ДИРЕКТИВА 2013/43/ЕС НА СЪВЕТА
от 22 юли 2013 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за обратно начисляване във връзка с доставки на някои стоки и услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специална законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 2006/112/ЕО (3) на Съвета се определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. В случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами обаче се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката (механизъм за обратно начисляване).
(2)
Предвид сериозния характер на измамите с ДДС на държавите членки следва да се позволи да прилагат временно механизъм, при който задължението за плащане на ДДС по отношение на доставки на определени категории стоки и услуги се прехвърля към лицето, което получава облагаеми доставки на стоки или услуги, включително когато тези категории не са посочени в член 199 от Директива 2006/112/ЕО, нито са предмет на специални дерогации, предоставени на държави членки.
(3)
За тази цел през 2009 г. Комисията представи предложение, в което се съдържаше списък на стоките и услугите, във връзка с които за ограничен срок може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Съветът избра да раздели предложението и прие Директива 2010/23/ЕС на Съвета (4), която обаче се ограничаваше само до квотите за емисии на парникови газове предвид факта, че положението с измамите в този сектор изискваше незабавна реакция. В същото време Съветът пое политически ангажимент да продължи преговорите по оставащата част от предложението на Комисията.
(4)
Оттогава насам измами възникнаха и в други сектори и следователно към оставащата част от предложението на Комисията следва да бъдат добавени нови стоки и услуги, що се отнася до предварително определения списък на стоки и услуги, за които може да се прилага механизмът за обратно начисляване. Измами са възникнали по-специално във връзка с доставки на газ и електроенергия, далекосъобщителните услуги, конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи, зърнени храни, индустриални култури, включително маслодайни семена и захарно цвекло, както и необработени и полуобработени метали, включително благородни метали.
(5)
Въвеждането на механизъм за обратно начисляване, насочен към посочените стоки и услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(6)
Предварително определеният списък, от който държавите членки могат да избират, следва да се ограничава до доставките на стоки и услуги, за които, по най-нови данни, съществува особено висок риск от измами.
(7)
При прилагането на механизма за обратно начисляване държавите членки разполагат със свободата да определят условията за прилагане на механизма, включително да определят праговете, категориите на доставчици или получатели, спрямо които може да се прилага механизмът, и частичното прилагане на механизма за отделните категории.
(8)
Тъй като механизмът за обратно начисляване е временна мярка, която следва да се прилага до въвеждането на по-трайни законодателни решения с оглед системата на ДДС да стане по-устойчива на измами с ДДС, механизмът за обратно начисляване, предвиден по член 199а от Директива 2006/112/ЕО, трябва да се прилага само за ограничен срок.
(9)
С цел да се осигури възможност механизмът за обратно начисляване да се прилага достатъчно дълго, за да бъде ефективен и да позволи последваща оценка, е необходимо установеният понастоящем срок -30 юни 2015 г. - да бъде продължен. По същия начин следва да бъдат определени по-късни дати по отношение на датата на срока за оценка и крайната дата на срока, през който трябва да се докладва за промяна в тенденциите при дейностите с цел измама.
(10)
За да се осигури за всички държави членки възможността да прилагат механизма за обратно начисляване, съгласно посоченото по-горе, са необходими определени изменения в Директива 2006/112/ЕО.
