ДИРЕКТИВА (ЕС) 2015/637 НА СЪВЕТА
от 20 април 2015 година
относно мерките за координация и сътрудничество за улесняване на консулската закрила на непредставени граждани на Съюза в трети държави и за отмяна на Решение 95/553/ЕО
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 23 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Гражданството на Съюза е основният статут на гражданите на държавите членки. Едно от специфичните права, които Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предоставя на гражданите на Съюза съгласно член 20, параграф 2, буква в), е правото да се ползват на територията на трета страна, в която държавата членка, на която те са граждани, няма представителство, от закрилата на дипломатическите и консулските власти на която и да е държава членка при същите условия, като гражданите на тази държава.
(2)
Договорът от Лисабон укрепи статута на гражданството на Съюза и засили произтичащите от него права. Член 23 от ДФЕС предвижда приемането на директиви за установяване на мерките за координиране и сътрудничество, необходими за улесняването на консулската закрила за непредставени граждани на Съюза.
(3)
Сред ценностите, на които се основава Съюзът, са солидарността, недискриминацията и зачитането на правата на човека; в отношенията си с останалия свят Съюзът следва да отстоява своите ценности и да допринася за закрилата на своите граждани. Залегналото в член 46 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“) основно право на консулска закрила на непредставените граждани на Съюза при същите условия, които се прилагат за собствените граждани, е израз на европейската солидарност. То дава външно измерение на понятието „гражданство на Съюза“ и укрепва идентичността на Съюза в трети държави.
(4)
Целта на настоящата директива е да се определят мерките за сътрудничество и координация, необходими за по-нататъшното улесняване на консулската закрила за непредставените граждани на Съюза. Тези мерки следва да увеличат правната сигурност и ефективното сътрудничество и солидарността между консулските власти.
(5)
В съответствие с член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС и член 23 от ДФЕС държавите членки следва да предоставят консулска закрила на непредставените граждани при същите условия, които се прилагат за техните собствени граждани. Настоящата директива не засяга правомощията на държавите членки да определят обхвата на закрилата, която предоставят на своите собствени граждани.
(6)
Настоящата директива не засяга консулските отношения между държавите членки и трети държави, по-специално техните права и задълженията, произтичащи от международни обичаи и споразумения, по-специално Конвенцията от 24 април 1963 г. за консулските отношения (Виенската конвенция), които държавите членки прилагат в съответствие с правото на Съюза. По силата на член 8 от Виенската конвенция държавите членки могат да предоставят консулска закрила от името на друга държава членка след съответно уведомяване и освен ако засегнатата трета държава не се противопостави., Затруднения могат да възникнат по-специално във връзка със ситуации, включващи граждани, които едновременно са и граждани на приемащата държава. С помощта на местното консулско сътрудничество държавите членки следва да предприемат необходимите мерки във връзка трети държави с цел да се гарантира, че консулската закрила може да бъде предоставена от името на други държави членки във всеки един случай.
(7)
Когато непредставени граждани се нуждаят от закрила в трети държави, са необходими ефикасно сътрудничество и координация. Следва да има тясно сътрудничество между оказващата помощ държава членка, която е представена в трета държава и държавата членка, чийто гражданин е даденият гражданин. Консулското сътрудничество на местно равнище по отношение на непредставените граждани може да бъде особено сложно, тъй като за него се изисква координация с органи, които не са представени на място, включително, когато е целесъобразно, с компетентните посолства или консулства. С оглед да се запълни липсата на посолство или консулство на държавата членка на непредставения гражданин, следва да бъдат установени ясни и стабилни правила. Съществуващите мерки трябва също да бъдат изяснени, за да се гарантира ефективна закрила.
(8)
Гражданите на Съюза следва да бъдат считани за непредставени в трета държава, в която тяхната държава членка няма посолство, консулство или почетен консул. Гражданите следва също да се смятат за непредставени, ако посолството, консулството или почетният консул на място не може по някаква причина да предостави в даден случай закрилата, която заинтересованото лице би имало право да получи съгласно националното право или националната практика. Посолствата и консулствата следва да се информират взаимно за всички изключителни обстоятелства, които могат да засегнат временно способността им да осигуряват консулска закрила. Достъпността и близостта също следва да бъдат взети предвид. Например гражданин, който търси консулска закрила или помощ от посолство или консулство на друга държава членка, не следва да бъде пренасочен към посолството, консулството или почетния консул на своята собствена държава членка, когато поради местни обстоятелства или липса на ресурси за гражданина не е възможно безопасно да достигне или да бъде достигнат от посочените инстанции, така че да може да получи консулска закрила. Понятието за липса на представителство следва да се тълкува с оглед на гарантирането на ефективността на правото на непредставените граждани да получат закрила от посолството или консулството на друга държава членка по недискриминационен начин, като се вземат предвид обстоятелствата във всеки конкретен случай. Граждани, които притежават гражданство на повече от една държава членка, следва да бъдат считани за непредставени, ако нито една от техните държави членки не е представена в съответната трета държава.
(9)
С цел да се гарантира ефективността на правото, залегнало в член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС, и на правото на зачитане на личния и семейния живот, признато в член 7 от Хартата, и като се има предвид националното право и националната практика, оказващата помощ държава членка може да трябва да предостави закрила на гражданите на трети държави, които са членове на семейството на граждани на Съюза, в зависимост от конкретните обстоятелства на всеки отделен случай. Настоящата директива не препятства възможността по време на консултациите, които следва да се провеждат преди предоставянето на помощта, оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да могат по целесъобразност да се споразумеят относно възможността за предоставяне на помощ и на гражданите на трети държави, които са членове на семейството на непредставения гражданин на Съюза, извън рамките на изискванията в правото на оказващата помощ държава членка или нейната практика, като отчитат във възможно най-голяма степен исканията на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, и дотолкова, доколкото договореното отговаря на изискванията на правото на Съюза. Държавите членки може обаче да не са в състояние да предоставят някои видове консулска закрила на членовете на семейството от трети държави, като например издаването на временни документи за пътуване. По отношение на помощта за малолетни и непълнолетни лица, висшият интерес на детето следва да бъде от първостепенно значение в съответствие с член 24 от Хартата и както е предвидено в Конвенцията на ООН за правата на детето от 20 ноември 1989 г.
(10)
Непредставените гражданин следва да могат да потърсят консулска закрила от посолството или консулството на която и да е държава членка. Това обаче не следва да възпрепятства държавите членки да сключват практически договорености с цел споделяне на отговорностите за предоставяне на консулска закрила на непредставените граждани в съответствие с настоящата директива. Тези договорености са в полза на гражданите, тъй като те дават възможност за по-добра подготвеност за осигуряване на ефективна закрила. Държавите членки, която получават искане за закрила, следва да преценяват дали в конкретния случай е необходимо да се предостави консулска закрила или случаят може да бъде прехвърлен към посолството или консулството, посочено за компетентно в съответствие с действаща договореност. Държавите членки следва да нотифицират Комисията и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) за всяка такава договореност, която следва да бъде публикувана от Съюза и държавите членки с оглед на осигуряването на прозрачност по отношение на непредставените граждани.
(11)
Настоящата директива не следва да възпрепятства държава членка, която не е представена в трета държава, да предостави консулска закрила на един от своите граждани, например чрез предоставяне на онлайн консулски услуги, когато е целесъобразно. Държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин, следва да може да поиска от държавата членка, от която гражданинът търси или получава консулска закрила, да ѝ прехвърли заявлението или случая, за да предостави самата тя консулска закрила. Подобно прехвърляне не следва да води до лишаване на непредставения гражданин от консулска закрила.
(12)
Въпреки различните традиции на държавите членки по отношение на компетенциите на почетните консули, почетните консули обикновено не предлагат същия кръг услуги като посолствата или консулствата. Като се има предвид, че почетните консули често изпълняват своята мисия на доброволна основа, следва да се даде възможност на всяка държава членка да реши дали настоящата директива следва да се прилага за нейните почетни консули. От почетните консули би могло да се изисква да предоставят консулска закрила на непредставени граждани в зависимост от обстоятелствата на всеки отделен случай.
(13)
Исканията за закрила следва да бъдат обработвани, ако заявителите представят валиден паспорт или лична карта на гражданин на Съюза. Възможно е обаче непредставените граждани, нуждаещи се от консулска закрила, вече да не притежават документ за самоличност. Основният статут на гражданство на Съюза се предоставя пряко от правото на Съюза, като документите за самоличност имат само декларативна стойност. Ако заявителите не са в състояние да предоставят документ за самоличност, те следва да могат да докажат своята самоличност с други средства. Ако е необходимо, самоличността на засегнатото лице може да бъде проверена при запитването до органите на държавата членка, на която заявителят твърди, че е гражданин. По отношение на придружаващ(и) заявителя член(ове) на семейството от трета държава органите на държавата членка, на която заявителят е гражданин, следва също така да бъдат в състояние да помогнат на оказващата помощ държава членка при проверката на самоличността и съществуването на семейна връзка със заявителя.
