ДИРЕКТИВА 2014/54/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 16 април 2014 година
относно мерки за улесняване на упражняването на правата, предоставени на работниците в контекста на свободното движение на работници
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 46 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Свободното движение на работници, установено в член 45 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), е основна свобода на гражданите на Съюза и един от стълбовете на вътрешния пазар на Съюза. Неговото прилагане е доразвито от правото на Съюза, чиято цел е да се гарантира, че правата, предоставени на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства, се упражняват в пълна степен. Понятието „членове на техните семейства“ следва да има същото значение като понятието, определено в член 2, точка 2 от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3), и се прилага и за членовете на семействата на погранични работници.
(2)
Свободното движение на работници е и ключов елемент за развитието на истински пазар на труда в Съюза, който позволява на работниците да се местят към райони, в които има недостиг на работна ръка или повече възможности за работа, като по този начин се помага на повече хора да намерят работа, която съответства по-точно на техните умения, и се преодоляват проблемите на пазара на труда.
(3)
Свободното движение на работници дава на всеки гражданин на Съюза, независимо от неговото място на пребиваване, правото да се придвижва свободно в друга държава членка, за да работи и/или да пребивава в нея с цел работа. То ги защитава срещу дискриминация въз основа на гражданство по отношение на достъпа до заетост, условията на заетост и труд, и по-конкретно по отношение на трудовото възнаграждение, прекратяването на трудовите правоотношения, както и социалните придобивки и данъчните облекчения, като им гарантира равно третиране, съгласно националното право, практика и колективни трудови договори, с гражданите на тази държава членка. Тези права следва да се ползват без дискриминация от всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, включително постоянните, сезонните и пограничните работници. Необходимо е да се прави разграничение между свободното движение на работници и свободното предоставяне на услуги, което включва правото на предприятията да предоставят услуги в друга държава членка, за което могат да командироват временно свои собствени работници в друга държава членка с цел командированите работници да извършат работата, необходима за предоставянето на услугите в тази държава членка.
(4)
С член 45 от ДФЕС се предоставят значими права по отношение на работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства, които са по-детайлно определени в Регламент (ЕС) № 492/2011 на Европейския парламент и на Съвета (4).
(5)
Реалното упражняване на свободата на движение на работници обаче продължава да бъде съществено предизвикателство и много работници от Съюза в голяма част от случаите не са запознати със своето право на свободно движение. Поради факта, inter alia, че се намират в потенциално по-уязвимо положение, при придвижването си в друга държава членка работниците от Съюза могат да продължат да бъдат обект на необосновани ограничения или пречки пред упражняване на правото им на свободно движение, като непризнаване на квалификациите, дискриминация, основаваща се на гражданство, и експлоатация. Следователно между правото и неговото прилагане на практика съществува разминаване, което трябва да бъде отстранено.
(6)
През юли 2010 г. в съобщението си, озаглавено „За свободното движение на работници: права и основни аспекти на развитието“, Комисията посочи, че ще проучи възможности за намирането на решения предвид новите нужди и предизвикателства, по-специално от гледна точка на новите тенденции в сферата на мобилността, пред които са изправени работниците на Съюза и членовете на техните семейства. Комисията заяви също, че в контекста на новата стратегия за вътрешния пазар ще разгледа възможностите за развитие и усъвършенстване на механизмите за ефективно прилагане на принципа на равно третиране за работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства. Освен това Комисията обобщи и тенденциите в развитието на законодателството и съдебната практика, по-конкретно по отношение на определянето на лицата, които са в обхвата на правото на Съюза за свободното движение на работници, и същността на правата, от които се ползват работниците на Съюза и членовете на техните семейства.
(7)
В доклада за гражданството на ЕС за 2010 г., озаглавен „Премахване на пречките за упражняване на правата на гражданите на ЕС“, от 27 октомври 2010 г. Комисията установи, че нееднаквото и неправилното прилагане на правото на Съюза по отношение на правото на свободно движение е една от основните пречки, с които гражданите на Съюза се сблъскват при реалното упражняване на правата си съгласно правото на Съюза. Съответно Комисията обяви намерението си да предприеме действия, за да „улесни свободното движение на граждани на ЕС и членовете на техните семейства от трети държави, като следи за стриктното прилагане на правилата на ЕС, включително по отношение на недискриминацията, като насърчава добрите практики и повишаването на осведомеността в държавите членки за правилата на ЕС и като увеличи разпространението на информация сред гражданите на ЕС относно правата им за свободно придвижване“ (действие 15 от Доклада за гражданството на ЕС за 2010 г.). Освен това в доклада за гражданството на ЕС за 2013 г., озаглавен „Граждани на ЕС: вашите права, вашето бъдеще“, Комисията разгледа необходимостта от премахване на административните пречки и опростяване на процедурите за гражданите на Съюза, които живеят, работят или пътуват в други държави членки.
(8)
В съобщение на Комисията, озаглавено „Към възстановяване и създаване на работни места“, от 18 април 2012 г. (Пакет „Заетост“) Комисията обяви намерението си да „представи законодателно предложение, за да окаже подкрепа на мобилните работници (предоставяне на информация и консултации) при упражняването на правата, произтичащи от ДФЕС и от Регламент (ЕС) № 492/2011“, и настойчиво призова държавите членки: „да повишават осведомеността и достъпа до правата, предоставени от правото на Съюза в областта на борбата с дискриминацията, равенството между половете и свободното движение на работниците, както и да предоставят по-лесен достъп на гражданите на Съюза до длъжности в своя публичен сектор в съответствие с правото на Съюза, така както се тълкува от Съда на Европейския съюз“. В този контекст Съдът последователно застъпва позицията, че ограничаването на достъпа до някои длъжности в държавната служба само до собствените граждани на държава членка следва да се тълкува стеснително и че се отнася само до длъжности, които предполагат пряко или непряко участие в упражняването на правомощия, възложени по силата на публичното право, и в изпълнението на задължения, предназначени да опазват общите интереси на държавата или на други публични органи.
(9)
Адекватното и ефективно прилагане на член 45 от ДФЕС и на Регламент (ЕС) № 492/2011, както и осведомеността за правата играят ключова роля за защитата на правата и равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, докато лошото прилагане подкопава ефективността на правилата на Съюза, приложими в тази област, и застрашава правата и защитата на работниците на Съюза и членовете на техните семейства.
(10)
По-ефективно и единно прилагане на правата, предоставени с правилата на Съюза в областта на свободното движение на работници, е необходимо и за правилното функциониране на вътрешния пазар.
