - в случай на удостоверение за техническа изправност, издадено в електронен формат - заверена или оригинална разпечатка на това удостоверение, както и доклад за последната крайпътна техническа проверка да се съхраняват в превозното средство, ако са налични. Държавите членки могат да разрешат на своите органи да приемат електронни доказателства за такива проверки, когато информация за тях е достъпна.
2. Държавите членки изискват от предприятията и шофьорите на превозните средства, които подлежат на крайпътна техническа проверка, да съдействат на проверяващите и да предоставят достъп до превозното средство, неговите части и цялата необходима документация за целите на проверката.
3. Държавите членки гарантират, че отговорностите на предприятията за поддържане на техните превозни средства в безопасно и технически изправно състояние са определени, без да се засягат отговорностите на водачите на тези превозни средства.
Член 8
Проверяващи
1. Проверяващите се въздържат от всякакви прояви на дискриминация на основание националност на водача, държава на регистрация или въвеждане в експлоатация на превозното средство при избора на превозно средство за крайпътна техническа проверка и при провеждане на проверката.
2. При извършване на крайпътни технически проверки проверяващият не трябва да се намира в положение на каквито и да било конфликти на интереси, които биха могли да повлияят по някакъв начин на безпристрастността и обективността на неговото решение.
3. Възнаграждението на проверяващите не е пряко обвързано от резултатите от първоначалните или от по-подробната крайпътни технически проверки.
4. По-подробните крайпътни технически проверки се провеждат от проверяващи, които изпълняват минималните изисквания за компетентност и обучение, предвидени в член 13 и в приложение IV към Директива 2014/45/ЕС. Държавите членки могат да предвидят задължение за проверяващите, които извършват проверки в предназначени за крайпътна проверка съоръжения или използват подвижни станции за проверка, да отговарят на тези изисквания или на равностойни изисквания, одобрени от компетентния орган.
ГЛАВА III
ПРОЦЕДУРИ ЗА ПРОВЕРКА
Член 9
Избор на превозни средства за първоначална крайпътна проверка
При определянето на превозни средства, които да бъдат подложени на първоначална крайпътна техническа проверка, проверяващите могат да подбират приоритетно превозни средства, експлоатирани от предприятия с високорисков профил, както е посочено в Директива 2006/22/ЕО. Превозните средства може да бъдат подбирани за проверка и произволно, когато е налице подозрение, че те представляват заплаха за пътната безопасност или за околната среда.
Член 10
Съдържание и методи на крайпътните технически проверки
1. Държавите членки гарантират, че избраните съгласно член 9 превозни средства се подлагат на първоначална крайпътна техническа проверка.
При всяка първоначална крайпътна техническа проверка на превозно средство проверяващият:
а)
проверява последното удостоверение за техническа изправност и доклада от крайпътната техническа проверка, ако има такива, които се съхраняват в превозното средство, или електронно доказателство за тях, съгласно член 7, параграф 1;
б)
извършва визуална оценка на техническото състояние на превозното средство;
в)
може да извърши визуална оценка на обезопасяването на товара на превозното средство в съответствие с член 13;
г)
може да извърши технически проверки по всеки метод, сметнат за подходящ. Тези технически проверки могат да се извършват единствено с цел да се обоснове решение за подлагане на превозното средство на по-подробна крайпътна техническа проверка или да се отправи искане за незабавно отстраняване на неизправностите в съответствие с член 14, параграф 1.
Проверяващият проверява дали неизправности, посочени в доклада от предишната крайпътна техническа проверка, са отстранени.
2. Въз основа на резултата от първоначалната проверка проверяващият преценява дали превозното средство или ремаркето му следва да бъдат подложени на по-подробна крайпътна проверка.
3. По-подробната крайпътна техническа проверка обхваща тези елементи, изброени в приложение II, които се считат за необходими и от значение, като взема предвид по-специално безопасността на спирачките, гумите, колелата, шасито и вредното въздействие, както и препоръчителните методи, приложими за проверка на тези елементи.
4. Когато удостоверението за техническа изправност или докладът от крайпътна проверка показват, че на един от изброените в приложение II елементи е извършена проверка в течение на предходните три месеца, проверяващият не проверява този елемент, освен ако такава проверка е оправдана поради очевидна неизправност.
Член 11
Съоръжения за проверка
1. По-подробната крайпътна техническа проверка се извършва чрез подвижна станция за проверка, или предназначено за крайпътна проверка съоръжение, или в контролно-технически пункт, както е посочено в Директива 2014/45/ЕС.
2. Когато по-подробните проверки трябва да се извършват в контролно-технически пункт или предназначено за крайпътна проверка съоръжение, те се извършват възможно най-скоро в един от най-близките от практическа гледна точка пунктове или съоръжения.
3. Подвижните станции за проверка и предназначените за крайпътна проверка съоръжения съдържат подходящо оборудване за извършване на по-подробна крайпътна техническа проверка, което включва оборудването, необходимо за оценяване на състоянието на спирачките и спирачната ефективност, кормилната уредба, окачването и вредното въздействие на превозното средство съгласно изискванията. Когато подвижната станция за проверка или предназначеното за крайпътна проверка съоръжение не включват оборудването, необходимо за проверка на посочен в първоначалната проверка елемент, превозното средство се насочва към пункт или съоръжение за проверка, където може да се извърши подробна проверка на този елемент.
Член 12
Оценка на неизправностите
1. За всеки подлежащ на проверка елемент в приложение II се съдържа списък с възможни неизправности и тяхната степен на сериозност, който да се използва по време на крайпътни технически проверки.
2. Неизправностите, открити по време на крайпътни технически проверки на превозните средства, се категоризират в една от следните групи:
а)
незначителни неизправности без значителни последствия за безопасността на превозното средство или без значително въздействие за околната среда, както и други незначителни несъответствия,
б)
значителни неизправности, които могат да засегнат безопасността на превозното средство или да имат въздействие върху околната среда или да породят риск за други участници в движението по пътищата, или други по-значителни несъответствия;
в)
опасни неизправности, които представляват пряк и непосредствен риск за безопасността на движението по пътищата или имат въздействие върху околната среда.
3. Превозно средство с неизправности в повече от една от посочените в параграф 2 групи неизправности се класифицира в групата, съответстваща на по-сериозната неизправност. Превозно средство, показващо няколко неизправности в рамките на едни и същи области, подлежащи на проверка, както е определено в обхвата на техническата крайпътна проверка, посочена в приложение II, точка 1, може да бъде класифицирано в следващата по сериозност група неизправности, ако се счете, че комбинираното въздействие на тези неизправности води до по-висок риск за безопасността на движението по пътищата.
Член 13
Проверка на обезопасяването на товара
1. По време на крайпътна проверка превозно средство може да бъде подложено на проверка на обезопасяването на товара съгласно приложение III, за да се гарантира, че товарът е обезопасен по начин, който не пречи на безопасното управление на превозното средство, не застрашава живот, здраве или имущество, нито околната среда. Проверките могат да се извършват, за да се провери дали при всички видове експлоатация на превозното средство, включително аварийни ситуации или маневри за потегляне при изкачване по наклон:
-
товарите могат само минимално да променят положението си един спрямо друг, спрямо стените или повърхностите на превозното средство, и
-
товарите не могат да излязат извън товарното отделение или да се придвижат извън площта, определена за товара.
2. Без да се засягат изискванията, приложими към превоза на определени категории стоки, като включените в Европейската спогодба за международен превоз на опасни товари по шосе („ADR“) (13), обезопасяването на товара и проверките на обезопасяването на товара може да се извършват в съответствие с принципите и където е уместно - със стандартите, установени в приложение III, раздел I. Може да се използва последният вариант на стандартите, установени в приложение III, раздел I, точка 5.