(14)
За да се определят необходимите мерки за координация и сътрудничество, следва да се уточни обхватът на консулска закрила по настоящата директива. Консулската закрила за непредставени граждани следва да включва оказване на помощ в редица типични ситуации, при които държавите членки предоставят консулска закрила на своите собствени граждани в зависимост от конкретните обстоятелства на всеки отделен случай, като например при арестуване или задържане, тежка злополука или тежко заболяване или смърт, както и по отношение на помощ и репатриране при бедствено положение или издаване на временни документи. Тъй като нужната закрила винаги зависи от конкретната ситуация, консулската закрила не следва да се ограничава до случаите, изрично посочени в настоящата директива.
(15)
Където е приложимо, следва да бъдат надлежно зачетени желанията на засегнатия гражданин, включително и по отношение на това дали следва да бъдат информирани членове на семейството или други близки лица и кои точно. Аналогично, в случай на смърт следва да бъдат надлежно взети под внимание желанията на близките членове на семейството по отношение на мерките, които да бъдат предприети по отношение на тленните останки на починалия гражданин. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да отговаря за тези контакти.
(16)
Органите на държавите членки следва да си сътрудничат тясно и да се координират помежду си и със Съюза, по-специално с Комисията и ЕСВД, в дух на взаимно уважение и солидарност. С цел да се гарантира бързо и ефикасно сътрудничество държавите членки следва да осигурят и непрекъснато да актуализират информацията относно съответните звена за контакт в държавите членки посредством защитения уебсайт на ЕСВД (Consular OnLine).
(17)
В трети държави Съюзът е представен чрез своите делегации, които, в тясно сътрудничество с дипломатическите и консулските мисии на държавите членки, допринасят за осъществяване на правото на гражданите на Съюза на консулска закрила, както е посочено в член 35 от Договора за Европейския съюз. Настоящата директива напълно отчита и увеличава още повече приноса, който ЕСВД и делегациите на Съюза вече оказват, по-конкретно по време на кризисни ситуации, в съответствие с Решение 2010/427/ЕС на Съвета (2), и по-специално член 5, параграф 10 от него.
(18)
Що се отнася до координацията на място, следва да бъдат изяснени компетенциите и съответните роли на отговорните лица и органи, за да се гарантира, че непредставените граждани получават помощта, на която имат право, в съответствие с принципа на недискриминация. Консулското сътрудничество на местно равнище следва да обръща надлежно внимание на непредставените граждани, например чрез събирането и редовното актуализиране на информацията за съответните звена за контакт и споделянето ѝ с местните посолства и консулства на държавите членки и с делегацията на Съюза.
(19)
Срещите на местното консулско сътрудничество, организирани в тясно сътрудничество с делегацията на Съюза, следва да включват редовен обмен на информация по въпроси, свързани с непредставените граждани, като например тяхната безопасност, условия в затвора, уведомяване и достъп до консулски услуги и сътрудничество при кризи. На тези срещи представените държави членки следва, когато е необходимо, да постигат споразумение по практическите договорености, за да се гарантира ефективната закрила на непредставените граждани., Подобно споразумение може да не е необходимо, ако например броят на непредставените граждани е малък.
(20)
Ясното разделение на отговорностите между представените и непредставените държави членки и делегацията на Съюза е от съществено значение, за да се осигури адекватна подготовка за реакция при кризи и управление на кризи. Следователно плановете за реакция при кризи следва да бъдат координирани и да вземат предвид в пълна степен непредставените граждани. За тази цел в рамките на готовността за реакция при кризи на местно равнище държавите членки, които нямат установени на местно равнище посолство или консулство, следва да предоставят цялата налична и подходяща информация по отношение на своите граждани на съответната територия. Тази информация следва да се актуализира по подходящ начин в случай на криза. Компетентните посолства и консулства, както и делегациите на Съюза следва да бъдат информирани и ако е необходимо следва да участват в мерките за готовност за действие при кризи. На непредставените граждани следва да се предоставя информация относно тези мерки. В случай на криза пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координиращи помощта, следва да координират на недискриминационна основа помощта за непредставените граждани и използването на наличните капацитети за евакуация въз основа на съгласуваните планове и развитието на място.
(21)
Оперативната съвместимост между персонала на консулските служби и другите експерти по управление на кризи следва да се подобри, по-специално чрез участието им в мултидисциплинарни кризисни екипи, като например екипите в рамките на структурите на ЕСВД за реакция при кризи и оперативна координация и за управление на кризи, както и по линия на Механизма за гражданска защита на Съюза (3).
(22)
Следва да бъда възможно да се поиска при необходимост подкрепа по линия на Механизма за гражданска защита на Съюза за консулската закрила на непредставени граждани. Тази подкрепа може да бъде поискана например от пилотната държава или от държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта.
(23)
Терминът „пилотна държава“, използван в настоящата директива, се отнася до една или повече държави членки, представени в дадена трета държава, които отговарят за координацията и ръководят помощта за непредставените граждани по време на криза. Концепцията за пилотна държава, установена в съответните насоки на Съюза (4), може да бъде развита допълнително в съответствие с правото на Съюза и по-специално с настоящата директива.
(24)
Когато държава членка е уведомена или получи искане за консулска закрила от лице, което твърди, че е непредставен гражданин, освен в случай на изключителна спешност, държавата членка следва винаги и без отлагане да осъществи връзка с държавата членка, чийто гражданин е лицето, и да ѝ предостави цялата имаща отношение информация, преди да предостави каквато и да било помощ. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва от своя страна и без отлагане да предостави всякаква информация, която има отношение към случая. Тази консултация следва да даде възможност на държавата членка, чийто гражданин е лицето, да поиска заявлението или случая да ѝ бъде прехвърлено, за да предостави самата тя консулската закрила. Тази консултация следва също така да даде възможност на съответните държави членки да обменят имаща отношение информация с цел, например, да се гарантира, че непредставен гражданин не злоупотребява със своето право на консулска закрила съгласно член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС. Гражданите на Съюза не могат да се ползват от настоящата директива в случай на злоупотреба.
(25)
Взаимната солидарност и сътрудничеството засягат също и финансови въпроси. Държавите членки, които предоставят на своите граждани консулска закрила под формата на финансова помощ, правят това само в краен случай и единствено когато по изключение гражданите не могат да получат финансови средства по друг начини, например чрез паричен превод от членове на семейството, приятели или работодатели. Непредставените граждани следва да получат финансова помощ при същите условия като гражданите на държавата членка, оказваща помощта. От непредставения гражданин следва да се изисква да подпише гаранция, че ще възстанови на своята държавата членка, чийто гражданин е, направените разходи, при условие че граждани на оказващата помощ държава членка в същото положение биха били задължени да възстановят разходите на собствената си държава членка. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, може да изиска от него да възстанови тези разходи, включително всички приложими консулски такси.
(26)
С настоящата директива следва да се осигури споделяне на финансовата тежест и възстановяване на разходите. Когато консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин, включва подписване на гаранция за възстановяване на разходите, държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да възстанови разходите на оказващата помощ държава членка. Оказващата помощ държава членка следва да реши дали да иска възстановяване на направените разходи. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването в рамките на определен срок.
(27)
Консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин в случай на арест или задържане, може да доведе до необичайно високи пътни разходи, разходи за настаняване или за превод за дипломатическите или консулските служби на оказващата помощ държава членка, в зависимост от обстоятелствата на всеки отделен случай. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да бъде информирана за евентуални подобни разходи по време на консултациите, които се провеждат преди предоставянето на помощта. Оказващата помощ държава членка следва да има възможността да поиска възстановяване на такива необичайно високи разходи от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да възстанови разходите на оказващата помощ държава членка. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването, в рамките на определен срок. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, съгласно принципа на недискриминация, не може да иска от своите граждани да възстановяват подобни разходи, които гражданите на оказващата помощ държава членка не биха били задължени да възстановят.
(28)
Финансовите процедури следва да бъдат опростени за кризисни ситуации. С оглед на особеностите на такива ситуации, като например необходимостта от бърза реакция по отношение на значителен брой граждани, не следва да бъде необходима никаква гаранция за възстановяване на разходите, така че оказващата помощ държава членка да поиска и да получи възстановяване на разходите от държавата членка или държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани. Държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани следва да възстановят на оказващите помощ държава членка или държави членки направените разходи. Оказващите помощ държава членка или държави членки следва да решат дали да искат възстановяване на направените разходи и под каква форма. Оказващата помощ държава членка и държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, следва да могат да договорят реда и условията на възстановяването, в рамките на определен срок. В случай на криза, която засяга или може да засегне значителен брой граждани на Съюза, и в случай на искане от оказващата помощ държава членка, държавите членки, чиито граждани са непредставените граждани, следва да възстановяват разходите на пропорционална основа, като направените разходи се разделят на броя на подпомогнатите граждани.