(11)
Прилагането и мониторингът на правилата на Съюза относно свободното движение на работници следва да бъдат подобрени, за да се гарантира, че работниците на Съюза и членовете на техните семейства, както и работодателите, публичните органи и други заинтересовани лица са по-добре осведомени за правата и отговорностите, свързани със свободното движение, за да се предоставя на работниците на Съюза и членовете на техните семейства съдействие и защита при упражняването на тези права и да се противодейства на заобикалянето на тези правила от публичните органи и работодателите в държавния или частния сектор. В този контекст държавите членки могат да вземат под внимание и последиците от повишената мобилност, като например „изтичането на мозъци“ и отлива на млади хора.
(12)
За да се гарантира правилното прилагане и да се следи за спазването на материалноправните норми на Съюза относно свободното движение на работници, държавите членки следва да предприемат необходимите мерки за защита на работниците на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства както срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, така и срещу всяко необосновано ограничение или пречка пред упражняването на това право.
(13)
За тази цел е целесъобразно да се предвидят конкретни правила за ефективно прилагане и да се улесни по-доброто и единно прилагане на материалноправните норми, уреждащи свободното движение на работници, в съответствие с член 45 от ДФЕС и с Регламент (ЕС) № 492/2011. При прилагането на тази основна свобода следва да се взема под внимание принципът за равенство между жените и мъжете и забраната за дискриминация на работниците на Съюза и членовете на техните семейства на което и да е от основанията, посочени в член 21 от Хартата на основните права на Европейския съюз („Хартата“).
(14)
В този контекст на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, които са били обект на дискриминация, основаваща се на гражданство, или на необосновани ограничения или пречки при упражняването на правото им на свободно движение, следва да се гарантира реална и ефективна съдебна защита. Когато държавите членки са предвидили административни процедури като средство за правна защита, те следва да гарантират, че всяко административно решение може да бъде обжалвано пред съд по смисъла на член 47 от Хартата. Като се отчита правото на ефективна правна защита, работниците на Съюза следва да бъдат защитени срещу неблагоприятно третиране или последици, възникнали в резултат на жалба или на производство, целящо осигуряване изпълнението на защитените с настоящата директива права.
(15)
За да се осигурят по-ефективни равнища на защита, на сдруженията и правните субекти, включително социалните партньори, следва също да се предостави правото да участват в производства по начин, определен от държавите членки, от името на или в подкрепа на предполагаемите жертви на дискриминация, с тяхно съгласие. Това не следва да засяга националните процесуални правила по отношение на представителството и защитата пред съдилищата, нито други правомощия и колективни права на социалните партньори, представителите на служителите и работодателите, като например свързаните с прилагането на колективните трудови договори, когато това е приложимо, включително искове от името на колективен интерес, съгласно националното право или практика. С цел да се гарантира ефективна правна защита и без да се засягат съществуващите механизми за колективна защита, предоставени на социалните партньори, и националното право или практика, държавите членки се приканват да разгледат въвеждането на общи принципи на механизмите за колективни искове за преустановяване на нарушения и колективни искове за обезщетение.
(16)
В съответствие със съдебната практика на Съда националните правила относно сроковете за осигуряване на изпълнението на правата по настоящата директива следва да бъдат такива, че да не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на тези права.
(17)
На свой ред защитата срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, би била подобрена чрез наличието на ефективни органи с подходящ експертен опит във всяка държава членка, в чийто обхват на компетентност се включва насърчаване на равното третиране, анализ на проблемите, пред които са изправени работниците на Съюза и членовете на техните семейства, проучване на възможните решения и предоставянето им на конкретна помощ. В обхвата на компетентност на тези органи inter alia следва да се включва и предоставянето на работниците на Съюза и членовете на техните семейства на независима правна и/или друга помощ, като например правен съвет относно прилагането спрямо тях на съответните правила на Съюза и национални правила относно свободното движение на работници, информация относно процедурите за обжалване и предоставянето на помощ за защита на правата на работниците и членовете на техните семейства. Тя може да включва и помощ в съдебните производства.
(18)
Всяка държава членка следва да преценява дали задачите, които трябва да се изпълняват по настоящата директива от посочените по-горе органи, да бъдат възложени на вече съществуващи органи, които имат сходни цели на национално равнище, като например насърчаване на свободното движение на хора, прилагане на принципа на равно третиране или закрила на личните права. В случай че държава членка реши да разшири мандата на съществуващ орган, тя следва да осигури достатъчно средства на съществуващия орган за ефективното и адекватно изпълнение на съществуващите и допълнителните му задачи. Когато задачите са възложени на повече от един орган, държавите членки следва да вземат мерки за адекватната координация на тези задачи.
(19)
Държавите членки следва да направят необходимото, за да се гарантира, че един или повече от тези органи действат като точка за контакт и че си сътрудничат и споделят информация, като например данните за контакт на всички органи, средствата за защита и данните за контакт на сдруженията, организациите или други правни субекти, които предоставят информация и услуги на работници на Съюза и членове на техните семейства, с равностойни точки за контакт в други държави членки. Списъкът на точките за контакт следва да бъде обществено достъпен.
(20)
Държавите членки следва да насърчават сътрудничеството между органите, определени от тях по настоящата директива, и съществуващите услуги за информация и помощ, предоставяни от социалните партньори, сдружения, организации или други имащи отношение правни субекти, като организации с отговорности по отношение на договореностите за координация съгласно Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), и където е уместно - инспекциите по труда.
(21)
Държавите членки следва да направят възможното да насърчават взаимодействието със съществуващите на равнището на Съюза инструменти за информация и подкрепа, като за тази цел следва да гарантират, че съществуващите или новосъздадените органи работят в тясно сътрудничество със съществуващите структури за информация и съдействие, като например Your Europe, SOLVIT, Enterprise Europe Network, единичните звена за контакт и EURES, включително трансграничните партньорства в рамките на EURES, ако е уместно.
(22)
Държавите членки следва да насърчават диалога със социалните партньори и с подходящи неправителствени организации с цел преодоляване и противодействие на необоснованите ограничения и пречки пред правото на свободно движение или различните форми на дискриминация, основаваща се на гражданство.