3. Последващите процедури, посочени в член 14, се прилагат и в случай на значителни или опасни неизправности във връзка с обезопасяването на товара.
4. Държавите членки правят необходимото, така че персоналът, участващ в проверките на обезопасяването на товара, да получи подходящо обучение за тази цел.
Член 14
Последващи действия при значителни или опасни неизправности
1. Без да се засяга член 14, параграф 3, държавите членки предвиждат разпоредби, съгласно които всяка значителна или опасна неизправност, установена при първоначална или по-подробна проверка, трябва да се отстрани преди превозното средство да се използва отново по пътищата, отворени за обществено ползване.
2. Проверяващият може да реши, че превозното средство трябва да бъде подложено на цялостен преглед за проверка на техническата изправност в определени срокове, ако то е регистрирано в държавата членка, където е извършена крайпътната техническа проверка. Ако превозното средство е регистрирано в друга държава членка, компетентният орган може да се обърне към компетентния орган на тази друга държава членка чрез звената за контакт, посочени в член 17, с искане за провеждане на нов преглед за проверка на техническата изправност на това превозно средство, следвайки процедурата, определена в член 18, параграф 2. При установяването на значителни или опасни неизправности в превозно средство, регистрирано извън Съюза, държавата членка може да реши да информира компетентния орган на държавата на регистрация на превозното средство.
3. В случай на неизправности, налагащи бързо или незабавно поправяне поради пряк и непосредствен риск за пътната безопасност, държавата членка или съответният компетентен орган предвиждат разпоредби, които да ограничат или да забранят използването на въпросното превозно средство, докато тези неизправности не бъдат отстранени. Използването на такова превозно средство може да бъде разрешено за достигане до някой от най-близките сервизи, където тези неизправности могат да бъдат отстранени, при условие че въпросните опасни неизправности са поправени дотолкова, че позволяват превозното средство да достигне сервиза без непосредствен риск за безопасността на пътниците в него или на други участници в движението. В случай на неизправности, които не налагат незабавно поправяне, държавата членка или съответният компетентен орган могат да вземат решение относно условията и разумен срок, в който превозното средство може да бъде използвано преди отстраняването на неизправностите.
Ако превозното средство не може да бъде поправено дотолкова, че да е възможно то да достигне сервиза, превозното средство може да бъде транспортирано до налично място, където то може да бъде ремонтирано.
Член 15
Такси за проверка
При установяването на неизправности след по-подробна проверка държавите членки могат да изискат плащането на разумна и пропорционална такса, която следва да бъде свързана с разходите за извършване на тази проверка.
Член 16
Доклад за проверката и бази данни за крайпътни технически проверки
1. За всяка извършена първоначална крайпътна техническа проверка на компетентния орган се съобщава следната информация:
а)
държава на регистрация на превозното средство;
б)
категория на превозното средство;
в)
резултат от първоначалната крайпътна техническа проверка.
2. При завършването на по-подробна проверка проверяващият съставя доклад съгласно приложение IV. Държавите членки гарантират, че на водача на превозното средство се предоставя копие от доклада за проверката.
3. Проверяващият съобщава на компетентния орган резултатите от по-подробните крайпътни технически проверки в разумен срок след извършването на тази проверка. Компетентният орган съхранява тази информация в съответствие с приложимото право относно защита на данните не по-малко от 36 месеца след датата на получаването ѝ.
ГЛАВА IV
СЪТРУДНИЧЕСТВО И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 17
Определяне на точка за контакт
1. Държавите членки определят точка за контакт, която:
-
осигурява координацията със звена за контакт, определени от други държави членки във връзка с действия по член 18,
-
предава данните, посочени в член 20, на Комисията,
-
осигурява, когато е уместно, всеки друг обмен на информация със и предоставяне на подпомагане за звената за контакт на други държави членки.
2. Държавите членки предават на Комисията имената и данните за контакт на своите национални звена за контакт най-късно до 20 май 2015 г. и я информират незабавно за всички промени в тях. Комисията съставя списък с всички звена за контакт и го предава на държавите членки.
Член 18
Сътрудничество между държавите членки
1. В случаи, когато при превозно средство, което не е регистрирано в държавата членка, където се извършва проверката, се установят значителни или опасни неизправности или неизправности, водещи до ограничение или забрана за използване на превозното средство, точката за контакт уведомява за резултатите от проверката точката за контакт на държавата членка на регистрация. Това уведомление съдържа елементите от доклада за крайпътна проверка съгласно посоченото в приложение IV и се предава за предпочитане чрез националния електронен регистър, посочен в член 16 от Регламент (ЕО) № 1071/2009. Комисията приема подробни правила относно процедурите за уведомяване на точката за контакт на държавата членка на регистрация за превозни средства със значителни или опасни неизправности съгласно процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2.
2. В случаи на установяването на значителни или опасни неизправности в превозно средство, точката за контакт на държавата членка, където е извършена проверката, може да поиска чрез точката за контакт от компетентния орган на държавата членка на регистрация да предприеме съответните последващи действия, например да подложи превозното средство на още един преглед за проверка на техническата изправност, както е предвидено в член 14.
Член 19
Координирани крайпътни технически проверки
На годишна база държавите членки извършват редовно координирани крайпътни проверки. Държавите членки могат да съчетаят тези действия с предвидените в член 5 от Директива 2006/22/ЕО.
Член 20
Предоставяне на информация на Комисията
1. Преди 31 март 2021 г. и преди 31 март на всяка втора година след това държавите членки предоставят по електронен път на Комисията данните, събрани във връзка с проверените на тяхна територия превозни средства през предходните две календарни години. Тези данни съдържат:
а)
броя на проверените превозни средства;
б)
категорията на проверените превозни средства;
в)
държавата на регистрация на всяко проверено превозно средство;
г)
в случаите на по-подробни проверки, проверените области и неизправните елементи в съответствие с приложение IV, точка 10.
Първият доклад обхваща период от две години, считано от 1 януари 2019 г.
2. Комисията приема подробни правила в съответствие с процедурата по разглеждане, посочена в член 23, параграф 2, относно формата, в който посочените в параграф 1 данни трябва да се предоставят по електронен път. До установяването на такива правила се използва стандартният формуляр за докладване, определен в приложение V.
Комисията докладва събраните данни на Европейския парламент и на Съвета.
ГЛАВА V
ДЕЛЕГИРАНИ АКТОВЕ И АКТОВЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ
Член 21
Делегирани актове
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 22 относно:
-
актуализирането на член 2, параграф 1, и приложение IV, точка 6, по целесъобразност, за да се отчетат промените в категориите на превозните средства, произтичащи от изменения в посочените в същия член законодателни актове, без да се засяга обхватът на настоящата директива,
-
актуализирането на приложение II, точка 2, по отношение на методите в случай на наличие на по-ефикасни и ефективни методи за проверка, без да се разширява списъкът на елементите, подлежащи на проверка,
-
адаптирането на приложение II, точка 2, след положителна оценка на разходите и ползите, по отношение на списъка на елементите, подлежащи на проверка, методите, причините за неизправност и оценката на неизправностите в случай на изменение на задължителните изисквания, отнасящи се за одобрение на типа, в законодателството на Съюза в областта на безопасността или на околната среда.
Член 22
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 21, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 19 май 2014 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се удължава с мълчаливо съгласие за срокове със същата продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно удължаване не по-късно от три месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 21, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира за него едновременно Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 21, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът не са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета, или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 23
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от Комитета по техническата изправност, посочен в Директива 2014/45/ЕС. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011. Когато комитетът не даде становище, Комисията не приема проекта за акт за изпълнение и се прилага член 5, параграф 4, трета алинея от Регламент (ЕС) № 182/2011.