(29)
Настоящата директива следва да бъде преразгледана три години след срока за транспонирането ѝ. По-специално евентуалната необходимост от преразглеждане на финансовите процедури с оглед на адекватното споделяне на тежестта, следва да се прецени в светлината на информацията, която трябва да се предостави от държавите членки във връзка с изпълнението и практическото прилагане на директивата, включително всички имащи отношение статистически данни и случаи. Комисията следва да изготви доклад и да разгледа необходимостта от допълнителни мерки, включително, по целесъобразност, чрез предложения за изменение на настоящата директива, с цел да се улесни упражняването на правото консулска закрила на гражданите на Съюза.
(30)
С Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) се урежда обработването на лични данни, извършвано от държавите членки в контекста на настоящата директива.
(31)
Настоящата директива не следва да засяга по-благоприятните национални разпоредби, доколкото те са съвместими с нея.
(32)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. (6) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. Във връзка с настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на такива документи е обосновано.
(33)
Настоящата директива има за цел да насърчи консулската закрила, призната в Хартата. Тя зачита основните права и спазва принципите, признати по-специално в Хартата, по-специално принципа на недискриминация, правото на живот и неприкосновеност на личността, правото на зачитане на личния и семейния живот, правата на детето, правото на защита и правото на справедлив съдебен процес. Настоящата директива следва да се прилага в съответствие с тези права и принципи.
(34)
В съответствие със забраната за дискриминация, съдържаща се в Хартата, държавите членки следва да прилагат настоящата директива без дискриминация на лицата, към които тя е насочена, основана на пол, раса, цвят, етнически или социален произход, генетични характеристики, език, религия или вярвания, политически или други убеждения, принадлежност към етническо малцинство, собственост, рождение, увреждане, възраст или сексуална ориентация.
(35)
Решение 95/553/ЕО на представителите на правителствата на държавите членки, заседаващи в рамките на Съвета (7) следва да бъде отменено,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА 1
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ И ОБХВАТ
Член 1
Предмет
1. С настоящата директива се определят мерките за координация и сътрудничество, необходими, за да могат гражданите на Съюза, намиращи се на територията на трета държава, в която няма представителство на тяхната държава членка, да упражняват по-лесно своето право на закрила, установено в член 20, параграф 2, буква в) от ДФЕС, от страна на дипломатическите или консулските служби на друга държава членка при същите условия, които се прилагат за собствените граждани на тази друга държава членка, като се вземе предвид и ролята на делегациите на Съюза да допринасят за упражняването на това право.
2. Настоящата директива не се отнася за консулските отношения между държавите членки и трети държави.
Член 2
Общ принцип
1. Посолствата или консулствата на държавите членки предоставят консулска закрила на непредставени граждани при същите условия, които се прилагат за техните собствени граждани.
2. Държавите членки могат да решат, че настоящата директива се прилага за консулската закрила, предоставяна от почетните консули в съответствие с член 23 от ДФЕС. Държавите членки гарантират, че непредставените гражданите са надлежно информирани за тези решения и степента, до която почетните консули са компетентни да предоставят закрила в даден случай.
Член 3
Консулска закрила от държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин
Държавата членка, чийто гражданин е непредставен гражданин, може да поиска държавата членка, от която непредставеният гражданин търси или получава консулска закрила, да пренасочи заявлението или случая на въпросния гражданин към неговата собствена държавата членка, за да се предостави консулска закрила от държавата членка, чийто гражданин е лицето, в съответствие с националното право или националната практика. Замолената държава членка се отказва от случая веднага след като държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин потвърди, че предоставя консулска закрила на непредставения гражданин.
Член 4
Непредставени граждани в трети държави
За целите на настоящата директива „непредставен гражданин“ означава всеки гражданин, който притежава гражданство на държава членка, която не е представена в трета държава, както е посочено в член 6.
Член 5
Членове на семейството на непредставени граждани в трети държави
Консулска закрила се предоставя на членове на семейството, които не са граждани на Съюза и придружават непредставен гражданин в трета държава, в същата степен и при същите условия като закрилата, която би била предоставена на членовете на семейството на граждани на оказващата помощ държава членка, които не са граждани на Съюза, в съответствие с националното право или практика на тази държава членка.
Член 6
Липса на представителство
За целите на настоящата директива държава членка не е представена в трета държава, ако не разполага с посолство или консулство, установени постоянно в третата държава, или ако не разполага с посолство, консулство или почетен консул в тази държава, които действително да са в състояние да предоставят консулска закрила в даден случай.
Член 7
Достъп до консулска закрила и други договорености
1. Непредставените гражданин имат правото да потърсят закрила от посолството или консулството на която и да е държава членка.
2. Без да се засяга член 2, дадена държава членка може да представлява друга държава членка постоянно, като когато считат за необходимо, посолствата или консулствата на държавите членки могат да сключват практически договорености за споделяне на отговорностите за предоставянето на консулска закрила на непредставените граждани. Държавите членки нотифицират Комисията и Европейската служба за външна дейност (ЕСВД) за всяка такава договореност, която се публикува от Съюза и държавите членки с оглед на осигуряването на прозрачност по отношение на непредставените граждани.
3. В случаите, когато е сключена практическа договореност, предвидена в параграф 2, посолството или консулството, от което непредставеният гражданин търси консулска закрила и което не е посочено като компетентно по силата на конкретна действаща договореност, прави необходимото заявлението на гражданина да бъде пренасочено към съответното посолство или консулство освен ако това не би засегнало консулската закрила, по-специално ако спешността на въпроса изисква незабавни действия от замоленото посолство или консулство.
Член 8
Установяване на самоличността
1. Заявителят, който търси консулска закрила, трябва да докаже, че е гражданин на Съюза чрез представяне на паспорт или лична карта.
2. Ако гражданинът на Съюза не е в състояние да представи паспорт или лична карта, гражданството може да бъде доказано по друг начин, ако е необходимо след проверка при дипломатическите и консулските власти на държавата членка, за която заявителят твърди, че е неин гражданин.
3. По отношение на членовете на семейството, посочени в член 5, самоличността и наличието на семейни отношения могат да бъдат доказани по всякакъв начин, включително чрез проверка от оказващата помощ държава членка при дипломатическите и консулските служби на държавата членка, чийто гражданин е посоченият в параграф 1 гражданин.
Член 9
Видове помощ
Консулската закрила, посочена в член 2, може да включва помощ, inter alia, в следните ситуации:
а)
арестуване или задържане;
б)
жертва на престъпление;
в)
тежка злополука или тежко заболяване;
г)
смърт;
д)
помощ и репатриране при извънредна ситуация;
е)
нужда от временни документи за пътуване съгласно Решение 96/409/ОВППС (8).
ГЛАВА 2
МЕРКИ ЗА КООРДИНАЦИЯ И СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 10
Общи правила
1. Дипломатическите и консулските служби на държавите членки си сътрудничат тясно и осъществяват координацията помежду си и със Съюза, за да осигурят закрилата на непредставените граждани в съответствие с член 2.
2. Когато държава членка получи искане за консулска закрила от лице, което твърди, че е непредставен гражданин, или е уведомена за конкретна извънредна ситуация, в която се намира непредставен гражданин, като например посочените в член 9, тя се консултира незабавно с Министерството на външните работи на държавата членка, на която лицето твърди, че е гражданин, или ако е целесъобразно, с компетентното посолство или консулство на въпросната държава членка, като предоставя цялата имаща отношение информация, с която разполага, включително относно самоличността на засегнатото лице и възможните разходи за консулска закрила,, и относно членовете на семейството, на които може да бъде предоставена консулска закрила. Освен в изключително спешни случаи, консултацията се извършва, преди да се предостави помощта. Оказващата помощ държава членка също така улеснява обмена на информация между засегнатия гражданин и органите на държавата членка, чийто гражданин е въпросният гражданин.
3. При поискване държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, предоставя на Министерството на външните работи или компетентното посолство или консулство на оказващата помощ държава членка цялата необходима информация по разглеждания случай. Също така тя отговаря за всички необходими контакти с членове на семейството или други близки лица или органи.
4. Държавите членки съобщават на ЕСВД чрез нейния защитен интернет сайт съответното(ите) звено(а) за контакт в министерствата на външните работи.
