РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) № 448/2013 НА КОМИСИЯТА
от 15 май 2013 година
за установяване на процедура за определяне на референтна държава членка за лица, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, със седалище извън ЕС съгласно Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2011/61/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 8 юни 2011 г. относно лицата, управляващи алтернативни инвестиционни фондове, и за изменение на директиви 2003/41/ЕО и 2009/65/ЕО и на регламенти (ЕО) № 1060/2009 и (ЕС) № 1095/2010 (1), и по-специално член 37, параграф 14 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква б), буква в), подточка i), буква д), буква е) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, повече от една държава членка може да бъде считана за възможна референтна държава членка на лице, управляващо алтернативни инвестиционни фондове (ЛУАИФ), със седалище извън ЕС (от трета държава), което желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС и/или предлага АИФ, управлявани от него в Съюза. В тези случаи ЛУАИФ от трета държава трябва да подаде искане до компетентните органи на тези държави членки, за да определи своята референтна държава членка. Искането следва да бъде придружено от съответната информация и документи, необходими за определяне на референтна държава членка за това ЛУАИФ.Съответните компетентни органи следва да приемат общо решение за определяне на референтна държава членка.За целта трябва да бъде установена процедура, която съответните компетентни органи да следват при определянето на референтна държава членка. Въпреки че компетентните органи на съответните държави членки носят съвместна отговорност за определянето на референтна държава членка, Европейският орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), установен с Регламент (ЕС) № 1095/2010 на Европейския парламент и на Съвета (2), следва да гарантира, че всички възможни референтни държави членки участват надлежно в процеса на вземането на това решение и следва да подпомага постигането на договореност.
(2)
Процедурата за определяне на референтна държава членка се различава от процедурата за кандидатстване за паспорт по Директива 2011/61/ЕС. След като бъде определена референтната държава членка, съответното ЛУАИФ от трета държава трябва да кандидатства за разрешително пред компетентния орган на тази държава членка, като следва същата процедура и при спазване на същите условия, с които трябва да се съобразят ЛУАИФ по членове 7 и 8 от Директива 2011/61/ЕС.
(3)
Директива 2011/61/ЕС задължава държавите членки, считано от 22 юли 2013 г., да прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, с които се транспонира директивата. Без да се засяга делегираният акт, изискван по член 67, параграф 6 от Директива 2011/61/ЕС, прилагането на настоящия регламент следователно се отлага за същата дата.
(4)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Европейския комитет по ценни книжа,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Процедура за определяне на референтна държава членка от няколко възможни референтни държави членки
1. Когато лице от трета държава, управляващо алтернативен инвестиционен фонд (ЛУАИФ), желае да управлява алтернативни инвестиционни фондове (АИФ) от ЕС, без да ги предлага, или възнамерява да предлага управлявани от него АИФ в Съюза, подава искане за определяне на своята референтна държава членка в съответствие с член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС, това искане е в писмен вид и е адресирано до всеки от компетентните органи на държавите членки, които са възможни референтни държави членки. В искането се изброяват всички възможни референтни държави членки.
2. Искането от ЛУАИФ от трета държава включва информацията и документите, необходими за определянето на референтна държава членка.
3. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква б) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавите членки, в които ЛУАИФ от трета държава управлява активи;
в)
сумите на активите, управлявани от ЛУАИФ от трета държава в различните държави членки.
4. В случая, посочен в член 37, параграф 4, буква в), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавата членка, в която е установен АИФ, управляван от ЛУАИФ от трета държава;
б)
указване на държавата членка, в която ЛУАИФ от трета държава, възнамерява да предлага АИФ.
5. В случаите, посочени в член 37, параграф 4, буква д) и буква ж), подточка i) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват:
а)
указване на държавите членки, в които са установени АИФ, управлявани от ЛУАИФ от трета държава;
б)
описание на маркетинговата стратегия, с която може да се докаже намерението на ЛУАИФ от трета държава да предлага един или няколко АИФ в дадена държава членка или в няколко държави членки и да разработи ефективен маркетинг в определени държави членки, като се указва най-малко следното:
i)
държавите членки, в които дистрибуторите (и ЛУАИФ, в случай че само извършва дистрибуция) ще насърчават продажбата на дялове или акции от АИФ, управлявани от ЛУАИФ, включително делът от управляваните активи, който се очаква да се предлага в тези държави членки спрямо дяловете или акциите, предлагани в целия Съюз;
ii)
прогноза за очаквания брой целеви инвеститори, които са с място на установяване в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ;
iii)
официалните езици на държавите членки, на които проспектът и документите за предлагане са били преведени или трябва да бъдат преведени;
iv)
разпределение на маркетинговите дейности в държавите членки, в които ЛУАИФ възнамерява да предлага своите АИФ, като се взема под внимание по-специално значимостта и честотата на рекламите и популяризаторската дейност.