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Докладване
1. До 20 май 2016 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад относно прилагането на настоящата директива и последствията от нея. В доклада се анализират по-специално нейното въздействие по отношение на подобряването на безопасността по пътищата, както и разходите и ползите от евентуалното включване на категориите превозни средства N1 и O2 в обхвата на настоящата директива.
2. Не по-късно от 20 май 2022 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета относно прилагането и въздействието от настоящата директива, по-специално по отношение на ефективността и хармонизацията на системите за оценка на риска, по-конкретно при определянето на взаимно сравним рисков профил на различните засегнати предприятия. Този доклад се придружава от подробна оценка на въздействието, в която се анализират разходите и ползите в целия Съюз. Оценката на въздействието се предоставя на Европейския парламент и на Съвета поне шест месеца преди внасянето на законодателно предложение, ако такова е уместно, за включване на нови категории превозни средства в обхвата на настоящата директива.
Член 25
Санкции
Държавите членки установяват система от санкции за нарушаване на разпоредбите на настоящата директива и вземат всички мерки, за да гарантират прилагането им. Тези санкции следва да бъдат ефективни, пропорционални, възпиращи и недискриминационни.
Член 26
Транспониране
1. Преди 20 май 2017 г. държавите членки приемат и публикуват законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно информират Комисията за това.
Те прилагат тези мерки от 20 май 2018 г.
По отношение на системата за оценка на риска, посочена в член 6 от настоящата директива, те прилагат тези мерки, считано от 20 май 2019 г.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът за позоваването се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните мерки от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 27
Отмяна
Директива 2000/30/ЕО се отменя, считано от 20 май 2018 г.
Член 28
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 29
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 3 април 2014 година.
DIREKTIVA 2014/47/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 3. aprila 2014
o cestnem pregledu tehnične brezhibnosti gospodarskih vozil, ki vozijo v Uniji, in razveljavitvi Direktive 2000/30/ES
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 91 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Komisija v svoji beli knjigi z dne 28. marca 2011 z naslovom „Načrt za enotni evropski prometni prostor - na poti h konkurenčnemu in z viri gospodarnemu prometnemu sistemu“ določa cilj, t. i. „vizijo nič“, v skladu s katero bi Unija do leta 2050 morala zmanjšati število nesreč s smrtnim izidom na skoraj nič. Da bi se ta cilj uresničil, se od tehnologije vozil pričakuje, da bo v veliki meri prispevala k izboljšanju varnosti v cestnem prometu.
(2)
Komisija je v svojem sporočilu z naslovom „Evropski prostor varnosti v cestnem prometu: usmeritve politike na področju varnosti v cestnem prometu v obdobju 2011-2020“ predlagala, da se skupno število nesreč s smrtnim izidom v Uniji do leta 2020 zmanjša še za polovico, kar naj bi se pričelo leta 2010. Da bi se ta cilj dosegel, je Komisija opredelila sedem strateških ciljev in določila ukrepe za varnejša vozila, strategijo za zmanjšanje števila poškodb in ukrepe za izboljšanje varnosti za ranljive udeležence v prometu, zlasti za motoriste.
(3)
Tehnični pregledi so del širše ureditve, ki naj bi zagotavljala varno in okoljsko sprejemljivo stanje vozil v času njihove uporabe. Ta ureditev bi morala zajemati tehnične preglede vozil in tehnične cestne preglede vozil, ki se uporabljajo za dejavnosti komercialnega cestnega prevoza, ter določbe o postopku registracije vozil, ki bi omogočale začasno prepoved uporabe vozila v cestnem prometu, če vozilo predstavlja takojšnje tveganje za varnost v cestnem prometu. Redni pregledi bi morali biti glavno orodje za zagotavljanje tehnične brezhibnosti. Cestni pregledi gospodarskih vozil bi morali le dopolnjevati redne preglede.
(4)
V Uniji so bili sprejeti številni tehnični standardi in zahteve v zvezi z varnostjo vozil ter okoljske značilnosti. Z nenapovedanimi tehničnimi cestnimi pregledi je treba zagotoviti, da bodo vozila ostala tehnično brezhibna.
(5)
Tehnični cestni pregledi so ključni element za doseganje trajne visoke stopnje tehnične brezhibnosti gospodarskih vozil v času njihove uporabe. Takšni pregledi ne prispevajo samo k varnosti v cestnem prometu in zmanjšanju emisij vozil, temveč pomagajo tudi pri izogibanju nelojalni konkurenci v cestnem prometu zaradi sprejemanja različnih ravni pregledov med državami članicami.
(6)
Z Uredbo (ES) št. 1071/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (3) je bil oblikovan evropski register cestnih prevoznikov (ERRU). ERRU omogoča medsebojno povezovanje nacionalnih elektronskih registrov cestnih prevoznikov po vsej Uniji v skladu s pravili Unije o varstvu osebnih podatkov. Uporaba tega sistema, ki ga upravlja pristojni organ vsake države članice, omogoča boljše sodelovanje med državami članicami.
(7)
Ta direktiva bi se morala uporabljati za določena komercialna vozila s konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 25 km/h, ki spadajo v kategorije, opredeljene v Direktivi 2007/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta (4). Vendar pa državam članicam ne bi smela preprečiti izvajanja tehničnih cestnih pregledov vozil, ki jih ta direktiva ne zajema, ali preverjanja drugih vidikov cestnega prometa, zlasti tistih, ki so povezani s časom vožnje in časom počitka, ter prevoza nevarnega blaga.
(8)
Kolesni traktorji, katerih največja konstrukcijsko določena hitrost presega 40 km/h, se pri dejavnostih lokalnega prevoza in za komercialni cestni prevoz čedalje bolj uporabljajo namesto tovornjakov. Njihova potencialna tveganost je primerljiva s tveganostjo tovornjakov, zato bi bilo treba to kategorijo vozil, ki se uporablja pretežno na javnih cestah, v zvezi s tehničnimi cestnimi pregledi obravnavati enako kot tovornjake.
(9)
Poročila o izvajanju Direktive 2000/30/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5) jasno prikazujejo pomen tehničnih cestnih pregledov. Po poročilih iz obdobja 2009-2010 je bilo več kot 350 000 vozil, na katerih so bili opravljeni tehnični cestni pregledi po vsej Uniji, v stanju, ki je zahtevalo njihovo odstranitev iz prometa. Navedena poročila kažejo tudi na zelo velike razlike med rezultati pregledov v različnih državah članicah. Stopnja nekaterih pomanjkljivosti, ki so bile ugotovljene v obdobju 2009-2010, sega od 2,1 % vseh pregledanih vozil v eni državi do 48,3 % v drugi. Navedena poročila kažejo tudi na velike razlike v številu tehničnih cestnih pregledov, opravljenih med državami članicami. Da bi dosegle bolj usklajen pristop, bi se države članice morale zavezati izvajanju zadostnega števila pregledov, ki bi bilo sorazmerno s številom gospodarskih vozil, registriranih na njihovem ozemlju in/ali ki se tam uporabljajo.
(10)
Za dostavna vozila, na primer vozila kategorije N1, in njihova priklopna vozila na ravni Unije ne veljajo enake zahteve glede varnosti v cestnem prometu kot za težka gospodarska vozila, kot so na primer pravila o času vožnje, glede usposabljanja poklicnih voznikov ali vgradnje naprav za omejevanje hitrosti. Čeprav to ne spada na področje te direktive, pa bi morale države članice vozila iz kategorije N1 vključiti v svoje celostne strategije o varnosti v cestnem prometu in pregledih tehnične brezhibnosti.
