ДИРЕКТИВА 2014/48/ЕС НА СЪВЕТА
от 24 март 2014 година
за изменение на Директива 2003/48/ЕО относно данъчното облагане на доходи от спестявания под формата на лихвени плащания
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 115 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като има предвид, че:
(1)
Директива 2003/48/ЕО на Съвета (3) се прилага в държавите членки от 1 юли 2005 г. и през първите три години от прилагането ѝ показа ефективността си в определените от обхвата ѝ граници. От първия доклад на Комисията от 15 септември 2008 г. за прилагането ѝ обаче става ясно, че тя не отговаря изцяло на амбициите, изразени в заключенията, приети единодушно от Съвета на заседанието му от 26-27 ноември 2000 г. По-конкретно, от приложното поле на директивата са изключени някои финансови инструменти, които са равностойни на лихвоносни ценни книжа, както и някои непреки форми на притежаване на лихвоносни ценни книжа.
(2)
За да се постигне по-добре целта на Директива 2003/48/ЕО, е необходимо първо да се повиши качеството на информацията, използвана за установяване на самоличността и местожителството на бенефициерите. Във връзка с това агентът по плащанията следва да използва както датата и мястото на раждане, така и данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавите членки, ако има такъв. Директива 2003/48/ЕО не налага задължение на държавите членки да въвеждат данъчни идентификационни номера. Във връзка с това информацията за общи сметки и други случаи на съсобственост при бенефициерите също следва да се подобри.
(3)
Директива 2003/48/ЕО се прилага само спрямо лихвените плащания, извършени в пряка полза на физически лица с местожителство в Съюза. Тези физически лица могат да заобикалят Директива 2003/48/ЕО, като използват като посредник правен субект или правна договореност, и по-специално такива, които са установени в юрисдикция, където данъчното облагане на изплатения на този правен субект или договореност доход не е гарантирано. С оглед и на мерките против изпирането на пари, определени в Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4), е целесъобразно от агентите по плащанията да се изисква да прилагат „подход на прозрачност“ спрямо плащанията, извършвани към някои субекти или правни договорености, които са установени или имат място на действително управление в някои държави или територии, в които Директива 2003/48/ЕО или мерки, със същия или равностоен ефект, не се прилагат. Тези агенти по плащанията следва да използват информацията, с която разполагат, относно действителния(те) бенефициер(и) на такива субекти или правни договорености, за да се гарантира прилагането на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО, когато така определеният бенефициер е физическо лице с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията. За да се намали административната тежест върху агентите по плащанията, следва да се изготви примерен списък на правните субекти и правните договорености в трети страни и юрисдикции, засегнати от тази мярка.
(4)
Следва също да се избегне заобикалянето на Директива 2003/48/ЕО чрез изкуствено насочване на лихвеното плащане посредством икономически оператор, установен извън Съюза. Затова е необходимо да се уточнят отговорностите на икономическите оператори, когато им е известно, че лихвено плащане към оператор, установен извън териториалния обхват на Директива 2003/48/ЕО, е извършено в полза на физическо лице, за което те знаят, че има местожителство в друга държава членка, и което може да се счита, че е техен клиент. При тези обстоятелства следва да се счита, че посочените икономически оператори действат като агенти по плащанията. Това би спомогнало също за предотвратяване на евентуалната злоупотреба с международната мрежа от финансови институции, а именно клонове, дъщерни дружества, асоциирани или холдингови дружества с цел заобикаляне на разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО.
(5)
Опитът показа, че е необходима по-голяма яснота относно задължението да се действа като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане. По-специално следва да бъдат ясно определени посредническите структури, които имат такова задължение. Правните субекти и правните договорености, които не подлежат на ефективно данъчно облагане, следва да прилагат разпоредбите на Директива 2003/48/ЕО при получаване на каквото и да било лихвено плащане от който и да било предходен икономически оператор. Примерен списък на тези субекти и правни договорености във всяка държава членка ще улесни прилагането на новите разпоредби.
(6)
От първия доклад за прилагането на Директива 2003/48/ЕО става ясно, че тя може да бъде заобикаляна чрез използването на финансови инструменти, които, предвид нивото на риска, гъвкавостта и договорената възвращаемост, са равностойни на вземания по дългове. По тази причина е необходимо да се гарантира, че тя обхваща не само лихвите, но и друг равностоен по своята същност доход.
(7)
По същия начин животозастрахователните договори, които съдържат гаранция за възвръщаемост на доходите или чиято доходност е над 40 % свързана с доходи от вземания по дългове или равностойни доходи, обхванати от Директива 2003/48/ЕО, следва да бъдат включени в обхвата на посочената директива.
(8)
Относно установените в Съюза инвестиционни фондове Директива 2003/48/ЕО понастоящем обхваща само дохода, получен чрез предприятия за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК), получили разрешение в съответствие с Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5), която inter alia, отмени и замени Директива 85/611/ЕИО на Съвета (6). Равностойният доход от предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, попада в обхвата на Директива 2003/48/ЕО само когато предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКИПЦК, са субекти без юридическа правосубектност и поради това действат като агенти по плащанията при получаване на лихвени плащания. За да се гарантира прилагането на едни и същи правила за всички инвестиционни фондове или схеми, независимо от правната им форма, позоваването в Директива 2003/48/ЕО на Директива 85/611/ЕИО следва да се замени с позоваване на тяхната регистрация в съответствие с правото на държава членка или на съответния им правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от правото на някоя от държавите членки. Освен това следва да се осигури равно третиране, като се вземе предвид Договорът за Европейското икономическо пространство.
(9)
Относно инвестиционните фондове, които не са установени в държава членка на Европейския съюз или на Европейското икономическо пространство, е необходимо да се изясни, че директивата обхваща дохода от лихвите и равностоен доход от всички такива фондове, независимо от правната им форма и от начина им на предлагане на инвеститорите.