Член 11
Роля на делегациите на Съюза
Делегациите на Съюза работят в тясно сътрудничество и координация с посолствата и консулствата на държавите членки с оглед да допринесат за сътрудничеството и координацията на местно равнище при кризи, по-специално като осигуряват логистична подкрепа, включително служебни и организационни помещения, като например временни жилища за персонала на консулските служби и екипите за намеса. Делегациите на Съюза и централата на ЕСВД също така улесняват обмена на информация между посолствата и консулствата на държавите членки и ако е целесъобразно, с местните органи. Делегациите на Съюза предоставят също така обща информация относно помощта, на която непредставените граждани биха могли да имат право, особено по отношение на практическите договорености, ако е приложимо.
Член 12
Сътрудничество на местно равнище
Срещите за сътрудничество на местно равнище включват редовен обмен на информация по въпроси от значение за непредставените граждани. По време на тези срещи държавите членки се споразумяват, когато е необходимо, относно практическите договорености, посочени в член 7, за да гарантират ефективната защита на непредставените граждани в съответната трета държава. Освен ако не е договорено друго от държавите членки, председателството се осигурява от представител на дадена държава членка в тясно сътрудничество с делегацията на Съюза.
Член 13
Готовност за реагиране и сътрудничество при кризи
1. Плановете за реагиране при извънредни обстоятелства на местно равнище вземат предвид непредставените граждани. Държавите членки, представени в трета държава, координират помежду си плановете за реагиране при извънредни обстоятелства, както и с делегацията на Съюза, за да се гарантира, че непредставените граждани получават пълна помощ в случай на криза. Компетентните посолства или консулства получават подходяща информация относно мерките за готовност за реагиране при кризи и ако е необходимо, участват в такива мерки.
2. В случай на криза Съюзът и държавите членки си сътрудничат тясно, за да гарантират, че на непредставените граждани се оказва ефективна помощ. Те се информират взаимно и своевременно за наличните капацитети за евакуация, когато това е възможно. По тяхно искане държавите членки могат да получат помощ от съществуващите екипи за намеса на равнището на Съюза, в които участват консулски експерти, по-специално от непредставените държави членки.
3. Пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта, отговаря(т) за координирането на всякаква помощ, предоставена за непредставени граждани, с подкрепата на другите заинтересовани държави членки, делегацията на Съюза и централата на ЕСВД. Държавите членки предоставят на пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта, цялата необходима информация по отношение на нейните/техните непредставени граждани, които се намират в ситуация на криза.
4. Пилотната държава или държавата(ите) членка(и), координираща(и) помощта за непредставени граждани, може/могат да поиска(т), при необходимост, подкрепа по линия на инструменти като структурите за управление на кризи на ЕСВД и Механизма на Съюза за гражданска защита.
ГЛАВА 3
ФИНАНСОВИ ПРОЦЕДУРИ
Член 14
Общи правила
1. Непредставените граждани се задължават да възстановят на държавите членки, чиито граждани са, разходите за консулска закрила при същите условия като гражданите на оказващата помощ държава членка посредством стандартния формуляр, поместен в приложение I. От непредставените граждани се изисква да поемат задължение да възстановят единствено онези разходи, които при същите условия би трябвало да бъдат поети от гражданите на оказващата помощ държава членка.
2. Оказващата помощ държава членка може да поиска възстановяване на разходите, посочени в параграф 1, от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, посредством стандартния формуляр, поместен в приложение II. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, възстановява тези разходи в рамките на разумен срок, който не надвишава 12 месеца. Държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, може да поиска от непредставения гражданин да възстанови тези разходи.
3. Когато консулската закрила, предоставена на непредставен гражданин в случай на арест или задържане, включва необичайно високи, но необходими и оправдани разходи, свързани с пътуване, настаняване или превод, за дипломатическите или консулските служби, оказващата помощ държава членка може да поиска възстановяване на тези разходи от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, която ги възстановява в разумен срок, който не надвишава 12 месеца.
Член 15
Улеснена процедура при кризисни ситуации
1. При кризисни ситуации оказващата помощ държава членка подава исканията за възстановяване на разходите за помощта, предоставена на непредставения гражданин, до Министерството на външните работи на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин. Оказващата помощ държава членка може да поиска това възстановяване на разходите дори ако непредставеният гражданин не е подписал гаранция за възстановяване на разходите съгласно член 14, параграф 1. Това не представлява пречка за държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да поиска от въпросния гражданин възстановяване на разходите въз основа на национални правила.
2. Оказващата помощ държава членка може да поиска от държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, да възстанови тези разходи на пропорционална основа, като общата стойност на направените разходи се раздели на броя на подпомогнатите граждани.
3. Когато оказващата помощ държава членка е получила финансова подкрепа по линия на Механизма на Съюза за гражданска защита, финансовото участие на държавата членка, чийто гражданин е непредставеният гражданин, се определя след приспадане на финансовото участие на Съюза.
ГЛАВА 4
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 16
По-благоприятно третиране
Държавите членки могат да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби от тези в настоящата директива, доколкото те са съвместими с нея.
Член 17
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, най-късно до 1 май 2018 г.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 18
Отмяна
Решение 95/553/ЕО се отменя, считано от 1 май 2018 г.
Член 19
Доклад, оценка и преглед
1. Държавите членки предоставят на Комисията цялата имаща отношение информация относно изпълнението и прилагането на настоящата директива. Въз основа на представената информация Комисията представя доклад пред Европейския парламент и Съвета относно изпълнението и прилагането на настоящата директива до 1 май 2021 г.
2. В посочения в параграф 1 доклад Комисията прави оценка на действието на настоящата директива и разглежда необходимостта от допълнителни мерки, включително, при необходимост, изменения с цел адаптиране на настоящата директива с оглед на допълнителното улесняване на упражняването на правото на гражданите на Съюза на консулска закрила.
Член 20
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 21
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Люксембург на 20 април 2015 година.
DIREKTIVA SVETA (EU) 2015/637
z dne 20. aprila 2015
o ukrepih za usklajevanje in sodelovanje, potrebnih za lažje zagotavljanje konzularne zaščite državljanom Unije brez predstavništva v tretjih državah in o razveljavitvi Sklepa 95/553/ES
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 23 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
v skladu s posebnim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Državljanstvo Unije je temeljni status državljanov držav članic. Pravica državljanov Unije na ozemlju tretje države, v kateri država članica, katere državljani so, nima predstavništva, do zaščite diplomatskih in konzularnih organov druge države članice pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane te države, je ena od posebnih pravic, ki jo državljanom Unije zagotavlja točka (c) člena 20(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU).
(2)
Lizbonska pogodba je okrepila status državljanstva Unije in z njim povezane pravice. Člen 23 PDEU določa sprejetje direktiv o določitvi ukrepov za sodelovanje in usklajevanje, potrebnih za lažje zagotavljanje konzularne zaščite za državljane Unije brez predstavništva.
(3)
Med vrednotami, na katerih temelji Unija, so solidarnost, nediskriminacija in spoštovanje človekovih pravic; v odnosih s preostalim svetom bi morala Unija podpirati svoje vrednote in prispevati k zaščiti svojih državljanov. Temeljna pravica državljanov Unije brez predstavništva do konzularne zaščite pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane držav s predstavništvom, zagotovljena s členom 46 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Listina), je izraz evropske solidarnosti. Konceptu državljanstva Unije zagotavlja zunanjo razsežnost in krepi identiteto Unije v tretjih državah.
(4)
Namen te direktive je določiti ukrepe za sodelovanje in usklajevanje, potrebne za še lažje zagotavljanje konzularne zaščite državljanov Unije brez predstavništva. Takšni ukrepi bi morali izboljšati pravno varnost ter učinkovito sodelovanje in solidarnost med konzularnimi organi.
(5)
V skladu s točko (c) člena 20(2) PDEU in členom 23 PDEU bi morale države članice državljanom brez predstavništva konzularno zaščito zagotoviti pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za njihove državljane. Ta direktiva ne posega v pristojnost držav članic, da določijo obseg zaščite, ki jo zagotavljajo svojim državljanom.
(6)
Ta direktiva ne vpliva na konzularne odnose med državami članicami in tretjimi državami, še posebej ne na njihove pravice in obveznosti, ki izhajajo iz mednarodnih običajev in pogodb, zlasti Konvencije z dne 24. aprila 1963 o konzularnih odnosih (v nadaljnjem besedilu: Dunajska konvencija), ki jih države članice uporabljajo v skladu s pravom Unije. V skladu s členom 8 Dunajske konvencije lahko države članice, potem ko ustrezno uradno obvestijo zadevno tretjo državo in če ta temu ne nasprotuje, zagotavljajo konzularno zaščito za drugo državo članico. Do težav lahko pride predvsem v primeru državljanov, ki so tudi državljani države gostiteljice. Države članice bi morale prek lokalnega konzularnega sodelovanja sprejeti potrebne ukrepe v zvezi s tretjimi državami, da bi zagotovile, da bi se lahko v vsakem primeru zagotovila konzularna zaščita za druge države članice.