(11)
Da bi se izognili nepotrebnemu upravnemu bremenu in stroškom ter da bi se izboljšala učinkovitost pregledov, bi moralo biti možno, da bi pristojni nacionalni organi prednostno obravnavali vozila tistih podjetij, ki ne upoštevajo standardov varnosti v cestnem prometu in okoljskih standardov, medtem ko bodo ustrezno vzdrževana vozila odgovornih prevoznikov, ki skrbijo za varnost, nagrajena z manj pogostimi pregledi. Izbira vozil, na katerih se opravi pregled tehnične brezhibnosti glede na profil tveganja prevoznikov, bi se lahko izkazala kot uporabno orodje za namene pogostejšega in temeljitejšega preverjanja podjetij z visokim tveganjem.
(12)
Cestne preglede bi morala dopolniti uporaba sistema ocenjevanja tveganja. Države članice morajo v skladu z Uredbo (ES) št. 1071/2009 razširiti sistem ocenjevanja tveganja, vzpostavljen v skladu z Direktivo 2006/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6), glede izvajanja pravil o času vožnje in času počitka, na druga specifična področja, povezana s cestnim prevozom, vključno s tehnično brezhibnostjo gospodarskih vozil. Zato bi bilo treba podatke o številu in resnosti pomanjkljivosti, ugotovljenih na vozilih, vključiti v sistem ocenjevanja tveganja, vzpostavljen v skladu s členom 9 Direktive 2006/22/ES. Moralo bi biti možno, da bi države članice določile ustrezne tehnične in upravne ureditve za delovanje sistema ocenjevanja tveganja. V vsej Uniji bi bilo še nadalje treba analizirati učinkovitost in harmonizacijo sistemov ocenjevanja tveganja.
(13)
Imetnik potrdila o registraciji in, kjer je ustrezno, upravljavec vozila, bi moral biti odgovoren za ohranjanje vozila v tehnično brezhibnem stanju.
(14)
Pri izvajanju tehničnih cestnih pregledov bi morali inšpektorji postopati neodvisno, na njihovo mnenje pa ne bi smelo vplivati nasprotje interesov, vključno ekonomske ali osebne narave, zlasti v zvezi z voznikom, prevoznikom ali imetnikom potrdila o registraciji, ki bi lahko vplivalo na nepristranskost in objektivnost njihovih odločitev. Zato nagrajevanje inšpektorjev ne bi smelo biti neposredno vezano na rezultate tehničnih cestnih pregledov. To ne bi smelo državam članicam preprečiti, da zasebnim subjektom dovolijo tako podrobnejše tehnične cestne preglede kot popravila vozil, tudi na istem vozilu.
(15)
Tehnični cestni pregledi bi morali vključevati začetne in, kadar je to potrebno, podrobnejše preglede. V obeh primerih bi morali ti pregledi vključevati ustrezne dele in sisteme vozila. Da bi se dosegla harmonizacija podrobnejših pregledov na ravni Unije, bi bilo treba za vsako postavko pregleda uvesti priporočljive metode pregleda, primere pomanjkljivosti in kategorizacijo slednjih glede na njihovo resnost.
(16)
Pritrjenost tovora je bistvena za varnost v cestnem prometu. Tovor bi zato moral biti pritrjen tako, da vzdrži pospeševanje med uporabo vozila na cesti. Zaradi praktičnosti bi morali sile mase, ki nastanejo pri tem pospeševanju, uporabiti kot mejne vrednosti, temelječe na evropskih standardih. Osebje, ki preverja, ali je tovor ustrezno pritrjen, bi moralo biti ustrezno usposobljeno.
(17)
Vse strani, ki so del logističnega postopka, tisti, ki pakirajo in nakladajo, prevozna podjetja, prevozniki in vozniki, morajo zagotoviti, da je tovor pravilno pakiran in naložen na ustrezno vozilo.
(18)
Poročila o tehničnih cestnih pregledih se v več državah članicah pripravijo v elektronski obliki. V takšnih primerih je treba vozniku priskrbeti kopijo poročila o pregledu. Vse podatke in informacije, zbrane med tehničnimi cestnimi pregledi, bi bilo treba prenesti v skupno zbirko podatkov zadevne države članice, da bi se lahko lažje obdelovali in da bi se predmetni prenos informacij lahko opravil brez dodatnega upravnega bremena.
(19)
Da bi zmanjšali upravno breme inšpekcijskih organov, bi morala poročila o začetnih tehničnih cestnih pregledih, tudi za vozila iz tretjih držav, vsebovati le bistvene informacije, da se evidentira, da je bil pregled določenega vozila opravljen in kakšen je njegov rezultat. Podrobno poročilo se zahteva le v primeru podrobnejšega pregleda po začetnem pregledu.
(20)
Komisija bi morala preveriti možnosti združitve oblike poročanja iz Priloge IV z drugimi poročili.
(21)
S pomočjo mobilnih inšpekcijskih enot se zmanjšajo zamude in stroški prevoznikov, saj se podrobnejši pregledi lahko izvajajo neposredno na cesti. Podrobnejši pregledi se lahko izvajajo v najbližjih centrih za testiranje in prostorih, namenjenih cestnim pregledom.
(22)
Osebje, ki izvaja podrobnejše tehnične cestne preglede, bi moralo biti ustrezno usposobljeno ali kvalificirano, tudi za izvajanje učinkovitih vizualnih pregledov. V skladu z Direktivo 2014/45/EU Evropskega parlamenta in Sveta (7) bi morali biti inšpektorji, ki izvajajo podrobnejše tehnične cestne preglede, vsaj enako usposobljeni in bi morali izpolnjevati iste zahteve kot osebje, ki izvaja tehnične preglede. Države članice bi morale zahtevati, da inšpektorji, ki izvajajo preglede v prostorih, namenjenih za cestne preglede tehnične brezhibnosti, ali ki uporabljajo mobilne enote za preglede, izpolnjujejo te ali enakovredne zahteve, ki jih odobri pristojni organ.
(23)
Da bi zmanjšale stroške, nastale zaradi uporabe tehnične opreme za podrobnejši cestni pregled, bi morale države članice v primeru ugotovljenih pomanjkljivosti zahtevati plačilo. Znesek tega plačila bi moral biti razumen in sorazmeren.
(24)
Sodelovanje in izmenjava najboljših praks med državami članicami sta ključnega pomena za doseganje bolj harmoniziranega sistema tehničnih cestnih pregledov po vsej Uniji. Zato bi morale države članice, kjer je to mogoče, tesneje sodelovati tudi med operativnimi dejavnostmi. V to sodelovanje bi bilo treba vključiti redno organiziranje usklajenih tehničnih cestnih pregledov.
(25)
Za zagotovitev učinkovite izmenjave informacij med državami članicami bi bilo treba v vsaki državi članici vzpostaviti kontaktno točko za povezovanje z drugimi ustreznimi pristojnimi organi. Ta kontaktna točka bi morala zbirati tudi ustrezne statistične podatke. Države članice bi na svojem ozemlju morale uporabljati tudi skladno nacionalno strategijo izvrševanja in bi lahko imenovale organ za usklajevanje njenega izvajanja. Pristojni organi bi v vsaki državi članici morali opredeliti postopke, ki bi določali roke in vsebino informacij, ki jih je treba predložiti.
(26)
Pri določitvi kontaktnih točk se upoštevajo ustavne določbe in posledična raven pristojnosti.