(10)
Следва да се изясни определението за лихвено плащане, за да се гарантира, че не само преките инвестиции във вземания по дългове, но и непреките инвестиции се вземат предвид при изчисляването на процента на инвестираните в такъв инструмент активи. Освен това, за да се улесни прилагането на Директива 2003/48/ЕО от агентите по плащанията по отношение на доход, възникващ от предприятия за колективно инвестиране, установени в други страни, следва да се изясни, че изчислението на състава на активите за третирането на някои доходи от такива предприятия се регулира от правилата, определени от държавата - членка на Европейския съюз, или на Европейското икономическо пространство, в която те са установени.
(11)
Имат основания както процедурата за представяне на удостоверение, която позволява на бенефициерите, чието местожителство за данъчни цели е в една държава членка, да избегнат налагането на данък при източника върху лихвените плащания, получени в държава членка, включена в списъка от член 10, параграф 1 от Директива 2003/48/ЕО, така и алтернативната процедура на доброволно деклариране пред държавата по местожителство на бенефициера. Въпреки това процедурата на доброволно деклариране носи по-малка тежест за бенефициера и по тази причина е целесъобразно бенефициерите да могат да избират процедурата.
(12)
Държавите членки следва да предоставят относима статистическа информация за прилагането на Директива 2003/48/ЕО, така че да се подобри качеството на информацията, с която разполага Комисията, за да подготви представяния на Съвета на всеки три години доклад за прилагането на посочената директива.
(13)
В съответствие с точка 34 от Междуинституционалното споразумение за по-добро законотворчество (7) държавите членки се насърчават да съставят за себе си и в интерес на Европейския съюз свои собствени таблици, които илюстрират, доколкото е възможно, съответствието между настоящата директива и мерките за транспониране, и да предоставят публичен достъп до тях
(14)
За да се гарантират еднакви условия за изпълнение на Директива 2003/48/ЕО, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(15)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно осигуряване на ефективно данъчно облагане на доходи от спестявания във формата на трансгранични лихвени плащания, които обикновено са включени във всички държави членки в облагаемия доход на местните физически лица, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради мащаба на действието могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(16)
Директива 2003/48/ЕО следва да бъде изменена,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Директива 2003/48/ЕО се изменя, както следва:
1)
В член 1 параграф 2 се заменя със следното:
„2. Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че задачите, необходими за прилагане на настоящата директива, се изпълняват от агентите по плащанията и другите икономически оператори, установени на тяхна територия или, където е уместно, които имат място на действително управление на тяхна територия, независимо от мястото на установяване на длъжника по вземането, от което произтича лихвеното плащане.“
2)
Вмъква се следният член:
„Член 1а
Определения на някои термини
За целите на настоящата директива:
а)
„икономически оператор“ означава кредитна или финансова институция или всяко друго юридическо или физическо лице, което редовно или в определени случаи извършва или гарантира лихвено плащане по смисъла на настоящата директива, докато действа при упражняване на професионалната си дейност;
б)
„място на действително управление“ на правен субект, притежаващ или непритежаващ качеството на юридическо лице, означава адресът, на който се вземат основните управленски решения, необходими за осъществяване на дейността на правния субект като цяло. Когато тези решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
в)
„място на действително управление“ на тръст или друга правна договореност означава:
i)
постоянният адрес на физическото лице, което носи основната отговорност за основните управленски решения, свързани с активите на правната договореност, като при тръст това е постоянният адрес на попечителя. Когато повече от едно физическо лице носи основната отговорност, за място на действително управление се счита постоянният адрес на лицето, което носи основната отговорност за повечето от основните управленски решения, свързани с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива; или
ii)
адресът, на който юридическото лице, което има основната отговорност да управлява активите на правната договореност, взема повечето от основните управленски решения, свързани с тези активи, като при тръст това е попечителят. Когато основните управленски решения се вземат в повече от една държава или юрисдикция, за място на действително управление се счита адресът, на който се вземат повечето от основните управленски решения във връзка с активите, пораждащи лихвени плащания, по смисъла на настоящата директива;
г)
„подлежат на ефективно данъчно облагане“ означава, че правният субект или правната договореност подлежат на данъчно облагане на целия си доход или на тази част от дохода си, която възниква за участници с местожителство в други държави, включително на каквито и да било лихвени плащания.“
3)
Член 2 се заменя със следното:
„Член 2
Определение за „бенефициер“
1. За целите на настоящата директива и без да се засягат параграфи 2 - 4, „бенефициер“ означава всяко физическо лице, което получава лихвено плащане, или всяко физическо лице, на което е гарантирано лихвено плащане, освен ако не представи доказателства, че то не е било извършено или гарантирано в негова полза, с други думи:
а)
то действа като агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 1;
б)
то действа от името на правен субект, притежаващ или непритежаващ юридическа правосубектност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, правната форма, адреса на мястото на установяване на правния субект и, ако същият се намира в различна държава или юрисдикция, адреса на мястото на действително управление на правния субект;
в)
то действа от името на правна договореност, и разкрива - пред икономическия оператор, извършващ или гарантиращ лихвеното плащане - името, ако има такова, правната форма, адреса на мястото на действително управление на правната договореност, както и името на юридическото или физическото лице, посочено в член 1а, буква в); или
г)
то действа от името на друго физическо лице, което е бенефициерът, и разкрива пред агента по плащанията самоличността на този бенефициер съгласно член 3, параграф 2.