(23)
Държавите членки следва да установят по какъв начин граждани на Съюза, като например работници, студенти, наскоро дипломирали се, както и работодатели, социални партньори и други заинтересовани страни могат да получават съответната леснодостъпна информация относно разпоредбите на настоящата директива и на Регламент (ЕС) № 492/2011, включително информация за органите, определени съгласно настоящата директива, и наличните средства за защита и обезщетение. Държавите членки следва да вземат мерки за предоставянето на тази информация на повече от един от официалните езици на Съюза, като отчитат търсенето на пазара на труда. Това следва да бъде съобразено със законодателството на държавите членки относно възприетите за използване езици. Тази информация може да се предоставя посредством индивидуални консултации и следва също да бъде леснодостъпна чрез Your Europe и EURES.
(24)
С цел да се улесни упражняването на практика на правата, предоставени от правото на Съюза, следва да се осигури съгласуваното изпълнение и наблюдение на Директива 91/533/ЕИО (6) на Съвета.
(25)
С настоящата директива се определят минимални изисквания, като по този начин се предоставя възможност на държавите членки да въведат или да запазят по-благоприятни разпоредби. Държавите членки имат и възможността да разширят обхвата на компетентност на организациите, на които са възложени задачи, свързани със закрилата на работниците на Съюза срещу дискриминация, основаваща се на гражданство, така че да обхванат и правото на равно третиране без дискриминация, основаваща се на гражданство, на всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства, както е установено в член 21 от ДФЕС и Директива 2004/38/ЕО. Прилагането на настоящата директива не следва да служи като основание за влошаване на условията в сравнение със съществуващата ситуация във всяка държава членка.
(26)
Ефективното прилагане на настоящата директива предполага, че когато държавите членки приемат съответните мерки в изпълнение на задълженията си по настоящата директива, те следва да се позовават на нея или да включват такова позоваване при официалното публикуване на мерките за изпълнение.
(27)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията от 28 септември 2011 г. относно обяснителните документи държавите членки се задължават в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между компонентите на дадена директива и съответните елементи от националните инструменти за транспониране. Законодателят смята, че предоставянето на тези документи е обосновано по отношение на настоящата директива.
(28)
След изтичане на достатъчно време от въвеждането на настоящата директива Комисията следва да изготви доклад за прилагането ѝ, като по-специално направи оценка на възможността да се внесе евентуално необходимо предложение, чиято цел е да гарантира по-добро прилагане на правото на Съюза в областта на свободното движение. В посочения доклад Комисията следва да разгледа възможните трудности, пред които са изправени дипломираните млади хора, търсещи работа в рамките на Съюза, и съпрузите на работници на Съюза, когато тези съпрузи са граждани на трети държави.
(29)
В настоящата директива се зачитат основните права и се съблюдават принципите, признати в Хартата, и по-конкретно свободата при избор на професия и правото на труд, правото на недискриминация, по-специално основана на гражданството, правото на колективни преговори и действия, правото на справедливи и равни условия на труд, правото на свободно движение и пребиваване и правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес. Директивата трябва да се изпълнява в съответствие с тези права и принципи.
(30)
Настоящата директива съблюдава различните модели на трудови пазари на държавите членки, включително моделите на трудови пазари, които се регулират от колективни трудови договори.
(31)
Доколкото целта на настоящата директива, а именно установяването на основна обща рамка от целесъобразни разпоредби, мерки и механизми, необходими за по-добро и единно прилагане и изпълнение на практика на правата за свободно движение на работници, предоставени с ДФЕС и с Регламент (ЕС) № 492/2011, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно поради обхвата и последиците от действието може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет
В настоящата директива се предвиждат разпоредби, които улесняват единното прилагане и изпълнение на практика на правата, предоставени от член 45 от ДФЕС и членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011. Настоящата директива се прилага за гражданите на Съюза, упражняващи тези права, и членовете на техните семейства („работниците на Съюза и членовете на техните семейства“).
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага по отношение на следните въпроси, както са посочени в членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011, в областта на свободното движение на работници:
а)
достъп до заетост;
б)
условия на заетост и труд, по-специално по отношение на трудовото възнаграждение, прекратяването на трудовите правоотношения, здравето и безопасността на работното място и в случай на безработица - на възстановяването на работа или новото наемане на работа;
в)
достъп до социални придобивки и данъчни облекчения;
г)
членство в синдикални организации и право на избиране в представителни органи на работниците;
д)
достъп до обучение;
е)
достъп до жилищно настаняване;
ж)
достъп до образование, курсове за производствено и професионално обучение за децата на работниците на Съюза;
з)
съдействие, предоставяно от бюрата по труда.
2. Обхватът на настоящата директива е идентичен с обхвата на Регламент (ЕС) № 492/2011.
Член 3
Защита на правата
1. Държавите членки гарантират, че след евентуално сезиране на други компетентни органи, включително когато те сметнат това за уместно, помирителни производства, съдебни процедури за привеждане в изпълнение на задълженията по член 45 от ДФЕС и членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011 са достъпни за всички работници на Съюза и членовете на техните семейства, които смятат, че са били или са ощетени в резултат на необосновани ограничения и пречки пред правото им на свободно движение, или които смятат, че са засегнати от неспазването на принципа на равно третиране спрямо тях, дори след като отношението, при което се твърди, че са възникнали ограничение и пречка или дискриминация, е прекратено.
2. Държавите членки гарантират, че сдруженията, организациите, включително социалните партньори, или други правни субекти, които съгласно критериите, установени в националното им право, практика или колективни договори, имат законен интерес да следят за спазването на настоящата директива, могат да участват, от името или в подкрепа на работници на Съюза и членовете на техните семейства и с тяхно одобрение, във всички съдебни и/или административни процедури, предвидени с оглед осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1.
3. Параграф 2 се прилага, без да се засягат другите компетенции и колективни права на социалните партньори, представителите на служителите и на работодателите, където е приложимо, включително правото на колективен иск, съгласно националното право или практика.
4. Параграф 2 се прилага, без да се засягат националните процесуални правила за представителство и защита в съдебното производство.
5. Параграфи 1 и 2 от настоящия член се прилагат, без да се засягат националните правила относно сроковете за осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1. Тези национални срокове обаче са такива, че не правят практически невъзможно или прекомерно трудно упражняването на посочените права.
6. Държавите членки въвеждат в националните си правни системи такива мерки, каквито са необходими за защита на работниците на Съюза от неблагоприятно третиране или неблагоприятни последици в резултат на подадена от тях жалба или на започнато от тях производство, целящи осигуряване на изпълнението на правата, посочени в член 1.