(27)
Da bi bilo možno spremljati ureditev cestnih pregledov, ki se izvaja v Uniji, bi države članice morale pred 31. marcem 2021 in nato pred 31. marcem vsaki dve leti Komisiji sporočiti rezultate opravljenih tehničnih cestnih pregledov. Komisija bi morala zbrane podatke poslati Evropskemu parlamentu in Svetu.
(28)
Da bi se kar najbolj zmanjšala izguba časa za podjetja in voznike ter povečala učinkovitost cestnih pregledov, bi bilo treba spodbujati opravljanje tehničnih cestnih pregledov in preverjanje upoštevanja socialne zakonodaje na področju cestnega prometa, zlasti Uredbe (ES) št. 561/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (8), Direktive 2006/22/ES in Uredbe Sveta (EGS) št. 3821/85 (9).
(29)
Države članice bi morale določiti pravila za kazni, ki se uporabljajo za kršitve določb te direktive, in zagotoviti njihovo izvajanje. Navedene kazni bi morale biti učinkovite, sorazmerne, odvračilne in nediskriminatorne. Države članice bi zlasti morale vključiti ustrezne ukrepe v primeru nesodelovanja voznika ali prevoznika z inšpektorjem in v primeru nedovoljene uporabe vozila z nevarnimi pomanjkljivostmi.
(30)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja te direktive bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (10).
(31)
Komisija ne bi smela sprejeti izvedbenih aktov o postopkih obveščanja kontaktnih točk držav članic, v katerih so bila vozila registrirana, o vozilih z velikimi ali nevarnimi pomanjkljivostmi, ter o postopkih, ki določajo obliko podatkov za poročanje Komisiji o informacijah, ki so jih zbrale države članice o pregledanih vozilih, če odbor, ustanovljen v skladu s to direktivo, ni izdal mnenja o osnutku izvedbenega akta, ki ga je predložila Komisija.
(32)
Za posodobitev člena 2(1) in točke 6 Priloge IV, kakor je ustrezno, ne da bi se s tem vplivalo na področje uporabe te direktive, za posodobitev točke 2 Priloge II zaradi upoštevanja metod ter za prilagoditev točke 2 Priloge II glede seznama postavk, ki jih je treba pregledati, metod, razlogov za neustreznost in ocene pomanjkljivosti, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastilo za sprejemanje aktov v skladu s členom 290 Pogodbe delovanju Evropske unije. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(33)
Ker cilja te direktive, in sicer izboljšanja cestne varnosti z določitvijo minimalnih skupnih zahtev in harmoniziranih pravil v zvezi s tehničnimi cestnimi pregledi vozil, ki vozijo v Uniji, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se ta cilj zaradi obsega ukrepa lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za dosego navedenega cilja.
(34)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, kakor je navedeno v členu 6 Pogodbe o Evropski uniji.
(35)
Ta direktiva razvija obstoječo ureditev tehničnih cestnih pregledov, posodablja tehnične zahteve Direktive 2000/30/ES in vključuje pravila iz Priporočila Komisije 2010/379/EU (11). Zato bi bilo treba Direktivo 2000/30/ES razveljaviti -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
POGLAVJE I
PREDMET UREJANJA, OPREDELITEV POJMOV IN PODROČJE UPORABE
Člen 1
Predmet urejanja
Da bi se izboljšala varnost v cestnem prometu in okolje, se s to direktivo vzpostavljajo minimalne zahteve za ureditev cestnih pregledov tehnične brezhibnosti gospodarskih vozil, ki vozijo na ozemlju držav članic.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za gospodarska vozila s konstrukcijsko določeno hitrostjo nad 25 km/h, ki spadajo v naslednje kategorije, ki so opredeljene v Direktivi 2003/37/ES Evropskega parlamenta in Sveta (12) in Direktivi 2007/46/ES:
(a)
motorna vozila, ki so zasnovana in izdelana predvsem za prevoz oseb in njihove prtljage ter imajo več kot osem sedežev poleg vozniškega sedeža - kategoriji vozil M2 in M3;
(b)
motorna vozila, ki so zasnovana in izdelana predvsem za prevoz blaga, z največjo maso, ki presega 3,5 tone - kategoriji vozil N2 in N3;
(c)
priklopna vozila in polpriklopna vozila, ki so zasnovana in izdelana za prevoz blaga ali oseb, kakor tudi za nastanitev oseb, z največjo maso, ki presega 3,5 tone - kategoriji vozil O3 in O4;
(d)
kolesni traktorji kategorije T5, ki se večinoma uporabljajo za komercialni cestni prevoz na javnih cestah in katerih največja konstrukcijsko določena hitrost presega 40 km/h.
2. Ta direktiva ne vpliva na pravico držav članic, da izvajajo tehnične cestne preglede na vozilih, ki jih ta direktiva ne zajema, kot so lahka gospodarska vozila z največjo maso, ki ne presega 3,5 tone, iz kategorije N1, da preverjajo druge vidike cestnega prometa in varnosti v cestnem prometu ali da izvajajo preglede drugod kot na javnih cestah. Nobena določba te direktive ne preprečuje državi članici, da zaradi prometne varnosti omeji uporabo določene vrste vozila na določene dele svojega cestnega omrežja.
Člen 3
Opredelitev pojmov
Naslednje opredelitve pojmov se uporabljajo samo v tej direktivi:
1.
„vozilo“ pomeni vsako motorno vozilo, ki ni tirno vozilo, ali njegovo priklopno vozilo;
2.
„motorno vozilo“ pomeni vsako vozilo na kolesih z lastnim motornim pogonom in največjo konstrukcijsko določeno hitrostjo, ki presega 25 km/h;
3.
„priklopno vozilo“ pomeni vozilo na kolesih brez lastnega pogona, ki je načrtovano in izdelano za vleko z motornim vozilom;
4.
„polpriklopno vozilo“ pomeni vsako priklopno vozilo, ki je načrtovano za priključitev na motorno vozilo tako, da se del polpriklopnega vozila opira na motorno vozilo, pri tem pa precejšen del njegove mase in mase njegovega tovora nosi motorno vozilo;
5.
„tovor“ pomeni vse blago, ki bi bilo običajno v vozilu ali v delu vozila, zasnovanem za prevoz tovora, ki ni trajno pritrjeno na vozilo, vključno s predmeti v nosilcih tovora, kot so zaboji, menjalni kesoni ali zabojniki na vozilih;
6.
„gospodarsko vozilo“ pomeni motorno vozilo in njegovo priklopno vozilo ali polpriklopno vozilo, ki se uporablja predvsem za komercialni prevoz blaga ali potnikov, kot so javni prevoz ali prevoz za lastne potrebe, ali drug poklicni prevoz;
7.
„vozilo, registrirano v državi članici“ pomeni vozilo, ki je registrirano ali dano v uporabo v državi članici;
8.
„imetnik potrdila o registraciji“ pomeni pravno ali fizično osebo, na ime katere je vozilo registrirano;
9.
„podjetje“ pomeni podjetje, kot je opredeljeno v točki 4 člena 2 Uredbe (ES) št. 1071/2009;
10.
„tehnični cestni pregled“ pomeni nenapovedan pregled tehnične brezhibnosti gospodarskega vozila, ki ga izvajajo pristojni organi države članice ali ki se izvaja pod njihovim neposrednim nadzorom;
11.
„javna cesta“ pomeni cesto, dano v uporabo za javni promet, kot so lokalne, regionalne ali državne ceste, hitre ceste ali avtoceste;
12.
„tehnični pregled“ pomeni pregled v skladu s točko 9 člena 3 Direktive 2014/45/EU;
13.
„potrdilo o tehničnem pregledu“ pomeni poročilo o tehničnem pregledu, ki ga izda pristojni organ ali center za izvajanje tehničnih pregledov in ki vsebuje rezultate tehničnega pregleda;
14.