(7)
Kadar državljani brez predstavništva potrebujejo zaščito v tretjih državah, sta potrebni učinkovito sodelovanje in usklajevanje. Država članica, ki ima predstavništvo v tretji državi in nudi pomoč državljanu brez predstavništva, ter država članica, katere državljanstvo ima državljan, bi morali tesno sodelovati. Lokalno konzularno sodelovanje je lahko za državljane brez predstavništva zelo zapleteno, saj zahteva usklajevanje z organi, ki nimajo predstavništva na terenu, po potrebi tudi s pristojnimi diplomatsko-konzularnimi predstavništvi. Za zapolnitev vrzeli, ki nastane za državljana, ker njegova država članica nima diplomatsko-konzularnega predstavništva, bi bilo treba določiti jasna in trdna pravila. Za zagotovitev učinkovite zaščite je treba veljavne ukrepe tudi pojasniti.
(8)
Za državljane Unije bi moralo veljati, da so brez predstavništva v tretji državi, če država članica, katere državljanstvo imajo, v njej nima diplomatsko-konzularnega predstavništva ali častnega konzula. Prav tako bi moralo za državljane veljati, da so brez predstavništva, če lokalno diplomatsko-konzularno predstavništvo ali častni konzul zadevni osebi v določenem primeru iz katerega koli razloga ne more zagotoviti zaščite, do katere je upravičena po nacionalnem pravu ali praksi. Diplomatsko-konzularna predstavništva bi se morala med seboj obvestiti o vseh izjemnih okoliščinah, ki lahko začasno vplivajo na njihovo sposobnost za zagotavljanje konzularne zaščite. Upoštevati bi bilo treba tudi dostopnost in bližino. Državljan, ki zaprosi za pomoč diplomatsko-konzularno predstavništvo druge države članice, denimo ne bi smel biti preusmerjen na diplomatsko-konzularno predstavništvo ali častni konzulat države članice njegovega državljanstva, če zaradi krajevnih okoliščin ali pomanjkanja virov ne more varno priti do svojega diplomatsko-konzularnega predstavništva ali častnega konzula niti oni ne morejo varno priti do njega, tako da bi lahko dobil konzularno zaščito. Neobstoj predstavništva bi bilo treba razlagati tako, da se zagotovi učinkovito uresničevanje pravice državljanov brez predstavništva, da jih na nediskriminatoren način zaščiti diplomatsko-konzularno predstavništvo druge države članice, upoštevajoč okoliščine posameznega primera. Za državljane, ki imajo državljanstvo več kot ene države članice, bi moralo veljati, da so brez predstavništva, če nobena od držav članic, katerih državljani so, nima predstavništva v zadevni tretji državi.
(9)
Da bi zagotovili učinkovito uresničevanje pravice iz točke (c) člena 20(2) PDEU in pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja iz člena 7 Listine, upoštevajoč nacionalno pravo in prakso, bo morala morda država članica, ki nudi pomoč državljanu - odvisno od okoliščin posameznega primera -, zagotoviti zaščito tudi družinskim članom državljana Unije, ki imajo državljanstvo tretje države. Ta direktiva ne preprečuje državi članici, ki nudi pomoč državljanu, in državi članici, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, da se med posvetovanjem, ki bi moralo potekati pred zagotovitvijo zaščite, po potrebi dogovorita o možnosti, da se družinskim članom državljana Unije brez predstavništva, ki imajo državljanstvo tretje države, zagotovi širša pomoč, kot jo določa zakonodaja države članice, ki nudi pomoč, ali kot jo narekuje njena praksa, pri čemer se, kolikor je mogoče, upoštevajo zahteve države članice, katere državljanstvo ima državljan brez zaščite, dogovorjeno pa mora biti skladno s pravom Unije. Vendar pa države članice družinskim članom iz tretjih držav morda ne bodo mogle zagotoviti nekaterih oblik konzularne zaščite, kot so na primer potne listine za vrnitev. Kadar se zagotavlja pomoč mladoletnikom, bi bilo treba upoštevati predvsem koristi otroka v skladu s členom 24 Listine in kot so določene v Konvenciji Združenih narodov o otrokovih pravicah z dne 20. novembra 1989.
(10)
Državljani brez predstavništva bi morali imeti možnost zaprositi za konzularno zaščito na diplomatsko-konzularnem predstavništvu katere koli države članice. Vendar to ne bi smelo preprečevati državam članicam, da se dogovorijo o praktičnih ureditvah, da bi si porazdelile odgovornost za zagotavljanje konzularne zaščite državljanom brez predstavništva v skladu s to direktivo. Takšne ureditve koristijo državljanom, saj omogočajo boljšo pripravljenost za zagotavljanje učinkovite zaščite. Države članice, ki prejmejo prošnje za zaščito, bi morale oceniti, ali je treba v konkretnem primeru zagotoviti konzularno zaščito ali se zadeva lahko preusmeri na diplomatsko-konzularno predstavništvo, ki je določeno za pristojno v skladu z že obstoječo ureditvijo. Države članice bi morale uradno obvestiti Komisijo in Evropsko službo za zunanje delovanje (ESZD) o vsaki takšni ureditvi, Unija in države članice pa bi jo morale objaviti, da se zagotovi preglednost za državljane brez predstavništva.
(11)
Ta direktiva ne bi smela preprečevati državi članici, ki nima predstavništva v tretji državi, da zagotovi konzularno zaščito svojemu državljanu, na primer s konzularnimi storitvami prek spleta, če je to primerno. Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, bi morala imeti možnost, da državo članico, ki jo je državljan zaprosil za konzularno zaščito ali od katere je konzularno zaščito prejel, zaprosi za prenos prošnje ali zadeve, da bi sama zagotovila konzularno zaščito. Državljan brez predstavništva zaradi prenosa ne bi smel ostati brez konzularne zaščite.
(12)
Ne glede na različne tradicije držav članic glede pristojnosti častnih konzulov, ti navadno ne zagotavljajo istega obsega storitev kot diplomatsko-konzularna predstavništva. Ker častni konzuli svojo nalogo pogosto opravljajo prostovoljno, bi se morala vsaka država članica sama odločiti, ali se bo ta direktiva uporabljala za častne konzule. Od častnih konzulov bi se lahko zahtevalo, da zagotovijo konzularno zaščito državljanom brez predstavništva, odvisno od okoliščin posameznega primera.
(13)
Prošnje za zaščito bi bilo treba obravnavati, če prosilci predložijo veljavno potno listino ali osebno izkaznico Unije. Toda državljani brez predstavništva, ki potrebujejo konzularno zaščito, morda nimajo več svojih osebnih dokumentov. Temeljni status državljanstva Unije je podeljen neposredno s pravom Unije in osebni dokumenti imajo le deklarativno vrednost. Če prosilci ne morejo predložiti veljavnih osebnih dokumentov, bi morali biti sposobni dokazati svojo istovetnost na kakršen koli drug način. Če je potrebno, bi se lahko istovetnosti zadevne osebe preverila med posvetovanjem z organi države članice, za katero prosilec trdi, da je njen državljan. Glede članov družine iz tretjih držav, ki spremljajo prosilca, bi morali biti organi države članice, katere državljanstvo ima državljan, sposobni pomagati državi članici, ki nudi pomoč, pri preverjanju istovetnosti in obstoja družinske vezi s prosilcem.
(14)
Zaradi določitve, kateri ukrepi za usklajevanje in sodelovanje so potrebni, bi bilo treba opredeliti področje uporabe konzularne zaščite iz te direktive. Konzularna zaščita državljanov brez predstavništva bi morala vključevati pomoč v številnih značilnih situacijah, v katerih države članice zagotavljajo konzularno zaščito svojim državljanom glede na konkretne okoliščine posameznega primera, denimo v primeru odvzema prostosti ali pridržanja, hude nesreče ali bolezni in smrti, v primeru pomoči in repatriacije v stiski ter v primeru izdaje potnih listin za vrnitev. Ker je potrebna zaščita vedno odvisna od dejanske situacije, konzularna zaščita ne bi smela biti omejena na tiste situacije, ki so posebej navedene v tej direktivi.
(15)
Po potrebi je treba spoštovati želje državljana, vključno s tem, ali naj se obvestijo družinski člani ali drugi sorodniki in, če naj se obvestijo, kdo naj se obvesti. Podobno bi bilo treba v primeru smrti ustrezno upoštevati želje svojcev glede tega, kaj naj bi se zgodilo s posmrtnimi ostanki pokojnega državljana. Za te kontakte bi morala biti odgovorna država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva.