Член 4
Органи за насърчаване на равното третиране и за подкрепа на работниците на Съюза и членовете на техните семейства
1. Всяка държава членка определя една или повече структури или органи („органи“) за насърчаване, анализ, наблюдение и подкрепа на равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства без дискриминация, основаваща се на гражданство, необосновани ограничения или пречки пред правото им на свободно движение, и осигурява необходимите условия за доброто функциониране на тези органи. Тези органи могат да бъдат част от съществуващи органи на национално равнище, които имат сходни цели.
2. Държавите членки гарантират, че тези органи имат компетентност:
а)
да предоставят или осигуряват предоставянето на независима правна и/или друга помощ на работниците на Съюза и членовете на техните семейства, без да се засягат техните права и правата на сдруженията, организациите и другите правни субекти, посочени в член 3.
б)
да действат като точка за контакт по отношение на равностойни точки за контакт в други държави членки с цел сътрудничество и споделяне на съответната информация;
в)
да извършват или възлагат извършването на независими проучвания и анализи, свързани с необосновани ограничения и пречки пред правото на свободно движение или с дискриминация, основаваща се на гражданство, по отношение на работници на Съюза и членовете на техните семейства;
г)
да правят необходимото за публикуването на независими доклади и отправянето на препоръки по въпроси, свързани с такива ограничения и пречки или дискриминация;
д)
да публикуват съответната информация относно прилагането на национално равнище на правилата на Съюза в областта на свободното движение на работници.
Във връзка с първа алинея, буква а), когато органите предоставят помощ в рамките на съдебно производство, тази помощ е безплатна за лицата, които не разполагат с достатъчно средства, в съответствие с националното право или практика.
3. Държавите членки съобщават на Комисията имената и данните за връзка на точките за контакт, както и всякаква актуализирана информация или промени в нея. Комисията поддържа списък на точките за контакт и го предоставя на държавите членки.
4. Държавите членки гарантират, че съществуващите или новосъздадените органи са запознати и са в състояние да използват и да си сътрудничат със съществуващите структури на равнището на Съюза за информация и съдействие, като например Your Europe, SOLVIT, EURES, Enterprise Europe Network и единичните звена за контакт.
5. Когато задачите, посочени в параграф 2, са възложени на повече от един орган, държавите членки вземат мерки за адекватната координация на тези задачи.
Член 5
Диалог
Държавите членки утвърждават диалога със социалните партньори и със съответните неправителствени организации, които в съответствие с тяхното национално право или практика имат законен интерес да допринасят за борбата срещу необоснованите ограничения и пречки пред правото на свободно движение и дискриминацията, основаваща се на гражданство, по отношение на работници на Съюза и членовете на техните семейства, с цел насърчаване на принципа за равно третиране.
Член 6
Достъп до и разпространяване на информация
1. Държавите членки гарантират, че разпоредбите, приети съгласно настоящата директива и съгласно членове 1 - 10 от Регламент (ЕС) № 492/2011, се свеждат до знанието на заинтересованите лица на цялата им територия, и по-конкретно работниците и работодателите на Съюза, чрез всички подходящи средства.
2. Държавите членки предоставят на повече от един от официалните езици на институциите на Съюза ясна, безплатна, леснодостъпна, подробна и актуална информация относно правата, предоставени от правото на Съюза във връзка със свободното движение на работници. Тази информация следва също да бъде леснодостъпна чрез структурите Your Europe и EURES.
Член 7
Минимални изисквания
1. Държавите членки могат да въвеждат или да запазят разпоредби, които по отношение на защитата на принципа на равното третиране са по-благоприятни от предвидените в настоящата директива.
2. Държавите членки могат да предвидят, че компетенциите на органите, посочени в член 4 от настоящата директива, за насърчаване, анализ, наблюдение и подкрепа на равното третиране на работниците на Съюза и членовете на техните семейства без дискриминация, основаваща се на гражданство, обхващат и правото на равно третиране без дискриминация, основаваща се на гражданство, за всички граждани на Съюза, упражняващи правото си на свободно движение, и членовете на техните семейства в съответствие с член 21 от ДФЕС и с Директива 2004/38/ЕО.
3. Прилагането на настоящата директива при никакви обстоятелства не представлява достатъчно основание за намаляване равнището на защита на работниците на Съюза и членовете на техните семейства в областите, попадащи в нейния обхват, без да се засяга правото на държавите членки да реагират на изменения в положението, като въведат законови, подзаконови и административни разпоредби, които се различават от тези, които са в действие към 20 май 2014 г., при условие че настоящата директива е спазена.
Член 8
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими за спазването на настоящата директива до 21 май 2016 г. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези мерки.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 9
Докладване
До 21 ноември 2018 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент, Съвета и Европейския икономически и социален комитет за прилагането на настоящата директива с оглед на предлагането, когато е уместно, на необходими изменения.
Член 10
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 11
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 16 април 2014 година.
DIREKTIVA 2014/54/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 16. aprila 2014
o ukrepih za lažje uresničevanje pravic, podeljenih delavcem v okviru prostega gibanja delavcev
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 46 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Prosto gibanje delavcev je temeljna svoboščina državljanov Unije in eden od stebrov notranjega trga v Uniji, kot je določeno v členu 45 Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU). Izvajanje te svoboščine je nadalje razvito s pravom Unije, katerega cilj je zagotoviti dosledno uresničevanje pravic, ki so podeljene državljanom Unije in njihovim družinskim članom. „Družinski člani“ bi bilo treba razumeti enako, kot je ta pojem opredeljen v točki 2 člena 2 Direktive 2004/38/ES Evropskega parlamenta in Sveta (3), ki se uporablja tudi za družinske člane obmejnih delavcev.
(2)
Prosto gibanje delavcev je tudi ključen element za razvoj dejanskega trga dela v Uniji, ki delavcem omogoča, da se preselijo na območja, kjer primanjkuje delovne sile ali z boljšimi zaposlitvenimi možnostmi, več ljudem pomaga najti delovna mesta, ki bolje ustrezajo njihovemu znanju in spretnostim, ter odpravlja ozka grla na trgu dela.
(3)
Prosto gibanje delavcev daje vsakemu državljanu Unije, ne glede na njegovo stalno prebivališče, pravico, da se prosto preseli v drugo državo članico ter tam dela in/ali prebiva zaradi zaposlitve. Ščiti ga pred diskriminacijo na podlagi državljanstva v zvezi z dostopom do zaposlitve, zaposlitvenimi in delovnimi pogoji, zlasti v zvezi z plačilom, odpuščanjem ter davčnimi in socialnimi ugodnostmi, saj mu v skladu z nacionalnim pravom, prakso in kolektivnimi pogodbami zagotavlja enako obravnavanje v primerjavi z državljani zadevne države članice. Take pravice bi morali brez diskriminacije uživati vsi državljani Unije, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, tudi stalni, sezonski in obmejni delavci. Prosto gibanje delavcev je treba razlikovati od svobode opravljanja storitev, ki zajema pravico podjetij do opravljanja storitev v drugi državi članici, pri čemer lahko svoje delavce začasno napotijo v drugo državo članico, da tam opravljajo delo, potrebno za opravljanje storitev v zadevni državi članici.