„pristojni organ“ pomeni organ ali javno ustanovo, ki je po pooblastilu države članice pristojna za upravljanje sistema tehničnih cestnih pregledov, vključno z izvajanjem takšnih pregledov, kjer je ustrezno;
15.
„inšpektor“ pomeni osebo, ki jo država članica ali njen pristojni organ pooblasti za izvajanje začetnih in/ali podrobnejših tehničnih cestnih pregledov;
16.
„pomanjkljivosti“ pomeni tehnične napake in druge neskladnosti, ugotovljene med tehničnim cestnim pregledom;
17.
„usklajeni cestni pregled“ pomeni tehnični cestni pregled, ki ga hkrati organizirajo pristojni organi dveh ali več držav članic;
18.
„prevoznik“ pomeni fizično ali pravno osebo, ki upravlja vozilo kot lastnik oziroma ga je za to pooblastil lastnik;
19.
„mobilna enota za preglede“ pomeni prenosni sistem opreme za testiranje, potrebne za izvajanje podrobnejših tehničnih cestnih pregledov, ter pristojne inšpektorje za opravljanje podrobnejših cestnih pregledov;
20.
„prostor, namenjen cestnim pregledom“ pomeni določeno območje za začetne in/ali podrobnejše tehnične cestne preglede, ki je lahko opremljeno s stalno opremo za testiranje.
POGLAVJE II
SISTEM TEHNIČNIH CESTNIH PREGLEDOV IN SPLOŠNE OBVEZNOSTI
Člen 4
Sistem cestnih pregledov
Sistem tehničnih cestnih pregledov vključuje začetne tehnične cestne preglede iz člena 10(1) ter podrobnejše tehnične cestne preglede iz člena 10(2).
Člen 5
Odstotek vozil, ki jih je treba pregledati
1. Za vozila iz točk (a), (b) in (c) člena 2(1) skupno število začetnih tehničnih cestnih pregledov v Uniji v vsakem koledarskem letu ustreza vsaj 5 % skupnega števila vozil, ki so registrirana v državah članicah.
2. Vsaka država članica si prizadeva, da opravi ustrezno število začetnih tehničnih cestnih pregledov, sorazmerno s skupnim številom takšnih vozil, ki so registrirana na njenem ozemlju.
3. Informacije o pregledanih vozilih se v skladu s členom 20(1) sporočijo Komisiji.
Člen 6
Sistem ocenjevanja tveganja
Države članice za vozila iz točk (a), (b) in (c) člena 2(1) zagotovijo, da se podatki o številu in resnosti pomanjkljivosti iz Priloge II in po potrebi Priloge III, ugotovljenih na vozilih posameznih podjetij, ki opravljajo prevoz, vključijo v sistem ocenjevanja tveganja, vzpostavljen v skladu s členom 9 Direktive 2006/22/ES. Države članice lahko za določitev profila tveganja podjetja uporabijo merila iz Priloge I. Ti podatki se uporabijo za natančnejše in pogostejše preverjanje podjetij z visoko oceno tveganja. Sistem ocenjevanja tveganja upravljajo pristojni organi držav članic.
Za izvajanje prvega pododstavka država članica, v kateri je bilo vozilo registrirano, uporabi informacije, pridobljene od drugih držav članic, v skladu s členom 18(1).
Države članice lahko omogočijo dodatne, prostovoljne tehnične preglede. Informacije o skladnosti z zahtevami o tehnični brezhibnosti, pridobljene na podlagi prostovoljnih pregledov, se lahko upoštevajo, da se izboljša profil tveganja podjetja.
Člen 7
Odgovornosti
1. Države članice zahtevajo, da se potrdilo o zadnjem rednem tehničnem pregledu ali njegova kopija ali, v primeru elektronskega potrdila o tehničnem pregledu, natisnjen izvirnik ali overjen izvod tega potrdila ter poročilo o zadnjem tehničnem cestnem pregledu, kadar so na voljo, hranijo v vozilu. Države članice lahko dovolijo organom, da sprejmejo elektronsko dokazilo o teh pregledih, če so takšni podatki dostopni.
2. Države članice zahtevajo, da podjetja in vozniki vozila, na katerem je treba opraviti tehnični cestni pregled, sodelujejo z inšpektorji ter za namene pregleda zagotovijo dostop do vozila in njegovih delov ter vse ustrezne dokumentacije.
3. Države članice zagotovijo, da je brez poseganja v odgovornosti voznika vozila opredeljena odgovornost podjetja za vzdrževanje tega vozila v varnem in tehnično brezhibnem stanju.
Člen 8
Inšpektorji
1. Inšpektorji se pri izbiri vozila za tehnični cestni pregled in med opravljanjem pregleda vzdržijo vsakršne diskriminacije na podlagi narodnosti voznika ali države registracije ali začetka uporabe vozila.
2. Pri opravljanju tehničnega cestnega pregleda se inšpektor izogne vsakršnemu nasprotju interesov, ki bi lahko vplivalo na nepristranskost in objektivnost njegovih odločitev.
3. Nagrajevanje inšpektorjev ni neposredno povezano z rezultati začetnih ali podrobnejših tehničnih cestnih pregledov.
4. Podrobnejše tehnične cestne preglede izvajajo samo inšpektorji, ki izpolnjujejo minimalne zahteve glede usposobljenosti in usposabljanja iz člena 13 in Priloge IV k Direktivi 2014/45/EU. Države članice lahko določijo, da morajo inšpektorji, ki izvajajo preglede v prostorih, namenjenih za cestne preglede, ali ki uporabljajo mobilne enote za preglede, izpolnjevati te zahteve ali ustrezne druge zahteve.
POGLAVJE III
POSTOPKI PREGLEDOV
Člen 9
Izbira vozil za začetni tehnični cestni pregled
Pri ugotavljanju, na katerih vozilih je treba opraviti začetni tehnični cestni pregled, inšpektorji v prednostno skupino lahko uvrstijo vozila podjetij z visokim profilom tveganja iz Direktive 2006/22/ES. Vozila se lahko za preglede izberejo tudi naključno ali kadar obstaja sum, da predstavljajo tveganje za varnost v cestnem prometu ali za okolje.
Člen 10
Vsebina in metode tehničnih cestnih pregledov
1. Države članice zagotovijo, da se na vozilih, ki se izberejo v skladu s členom 9, opravi začetni tehnični cestni pregled.
Inšpektor pri vsakem začetnem tehničnem cestnem pregledu vozila:
(a)
preveri zadnje potrdilo o tehničnem pregledu in, kadar je na voljo, poročilo o tehničnem cestnem pregledu, ki se hranita v vozilu, ali elektronsko dokazilo o teh pregledih v skladu s členom 7(1);
(b)
opravi vizualno oceno tehničnega stanja vozila;
(c)
lahko opravi vizualno oceno pritrjenosti tovora vozila v skladu s členom 13;
(d)
lahko tehnično preveri s katero koli metodo, ki se mu zdi primerna. Takšno tehnično preverjanje se lahko opravi le, da se utemelji odločitev, da je treba na vozilu opraviti podrobnejši tehnični cestni pregled, ali da se zahteva takojšna odprava pomanjkljivosti v skladu s členom 14(1).
Inšpektor preveri, ali so bile kakršne koli pomanjkljivosti, navedene v poročilu o prejšnjem tehničnem cestnem pregledu, odpravljene.
2. Na podlagi rezultata začetnega pregleda se inšpektor odloči, ali je treba na vozilu ali njegovem priklopnem vozilu opraviti podrobnejši cestni pregled.