(16)
Organi držav članic bi morali v duhu medsebojnega spoštovanja in solidarnosti tesno sodelovati ter se usklajevati med sabo in z Unijo, zlasti s Komisijo in ESZD. Za zagotovitev hitrega in učinkovitega sodelovanja bi morale države članice prek varne spletne strani ESZD (Consular OnLine) zagotoviti in nenehno posodabljati informacije o ustreznih kontaktnih točkah v državah članicah.
(17)
Unijo v tretjih državah predstavljajo delegacije Unije, ki v tesnem sodelovanju z diplomatskimi in konzularnimi misijami držav članic prispevajo k uresničevanju pravice državljanov Unije do konzularne zaščite, kot je podrobneje določeno v členu 35 Pogodbe o Evropski uniji. Ta direktiva v celoti prizna prispevek, ki ga v skladu s Sklepom Sveta 2010/427/EU (2), zlasti členom 5(10) Sklepa, zagotavljajo ESZD in delegacije Unije, še posebej v kriznih situacijah, in ga nadgrajuje.
(18)
V zvezi z lokalnim sodelovanjem bi bilo treba jasno določiti pristojnosti in posamezne vloge vseh zadevnih vpletenih, da bi zagotovili, da državljani brez predstavništva prejmejo pomoč, do katere so upravičeni v skladu z načelom nediskriminacije. Pri lokalnem konzularnem sodelovanju bi bilo treba ustrezno upoštevati državljane brez predstavništva, na primer z zbiranjem in rednim posodabljanjem informacij o ustreznih kontaktnih točkah ter njihovim posredovanjem lokalnim diplomatsko-konzularnim predstavništvom držav članic in delegacijam Unije.
(19)
Na dnevnem redu srečanj o lokalnem konzularnem sodelovanju, ki se organizirajo v tesnem sodelovanju z delegacijo Unije, bi morala biti tudi redna izmenjava informacij o vprašanjih, ki zadevajo državljane brez predstavništva, kot so varnost državljanov, razmere v zaporih, konzularno obveščanje, dostop do konzularne zaščite in krizno sodelovanje. Na teh srečanjih bi se morale države članice s predstavništvom po potrebi dogovoriti o praktičnih ureditvah, da bi zagotovili učinkovito zaščito državljanov brez predstavništva. Takšna ureditev morda ne bo potrebna, če je na primer število državljanov brez predstavništva majhno.
(20)
Jasna delitev odgovornosti med državami članicami s predstavništvom in državami članicami brez predstavništva in delegacijo Unije je ključna za zagotovitev ustrezne krizne pripravljenosti in kriznega upravljanja. Načrtovanje nujnih kriznih ukrepov bi moralo biti zato usklajeno in bi moralo docela upoštevati državljane brez predstavništva. Zato bi morale države članice, ki nimajo lokalnega diplomatsko-konzularnega predstavništva, v okviru lokalne pripravljenosti odziva na krizo zagotoviti vse razpoložljive in relevantne informacije o svojih državljanih, ki se nahajajo na ozemlju. Takšne informacije bi bilo treba ustrezno posodobiti v primeru krize. Pristojna diplomatsko-konzularna predstavništva ter delegacije Unije bi morali biti obveščeni o ureditvah za pripravljenost na krize ter bi morali biti po potrebi vanje vključeni. Informacije o teh ureditvah bi morale biti na voljo državljanom brez predstavništva. V primeru krize bi morala vodilna država ali država članica oziroma države članice, ki usklajuje pomoč, na podlagi dogovorjenega načrta ukrepov ter lokalnega razvoja dogodkov nediskriminatorno usklajevati pomoč za državljane brez predstavništva in uporabo razpoložljivih zmogljivosti za evakuacijo.
(21)
Interoperabilnost med konzularnim osebjem in drugimi izvedenci za krizno upravljanje bi bilo treba okrepiti, zlasti z njihovim sodelovanjem v multidisciplinarnih kriznih skupinah, kot so tiste v okviru kriznega odzivanja in operativnega usklajevanja ter kriznega upravljanja ESZD in tiste v okviru mehanizma Unije na področju civilne zaščite (3).
(22)
Po potrebi bi se lahko za konzularno zaščito državljanov brez predstavništva zaprosilo za podporo mehanizma Unije na področju civilne zaščite. Za takšno pomoč bi lahko na primer zaprosila vodilna država ali država članica oziroma države članice, ki usklajujejo pomoč.
(23)
V tej direktivi uporabljeni izraz „vodilna država“ pomeni eno ali več držav članic s predstavništvom v dani tretji državi, ki je pristojna za usklajevanje in vodenje nudenja pomoči državljanom brez predstavništva v primeru kriz. Koncept vodilne države, kot je določen v ustreznih smernicah Unije (4), bi se lahko podrobneje določil v skladu z zakonodajo Unije in zlasti s to direktivo.
(24)
Razen v izredno nujnih primerih bi morala država članica po prejemu obvestila ali prošnje za konzularno zaščito od osebe, ki trdi, da je državljan brez predstavništva, vedno brez odlašanja navezati stik z državo članico, katere državljanstvo ima državljan, in ji posredovati vse ustrezne informacije, preden zagotovi kakršno koli pomoč. Država članica, katere državljanstvo ima državljan, bi morala brez odlašanja zagotoviti vse informacije, ki so relevantne za zadevo. V tem posvetovanju bi morala imeti država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, možnost, da zaprosi za prenos prošnje ali zadeve, da bi sama zagotovila konzularno zaščito. V tem posvetovanju bi morale zadevne države članice imeti tudi možnost izmenjati ustrezne informacije, na primer zato, da bi zagotovile, da državljan brez predstavništva ne bi zlorabil pravice do konzularne zaščite iz točke (c) člena 20(2) PDEU. Državljani Unije se v primeru zlorabe ne morejo zanašati na to direktivo.
(25)
Solidarnost in sodelovanje vključujeta tudi finančne zadeve. Države članice, ki svojim državljanom zagotavljajo konzularno zaščito v obliki finančne pomoči, to storijo le kot skrajno sredstvo in izjemoma, ko državljani ne morejo pridobiti finančnih sredstev na drug način, na primer z nakazilom sorodnikov, prijateljev ali delodajalcev. Državljani brez predstavništva bi morali prejeti finančno pomoč pod enakimi pogoji kot državljani države članice, ki nudi pomoč. Državljan brez predstavništva bi moral biti dolžan podpisati zavezo, da bo državi članici, katere državljanstvo ima, povrnil nastale stroške, če so tudi državljani države članice, ki nudi pomoč, v enaki situaciji dolžni povrniti takšne stroške svoji državi članici. Država članica, katere državljanstvo ima državljan, nato lahko zahteva od državljana brez predstavništva, da povrne te stroške, vključno z morebitno konzularno takso.
(26)
Ta direktiva bi morala zagotoviti delitev finančnih bremen in povrnitev stroškov. Kadar konzularna zaščita državljana brez predstavništva vključuje podpis zaveze o povrnitvi stroškov, bi morala država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, državi članici, ki nudi pomoč, povrniti nastale stroške. O tem, ali se zahteva povrnitev nastalih stroškov, odloča država članica, ki nudi pomoč. Država članica, ki nudi pomoč, in država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, bi morali imeti možnost dogovoriti se o podrobnostih povrnitve stroškov v predvidenih rokih.
(27)
V primeru odvzema prostosti ali pridržanja je lahko konzularna zaščita, odobrena državljanu brez predstavništva, povezana z neobičajno visokimi potnimi stroški, stroški nastanitve ali prevajalskimi stroški za diplomatske ali konzularne organe države članice, ki nudi pomoč, odvisno od okoliščin posameznega primera. Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, bi morala biti obveščena o morebitnih takšnih visokih stroških med posvetovanji, ki bi morala potekati pred zagotovitvijo pomoči. Država članica, ki nudi pomoč, bi morala imeti možnost, da državo članico, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, zaprosi za povrnitev neobičajno visokih stroškov. Država članica, katere državljanstvo ima državljan, bi morala državi članici, ki nudi pomoč, povrniti nastale stroške. Država članica, ki nudi pomoč, in država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, bi morali imeti možnost dogovoriti se o podrobnostih povrnitve stroškov v predvidenih rokih. Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, v skladu z načelom nediskriminacije od svojih državljanov ne more zahtevati povrnitve tistih stroškov, ki jih državljani države članice, ki nudi pomoč, ne bi bili dolžni povrniti.