(4)
V členu 45 PDEU so določene materialne pravice delavcev Unije in njihovih družinskih članov, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, ki so podrobneje določene v Uredbi (EU) št. 492/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (4).
(5)
Učinkovito uveljavljanje svobode prostega gibanja delavcev pa je še vedno velik izziv in mnogi delavci Unije se zelo pogosto ne zavedajo svojih pravic do prostega gibanja. Med drugim so lahko delavci Unije tudi zaradi svojega potencialno bolj občutljivega položaja pri selitvi v drugo državo članico še vedno žrtve neupravičenega omejevanja ali oviranja pri uveljavljanju pravice do prostega gibanja, denimo zaradi nepriznavanja kvalifikacij, diskriminacije na podlagi državljanstva in izkoriščanja. Med pravom in njegovo uporabo v praksi je torej vrzel, ki jo je treba odpraviti.
(6)
Komisija je julija 2010 v sporočilu z naslovom „Ponovna potrditev prostega gibanja delavcev: pravice in pomembne spremembe“ poudarila, da bo preučila načine za reševanje novih potreb in izzivov, zlasti ob upoštevanju novih vzorcev mobilnosti, s katerimi se soočajo delavci Unije in njihovi družinski člani. Poleg tega je navedla, da bo v okviru nove strategije za notranji trg pretehtala, kako spodbuditi in okrepiti mehanizme za učinkovito izvajanje načela enakega obravnavanja delavcev Unije in njihovih družinskih članov, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja. Komisija je tudi povzela razvoj zakonodaje in sodne prakse, zlasti glede osebnega področja uporabe prava Unije o prostem gibanju delavcev in glede vsebine pravic, ki jih imajo delavci Unije in njihovi družinski člani.
(7)
Komisija je v poročilu o državljanstvu EU iz leta 2010 z naslovom „Odpravljanje ovir za pravice državljanov EU“ z dne 27. oktobra 2010 opredelila različno in nepravilno uporabo prava Unije o pravici do prostega gibanja kot eno glavnih ovir za državljane Unije pri učinkovitem uveljavljanju pravic na podlagi prava Unije. Komisija je v skladu s tem napovedala, da namerava sprejeti ukrepe, s katerimi „bo olajšala prosto gibanje državljanov EU in njihovih družinskih članov iz tretjih držav s strogim izvajanjem pravil EU, vključno s pravili o nediskriminaciji, spodbujala dobre prakse in boljše poznavanje pravil EU na terenu ter povečala razširjanje informacij državljanom EU o njihovih pravicah do prostega gibanja“ (ukrep 15 iz poročila o državljanstvu EU iz leta 2010). Poleg tega je v poročilu o državljanstvu EU iz leta 2013 z naslovom „Državljani EU: vaše pravice, vaša prihodnost“ Komisija obravnavala potrebo po odpravi upravnih ovir in poenostavitvi postopkov za državljane Unije, ki prebivajo, delajo in potujejo v drugih državah članicah.
(8)
Komisija je v sporočilu z dne 18. aprila 2012 z naslovom „K okrevanju s številnimi novimi delovnimi mesti“ napovedala, da bo: predložila zakonodajni predlog za podporo mobilnim delavcem (obveščanje in svetovanje) pri uveljavljanju pravic, ki izhajajo iz PDEU in Uredbe (EU) št. 492/2011, in pozvala države članice, naj: povečajo ozaveščenost o pravicah, ki jih pravo Unije zagotavlja glede nediskriminacije, enakosti spolov in prostega gibanja delavcev, in dostop do teh pravic ter delovna mesta v javnem sektorju odprejo za državljane Unije in jim olajšajo dostop do njih v skladu s pravom Unije, kot ga razlaga Sodišče Evropske unije. Sodišče se v zvezi s tem dosledno drži stališča, da je treba omejitev dostopa do nekaterih delovnih mest v javnih službah, tako da so na voljo samo državljanom posamezne države članice, razlagati restriktivno, saj velja samo za delovna mesta, ki zajemajo neposredno ali posredno udeležbo pri izvajanju javnopravnih pooblastil in dolžnosti, namenjenih varovanju splošnih interesov države ali drugih javnih organov.
(9)
Ustrezna in učinkovita uporaba in izvrševanje člena 45 PDEU in Uredbe (EU) št. 492/2011 ter poznavanje pravic so ključni elementi za varstvo pravic in enako obravnavanje delavcev Unije in njihovih družinskih članov, medtem ko slabo izvrševanje zmanjšuje učinkovitost veljavnih predpisov Unije na tem področju ter ogroža pravice in varstvo delavcev Unije in njihovih družinskih članov.
(10)
Bolj učinkovita in enotna uporaba pravic, ki jih pravila Unije zagotavljajo v zvezi s prostim gibanjem delavcev, je nujna tudi za pravilno delovanje notranjega trga.
(11)
Uporabo in spremljanje pravil Unije o prostem gibanju delavcev bi bilo treba izboljšati, da bi zagotovili boljšo obveščenost delavcev Unije in njihovih družinskih članov, pa tudi delodajalcev, javnih organov in drugih oseb, ki jih to zadeva, o pravicah do prostega gibanja in odgovornostih ter tako pomagali delavcem Unije in njihovim družinskim članom in jih zaščitili pri uveljavljanju navedenih pravic ter odpravili izogibanje tem pravilom s strani javnih organov in javnih ali zasebnih delodajalcev. V zvezi s tem lahko države članice upoštevajo tudi učinke povečane mobilnosti, kot je „beg možganov“ in „beg mladih“.
(12)
Da bi države članice zagotovile pravilno uporabo materialnih pravil Unije o prostem gibanju delavcev in za spremljanje skladnosti z njimi, bi morale sprejeti ustrezne ukrepe za zaščito delavcev Unije in njihovih družinskih članov, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, pred diskriminacijo na podlagi državljanstva ter kakršnim koli neutemeljenim omejevanjem ali oviranjem pri uveljavljanju te pravice.