3. Podrobnejši tehnični cestni pregled obsega postavke s seznama v Prilogi II, ki se štejejo za potrebne in ustrezne, ob upoštevanju zlasti varnosti zavor, pnevmatik, koles, šasije in emisij, ter priporočene metode za pregledovanje teh postavk.
4. Kadar je iz potrdila o tehničnem pregledu ali poročila o cestnem pregledu razvidno, da je bil pregled ene izmed postavk Priloge II opravljen v predhodnih treh mesecih, inšpektor to postavko pregleda samo, če to upravičuje očitna pomanjkljivost.
Člen 11
Prostori za preglede
1. Podrobnejši tehnični cestni pregledi se izvajajo z mobilnimi enotami za preglede, namenjenimi za cestne preglede, ali v centru za izvajanje tehničnih pregledov, kot je določeno v Direktivi 2014/45/EU.
2. Kadar je treba podrobnejši pregled opraviti v centru za izvajanje tehničnih pregledov ali v prostoru, namenjenem cestnim pregledom, se čim prej opravi v enem od najbližjih centrov ali prostorov, ki so na voljo.
3. Mobilne enote za preglede in prostori, namenjeni cestnim pregledom, so ustrezno opremljeni za izvajanje podrobnejših tehničnih cestnih pregledov in imajo potrebno opremo za ocenjevanje stanja zavor in njihove učinkovitosti, krmiljenja, obesitev koles in emisij vozila. Če mobilne enote za preglede ali prostori, namenjeni cestnim pregledom, nimajo potrebne opreme za pregled postavke v okviru začetnega pregleda, se vozilo napoti v center ali prostor za preglede, kjer se zadevna postavka lahko podrobneje pregleda.
Člen 12
Ocena pomanjkljivosti
1. Priloga II za vsako postavko, ki jo je treba pregledati, določa seznam možnih pomanjkljivosti, ki jih je treba preveriti med tehničnim cestnim pregledom, in njihovo raven resnosti.
2. Pomanjkljivosti, ki se odkrijejo pri tehničnih cestnih pregledih vozil, se razvrstijo v eno od naslednjih skupin:
(a)
manjše pomanjkljivosti brez pomembnega učinka na varnost vozila ali vpliva na okolje in druge manjše neskladnosti;
(b)
večje pomanjkljivosti, ki lahko okrnijo varnost vozila, vplivajo na okolje ali ogrozijo druge udeležence na cesti, ali druge večje neskladnosti;
(c)
nevarne pomanjkljivosti, ki pomenijo neposredno in takojšnje tveganje za varnost v cestnem prometu ali vpliv na okolje.
3. Vozilo s pomanjkljivostmi, ki spadajo v več kot eno skupino pomanjkljivosti iz odstavka 2, se razvrsti v skupino, ki ustreza resnejši pomanjkljivosti. Vozilo z več pomanjkljivostmi pri enakih področjih tehničnega cestnega pregleda, kot so opredeljeni v obsegu pregleda iz točke 1 Priloge II, se lahko razvrsti v naslednjo skupino bolj resnih pomanjkljivosti, če se šteje, da skupen učinek navedenih pomanjkljivosti pomeni večje tveganje za varnost v cestnem prometu.
Člen 13
Pregled pritrjenosti tovora
1. Med cestnim pregledom vozila se lahko pregleda pritrjenost tovora v skladu s Prilogo III, da se zagotovi, da je tovor pritrjen tako, da ne ovira varne vožnje oziroma ogroža življenja, zdravja, premoženja ali okolja. S pregledi se lahko preveri, da v vseh okoliščinah uporabe vozila, tudi v nevarnih situacijah ali pri speljevanju navkreber:
-
deli tovora samo minimalno spremenijo svoj položaj glede na druge dele, stene ali površine vozila in
-
tovor ne more zapustiti prostora za tovor ali se premakniti z nakladalne površine.
2. Brez poseganja v zahteve, ki veljajo za prevoz nekaterih kategorij blaga, kot so tiste, ki so zajete v Evropskem sporazumu o mednarodnem prevozu nevarnih snovi po cesti (ADR) (13), se tovor pritrdi in pritrjenost tovora pregleda v skladu z načeli in po potrebi s standardi, določenimi v oddelku I Priloge III. Uporabiti se sme zadnja različica standardov, določenih v točki 5 oddelka I Priloge III.
3. V primeru velikih ali nevarnih pomanjkljivosti, povezanih s pritrjenostjo tovora, se lahko uporabljajo tudi naknadni postopki iz člena 14.
4. Države članice zagotovijo, da je osebje, ki pregleduje pritrjenost tovora, za to ustrezno usposobljeno.
Člen 14
Naknadni postopki v primeru velikih ali nevarnih pomanjkljivosti
1. Brez poseganja v člen 14(3) države članice poskrbijo, da se vse velike ali nevarne pomanjkljivosti, ki se ugotovijo med začetnim ali podrobnejšim pregledom, odpravijo, preden se vozilo ponovno uporablja na javnih cestah.
2. Inšpektor lahko zahteva, da se v predpisanem času na vozilu opravi popolni tehnični pregled, če je to vozilo registrirano v državi članici, v kateri je bil opravljen tehnični cestni pregled. Če je vozilo registrirano v drugi državi članici, lahko pristojni organ v skladu s postopkom iz člena 18(2) prek kontaktnih točk iz člena 17 od pristojnega organa te druge države članice zahteva, da opravi nov tehnični pregled tega vozila. Če se na vozilu, registriranem zunaj Unije, ugotovijo večje ali nevarne pomanjkljivosti, lahko države članice o tem obvestijo pristojni organ države registracije vozila.
3. V primeru pomanjkljivosti, ki zahteva hitro ali takojšnjo odpravo zaradi neposredne ali takojšnje nevarnosti za varnost v cestnem prometu, zadevna država članica ali pristojni organ zagotovi, da je uporaba vozila omejena ali prepovedana, dokler se takšne pomanjkljivosti ne odpravijo. Takšno vozilo se sme uporabiti samo za vožnjo do ene od najbližjih delavnic, v kateri je mogoče navedene pomanjkljivosti odpraviti, pod pogojem, da je bila zadevna nevarna pomanjkljivost popravljena v tolikšni meri, da je vozilo mogoče pripeljati do te delavnice in da pri tem ni nikakršnega neposrednega tveganja za varnost oseb v vozilu ali drugih udeležencev v cestnem prometu. V primeru pomanjkljivosti, ki ne zahtevajo takojšnje odprave, lahko zadevna država članica ali pristojni organ določi pogoje in razumno časovno obdobje uporabe vozila, preden se pomanjkljivosti odpravijo.
Če vozila ni mogoče popraviti v tolikšni meri, da ga je mogoče pripeljati do delavnice, se vozilo lahko pripelje do kraja, kjer ga je mogoče popraviti.
Člen 15
Pristojbine za preglede
Kadar so med podrobnejšim pregledom ugotovljene pomanjkljivosti, države članice lahko zahtevajo plačilo razumne in sorazmerne pristojbine, ki bi morala biti povezana s stroški pregleda.
Člen 16
Poročilo o pregledu in podatkovne baze o tehničnih cestnih pregledih
1. Za vsak opravljeni začetni tehnični cestni pregled se pristojnemu organu sporočijo naslednji podatki:
(a)
država registracije vozila;
(b)
kategorija vozila;
(c)
rezultati začetnega tehničnega cestnega pregleda.
2. Inšpektor po zaključku podrobnejšega pregleda sestavi poročilo v skladu s Prilogo IV. Države članice zagotovijo, da voznik vozila prejme izvod poročila o pregledu.