2. Когато агент по плащанията има информация, която предполага, че физическото лице, което получава лихвено плащане или в полза на което има гарантирано лихвено плащане, може да не е бенефициерът, и когато към това физическо лице не се прилага параграф 1, букви а), б) или в), той предприема разумни мерки за установяване самоличността на бенефициера съгласно член 3, параграф 2. Ако агентът по плащанията не може да идентифицира бенефициера, той разглежда въпросното лице като бенефициер.
3. Когато икономически оператор, попадащ също така в обхвата на член 2 от Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*1), извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане на правен субект или правна договореност, които не подлежат на ефективно данъчно облагане и които са установени или чието място на действително управление е в държава или юрисдикция извън посочената в член 7 от настоящата директива територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на посочените в настоящата директива мерки, се прилагат втора до пета алинея от настоящия параграф.
Плащането се счита за извършено или гарантирано, в пряка полза на което и да било физическо лице, което има местожителство в държава членка, различна от тази на икономическия оператор, и което е определено в член 3, параграф 6 от Директива 2005/60/ЕО като действителен бенефициер на правния субект или правната договореност. Самоличността на това физическо лице се установява в съответствие с мерките за комплексна проверка на клиента, предвидени в член 7 и член 8, параграф 1, буква б) от посочената директива. За целите на настоящата директива физическото лице се счита също за бенефициер.
За целите на първата алинея се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение I, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Икономическият оператор, посочен в първа алинея, установява правната форма и мястото на установяване или, където е уместно, мястото на действително управление на правния субект или правната договореност, като си служи с информацията, разкрита от всяко физическо лице, действащо от името на правния субект или правната договореност, по-специално в съответствие с параграф 1, букви б) и в), освен ако не разполага с по-достоверна информация, която да сочи, че получените данни са неточни или непълни за целите на прилагането на настоящия параграф.
Когато правен субект или правна договореност не попадат в категориите, посочени в приложение I, или когато попадат в тези категории, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор, посочен в първата алинея, установява дали те подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, взети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
4. Когато правен субект или правна договореност се разглежда като агент по плащанията при получаване на лихвено плащане или при гарантиране на такова плащане в съответствие с член 4, параграф 2, лихвеното плащане се счита за дължимо на следните физически лица, които се считат за бенефициери за целите на настоящата директива:
а)
всяко физическо лице, което има право да получи дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, в съответствие с правото му на този доход;
б)
при липса на такива физически лица, посочени в буква а), за всяка част от дохода, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или от други активи, представляващи плащането, при получаването от правния субект или правната договореност на плащането или при гарантирането му от тяхно име, всяко физическо лице, което пряко или косвено е допринесло за активите на съответния правен субект или правна договореност, независимо дали това физическо лице има право на активите или доходите на правния субект или правната договореност;
в)
при липса на физически лица, посочени в букви а) или б), които колективно или поотделно да имат право на целия доход, възникващ от активите, пораждащи това плащане, или на всички други активи, представляващи плащането, при получаването или гарантирането на лихвеното плащане, всяко физическо лице, в съответствие с правото му на този доход, което на по-късен етап придобива право върху всички или част от активите, пораждащи лихвеното плащане, или върху други активи, представляващи такова лихвено плащане. Общата сума, която се счита за дължима на такова физическо лице, не надхвърля сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, след удръжка на всяка част, която в съответствие с този параграф е била предназначена за физическо лице, посочено в букви а) или б).
(*1) Директива 2005/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 октомври 2005 г. за предотвратяване използването на финансовата система за целите на изпирането на пари и финансирането на тероризъм (ОВ L 309, 25.11.2005 г., стр. 15).“"
4)
Членове 3 и 4 се заменят със следното:
„Член 3
Самоличност и местожителство на бенефициерите
1. Всяка държава членка приема и гарантира на своята територия прилагането на необходимите процедури, които да позволят на агента по плащанията да идентифицира бенефициерите и тяхното местожителство за целите на членове 8-12.
Тези процедури съответстват на минималните стандарти, установени в параграфи 2 и 3.
2. Агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера на базата на минимални стандарти, които се различават в зависимост от това кога са започнали отношенията между агента по плащанията и бенефициера, както следва:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. името и адреса, като използва информацията, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на или след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява самоличността на бенефициера, т.е. неговото име, адрес, дата и място на раждане и, в съответствие със списъка, посочен в параграф 4, данъчния идентификационен или еквивалентен на него номер, определен от държавата членка, в която е местожителството за данъчни цели на бенефициера. За договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, преди 1 юли 2015 г. информация за датата и мястото на раждане се изисква единствено когато липсва такъв данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер.
Данните, посочени в първа алинея, буква б), се установяват въз основа на паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, където е приложимо в съответствие със списъка по параграф 4, представен от бенефициера. Данните, които не фигурират в тези документи, се установяват на базата на каквото и да е друго писмено доказателство за самоличност, представено от бенефициера.
3. Когато бенефициерът доброволно представи удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено от компетентния орган на дадена страна в рамките на три години преди датата на плащането, или на по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, се счита, че неговото местожителство е в тази страна. В противен случай се счита, че местожителството му е в страната, където е постоянният му адрес. Агентът по плащанията трябва да установи постоянния адрес на бенефициера въз основа на следните минимални стандарти:
а)
за договорни отношения, установени преди 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера, като използва най-надеждната информация, с която разполага, по-специално съгласно действащите закони в държавата, в която се е установил, и съгласно Директива 2005/60/ЕО;
б)
за договорни отношения, установени, или транзакции, извършени при липса на договорни отношения, на и след 1 януари 2004 г., агентът по плащанията установява настоящия постоянен адрес на бенефициера въз основа на адреса, открит чрез процедурите по установяване на самоличността, посочени в параграф 2, първа алинея, буква б), който се актуализира въз основа на актуалната документация, с които разполага агентът по плащанията.