(13)
Zato je primerno določiti posebna pravila za učinkovito izvrševanje ter omogočiti boljšo in enotnejšo uporabo materialnih pravil, ki urejajo prosto gibanje delavcev na podlagi člena 45 PDEU in Uredbe (EU) št. 492/2011. Pri zagotavljanju spoštovanja te temeljne svoboščine bi bilo treba upoštevati načelo enakosti moških in žensk in prepoved diskriminacije delavcev Unije in njihovih družinskih članov na kakršni koli podlagi, kot je določeno v členu 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljnjem besedilu: Listina).
(14)
V tem smislu bi morali imeti delavci Unije in njihovi družinski člani, ki so bili izpostavljeni diskriminaciji na podlagi državljanstva ali kakršnemu koli neupravičenemu omejevanju ali oviranju pri uveljavljanju pravice do prostega gibanja, zagotovljeno dejansko in učinkovito sodno varstvo. Kadar države članice določijo upravne postopke kot pravno sredstvo, bi morale zagotoviti, da je vsako upravno odločitev mogoče izpodbijati pred sodiščem v smislu člena 47 Listine. Ob upoštevanju pravice do učinkovitega pravnega varstva bi morali biti delavci Unije zaščiteni pred neugodnim obravnavanjem ali posledicami, ki nastanejo zaradi pritožbe ali postopka, katerega cilj je zagotovitev spoštovanja pravic, zaščitenih s to direktivo.
(15)
Da bi zagotovili učinkovitejše ravni varstva, bi bilo treba tudi združenja in druge pravne osebe, vključno s socialnimi partnerji, pooblastiti za sodelovanje v postopkih, ki jih določijo države članice, v imenu vseh domnevnih žrtev ali v njihovo podporo, če te s tem soglašajo. To ne bi smelo posegati v nacionalna postopkovna pravila v zvezi z zastopanjem in obrambo pred sodišči ter druga pooblastila in kolektivne pravice socialnih partnerjev, predstavnikov delojemalcev in delodajalcev, na primer tista v zvezi z izvrševanjem kolektivnih pogodb, kadar je to ustrezno, vključno s tožbami v kolektivnem interesu, v skladu z nacionalnim pravom ali prakso. Za zagotovitev učinkovitega pravnega varstva in brez poseganja v obstoječe mehanizme kolektivne obrambe, ki so na voljo socialnim partnerjem, ter nacionalno pravo ali prakso, naj države članice preučijo izvajanje skupnih načel za mehanizme kolektivnih opustitvenih in odškodninskih tožb.
(16)
V skladu s sodno prakso Sodišča bi morala biti nacionalna pravila o rokih za zagotovitev spoštovanja pravic iz te direktive oblikovana tako, da uveljavljanje teh pravic zaradi njih ne bi bilo praktično nemogoče ali pretirano težavno.
(17)
Boljša zaščita pred diskriminacijo na podlagi državljanstva bi bila zagotovljena že s tem, da bi v vsaki državi članici obstajali učinkoviti organi z ustreznim strokovnim znanjem, ki bi bili pristojni za spodbujanje enakega obravnavanja, analizo težav, s katerimi se srečujejo delavci Unije in njihovi družinski člani, preučitev možnih rešitev in zagotavljanje posebne podpore le-tem. Pristojnosti teh organov bi morale med drugim vključevati zagotavljanje neodvisne pravne in/ali druge pomoči delavcem Unije in njihovim družinskim članom, kot je zagotavljanje pravnih nasvetov o uporabi ustreznih pravil Unije in nacionalnih pravil o prostem gibanju delavcev, informacij o pritožbenih postopkih ter pomoč pri varstvu pravic delavcev in njihovih družinskih članov. Vključuje lahko tudi pomoč v pravnih postopkih.
(18)
Vsaka država članica bi morala sama odločiti, ali dodeliti naloge, ki se izvedejo v skladu s to direktivo, zgoraj navedenim organom, ali pa te naloge dodeliti obstoječim organom s podobnimi cilji na nacionalni ravni, kot je na primer spodbujanje prostega gibanja oseb, izvajanje načela enakega obravnavanja ali zaščita pravic posameznika. Če se država članica odloči razširiti pristojnosti obstoječega organa, bi morala temu organu zagotoviti zadostna sredstva za učinkovito in ustrezno izvajanje že dodeljenih in dodatnih nalog. Kadar se naloge dodelijo več kot enemu organu, bi morale države članice zagotoviti njihovo ustrezno usklajenost.
(19)
Države članice bi morale zagotoviti, da eden ali več navedenih organov deluje kot kontaktna točka in da sodeluje z ustreznimi kontaktnimi točkami v drugih državah članicah in z njimi izmenjuje informacije, kot so kontaktni podatki vseh organov, pravna sredstva in kontaktni podatki združenj, organizacij ali drugih pravnih subjektov, ki zagotavljajo informacije in storitve delavcem Unije in njihovim družinskim članom. Na voljo javnosti bi moral biti seznam kontaktnih točk.
(20)
Države članice bi morale spodbujati sodelovanje med organi, ki so jih imenovale na podlagi te direktive, ter obstoječimi informacijskimi in podpornimi storitvami, ki jih zagotavljajo socialni partnerji, združenja, organizacije ali drugi ustrezni pravni subjekti, kot so organizacije, pristojne za urejanje koordinacije v skladu z Uredbo (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (5), po potrebi pa tudi inšpektorati za delo.
(21)
Države članice bi morale zagotoviti spodbujanje sinergij z že vzpostavljenimi informacijskimi in podpornimi orodji na ravni Unije, v ta namen pa bi morale zagotoviti tudi tesno sodelovanje obstoječih ali novoustanovljenih organov z uveljavljenimi informacijskimi in podpornimi storitvami, kot so Tvoja Evropa, SOLVIT, Evropska podjetniška mreža, enotne kontaktne točke in EURES, po potrebi pa tudi čezmejna partnerstva EURES.
(22)
Države članice bi morale spodbujati dialog s socialnimi partnerji in z ustreznimi nevladnimi organizacijami za odpravo in preprečevanje neupravičenega omejevanja in oviranja pravice do prostega gibanja ali različnih oblik diskriminacije na podlagi državljanstva.