(11)
Тъй като целта на предложеното действие, а именно борба с измамите с ДДС посредством временни мерки, които представляват дерогация от съществуващите правила на Съюза, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(12)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да бъде съответно изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2006/112/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 193 позоваването на „членове 194-199“ се заменят с позоваване на „членове 194-199б“;
2)
Член 199а се изменя, както следва:
а)
в параграф 1 първото изречение се заменя със следното:
„Държавите членки могат да предвидят, до 31 декември 2018 г. и за минимален срок от две години, лицето - платец на ДДС, да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:“;
б)
в параграф 1 се добавят следните букви:
„в)
доставки на мобилни телефони, които са устройства, изработени или приспособени за употреба във връзка с лицензирана мрежа и работещи на определени честоти, независимо от това дали се използват за други цели;
г)
доставки на устройства с интегрални схеми като микропроцесори и централни процесори преди интегрирането им в продукти, предназначени за крайния потребител;
д)
доставки на газ и електроенергия за данъчнозадължен дилър съгласно член 38, параграф 2;
е)
доставки на сертификати за газ и електроенергия;
ж)
доставки на далекосъобщителни услуги съгласно член 24, параграф 2;
з)
доставки на конзоли за видеоигри, таблети и лаптопи;
и)
доставки на зърнени храни и индустриални култури, в т.ч. маслодайни семена и захарно цвекло, които обикновено не се използват в непреработен вид за крайно потребление;
й)
доставки на необработени или полуобработени метали, в т.ч. благородни метали, ако не са обхванати от член 199, параграф 1, буква г), специалните договорености относно стоките втора употреба, произведенията на изкуството, колекционерските и антикварните предмети в съответствие с членове 311-343 или специалната схема за инвестиционно злато в съответствие с членове 344-356.“;
в)
вмъкват се следните параграфи:
„1а. Държавите членки могат да определят условията за прилагането на механизма, предвиден параграф 1.
1б. Прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, спрямо доставките на стоки и услуги, изброени в букви в)-й) от същия параграф, е обвързано с налагането на целесъобразни и ефективни задължения за отчитане на данъчнозадължените лица, доставящи стоките или услугите, спрямо които се прилага предвиденият в параграф 1 механизъм.“;
г)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки уведомяват Комитета по ДДС за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комитета по ДДС следната информация:
а)
обхвата на мярката за прилагане на механизма, наред с вида и характеристиките на измамата, и подробно описание на придружаващите мерки, включително задълженията за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и мерките за контрол;
б)
действията, предприети за информиране на данъчнозадължените лица относно началото на прилагане на механизма;
в)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на стоките и услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други стоки и услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
г)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.“;
д)
в параграф 3, първа алинея, първото изречение се заменя със следното:
„Не по-късно от 30 юни 2017 г. държавите членки, прилагащи предвидения в параграф 1 механизъм, представят на Комисията доклад въз основа на критериите за оценка, предвидени в параграф 2, буква в).“;
е)
в параграф 3, втора алинея, буква а) се заменя със следното:
„а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на стоки или услуги, обхванати от мярката;“;
ж)
параграф 4 се заменя със следното:
„4. Всяка държава членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка със стоките или услугите, изброени в параграф 1, от датата на влизането в сила на настоящия член във връзка с такива стоки и услуги, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2017 г.
5. Преди 1 януари 2018 г. Комисията представя на Европейския парламент и на Съвета доклад за цялостната оценка на въздействието на предвидения в параграф 1 механизъм за борба с измамите.“.
Член 2
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 3
Прилага се до 31 декември 2018 г.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 22 юли 2013 година.
DIREKTIVA SVETA 2013/43/EU
z dne 22. julija 2013
o spremembi Direktive 2006/112/ES o skupnem sistemu davka na dodano vrednost v zvezi z neobvezno in začasno uporabo mehanizma obrnjene davčne obveznosti za dobavo določenega blaga in storitev, dovzetnih za goljufije
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 113 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
v skladu s posebnim zakonodajnim postopkom,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 2006/112/ES (3) določa, da je davek na dodano vrednost (DDV) dolžan plačati vsak davčni zavezanec, ki opravlja transakcije, ki vključujejo obdavčljive dobave blaga ali storitev. Za čezmejne transakcije in za nekatere močno tvegane domače sektorje pa je določen prenos obveznosti plačila DDV na prejemnika blaga ali storitev (mehanizem obrnjene davčne obveznosti).
(2)
Glede na resnost goljufij v zvezi z DDV, bi bilo treba državam članicam omogočiti začasno uporabo mehanizma, s katerim bi za dobavo nekaterih kategorij blaga in storitev obveznost plačila DDV prenesle na prejemnika obdavčljivega blaga ali storitev, tudi kadar te kategorije niso navedene ne v členu 199 Direktive 2006/112/ES niti zanje ne veljajo posebna odstopanja, odobrena državam članicam.