(28)
V kriznih razmerah bi morali biti finančni postopki poenostavljeni. Zaradi posebnosti takšnih razmer, na primer, ko je potreben hiter odziv v zvezi s številnimi državljani, zaveza o povrnitvi stroškov ne bi smela biti potrebna, zato da bi država članica, ki je nudila pomoč, zahtevala in prejela povračilo stroškov od države članice ali držav članic, katere(-ih) državljanstvo ima državljan brez predstavništva. Države članice, katerih državljanstvo imajo državljani brez predstavništva, bi morale državi članici oziroma državam članicam, ki nudi(-jo) pomoč, povrniti nastale stroške. O tem, ali se zahteva povrnitev nastalih stroškov in v kakšni obliki, odloča država članica oziroma države članice, ki nudi(-jo) pomoč. Država članica, ki nudi pomoč, in država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, bi morali imeti možnost dogovoriti se o podrobnostih povrnitve stroškov v predvidenih rokih. V primeru krize, ki negativno vpliva ali bi lahko negativno vplivala na znatno število državljanov Unije, in na podlagi zahteve države članice, ki je nudila pomoč, bi lahko države članice, katerih državljanstvo imajo državljani brez predstavništva, povrnile stroške v sorazmernem znesku, in sicer z delitvijo celotnega zneska stroškov s številom državljanov, ki so prejeli pomoč.
(29)
To direktivo bi bilo treba pregledati tri leta po roku za prenos. Glede na informacije, ki jih bodo zagotovile države članice, o izvajanju in praktični uporabi Direktive, vključno z vsemi relevantnimi statističnimi podatki in primeri, bi bilo treba zlasti oceniti, ali je treba pregledati finančne postopke, da se zagotovi ustrezna porazdelitev bremena. Komisija bi morala pripraviti poročilo in v njem preučiti, ali so potrebni dodatni ukrepi, po potrebi tudi tako, da predlaga spremembo te direktive, da bi olajšali uveljavljanje pravic državljanov Unije do konzularne zaščite.
(30)
Direktiva 95/46/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5) ureja obdelavo osebnih podatkov, ki jo v okviru te direktive izvajajo države članice.
(31)
Ta direktiva ne bi smela vplivati na ugodnejše nacionalne določbe, če so združljive s to direktivo.
(32)
V skladu s skupno politično izjavo z dne 28. septembra 2011 držav članic in Komisije o obrazložitvenih dokumentih (6) se države članice zavezujejo, da bodo v upravičenih primerih obvestilu o ukrepih za prenos priložile en ali več dokumentov, v katerih se pojasni razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustrezajočimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je posredovanje takih dokumentov v primeru te direktive upravičeno.
(33)
Namen te direktive je spodbujanje konzularne zaščite, kot je določeno v Listini. Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, posebej določena z Listino, zlasti prepoved diskriminacije, spoštovanje življenja in osebne celovitosti posameznika, pravice do spoštovanja zasebnega in družinskega življenja, pravice otroka ter pravici do obrambe in poštenega sojenja. To direktivo bi bilo treba izvajati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.
(34)
V skladu s prepovedjo diskriminacije iz Listine bi morale države članice izvajati to direktivo brez vsakršne diskriminacije med upravičenci te direktive glede na spol, raso, barvo, etnično ali družbeno poreklo, genetske značilnosti, jezik, vero ali prepričanje, politično ali drugo mnenje, pripadnost narodnostni manjšini, premoženje, rojstvo, invalidnost, starost ali spolno usmerjenost.
(35)
Sklep 95/553/ES predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta (7), bi bilo treba razveljaviti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
POGLAVJE 1
SPLOŠNE DOLOČBE IN PODROČJE UPORABE
Člen 1
Predmet urejanja
1. Ta direktiva določa ukrepe za usklajevanje in sodelovanje, potrebne za lažje uresničevanje pravice državljanov Unije iz točke (c) člena 20(2) PDEU, na ozemlju tretje države, kjer država članica, katere državljani so, nima predstavništva, do zaščite diplomatskih ali konzularnih organov katere koli države članice pod enakimi pogoji, kakršni veljajo za državljane te države članice, upoštevajoč tudi vlogo delegacij Unije pri zagotavljanju uresničevanja te pravice.
2. Ta direktiva ne vpliva na konzularne odnose med državami članicami in tretjimi državami.
Člen 2
Splošno načelo
1. Diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic zagotavljajo konzularno zaščito državljanom brez predstavništva pod enakimi pogoji kot svojim državljanom.
2. Države članice se lahko odločijo, da se ta direktiva uporablja za konzularno zaščito, ki jo zagotavljajo častni konzuli v skladu s členom 23 PDEU. Države članice zagotovijo, da so državljani brez predstavništva ustrezno obveščeni o takšnih odločitvah in o tem, v kolikšni meri so častni konzuli v določenem primeru pristojni za zagotavljanje zaščite.
Člen 3
Konzularna zaščita države članice, katere državljanstvo ima državljan
Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, lahko zaprosi državo članico, ki jo je državljan brez predstavništva zaprosil za konzularno zaščito ali od katere je konzularno zaščito prejel, naj preusmeri prošnjo državljana brez predstavništva ali njegovo zadevo na državo članico, katere državljanstvo ima državljan, da bi lahko država članica, katere državljanstvo ima državljan, zagotovila konzularno zaščito v skladu z nacionalnim pravom ali prakso. Zaprošena država članica opusti zadevo, takoj ko država članica, katere državljanstvo ima državljan, potrdi, da zagotavlja konzularno zaščito zadevni osebi.
Člen 4
Državljani brez predstavništva v tretjih državah
V tej direktivi „državljani brez predstavništva“ pomeni vsakega državljana, ki ima državljanstvo države članice, ki nima predstavništva v tretji državi, kot je opredeljeno v členu 6.
Člen 5
Družinski člani državljanov brez predstavništva v tretjih državah
Država članica, ki nudi pomoč, v skladu s svojim nacionalnim pravom ali prakso zagotovi družinskim članom, ki sami niso državljani Unije in ki spremljajo državljane brez predstavništva v tretji državi, konzularno zaščito v enakem obsegu in pod enakimi pogoji, kot bi jo zagotovila družinskim članom, ki sami niso državljani Unije, svojih državljanov.
Člen 6
Neobstoj predstavništva
Za namene te direktive država članica nima predstavništva v tretji državi, če v njej nima stalnega diplomatsko-konzularnega predstavništva ali če v njej nima diplomatsko-konzularnega predstavništva ali častnega konzula, ki bi dejansko lahko zagotovil konzularno zaščito v konkretnem primeru.
Člen 7
Dostop do konzularne zaščite in druge ureditve
1. Državljani brez predstavništva lahko zaprosijo za zaščito na diplomatsko-konzularnem predstavništvu katere koli države članice.
2. Brez poseganja v člen 2 lahko država članica stalno predstavlja drugo državo članico, diplomatsko-konzularna predstavništva držav članic pa po potrebi lahko sklenejo praktične ureditve glede delitve odgovornosti za zagotovitev konzularne zaščite državljanom brez predstavništva. Države članice Komisijo in Evropsko službo za zunanje delovanje (ESZD) uradno obvestijo o takšni ureditvi, ki jo Unija in države članice objavijo, da se zagotovi preglednost državljanom brez predstavništva.
3. Če je bil sklenjen dogovor o praktični ureditvi, kot je določeno v odstavku 2, diplomatsko-konzularno predstavništvo, na katerem državljan brez predstavništva zaprosi za konzularno zaščito, in ki ni določeno kot pristojno v skladu s specifično obstoječo ureditvijo, zagotovi, da se prošnja državljana preusmeri na ustrezno diplomatsko-konzularno predstavništvo, razen če bi bila konzularna zaščita s tem ogrožena, zlasti če je zaradi nujnosti zadeve potrebno takojšnje ukrepanje zaprošenega diplomatsko-konzularnega predstavništva.
Člen 8
Ugotavljanje istovetnosti
1. Prosilci za konzularno zaščito morajo dokazati, da so državljani Unije, s predložitvijo potne listine ali osebne izkaznice.
2. Če državljan Unije ne more predložiti veljavne potne listine ali osebne izkaznice, se lahko državljanstvo izkaže na kakršen koli drug način, po potrebi tudi s preverjanjem pri diplomatskih ali konzularnih organih države članice, katere državljan trdi, da je.
3. V zvezi z družinskimi člani iz člena 5 se lahko istovetnost in obstoj družinskega razmerja izkaže na kakršen koli način, tudi s preverjanjem države članice, ki nudi pomoč, pri diplomatskih ali konzularnih organih države članice državljanstva državljanov iz odstavka 1.
Člen 9
Oblike pomoči
Konzularna zaščita iz člena 2 lahko med drugim vključuje pomoč v naslednjih primerih:
(a)
pri odvzemu prostosti ali pridržanju;
(b)
pomoč žrtvi kaznivega dejanja;
(c)
ob hudi nesreči ali hudi bolezni;
(d)
v primeru smrti;
(e)
pomoč in repatriacijo v izrednih razmerah;
(f)
če je treba izdati potno listino za vrnitev, kot določa Sklep 96/409/SZVP predstavnikov vlad držav članic, ki so se sestali v okviru Sveta (8).