(23)
Države članice bi morale ugotoviti, kako bi državljane Unije, kot so delavci, študenti in novi diplomanti, pa tudi delodajalci, socialni partnerji in druge zainteresirane strani, lahko oskrbele z zlahka dostopnimi ustreznimi informacijami o določbah te direktive in Uredbe (EU) št. 492/2011, vključno z informacijami o organih, imenovanih na podlagi te direktive, ter o razpoložljivih pravnih sredstvih in varstvu. Države članice bi morale sprejeti ukrepe za zagotovitev teh informacij v več kot enem uradnem jeziku Unije, upoštevajoč zahteve na trgu dela. To ne bi smelo posegati v zakonodajo držav članic o rabi jezikov. Te informacije bi lahko zagotovili z individualnim svetovanjem in bi morale biti zlahka dostopne prek storitev Tvoja Evropa in EURES.
(24)
Za lažje zagotavljanje spoštovanja pravic, ki jih določa pravo Unije, bi bilo treba Direktivo Sveta 91/533/EGS (6) dosledno izvajati in spremljati.
(25)
V tej direktivi so določene minimalne zahteve, kar državam članicam omogoča, da uvedejo ali ohranijo ugodnejše določbe. Države članice imajo tudi možnost razširiti pristojnosti organizacij, ki so jim poverjene naloge, povezane z zaščito delavcev Unije pred diskriminacijo na podlagi državljanstva, tako da njihove pristojnosti zajemajo tudi pravico do enakega obravnavanja brez diskriminacije na podlagi državljanstva vseh državljanov Unije, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, in njihovih družinskih članov, kakor je določena v členu 21 PDEU in v Direktivi 2004/38/ES. Izvajanje te direktive ne bi smelo upravičevati nikakršnega poslabšanja trenutnih razmer v posameznih državah članicah.
(26)
Učinkovito izvajanje te direktive pomeni, da bi se morale države članice pri sprejemanju ustreznih ukrepov za izpolnitev svojih obveznosti iz te direktive sklicevati na to direktivo ali pa sklic nanjo navesti ob uradni objavi izvedbenih ukrepov.
(27)
V skladu s skupno politično izjavo držav članic in Komisije o obrazložitvenih dokumentih z dne 28. septembra 2011 se države članice zavezujejo, da bodo uradnemu obvestilu o ukrepih za prenos v upravičenih primerih priložile enega ali več dokumentov, v katerih bo pojasnjeno razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustrezajočimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je predložitev takšnih dokumentov v zvezi s to direktivo upravičena.
(28)
Komisija bi morala po preteku določenega časa za izvajanje te direktive pripraviti poročilo o njenem izvajanju in zlasti oceniti, ali je treba pripraviti kakršne koli predloge za zagotovitev doslednejšega izvrševanja prava Unije o prostem gibanju. Komisija bi morala v tem poročilu obravnavati morebitne težave, s katerimi se soočajo mladi diplomanti, ki iščejo zaposlitev po vsej Uniji, in tisti zakonci delavcev Unije, ki prihajajo iz tretjih držav.
(29)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana z Listino, zlasti svobodo izbire poklica in pravico do dela, pravico do nediskriminacije, zlasti na podlagi državljanstva, pravico do kolektivnih pogajanj in ukrepov, poštene in pravične delovne pogoje, pravico do svobode gibanja in prebivanja ter pravico do učinkovitega pravnega sredstva in nepristranskega sodišča. Direktivo je treba izvajati v skladu z navedenimi pravicami in načeli.
(30)
Ta direktiva spoštuje različne modele trga dela v državah članicah, vključno z modeli trga dela, ki jih urejajo kolektivne pogodbe.
(31)
Ker cilja te direktive, in sicer določitve splošnega skupnega okvira ustreznih določb, ukrepov in mehanizmov, potrebnih za boljšo in enotnejšo uporabo ter zagotovitev spoštovanja pravic v zvezi s prostim gibanjem delavcev, zagotovljenih s PDEU in Uredbo (EU) št. 492/2011, v praksi, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega in učinka ukrepa lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Predmet urejanja
V tej direktivi so določeni ukrepi, ki spodbujajo enotno uporabo in zagotovitev spoštovanja v praksi pravic, zagotovljenih s členom 45 PDEU in s členi 1 do 10 Uredbe (EU) št. 492/2011. Ta direktiva se uporablja za državljane Unije, ki uveljavljajo te pravice, in njihove družinske člane (v nadaljnjem besedilu: delavci Unije in njihovi družinski člani).
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za naslednje vidike prostega gibanja delavcev iz členov 1 do 10 Uredbe (EU) št. 492/2011:
(a)
dostop do zaposlitve;
(b)
zaposlitvene in delovne pogoje, predvsem glede plačila, odpuščanja, zdravja in varnosti pri delu ter, če postane delavec Unije brezposeln, glede vrnitve na delovno mesto ali ponovne zaposlitve;
(c)
dostop do socialnih in davčnih ugodnosti;
(d)
članstvo v sindikatih in pravico do izvolitve v svete delavcev;
(e)
dostop do usposabljanja;
(f)
dostop do nastanitve;
(g)
dostop do izobraževanja, vajeništva in poklicnega usposabljanja za otroke delavcev Unije;
(h)
pomoč, ki jo zagotavljajo zavodi za zaposlovanje.
2. Področje uporabe te direktive je enako področju uporabe Uredbe (EU) št. 492/2011.
Člen 3
Varstvo pravic
1. Države članice zagotovijo, da so, po morebitnem uveljavljanju pravic pred drugimi pristojnimi organi, vključno s postopki poravnave, kadar so ti primerni, vsem delavcem Unije in njihovim družinskim članom na voljo sodni postopki, s katerimi se zagotovi spoštovanje obveznosti iz člena 45 PDEU in iz členov 1 do 10 Uredbe (EU) št. 492/2011, če menijo, da so bile oziroma da so njihove pravice do prostega gibanja neupravičeno omejene in ovirane ali da jim je bila storjena krivica, ker ni bilo upoštevano načelo enakega obravnavanja, in sicer tudi potem, ko se je razmerje, v katerem se je zgodilo zatrjevano omejevanje in oviranje ali diskriminacija, že končalo.
2. Države članice zagotovijo, da lahko združenja, organizacije, vključno s socialnimi partnerji, ali drugi pravni subjekti, ki imajo v skladu z merili iz njihovega nacionalnega prava, prakse ali kolektivnih pogodb pravni interes za zagotavljanje skladnosti s to direktivo, v imenu delavcev Unije in njihovih družinskih članov ali v njihovo podporo, če ti s tem soglašajo, sodelujejo v vseh sodnih in/ali upravnih postopkih za zagotovitev spoštovanja pravic iz člena 1.
3. Odstavek 2 se uporablja brez poseganja v druga pooblastila in kolektivne pravice socialnih partnerjev, predstavnikov delojemalcev in delodajalcev, kjer je to ustrezno, vključno s pravico do tožbe v kolektivnem interesu, v skladu z nacionalnim pravom ali prakso.