6. Що се отнася до случая, посочен в член 37, параграф 4, буква e) от Директива 2011/61/ЕС, информацията и документите включват информацията, посочена в параграф 5, буква б) от настоящия член.
7. Незабавно и не по-късно от три работни дни след получаването на искането, посочено в параграф 1 от настоящия член, компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ от трета държава в качеството им на компетентни органи от възможни референтни държави, се свързват едни с други и с Европейския орган за ценни книжа и пазари (ЕОЦКП), за да решат дали други компетентни органи в Съюза са потенциално свързани в съответствие с член 37, параграф 4 от Директива 2011/61/ЕС.
По искане на ЕОЦКП компетентните органи незабавно предоставят на ЕОЦКП пълното съдържание на искането, направено от ЛУАИФ от трета държава.
8. Ако се реши, че е възможно участието и на други компетентни органи в Съюза, ЕОЦКП незабавно информира тези органи и предприема необходимото те да получат пълното искане на ЛУАИФ от трета държава.
9. Всеки от компетентните органи, участващи в процедурата, и ЕОЦКП може да поиска от ЛУАИФ от трета държава допълнителна важна информация и документи, необходими за определянето на референтна държава членка.
Искането за допълнителна информация или документи е в писмена форма, с посочени основания за неговото отправяне; то се съобщава едновременно на всички останали заинтересовани компетентни органи и на ЕОЦКП.
След като отправящият искането компетентен орган или ЕОЦКП получат допълнителната информация или документи, те незабавно изпращат тази информация или документация на всички останали заинтересовани органи и на ЕОЦКП - в зависимост от случая.
10. В срок от една седмица след получаването на искането, посочено в параграф 1, от компетентните органи, към които се е обърнало ЛУАИФ, или, когато е приложимо - от всеки друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8, всички заинтересовани компетентни органи обменят помежду си и с ЕОЦКП становища във връзка с определянето на подходяща референтна държава членка.
11. Впоследствие всички компетентни органи съвместно определят референтната държава членка. Те правят това в срок от един месец след получаването на искането от страна на компетентните органи, избрани от ЛУАИФ от трета държава или, когато е приложимо, от друг компетентен орган в Съюза в съответствие с параграф 8.
Ако е поискана допълнителна информация, посоченият в първа алинея срок за определяне на референтна държава членка се удължава, за да бъде включен периодът между искането за допълнителна информация и документи, посочено в параграф 9, и получаването на такава информация или документи.
12. ЕОЦКП подпомага съответните компетентни органи и когато е необходимо, улеснява определянето на референтна държава членка в съответствие с член 31 от Регламент (ЕС) № 1095/2010.
13. Компетентният орган на държавата членка, която е определена за референтна държава членка, уведомява писмено и без излишно забавяне ЛУАИФ от трета държава за взетото решение.
14. В случай че отправящото искане ЛУАИФ от трета държава не бъде информирано в писмена форма в срок от седем дни от вземането на решение или съответните компетентни органи не са определили референтната държава членка в рамките на срока, посочен в параграф 11, първа алинея от настоящия член, отправящото искане ЛУАИФ от трета държава може да избере само своята референтна държава членка в съответствие с критериите, посочени в член 37, параграф 4, втора алинея от Директива 2011/61/ЕС.
ЛУАИФ от трета държава информира незабавно в писмена форма всички компетентни органи, към които първоначално се е обърнало, и ЕОЦКП за избора си на референтна държава членка.
15. Когато референтната държава членка, избрана от ЛУАИФ от трета държава, и референтната държава членка, определена от компетентните органи, са различни, съответните компетентни органи информират ЛУАИФ от трета държава за взетото решение - възможно най-бързо и не по-късно от два работни дни след като са били информирани за избора на ЛУАИФ съгласно параграф 14. В този случай меродавно е решението на компетентните органи.
Член 2
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент се прилага от 22 юли 2013 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 15 май 2013 година.
IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 448/2013
z dne 15. maja 2013
o uvedbi postopka za določitev referenčne države članice UAIS zunaj Unije v skladu z Direktivo 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive 2011/61/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2011 o upraviteljih alternativnih investicijskih skladov in spremembah direktiv 2003/41/ES in 2009/65/ES ter uredb (ES) št. 1060/2009 in (EU) št. 1095/2010 (1) ter zlasti člena 37(14) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V primerih iz točk (b), (c)(i), (e), (f) in (g)(i) člena 37(4) Direktive 2011/61/EU se lahko več kot ena država članica šteje kot morebitna referenčna država članica upravitelja alternativnih investicijskih skladov (UAIS) zunaj EU, ki namerava upravljati alternativne investicijske sklade EU (AIS) in/ali tržiti AIS, ki jih upravlja v Uniji. V teh primerih mora UAIS zunaj EU pristojnim organom navedenih držav članic predložiti zahtevek za določitev njegove referenčne države članice. Zahtevku bi bilo treba priložiti vse ustrezne informacije in dokumentacijo, potrebno za določitev referenčne države članice za ta UAIS. Zadevni pristojni organi bi morali sprejeti skupno odločitev o določitvi referenčne države članice. Treba je uvesti postopek, ki ga morajo ustrezni pristojni organi upoštevati pri določanju referenčne države članice. Medtem ko je imenovanje referenčne države članice skupna odgovornost pristojnih organov zadevnih držav članic, bi moral Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA), ustanovljen z Uredbo (EU) št. 1095/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (2), zagotoviti, da so vse morebitne referenčne države članice ustrezno vključene v takšno odločitev, in pomagati pri doseganju dogovora.
(2)
Postopek za določitev referenčne države članice se razlikuje od postopka za pridobitev enotne licence v skladu z Direktivo 2011/61/EU. Ko se referenčna država članica določi, mora UAIS zunaj EU zaprositi za dovoljenje pristojnega organa navedene države članice po istem postopku in pod enakimi pogoji, kakor se uporabljajo za UAIS v skladu s členoma 7 in 8 Direktive 2011/61/EU.
(3)
Direktiva 2011/61/EU države članice obvezuje, da od 22. julija 2013 uporabljajo zakone in druge predpise, ki prenašajo navedeno direktivo. Brez poseganja v delegiran akt iz člena 67(6) Direktive 2011/61/EU se uporaba te uredbe prav tako odloži na isti datum.
(4)
Ukrepi, predvideni s to uredbo, so v skladu z mnenjem Evropskega odbora za vrednostne papirje -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Postopek za določitev referenčne države članice izmed morebitnih referenčnih držav članic
1. Kadar upravitelj alternativnih investicijskih skladov (UAIS) zunaj EU, ki namerava upravljati alternativne investicijske sklade v EU (AIS), ne da bi jih tržil ali nameraval tržiti AIS, ki jih upravlja v Uniji, predloži zahtevek za določitev njegove referenčne države članice v skladu z drugim pododstavkom člena 37(4) Direktive 2011/61/EU, je ta v pisni obliki in naslovljen na vse pristojne organe držav članic, ki so morebitne referenčne države članice. V zahtevku so navedene vse morebitne referenčne države članice.
2. Zahtevek UAIS zunaj EU vključuje informacije in dokumentacijo, potrebno za določitev referenčne države članice.
3. V primeru iz člena 37(4)(b) Direktive 2011/61/EU takšne informacije in dokumentacija vsebujejo:
(a)
navedbo držav članic, v katerih imajo AIS, ki jih upravlja UAIS zunaj EU, sedež;
(b)
navedbo držav članic, v katerih UAIS zunaj EU upravlja sredstva;
(c)
zneske sredstev, s katerimi UAIS zunaj EU upravlja v različnih državah članicah.
4. V primeru iz točke (c)(i) člena 37(4) Direktive 2011/61/EU takšne informacije in dokumentacija vsebujejo:
(a)
navedbo države članice, v kateri ima AIS, ki ga upravlja UAIS zunaj EU, sedež;
(b)
navedbo držav članic, v katerih namerava UAIS zunaj EU tržiti AIS.
5. V primeru iz točk (e) in (g)(i) člena 37(4) Direktive 2011/61/EU takšne informacije in dokumentacija vsebujejo:
(a)
navedbo držav članic, v katerih imajo AIS, ki jih upravlja UAIS zunaj EU, sedež;
(b)
opis tržne strategije, ki lahko dokaže namen UAIS zunaj EU, da trži določen AIS ali več AIS v določeni državi članici ali v več državah članicah, in da razvije učinkovito trženje v posameznih državah članicah, ki navaja vsaj naslednje:
(i)
države članice, v katerih bodo distributerji (in UAIS v primeru samodistribucije) promovirali enote ali deleže AIS, ki jih upravlja UAIS, vključno s pričakovanim deležem, kar zadeva upravljana sredstva, v celotni promociji v Uniji;
(ii)
oceno pričakovanega števila ciljnih vlagateljev, ki imajo stalno prebivališče v državah članicah, v kateri namerava UAIS tržiti svoje AIS;
(iii)
uradne jezike držav članic, v katere so ali bodo prevedeni ponudbeni in promocijski dokumenti;
(iv)
razporeditev tržnih dejavnosti po državah članicah, v katerih namerava UAIS tržiti svoje AIS, ob upoštevanju zlasti pomena in pogostosti oglasov in turnej.