В случаите по първа алинея, буква б), когато бенефициери представят паспорт, официална лична карта или какъвто и да е друг официален документ за самоличност, издадени от държава членка, и се обявяват за жители на трета страна, местожителството се установява чрез удостоверение за местожителство за данъчни цели, издадено в рамките на три години преди датата на плащането или преди по-късна дата, когато плащането се счита за дължимо на бенефициера, от компетентния орган на третата страна, в която бенефициерът твърди, че живее. Ако такова удостоверение не бъде представено, се приема, че държавата членка, която е издала паспорта, официалната лична карта или друг официален документ за самоличност, е държавата по местожителство. За бенефициери, за които агентът по плащанията разполага с официална документация, която доказва, че местожителството им за данъчни цели е в страна, различна от тази, в която е постоянният им адрес, поради привилегии, свързани с дипломатически статут или други международно договорени правила, местожителството се установява посредством официалните документи, с които разполага агентът по плащанията.
4. Най-късно до 31 декември 2014 г. всяка държава членка, която определя данъчни идентификационни или еквивалентни на тях номера, уведомява Комисията за структурата и формата на тези номера, както и за официална документация, съдържаща информация за определените идентификационни номера. Всяка държава членка също така информира Комисията за евентуални промени в това отношение. Комисията изготвя и публикува в Официален вестник на Европейския съюз списък с получената информация.
Член 4
Агенти по плащанията
1. Икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане в пряка полза на бенефициера, се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива.
За целите на настоящия параграф няма значение дали съответният икономически оператор е длъжник или емитент на вземането по дълга или ценната книга, от които възниква доходът, или е икономическият оператор, който е натоварен от длъжника или емитента или от бенефициера с изплащането на дохода или с гарантирането му.
Икономически оператор, установен в държава членка, също се счита за агент по плащанията за целите на настоящата директива, когато са изпълнени следните условия:
а)
той извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на друг икономически оператор, включително по място на стопанска дейност или дъщерно дружество на първия икономически оператор, установени извън посочената в член 7 територия и извън териториалния обхват на споразуменията и разпоредбите, предвиждащи същите или равносилни на предвидените в настоящата директива мерки; и
б)
първият икономически оператор има основание да счита на базата на налична информация, че вторият икономически оператор ще изплати дохода или ще гарантира плащането му в пряка полза на бенефициер, който е физическо лице, за което първият икономически оператор знае, че има местожителство в друга държава членка, като има предвид член 3.
Когато са изпълнени посочените в първа алинея, букви а) и б) условия, плащането, извършено или гарантирано от първия икономически оператор, се счита за извършено или гарантирано в пряка полза на бенефициера, посочен в буква б) от същата алинея.
2. Правен субект или правна договореност, чието място на действително управление се намира в рамките на държава членка и които не подлежат на ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, приложими или в тази държава членка или в държавата членка, в която са установени, или във всяка държава или юрисдикция, в която са установени за данъчни цели, се считат за агент по плащанията при получаването на лихвено плащане или гарантирането на такова плащане.
За целите на настоящия параграф се счита, че категориите правни субекти и правни договорености, посочени в примерния списък в приложение II, не подлежат на ефективно данъчно облагане.
Когато правен субект или правна договореност не принадлежат към никоя от категориите, посочени в примерния списък в приложение II, или когато попадат в обхвата на приложението, но твърдят, че подлежат на ефективно данъчно облагане, икономическият оператор установява дали подлежат на ефективно данъчно облагане на базата на общопризнати факти или официални документи, представени от правния субект или правната договореност или налични посредством мерките за комплексна проверка на клиента, приети в съответствие с Директива 2005/60/ЕО.
Всеки икономически оператор, установен в държава членка, който извършва лихвено плащане или гарантира плащането му на правен субект или правна договореност, посочени в настоящия параграф и чието място на действително управление се намира в държава членка, различна от държавата, в която е установен икономическият оператор, уведомява компетентния орган на своята държава членка за установяването - при използване на посочената в член 2, параграф 3, четвърта алинея информация или на друга налична информация - за следното:
i)
име на правния субект или правната договореност, ако има такова;
ii)
неговата/нейната правна форма;
iii)
неговото/нейното място на действително управление;
iv)
общата сума на лихвеното плащане, уточнена в съответствие с член 8, което е извършено или гарантирано за правния субект или правната договореност;
v)
датата на последното лихвено плащане.
Физическите лица, които се считат за бенефициери на лихвеното плащане, извършено или гарантирано за посочените в първа алинея от настоящия параграф правен субект или правна договореност, се определят в съответствие с правилата, предвидени в член 2, параграф 4. Когато се прилага член, 2, параграф 4, буква в), правният субект или правната договореност - винаги когато физическо лице придобие на по-късен етап право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане - предоставят на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото им на действително управление, информацията, посочена в член 8, параграф 1, втора алинея. Правният субект или правната договореност информират още съответния компетентен орган относно всяка евентуална промяна на мястото на действително управление.
Задълженията по пета алинея остават валидни за 10 години от датата на последното лихвено плащане, извършено или гарантирано от правния субект или правната договореност, или от последната дата, на която физическо лице е придобило право върху активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Ако правен субект или правна договореност, когато се прилага член 2, параграф 4, буква в), премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка докладва следната информация на компетентния орган на втората държава членка:
i)
сумата на лихвените плащания, получени от или гарантирани за правния субект или правната договореност, която все още не попада в обхвата на съществуващи в миналото права върху съответните активи;
ii)
датата на последното лихвено плащане, получено от или гарантирано за правния субект или правната договореност, или последната дата, на която физическо лице е придобило право върху всички или част от активите, пораждащи това лихвено плащане, или върху други активи, представляващи лихвеното плащане, която от двете дати е по-късна.