(3)
Komisija je zato leta 2009 oblikovala predlog, v katerem je navedla blago in storitve, za katere bi bilo mogoče v omejenem obdobju uporabiti mehanizem obrnjene davčne obveznosti. Svet se je odločil razdeliti predlog in je sprejel Direktivo Sveta 2010/23/EU (4), ki pa je bila omejena samo na pravice do emisije toplogrednih plinov, saj je bilo treba zaradi goljufij v tem sektorju nemudoma ukrepati. Hkrati je sprejel politično zavezo, da bo nadaljeval pogajanja o preostalem delu predloga Komisije.
(4)
Medtem je prišlo do goljufij tudi v drugih sektorjih, zato bi bilo treba preostalemu delu predloga Komisije glede vnaprej določenega seznama blaga in storitev, za katere bi se lahko uporabila obrnjena davčna obveznost, dodati nove vrste blaga in storitev. Do goljufij je zlasti prišlo pri dobavah plina in električne energije, telekomunikacijskih storitev, igralnih konzol, tabličnih računalnikov in prenosnih računalnikov, žit, industrijskih rastlin, vključno z oljnicami in sladkorno peso, ter neobdelanih in polobdelanih kovin, vključno s plemenitimi kovinami.
(5)
Uvedba mehanizma obrnjene davčne obveznosti, ki bi se uporabljal za navedeno blago in storitve, ki so glede na nedavne izkušnje še zlasti dovzetne za goljufije, ne bi pa se uporabljal na splošno, ne bi smela negativno vplivati na temeljna načela sistema DDV, kot so delna plačila DDV.
(6)
Vnaprej določen seznam, s katerega bi države članice lahko izbirale, bi moral biti omejen na dobavo blaga in storitev, ki so glede na nedavne izkušnje še zlasti dovzetni za goljufije.
(7)
Države članice lahko pri uporabi mehanizma obrnjene davčne obveznosti določijo pogoje za njegovo uporabo, vključno z določitvijo pragov, kategorij dobaviteljev ali prejemnikov, za katere se ta mehanizem lahko uporablja, in delno uporabo mehanizma v okviru kategorij.
(8)
Ker je mehanizem obrnjene davčne obveznosti začasen ukrep, ki se uporablja do sprejetja dolgoročnejših zakonodajnih rešitev, s katerimi bi postal sistem DDV odpornejši proti primerom goljufij na področju DDV, bi se moral mehanizem obrnjene davčne obveznosti, vzpostavljen na podlagi člena 199a Direktive 2006/112/ES, uporabljati le za omejeno obdobje.
(9)
Da bi bilo mogoče mehanizem obrnjene davčne obveznosti uporabljati dovolj dolgo, da bi lahko bil učinkovit in da bi ga bilo mogoče oceniti, je treba podaljšati prvotno določen rok, ki se izteče 30. junija 2015. Enako bi bilo treba podaljšati tudi obdobje ocenjevanja in preložiti rok, do katerega je treba sporočiti ugotovitve o spremembi goljufivih dejanj.
(10)
Da bi lahko vse države članice na opisan način uporabile mehanizem obrnjene davčne obveznosti, je treba Direktivo 2006/112/ES ustrezno spremeniti.
(11)
Ker cilja predlaganega ukrepa, in sicer da bi proti goljufijam v zvezi z DDV uporabili začasne ukrepe, ki odstopajo od obstoječih predpisov Unije, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in se zato lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti, kot je določeno v členu 5 Pogodbe o Evropski uniji. Ta direktiva v skladu z načelom sorazmernosti iz istega člena ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.