6. V primeru iz člena 37(4)(f) Direktive 2011/61/EU takšne informacije in dokumentacija vsebujejo informacije iz odstavka 5(b) tega člena.
7. Pristojni organi, ki jih UAIS zunaj EU naslovijo kot pristojne organe morebitne referenčne države članice, se takoj po prejemu zahtevka iz odstavka 1 tega člena in najpozneje v treh delovnih dneh po prejemu zahtevka obrnejo drug na drugega in Evropski organ za vrednostne papirje in trge (ESMA), da bi določili, ali so v skladu s členom 37(4) Direktive 2011/61/EU morda vključeni kateri koli drugi pristojni organi v Uniji.
Pristojni organi organu ESMA na zahtevo nemudoma predložijo celoten zahtevek UAIS zunaj EU.
8. Kadar se odloči, da bi bili lahko vključeni drugi pristojni organi v Uniji, jih organ ESMA takoj obvesti in zagotovi, da jim je posredovan celoten zahtevek, ki ga je predložil UAIS zunaj EU.
9. Vsak pristojni organ, ki sodeluje v postopku, in organ ESMA lahko od UAIS zunaj EU zahteva ustrezne dodatne informacije in dokumentacijo, potrebno za določitev referenčne države članice.
Takšen zahtevek za dodatne informacije ali dokumentacijo je v pisni obliki, vsebuje razloge ter se hkrati posreduje vsem drugim zadevnim pristojnim organom in organu ESMA.
Ko pristojni organ, ki zahteva informacije, ali organ ESMA prejme dodatne informacije ali dokumentacijo, organ, ki zahteva informacije, navedene informacije ali dokumentacijo nemudoma posreduje vsem drugim zadevnim organom in po potrebi organu ESMA.
10. V enem tednu od prejema zahtevka iz odstavka 1 pristojnega organa, naslovljenega na UAIS, ali, kjer je ustrezno, drugega pristojnega organa v Uniji v skladu z odstavkom 8, vsi zadevni pristojni organi drug drugemu in organu ESMA predložijo mnenje o določitvi ustrezne referenčne države članice.
11. Nato vsi pristojni organi skupaj določijo referenčno državo članico. Določitev se opravi najpozneje en mesec po prejemu zahtevka pristojnih organov, ki jih določi UAIS zunaj EU, ali, kjer je ustrezno, v skladu z odstavkom 8 drugi pristojni organi v Uniji.
Če se zahtevajo dodatne informacije, se rok iz prvega pododstavka podaljša za čas med vložitvijo zahtevka za dodatne informacije in dokumentacijo iz odstavka 9 in prejemom takšnih informacij ali dokumentacije.
12. Organ ESMA ustreznim pristojnim organom pomaga in, če je potrebno, olajša določitev referenčne države članice v skladu s členom 31 Uredbe (EU) št. 1095/2010.
13. Pristojni organ države članice, ki je določena kot referenčna država članica, o tem pisno in brez nepotrebnega odlašanja obvesti UAIS zunaj EU.
14. Če UAIS zunaj EU, ki zahteva določitev, o tem ni pisno obveščen v sedmih dneh po določitvi ali zadevni pristojni organi niso določili referenčne države članice v roku, določenem v prvem pododstavku odstavka 11 tega člena, lahko UAIS zunaj EU, ki zahteva določitev, sam izbere referenčno državo članico v skladu z merili, določenimi v drugem pododstavku člena 37(4) Direktive 2011/61/EU.
UAIS zunaj EU o svoji izbiri referenčne države članice nemudoma pisno obvesti vse pristojne organe, ki so bili prvotno naslovljeni, in organ ESMA.
15. Kadar se referenčna država članica, ki jo je izbral UAIS zunaj EU, in referenčna država članica, ki so jo določili pristojni organi, razlikujeta, zadevni pristojni organi UAIS zunaj EU obvestijo o določitvi čim prej, vendar najpozneje v dveh delovnih dneh po prejemu obvestila o izbiri UAIS v skladu z odstavkom 14. V tem primeru velja določitev pristojnih organov.
Člen 2
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba se uporablja od 22. julija 2013.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 15. maja 2013