Настоящият параграф не се прилага, ако правният субект или правната договореност представят доказателства, че попадат в един от следните случаи:
а)
те са предприятия за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема, както е посочено в член 6, параграф 1, първа алинея, буква г), подточки i) и iii) или член 6, параграф 1, първа алинея, буква д), подточки i) и iii);
б)
те са институции, предоставящи пенсионни или застрахователни услуги, или са предприятия, на които подобна институция е възложила да управляват активите ѝ;
в)
съгласно процедурите, приложими в държавата членка, в която са установени за данъчни цели или където е мястото им на действително управление, са признати за освободени от ефективно данъчно облагане съгласно общите правила за пряко данъчно облагане, тъй като служат изключително за благотворителни цели в полза на обществото;
г)
съставляват съсобственост, за което икономическият оператор, който извършва или гарантира плащането, е установил самоличността и местожителството на всички бенефициери в съответствие с член 3, и поради това икономическият оператор се явява агентът по плащанията съгласно параграф 1 от настоящия член.
3. На правните субекти по параграф 2, които са подобни на предприятия за колективно инвестиране или колективен инвестиционен фонд или схема, посочени в параграф 2, осма алинея, буква а), се предоставя възможност за целите на настоящата директива да бъдат третирани като подобни предприятия, колективен инвестиционен фонд или схема.
Когато правните субекти използват възможността, посочена в първа алинея от настоящия параграф, държавата членка, в която се намира действителното им управление, издава удостоверение за това. Правните субекти представят това удостоверение на икономическия оператор, който извършва или гарантира лихвеното плащане. В такъв случай икономическият оператор се освобождава от задълженията, посочени в параграф 2, четвърта алинея.
Държавите членки съставят подробни правила относно посочената в първа алинея от настоящия параграф възможност за правните субекти, чието действително управление се намира на тяхната територия, с оглед на това да гарантират ефективното прилагане на настоящата директива.“
5)
Член 6 се заменя със следното:
„Член 6
Определение за лихвено плащане
1. За целите на настоящата директива „лихвено плащане“ означава:
а)
лихви, платени или кредитирани по сметка, свързани с вземане по дълг от всякакъв род, независимо от това дали е обезпечен с ипотека и независимо от това дали носи право на участие в печалбите на длъжника, и по-специално доходи от държавни ценни книжа и доходи от облигации или дългосрочни необезпечени облигации, включително премии, свързани с такива ценни книжа, облигации или дългосрочни необезпечени облигации; неустойките за закъснели плащания не се считат за лихвени плащания;
б)
всеки доход, изплатен или реализиран, или кредитиран по сметка, свързан с ценни книжа от всякакъв вид, освен когато доходът пряко се счита за лихвено плащане в съответствие с букви а), в), г) или д), и по отношение на който:
i)
условията за възвръщаемост на капитала, определени на датата на емитиране, включват ангажимент към инвеститора да получи в края на периода най-малко 95 % от инвестирания капитал, или
ii)
условията, определени на датата на емитиране, осигуряват свързване на най-малко 95 % от дохода от ценната книга към лихва или доход от видовете, посочени в букви а), в), г) или д);
в)
лихви, натрупани или капитализирани при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, посочени в буква а), и всеки доход, натрупан или капитализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на ценните книжа, посочени в буква б);
г)
доход, произтичащ от плащанията, посочени в букви а), б) или в) от настоящия параграф, пряко или непряко, в т.ч. чрез правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, ако е разпределен от някой от следните:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, или които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици;
д)
доход, реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в следните предприятия, правни субекти, инвестиционни фондове или схеми, ако те инвестират пряко или непряко чрез други подобни предприятия, фондове или схеми, или чрез правни субекти или правни договорености, посочени в член 4, параграф 2, повече от 40 % от своите активи във вземания по дългове, посочени в буква а) от настоящия параграф или в ценни книжа, посочени в буква б) от него:
i)
предприятия за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани като такива в съответствие с правото на която и да е държава членка или на държавите от Европейското икономическо пространство, които не членуват в Съюза, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от законодателството в областта на колективните инвестиционни фондове или схеми на една от тези държави или страни. Това се прилага независимо от правната форма на такива предприятия, фондове или схеми, а така също независимо от всякакви ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите им единици;
ii)
правни субекти, упражнили възможността съгласно член 4, параграф 3;
iii)
всеки колективен инвестиционен фонд или схема, установени извън посочената в член 7 територия и извън Европейското икономическо пространство. Това се прилага независимо от правната форма на този фонд или схема и независимо от възможните ограничения за определена група инвеститори по отношение на покупката, продажбата или откупуването на акциите или дяловите му единици.
За целите на настоящата буква активите, които предприятията или правните субекти, или инвестиционните фондове или схеми, е необходимо да държат като гаранция по силата на техни споразумения, договори или друга правна документация, за да им се даде възможност да постигнат своите инвестиционни цели, и спрямо които активи инвеститорът не се явява страна и няма законни права, не се считат за вземания по дългове, посочени в буква а), или ценни книжа, посочени в буква б);
е)
доходи от животозастрахователен договор, ако:
i)
договорът съдържа гаранция за възвръщаемост на доходите, или
ii)
действителната доходност на договора е над 40 %, свързана с лихва или доход, посочени в букви а), б), в), г) и д).
За целите на настоящата буква, сумата над което и да е изплащане или частично изплащане, направено от животозастрахователното дружество преди датата на падежа на животозастрахователния договор, както и сумата, изплатена от животозастрахователното дружество над сбора от всички плащания, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор, се счита за доход от животозастрахователен договор. В случай на пълно или частично прехвърляне на животозастрахователен договор на трета страна, разликата между стойността на прехвърления договор и сумата на всички плащания, направени към животозастрахователното дружество, също се счита за доход от животозастрахователен договор. Доход от животозастрахователен договор, който предвижда единствено пенсия или фиксиран анюитет, които да се изплащат в продължение на най-малко пет години, се счита за такава единствено ако представлява изплащане или прехвърляне на трета страна, извършени преди края на петгодишния срок. Сума, изплатена единствено във връзка със смърт, инвалидност или болест, не се счита за доход от животозастрахователен договор.