3. Inšpektor sporoči pristojnemu organu rezultate podrobnejšega tehničnega cestnega pregleda v razumnem času po tem pregledu. Pristojni organ hrani te podatke v skladu z veljavno zakonodajo o varstvu podatkov, a ne manj kot 36 mesecev od datuma njihovega prejema.
POGLAVJE IV
SODELOVANJE IN IZMENJAVA INFORMACIJ
Člen 17
Določitev kontaktnih točk
1. Države članice določijo kontaktno točko, ki:
-
skrbi za usklajevanje s kontaktnimi točkami, ki jih določijo druge države članice, v zvezi z ukrepi, sprejetimi v skladu s členom 18,
-
Komisiji posredujejo podatke iz člena 20,
-
zagotovi, kjer je to mogoče, vsako drugo izmenjavo podatkov s kontaktnimi točkami drugih držav članic ter pomoč tem točkam.
2. Države članice imena in kontaktne podatke svojih kontaktnih točk pošljejo Komisiji do 20. maja 2015 in jo nemudoma obvestijo o vseh spremembah teh podatkov. Komisija sestavi seznam vseh nacionalnih kontaktnih točk in ga pošlje državam članicam.
Člen 18
Sodelovanje med državami članicami
1. Kadar se na vozilu, ki ni registrirano v državi članici, v kateri se izvaja pregled, ugotovijo večje ali nevarne pomanjkljivosti oziroma pomanjkljivosti, zaradi katerih se omeji ali prepove uporaba vozila, kontaktna točka o rezultatih tega pregleda obvesti kontaktno točko države članice, v kateri je bilo vozilo registrirano. To obvestilo vsebuje elemente iz poročila o cestnem pregledu iz Priloge IV in se, če je možno, posreduje prek nacionalnega elektronskega registra iz člena 16 Uredbe (ES) št. 1071/2009. Komisija sprejme podrobne predpise o postopkih obveščanja kontaktnih točk držav članic, v katerih so bila vozila registrirana, o vozilih z večjimi ali nevarnimi pomanjkljivostmi v skladu s postopkom pregleda iz člena 23(2).
2. Kadar se na vozilu ugotovijo večje ali nevarne pomanjkljivosti, lahko kontaktna točka države članice, v kateri je bil opravljen pregled vozila, zaprosi pristojni organ države članice, v kateri je bilo vozilo registrirano, prek kontaktne točke slednje države članice, da sprejme ustrezne nadaljnje ukrepe, kot je naknadni tehnični pregled vozila, kot je določeno v členu 14.
Člen 19
Usklajeni tehnični cestni pregledi
Države članice vsako leto redno izvajajo usklajene dejavnosti cestnih pregledov. Države članice lahko te dejavnosti združujejo z dejavnostmi, določenimi v členu 5 Direktive 2006/22/ES.
Člen 20
Sporočanje informacij Komisiji
1. Države članice pred 31. marcem 2021 in nato pred 31. marcem vsaki dve leti Komisiji po elektronski poti sporočijo podatke o vozilih, pregledanih na njihovem ozemlju, ki so jih zbrale v predhodnih dveh koledarskih letih. Ti podatki vključujejo:
(a)
število pregledanih vozil;
(b)
kategorijo pregledanih vozil;
(c)
državo, v kateri je bilo posamezno vozilo registrirano,
(d)
pri podrobnejših pregledih pregledana področja in postavke, ki so bile ocenjene kot neustrezne, v skladu s točko 10 Priloge IV.
Prvo poročilo zajema obdobje dveh let z začetkom 1. januarja 2019.
2. Komisija v skladu s postopkom pregleda iz člena 23(2) sprejme podrobne predpise o obliki, v kateri se podatki iz odstavka 1 sporočijo po elektronski poti. Do sprejetja takšnih predpisov se uporablja standardna oblika poročanja, ki je določena v Prilogi V.
Komisija o zbranih podatkih poroča Evropskemu parlamentu in Svetu.
POGLAVJE V
DELEGIRANI IN IZVEDBENI AKTI
Člen 21
Delegirani akti
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 22 za:
-
posodobitev člena 2(1) in točke 6 Priloge IV, kakor je ustrezno, da bi se upoštevale spremembe pri kategorijah vozil, ki izhajajo iz sprememb zakonodaje iz navedenega člena, ne da bi se s tem vplivalo na področje uporabe te direktive,
-
posodobitev točke 2 Priloge II za upoštevanje metod v primeru razpoložljivosti učinkovitejših in uspešnejših metod tehničnih pregledov, brez širjenja seznama postavk, ki jih je treba pregledati,
-
prilagoditev točke 2 Priloge II po pozitivni oceni zadevnih stroškov in koristi, v zvezi s seznamom postavk, ki jih je treba pregledati, metodami, razlogi za neustreznost in oceno pomanjkljivosti v primeru sprememb obveznih zahtev, pomembnih za homologacijo, v zakonodaji Unije o varnosti ali okoljski zakonodaji.
Člen 22
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo iz člena 21 se prenese na Komisijo za obdobje petih let od 19. maja 2014. Komisija pripravi poročilo o prenesenem pooblastilu najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja. Prenos pooblastila se samodejno podaljša za enako obdobje, razen če Evropski parlament ali Svet ne nasprotuje temu podaljšanju najpozneje tri mesece prek koncem vsakega obdobja.
3. Pooblastilo iz člena 21 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, naveden v tej odločitvi. Odločitev začne učinkovati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členom 21, začne veljati le, če niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegiranemu aktu v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet obvestila Komisijo, da mu ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 23
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga Odbor za tehnično brezhibnost iz Direktive 2014/45/EU. Ta odbor je odbor v smislu Uredbe (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011. Kadar odbor ne poda mnenja, Komisija osnutka izvedbenega akta ne sprejme in se uporabi tretji odstavek člena 5(4) Uredbe (EU) št. 182/2011.
POGLAVJE VI
KONČNE DOLOČBE
Člen 24
Poročanje
1. Do 20. maja 2016 Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju in učinkih te direktive. Poročilo analizira zlasti njen učinek na varnost v cestnem prometu ter stroške in koristi morebitne vključitve kategorij vozil N1 in O2 v področje uporabe te direktive.
2. Najpozneje do 20. maja 2022 Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o uporabi in učinkih te direktive, zlasti v zvezi z učinkovitostjo in harmonizacijo sistema ocenjevanja tveganja, predvsem v opredelitvi o vzajemno primerljivem profilu tveganja različnih zadevnih podjetij. Temu poročilu se priloži natančna ocena učinka, v kateri so analizirani stroški in koristi v vsej Uniji. Ocena učinka je Evropskemu parlamentu in Svetu na voljo vsaj šest mesecev pred predložitvijo kakršnega koli zakonodajnega predloga, da se po potrebi v področje uporabe te direktive vključijo nove kategorije vozil.
Člen 25
Kazni
Države članice določijo pravila glede kazni, ki se uporabljajo pri kršitvi določb te direktive, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da bi zagotovile izvrševanje teh kazni. Navedene kazni so učinkovite, sorazmerne, odvračilne in nediskriminatorne.
Člen 26
Prenos
1. Države članice do 20. maja 2017 sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za izpolnjevanje te direktive. Komisiji takoj sporočijo besedila teh predpisov.
Navedene predpise uporabljajo od 20. maja 2018.
Kar zadeva sistem ocenjevanja tveganja iz člena 6 te direktive, navedene predpise uporabljajo od 20. maja 2019.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklicevanje nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice sporočijo Komisiji besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 27
Razveljavitev
Direktiva 2000/30/ES se razveljavi z učinkom od 20. maja 2018.
Člen 28
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 29
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Bruslju, 3. aprila 2014