(12)
Direktivo 2006/112/ES bi bilo zato treba ustrezno spremeniti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Direktiva 2006/112/ES se spremeni:
(1)
V členu 193 se sklicevanje na "člene 194 do 199" nadomesti s sklicevanjem na "člene 194 do 199b";
(2)
člen 199a se spremeni:
(a)
v odstavku 1 se prvi stavek nadomesti z naslednjim:
"Države članice lahko do 31. decembra 2018 za obdobje najmanj dveh let določijo, da je oseba, ki je dolžna plačati DDV, davčni zavezanec, kateremu se opravi katera koli izmed naslednjih dobav:"
(b)
v odstavku 1 se dodajo naslednje točke:
"(c)
dobave mobilnih telefonov, to je naprav, narejenih ali prilagojenih za uporabo v povezavi z licenčnim omrežjem, ki delujejo na posebnih frekvencah, ne glede na to, ali so namenjeni drugi uporabi ali ne;
(d)
dobave naprav z integriranimi vezji, kot so mikroprocesorji in centralne procesne enote, v stanju, preden se vstavijo v proizvode za končnega uporabnika;
(e)
dobave plina in električne energije davčnemu zavezancu - preprodajalcu, kot je opredeljen v členu 38(2);
(f)
dobave certifikatov za plin in elektriko;
(g)
dobave telekomunikacijskih storitev, kot so opredeljene v členu 24(2);
(h)
dobave igralnih konzol, tabličnih računalnikov in prenosnih računalnikov;
(i)
dobave žita in industrijskih rastlin, vključno z oljnicami in sladkorno peso, ki se v nespremenjenem stanju običajno ne uporabljajo za končno potrošnjo;
(j)
dobave neobdelane in polobdelane kovine, vključno s plemenitimi kovinami, če zanje ne veljajo točka (d) člena 199(1), posebni dogovori za rabljeno blago, umetniška dela, zbirateljske predmete in starine v skladu s členi 311 do 343 ali posebna ureditev za investicijsko zlato v skladu s členi 344 do 356.";
(c)
vstavita se naslednja odstavka:
"1a. Države članice lahko določijo pogoje za uporabo mehanizma iz odstavka 1.
1b. Mehanizem iz odstavka 1 se za dobavo katerega koli blaga ali storitev iz točk od (c) do (j) tega odstavka uporablja pod pogojem, da se uvedejo ustrezne in učinkovite obveznosti poročanja za davčne zavezance, ki dobavijo blago ali storitve, za katere se uporablja mehanizem iz odstavka 1.";
(d)
odstavek 2 se nadomesti z naslednjim:
"2. Države članice odbor za DDV obvestijo o uporabi mehanizma iz odstavka 1 ob njegovi uvedbi in mu pošljejo naslednje podatke:
(a)
področje uporabe ukrepa, na podlagi katerega se uporabi mehanizem, skupaj z vrsto in značilnostmi goljufije, ter podroben opis spremljevalnih ukrepov, vključno z morebitnimi obveznostmi poročanja za davčne zavezance in morebitnimi nadzornimi ukrepi;
(b)
ukrepi, s katerimi se zadevni davčni zavezanci obvestijo o začetku uporabe mehanizma;
(c)
merila za ocenjevanje za primerjavo med goljufivimi dejanji v zvezi z blagom in storitvami, navedenimi v odstavku 1, pred uporabo mehanizma in po njej, goljufivimi dejanji v zvezi z drugim blagom in storitvami pred uporabo mehanizma in po njej ter kakršnim koli porastom drugih vrst goljufivih dejanj pred uporabo mehanizma in po njej;
(d)
datum začetka uporabe in obdobje, ki ga zajema ukrep, s katerim se uvaja mehanizem.";
(e)
v prvem pododstavku odstavka 3 se prvi stavek nadomesti z naslednjim:
"Države članice, ki uporabljajo mehanizem iz odstavka 1, Komisiji najpozneje 30. junija 2017 pošljejo poročilo, ki temelji na merilih za ocenjevanje iz točke (c) odstavka 2.";
(f)
v drugem pododstavku odstavka 3 se točka (a) nadomesti z naslednjim:
"(a)
učinek na goljufiva dejanja v zvezi z dobavo blaga ali storitev, na katere se nanaša ukrep;";
(g)
odstavek 4 se nadomesti z naslednjim:
"4. Vsaka država članica, ki zazna spremembe v trendih goljufivih dejanj na svojem ozemlju v zvezi z blagom ali storitvami, navedenimi v odstavku 1 po začetku veljavnosti tega člena za takšno blago ali storitve, Komisiji v zvezi s tem najpozneje 30. junija 2017 predloži poročilo.
5. Komisija najpozneje 1. januarja 2018 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o splošni oceni učinkov mehanizma iz odstavka 1 v boju proti goljufijam.".
Člen 2
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 3
Ta direktiva se uporablja do 31. decembra 2018.
Člen 4
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Bruslju, 22. julija 2013