Държавите членки обаче имат възможност да включат дохода, посочен в буква д) от първа алинея, в определението за лихвено плащане в случая с предприятията за колективно инвестиране или други колективни инвестиционни фондове или схеми, които или са регистрирани в съответствие с техните правила, или имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, само до степента, до която този доход съответства на печалбите, произтичащи пряко или непряко от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея.
Във връзка с буква д), подточка ii), от първа алинея дадена държава членка може да избира дали да включи в определението за лихвено плащане дохода, независимо от състава на доходността, ако е изплатен или получен от животозастрахователно дружество, установено в тази държава.
Когато държава членка упражни едната или и двете възможности, посочени във втора и трета алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
2. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква б), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на дохода, която се изплаща, реализира или кредитира, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква в), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на лихвите или дохода, натрупана или капитализирана при продажбата, изплащането или откупуването на вземания по дълг, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви г) и д), когато агент по плащанията няма информация, отнасяща се до тази част от дохода, която произтича от лихвени плащания по смисъла на букви а), б) или в) от посочената алинея, общата сума на дохода се счита за лихвено плащане.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), когато агент по плащанията не разполага с информация относно сумата на печалбата от животозастрахователен договор, общата сума на плащането се счита за лихвено плащане.
3. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква д), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на активите, инвестирани във вземания по дългове или в съответните ценни книжа, или в акции или дялове, определени в посочената буква, се счита, че този процент е над 40 %. Когато той не може да определи сумата на дохода, реализиран от бенефициера, се счита, че доходът съответства на постъпленията от продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове.
Що се отнася до параграф 1, първа алинея, буква е), подточка ii), когато агент по плащанията не разполага с информация относно процента на доходността, свързан с лихвени плащания по смисъла на букви а), б), в), г) или д) от посочената алинея, се счита, че този процент е над 40 %.
4. Когато лихвено плащане съгласно определението в параграф 1 е извършено към правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, или кредитирано по притежавана от такъв правен субект или правна договореност сметка, то се счита за дължимо на физическо лице по член 2, параграф 4. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
5. Що се отнася до параграф 1, първа алинея, букви в) и д), държавите членки могат да изискват от агентите по плащанията на тяхна територия да изчислят на годишна база лихвите за период от време, който не може да надвишава една година, и да разглеждат такава лихва, изчислена на годишна база, като лихвено плащане, дори ако през този период от време няма продажба, изплащане или изкупуване.
6. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея, букви г) и д), държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане всеки доход, посочен в тези разпоредби, от предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които имат правилник на фонда или учредителни актове, регулирани от тяхното законодателство, когато преките или непреките инвестиции на такива предприятия, правни субекти, фондове или схеми във вземания по дългове, посочени в буква а) от посочената алинея, или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи.
Чрез дерогация от параграф 4 държавите членки могат да изключат от определението за лихвено плащане в параграф 1 лихвените плащания, извършени или кредитирани по сметка на правен субект или правна договореност, които са посочени в член 4, параграф 2 и чието място на действително управление е на тяхна територия, когато преките или непреките инвестиции на такъв правен субект или правна договореност във вземания по дългове, посочени в параграф 1, първа алинея, буква а), или в ценни книжа, посочени в буква б) от същата алинея, не надвишават 15 % от техните активи. За правен субект това се прилага единствено ако правният субект не е упражнил възможността съгласно член 4, параграф 3.
Когато държава членка упражни едната или двете възможности, посочени в първа и втора алинея, тя уведомява Комисията за това. Комисията публикува в Официален вестник на Европейския съюз факта, че тази възможност е упражнена и че, считано от датата на съответната публикация, упражняването на възможността става обвързващо за другите държави членки.
7. Праговете от 40 %, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и буква е), подточка ii) и в параграф 3, се фиксират на 25 %, считано от 1 януари 2016 г.
8. Процентите, посочени в параграф 1, първа алинея, буква д) и в параграф 6, се определят въз основа на инвестиционната политика или въз основа на инвестиционната стратегия и цели, формулирани в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
За целите на настоящия параграф документацията включва:
а)
правилника на фонда или учредителните актове на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми;
б)
всяко споразумение, договор или друга правна документация, подписани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, които са предоставени от тях на даден икономически оператор; както и
в)
всякакви проспекти или подобни документи, използвани от съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, или от тяхно име, които се предоставят на инвеститорите им.
Когато документацията не определя инвестиционна политика или инвестиционната стратегия и цели, тези проценти се определят според действителния състав на активите на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми, като резултат от средната стойност на активите в началото или на датата на първия им 6-месечен доклад и в края на последния им отчетен период преди датата на извършване или гарантиране на лихвеното плащане от агента по плащанията към бенефициера. За новоучредени предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми този действителен състав е резултат от средната стойност на активите на началната дата и на датата на първата оценка на активите, посочена в документацията, регулираща работата на съответните предприятия, правни субекти или инвестиционни фондове или схеми.
Съставът на активите се установява в съответствие с правилата, приложими в държавата членка или в държава от Европейското икономическо пространство, която не членува в Съюза, в която дадено предприятие за колективно инвестиране или друг колективен инвестиционен фонд или схема са регистрирани като такива, или съгласно правото на която се регулират техният правилник на фонда или учредителни актове. Така установеният състав става обвързващ за други държави членки.