POGLAVJE 2
UKREPI ZA USKLAJEVANJE IN SODELOVANJE
Člen 10
Splošna pravila
1. Diplomatski in konzularni organi držav članic tesno sodelujejo in se usklajujejo med seboj ter z Unijo za zagotovitev zaščite državljanom brez predstavništva v skladu s členom 2.
2. Kadar država članica prejme prošnjo za konzularno zaščito od osebe, ki trdi, da je državljan brez predstavništva, ali je obveščena o konkretni nujni situaciji državljana brez predstavništva, kot so tiste, naštete v členu 9, se takoj posvetuje z ministrstvom za zunanje zadeve države članice, za katero oseba trdi, da je njen državljan, ali, če je ustrezno, pristojnim diplomatsko-konzularnim predstavništvom te države članice ter ji posreduje vse ustrezne informacije, ki jih ima na voljo, vključno z identiteto zadevne osebe, morebitnimi stroški konzularne zaščite in podatki o družinskih članih, ki bi lahko tudi potrebovali konzularno zaščito. Razen v izredno nujnih primerih to posvetovanje poteka, preden se zagotovi pomoč. Država članica, ki nudi pomoč, poskrbi tudi za lažjo izmenjavo informacij med zadevnim državljanom in organi države članice državljanstva državljana.
3. Država članica državljanstva državljana ministrstvu za zunanje zadeve države članice, ki nudi pomoč, ali njenemu pristojnemu diplomatsko-konzularnemu predstavništvu na zahtevo zagotovi vse ustrezne informacije o zadevi. Odgovorna je tudi za morebiten kontakt z družinskimi člani ali drugimi relevantnimi osebami ali organi.
4. Države članice ESZD prek njene varne spletne strani uradno sporočijo podatke o zadevnih kontaktnih osebah na ministrstvih za zunanje zadeve.
Člen 11
Vloga delegacij Unije
Delegacije Unije tesno sodelujejo in se usklajujejo z diplomatsko-konzularnimi predstavništvi držav članic, da bi prispevale k lokalnemu in kriznemu sodelovanju in usklajevanju, zlasti z zagotavljanjem razpoložljive logistične podpore, vključno s pisarniškimi prostori in organizacijskimi zmogljivostmi, kot je začasna namestitev konzularnega osebja in intervencijskih ekip. Delegacije Unije in sedež ESZD prav tako olajšujejo izmenjavo informacij med diplomatsko-konzularnimi predstavništvi držav članic ter po potrebi z lokalnimi organi. Delegacije Unije dajo na voljo tudi splošne informacije o pomoči, do katere so lahko upravičeni državljani brez predstavništva, zlasti o dogovorjenih praktičnih ureditvah, če obstajajo.
Člen 12
Lokalno sodelovanje
Na dnevnem redu srečanj o lokalnem sodelovanju je tudi redna izmenjava informacij o vprašanjih, ki zadevajo državljane brez predstavništva. Na teh srečanjih se države članice po potrebi dogovorijo o praktičnih ureditvah iz člena 7, da bi zagotovile učinkovito zaščito državljanov brez predstavništva v zadevni tretji državi. Razen če se države članice ne dogovorijo drugače, srečanju predseduje predstavnik države članice, ki tesno sodeluje z delegacijo Unije.
Člen 13
Pripravljenost na krizo in krizno sodelovanje
1. Pri načrtovanju nujnih kriznih ukrepov na lokalni ravni se upoštevajo državljani brez predstavništva. Države članice s predstavništvom v tretji državi načrte nujnih kriznih ukrepov usklajujejo med seboj in z delegacijo Unije, da bi zagotovile, da bi državljani brez predstavništva v primeru krize prejeli celovito pomoč. Pristojna diplomatsko-konzularna predstavništva so ustrezno obveščena o ureditvah za pripravljenost na krize ter po potrebi vanje vključena.
2. Unija in države članice v primeru krize tesno sodelujejo za zagotovitev učinkovite pomoči državljanom brez predstavništva. Če je mogoče, se pravočasno obveščajo o razpoložljivih zmogljivostih glede evakuacije. Države članice lahko na prošnjo prejmejo podporo obstoječih intervencijskih skupin na ravni Unije, vključno s podporo konzularnih izvedencev, zlasti iz držav članic brez predstavništva.
3. Vodilna država ali država članica oziroma države članice, ki usklajujejo pomoč, so pristojne za usklajevanje pomoči, ki jo prejmejo državljani brez predstavništva, ob pomoči drugih zadevnih držav članic, delegacije Unije in sedeža ESZD. Države članice vodilni državi ali državi članici oziroma državam članicam, ki usklajujejo pomoč, zagotovijo vse ustrezne informacije v zvezi s svojimi državljani brez predstavništva, ki so navzoči v kriznih razmerah.
4. Vodilna država ali država članica oziroma države članice, ki usklajujejo pomoč za državljane brez predstavništva, lahko po potrebi zaprosijo za pomoč iz instrumentov, kot so strukture kriznega upravljanja ESZD in mehanizem Unije na področju civilne zaščite.
POGLAVJE 3
FINANČNI POSTOPKI
Člen 14
Splošna pravila
1. Državljan brez predstavništva se zaveže, da bo državi članici, katere državljanstvo ima, povrnil stroške konzularne zaščite pod enakimi pogoji kot državljani države članice, ki nudi pomoč, za kar uporabi standardni obrazec iz Priloge I. Državljani brez predstavništva so dolžni povrniti le tiste stroške, ki bi jih imeli pod enakimi pogoji državljani države članice, ki nudi pomoč.
2. Država članica, ki nudi pomoč, lahko zahteva povrnitev stroškov iz odstavka 1 od države članice, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, za kar uporabi standardni obrazec iz Priloge II. Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, te stroške povrne v razumnem roku, ki ni daljši od 12 mesecev. Država članica, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, lahko od zadevnega državljana brez predstavništva zahteva, da te stroške povrne.
3. Kadar je konzularna zaščita, ki jo prejme državljan brez predstavništva, v primeru odvzema prostosti ali pridržanja povezana z neobičajno visokimi, vendar nujnimi in upravičenimi potnimi stroški, stroški nastanitve ali prevajalskimi stroški za diplomatske ali konzularne organe, država članica, ki nudi pomoč, lahko zahteva povrnitev stroškov od države članice, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, ki stroške povrne v razumnem roku, ki ni daljši od 12 mesecev.
Člen 15
Poenostavljeni postopek v kriznih razmerah
1. V kriznih razmerah država članica, ki nudi pomoč, vse zahtevke za povrnitev stroškov zaradi podpore, ki jo je zagotovila državljanu brez predstavništva, pošlje ministrstvu za zunanje zadeve države članice, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva. Država članica, ki nudi pomoč, lahko zahteva povračilo tudi, če državljan brez predstavništva ni podpisal zaveze o povrnitvi stroškov v skladu s členom 14(1). To državi članici, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, ne preprečuje, da od zadevnega državljana brez predstavništva zahteva povrnitev stroškov na podlagi nacionalnih pravil.
2. Država članica, ki nudi pomoč, lahko od države članice, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, zahteva, da takšne stroške povrne v sorazmernem znesku, tako da se celoten znesek dejanskih stroškov deli s številom državljanom, ki so prejeli pomoč.
3. Če je država članica, ki je nudila pomoč, prejela finančno podporo za nudenje pomoči iz mehanizma Unije na področju civilne zaščite, se vsak prispevek države članice, katere državljanstvo ima državljan brez predstavništva, določi po odbitku prispevka Unije.
POGLAVJE 4
KONČNE DOLOČBE
Člen 16
Ugodnejša obravnava
Države članice lahko sprejmejo ali ohranijo določbe, ki so ugodnejše od določb iz te direktive, če so združljive s to direktivo.
Člen 17
Prenos
1. Države članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 1. maja 2018.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice sporočijo Komisiji besedila temeljnih določb predpisov nacionalnega prava, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 18
Razveljavitev
Sklep 95/553/ES se razveljavi z učinkom od 1. maja 2018.
Člen 19
Poročilo, ocena in pregled
1. Države članice Komisiji predložijo vse ustrezne informacije o izvajanju in uporabi te direktive. Na podlagi predloženih informacij Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o izvajanju in uporabi te direktive do 1. maja 2021.
2. Komisija v poročilu iz odstavka 1 oceni delovanje te direktive in preuči, ali so potrebni dodatni ukrepi, po potrebi predlaga tudi spremembo te direktive, da bi nadalje olajšali uresničevanje pravice državljanov Unije do konzularne zaščite.
Člen 20
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 21
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Luxembourgu, 20. aprila 2015