4. Odstavek 2 se uporablja brez poseganja v nacionalna postopkovna pravila v zvezi z zastopanjem in obrambo pred sodišči.
5. Odstavka 1 in 2 tega člena se uporabljata brez poseganja v nacionalne predpise o rokih za zagotovitev spoštovanja pravic iz člena 1. Vendar pa ti nacionalni roki ne smejo biti takšni, da bi bilo uveljavljanje teh pravic zaradi njih praktično nemogoče ali pretirano težavno.
6. Države članice sprejmejo v nacionalnem pravnem sistemu potrebne ukrepe, s katerimi zagotovijo, da so delavci Unije zaščiteni pred neugodnim obravnavanjem ali škodljivimi posledicami, ki nastanejo kot odziv na pritožbo ali postopek, katerega cilj je zagotovitev spoštovanja pravic iz člena 1.
Člen 4
Organi za spodbujanje enakega obravnavanja in za zagotavljanje podpore delavcem Unije in njihovim družinskim članom
1. Vsaka država članica določi eno ali več struktur ali organov (v nadaljnjem besedilu: organi), zadolženih za spodbujanje, analizo, spremljanje in podpiranje enakega obravnavanja delavcev Unije in njihovih družinskih članov brez diskriminacije na podlagi državljanstva ali neupravičenega omejevanja ali oviranja njihove pravice do prostega gibanja, in zagotovijo vse potrebno za ustrezno delovanje takšnih organov. Ti organi lahko delujejo v okviru obstoječih organov na nacionalni ravni, ki imajo podobne cilje.
2. Države članice zagotovijo, da pristojnosti navedenih organov vključujejo:
(a)
nudenje ali zagotavljanje neodvisne pravne in/ali druge pomoči delavcem Unije in njihovim družinskim članom, brez poseganja v njihove pravice ter pravice združenj, organizacij in drugih pravnih subjektov iz člena 3;
(b)
delovanje kot kontaktna točka za ustrezne kontaktne točke v drugih državah članicah za namene sodelovanja in izmenjave ustreznih informacij;
(c)
opravljanje ali naročanje neodvisnih raziskav in analiz v zvezi z neupravičenim omejevanjem in oviranjem pravice do prostega gibanja ali diskriminacijo delavcev Unije in njihovih družinskih članov na podlagi državljanstva;
(d)
zagotavljanje objave neodvisnih poročil in pripravo priporočil o vseh vprašanjih v zvezi s takšnim omejevanjem in oviranjem ali diskriminacijo;
(e)
objavo relevantnih informacij v zvezi z uporabo pravil Unije o prostem gibanju delavcev na nacionalni ravni.
V zvezi s točko (a) prvega pododstavka je pomoč, ki jo organi zagotavljajo v pravnih postopkih, brezplačna za osebe, ki nimajo zadostnih sredstev, v skladu z nacionalnim pravom ali prakso.
3. Države članice sporočijo Komisiji nazive in kontaktne podatke kontaktnih točk in vse posodobljene informacije ali spremembe v zvezi z njimi. Komisija vodi seznam kontaktnih točk in ga da na voljo državam članicam.
4. Države članice zagotovijo, da obstoječi ali novoustanovljeni organi poznajo in lahko uporabljajo obstoječe informacijske in podporne storitve na ravni Unije, kot so Tvoja Evropa, SOLVIT, EURES, Evropska podjetniška mreža in enotne kontaktne točke, ter sodelujejo z njimi.
5. Kadar se naloge iz odstavka 2 dodelijo več kot enemu organu, države članice zagotovijo, da se te naloge ustrezno usklajujejo.
Člen 5
Dialog
Države članice spodbujajo dialog s socialnimi partnerji in z ustreznimi nevladnimi organizacijami, ki imajo v skladu z nacionalnim pravom ali prakso legitimen interes za prispevanje k boju proti neupravičenemu omejevanju in oviranju pravice do prostega gibanja in proti diskriminaciji delavcev Unije in njihovih družinskih članov na podlagi državljanstva, z namenom uveljavljanja načela enakega obravnavanja.
Člen 6
Dostop do informacij in razširjanje informacij
1. Države članice zagotovijo, da se osebe na njihovem celotnem ozemlju, ki jih to zadeva, zlasti delavci in delodajalci Unije, seznanijo s predpisi, sprejetimi na podlagi te direktive in členov 1 do 10 Uredbe (EU) št. 492/2011, in sicer z vsemi ustreznimi sredstvi.
2. Države članice v več kot enem uradnem jeziku Unije zagotovijo jasne, brezplačne, zlahka dostopne, celovite in najnovejše informacije o pravicah, ki jih pravo Unije zagotavlja v zvezi s prostim gibanjem delavcev. Te informacije bi morale biti zlahka dostopne tudi prek storitev Tvoja Evropa in EURES.
Člen 7
Minimalne zahteve
1. Države članice lahko uvedejo ali ohranijo predpise za zaščito načela enakega obravnavanja, ki so ugodnejše od določb te direktive.
2. Države članice lahko zagotovijo, da pristojnosti organov iz člena 4 te direktive, zadolženih za spodbujanje, analizo, spremljanje in podpiranje enakega obravnavanja delavcev Unije in njihovih družinskih članov brez diskriminacije na podlagi državljanstva, zajemajo tudi pravico do enakega obravnavanja brez diskriminacije na podlagi državljanstva vseh državljanov Unije, ki uveljavljajo pravico do prostega gibanja, in njihovih družinskih članov v skladu s členom 21 PDEU in Direktivo 2004/38/ES.
3. Izvajanje te direktive nikakor ne more biti zadosten razlog za znižanje ravni varstva delavcev Unije in njihovih družinskih članov na področjih, za katera se uporablja, brez poseganja v pravico držav članic, da se odzovejo na spremembe razmer z uvedbo zakonov in drugih predpisov, ki se razlikujejo od tistih, veljavnih na dan 20. maja 2014, pod pogojem da so skladni s to direktivo.
Člen 8
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 21. maja 2016. Besedilo navedenih predpisov nemudoma posredujejo Komisiji.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji predložijo besedila temeljnih predpisov nacionalnega prava, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 9
Poročilo
Komisija do 21. novembra 2018 predloži poročilo o izvajanju te direktive Evropskemu parlamentu, Svetu in Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru, da se po potrebi predloži potrebne spremembe.
Člen 10
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 11
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 16. aprila 2014