9. Посоченият в параграф 1, първа алинея, буква б) доход се счита за лихвено плащане само при условие че ценните книжа, от които той възниква, са първоначално емитирани на или след 1 юли 2014 г. Ценните книжа, издадени преди тази дата, не се вземат предвид за процентите, посочени в буква д) от същия параграф и в параграф 6.
10. Доходите от животозастрахователен договор се считат за лихвени плащания в съответствие с параграф 1, първа алинея, буква е) само доколкото животозастрахователният договор, от който произтичат, е първоначално подписан на или след 1 юли 2014 г.
11. Държавите членки имат възможност да разглеждат дохода, посочен в параграф 1, първа алинея, буква д), подточка i), реализиран при продажбата, изплащането или изкупуването на акции или дялове в учредени предприятия за колективно инвестиране, различни от ПКПИЦК, получили разрешение съгласно Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (*2), като лихвено плащане, само при условие че е бил натрупан от тези предприятия на или след 1 юли 2014 г.
(*2) Директива 2009/65/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 юли 2009 г. относно координирането на законовите, подзаконовите и административните разпоредби относно предприятията за колективно инвестиране в прехвърлими ценни книжа (ПКИПЦК) (ОВ L 302, 17.11.2009 г., стр. 32).“"
6)
Член 8 се заменя със следното:
„Член 8
Информация, докладвана от агента по плащанията
1. Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, минималната информация, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията на компетентния орган на държавата членка, в която е установен, включва:
а)
самоличността и местожителството на бенефициера, установени в съответствие с член 3, или, в случаите на съсобственост, самоличността и местожителството на всички бенефициери, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, когато няма такава, идентификация на вземането по дълга, от което възниква лихвеното плащане, или на животозастрахователния договор, ценната книга или акцията, или дяловата единица, даващи основание за такова плащане;
г)
информация за лихвено плащане в съответствие с параграф 2.
Когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от държавата членка, в която е мястото на действително управление на агента по плащането съгласно член 4, параграф 2, такъв агент по плащанията предоставя на компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, информацията, посочена в настоящия параграф, първа алинея,букви а)-г). В допълнение, такъв агент по плащанията докладва следното:
i)
общата сума на получените или гарантираните лихвени плащания, която се счита за дължима на неговите бенефициери;
ii)
когато физическо лице стане бенефициер съгласно член 2, параграф 4, буква в), сумата, която се счита за дължима на въпросното лице, и датата на това начисляване.
2. Минималната информация, свързана с лихвеното плащане, която трябва да бъде докладвана от агента по плащанията, прави разграничение между следните категории лихвени плащания и посочва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква а): сумата на платените или кредитираните лихви;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): или сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи, или общата сума на плащането;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или сумата на лихвата или дохода, посочени в тези букви, или общия размер на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): или размера на посочения в тази буква доход, или общата сума за разпределение;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба, или общата сума на плащането. Ако при прехвърляне на трета страна агентът по плащането няма информация относно прехвърлената стойност: сумата от плащанията, извършени към животозастрахователното дружество по силата на същия животозастрахователен договор.
Когато докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви б), в), г) и ж), агентът по плащанията уведомява компетентния орган на държавата членка, в която е установен или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление.
3. В случай на съсобственост агентът по плащанията информира компетентния орган на държавата членка, в която е установен, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, той уведомява компетентния орган на държавата членка, в която се намира неговото място на действително управление, дали докладваната за всеки бенефициер сума е пълната сума общо за всички бенефициери, действителният дял, който се полага на съответния бенефициер, или равен дял.
4. Независимо от разпоредбите на параграф 2 държавите членки могат да позволят на агентите по плащанията да докладват само следното:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви а, б) или г): общата сума на лихвата или дохода;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): общата сума на постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането във връзка с такива плащания;
в)
за лихвени плащания по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): или печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера не е информиран другояче от агента по плащанията, пряко или чрез данъчния си представител или компетентния орган на друга държава членка, съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива, или общата сума, изплатена по животозастрахователните договори, от които възникват такива плащания.
Агентът по плащанията уведомява дали докладва общите суми съгласно настоящия параграф, първа алинея, букви а), б) и в).“
7)
Член 9 се изменя, както следва:
а)
добавят се следните параграфи:
„1а. Компетентният орган на държавата членка, в която е установен икономическият оператор, съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, четвърта алинея, на компетентния орган на държавата членка, в която се намира мястото на действително управление на правния субект или правната договореност.
1б. Когато агент по плащанията по смисъла на член 4, параграф 2 премести мястото си на ефективно управление в друга държава членка, компетентният орган на първата държава членка съобщава информацията, посочена в член 4, параграф 2, седма алинея, на компетентния орган на новата държава членка.“;
б)
параграф 2 се заменя със следното:
„2. Съобщаването на информацията става автоматично и се извършва веднъж годишно в рамките на шест месеца след края на данъчната година на държавата членка на агента по плащанията или икономическия оператор, и обхваща следните събития, които са се състояли през въпросната година:
i)
всички лихвени плащания;
ii)
всички случаи, при които физически лица са станали бенефициери съгласно член 2, параграф 4;
iii)
всички промени на мястото на действително управление на агент по плащанията по член 4, параграф 2.“
8)
Член 10 се изменя, както следва:
а)
параграф 1 се заменя със следното:
„1. По време на преходния период, започващ от датата, посочена в член 17, параграфи 2 и 3, и ако е изпълнено условието по член 13, параграф 1, от Люксембург и Австрия не се изисква да прилагат разпоредбите на глава II.
Те обаче получават информация от другите държави членки в съответствие с глава II.
По време на преходния период целта на настоящата директива е да гарантира минимално ефективно данъчно облагане на спестяванията под формата на лихвени плащания в една държава членка към бенефициери, които са физически лица с местожителство за данъчни цели в друга държава членка.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. В края на преходния период от Люксембург и Австрия се изисква да прилагат разпоредбите на глава II и те преустановяват прилагането на данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12. Ако по време на преходния период Люксембург или Австрия изберат да прилагат разпоредбите на глава II, те повече не прилагат данъка, удържан при източника, и разпределението на приходите съгласно членове 11 и 12.“
9)
Член 11 се изменя, както следва:
а)
параграфи 1 и 2 се заменят със следното:
„1. По време на преходния период, посочен в член 10, когато бенефициерът е с местожителство в държава членка, различна от тази, в която е установен агентът по плащанията, или, в случай на агент по плащанията, посочен в член 4, параграф 2, в която се намира мястото на действително управление на такъв агент по плащанията, Люксембург и Австрия начисляват 15 % данък, удържан при източника, през първите три години от преходния период, 20 % през следващите три години и 35 % след това.
2. Агентът по плащанията начислява данък при източника, както следва:
а)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея буква а): върху сумата на платената или кредитирана лихва;
б)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква б): върху сумата на всички платени, реализирани или кредитирани доходи;
в)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, букви в) или д): или върху сумата на лихвите или дохода, посочени в тези букви, или данък с равностойно действие, който да бъде платен от бенефициера върху пълната сума от постъпленията от продажбата, изкупуването или изплащането;
г)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква г): върху размера на посочения в тази буква доход;
д)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 4: върху размера на лихвата за всеки от бенефициерите, попадащи в обхвата на член 1, параграф 1. Общата сума, върху която се налага данъкът, не надвишава сумата на лихвените плащания, получени или гарантирани от правния субект или правната договореност;
е)
когато държава членка упражнява възможността съгласно член 6, параграф 5: върху размера на изчислената на годишна основа лихва или друг имащ отношение доход;
ж)
за лихвено плащане по смисъла на член 6, параграф 1, първа алинея, буква е): върху печалбата, изчислена в съответствие с посочената разпоредба. Държавите членки могат да разрешават на агентите по плащанията да начисляват данък при източника само върху печалбите, за които компетентният орган на държавата членка на местожителство на бенефициера все още не е информиран от агента по плащанията или неговите фискални представители съгласно каквато и да било законодателна разпоредба, различна от разпоредбите, необходими за прилагането на настоящата директива.
При превеждането на прихода от данъка при източника към компетентния орган агентът по плащанията го информира за броя на бенефициерите, на които е наложен данък при източника, класифицирани според съответните им държави членки на местожителство.“;
б)
в параграф 3 текстът „параграф 2, букви а) и б)“ се заменя с позоваването „параграф 2, букви а), б) и в)“;
в)
параграф 5 се заменя със следното:
„5. По време на преходния период държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, могат да предвидят, че икономическият оператор, който извършва лихвено плащане или гарантира такова плащане за правен субект или правна договореност, посочени в член 4, параграф 2, с място на действително управление в друга държава членка, се счита, че е агент по плащанията на мястото на правния субект или правната договореност, и начислява данъка, удържан при източника, върху тази лихва, освен ако правният субект или правната договореност са се съгласили официално тяхното име, ако има такова, правната им форма, тяхното място на действително управление и общата сума на изплатената или гарантирана за тях лихва да бъдат съобщени в съответствие с член 4, параграф 2, четвърта алинея.“
10)
Член 13 се заменя със следното:
„Член 13
Изключения от процедурата за облагане с данък, удържан при източника
1. Държави членки, които съгласно член 11 начисляват данък, удържан при източника, предвиждат следните процедури, за да гарантират, че даден бенефициер може да предяви искане да не бъде начислен данък:
а)
процедура, която позволява на бенефициера изрично да упълномощи агента по плащанията да докладва информация в съответствие с глава II, като това упълномощаване включва всички лихвени плащания към бенефициера от този агент по плащанията; в такъв случай се прилага член 9;
б)
процедура, която гарантира, че няма да се начислява данък, удържан при източника, когато бенефициерът представи на своя агент по плащанията удостоверение, издадено на негово име от компетентния орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели в съответствие с параграф 2.
2. По искане на бенефициера компетентният орган на неговата държава членка по местожителство за данъчни цели издава удостоверение, в което се посочват:
а)
име, адрес и данъчен идентификационен или еквивалентен на него номер и датата и мястото на раждане на бенефициера;
б)
името и адреса на агента по плащанията;
в)
номера на сметката на бенефициера или, ако няма такъв, идентификационния номер на ценната книга.
Това удостоверение е валидно за срок, който не превишава три години. То се издава на всеки бенефициер, който го поиска, в срок от два месеца след подаване на искането.“
11)
Член 14 се изменя, както следва:
а)
в параграф 2 първото изречение се заменя със следното:
„Ако лихвеното плащане за бенефициера е било обложено с данък, удържан при източника, в държавата членка на агента по плащанията, държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера му предоставя данъчен кредит, равен на сумата на данъка, удържан в съответствие с националното законодателство.“;
б)
параграф 3 се заменя със следното:
„3. Ако освен с посочения в член 11 данък, удържан при източника, дадено лихвено плащане за бенефициер е било обложено с какъвто и да било друг вид данък, удържан при източника, и държавата членка по местожителство за данъчни цели на бенефициера предостави данъчен кредит за такъв данък, удържан при източника, в съответствие с националното си законодателство или спогодбите за избягване на двойното данъчно облагане, този друг данък, удържан при източника, се кредитира, преди да се приложи процедурата по параграф 2.“
12)
В член 15, параграф 1, втора алинея думата „приложението“ се заменя с „приложение III“.
13)
Първото изречение на член 18 се заменя със следното:
„Комисията докладва на Съвета на всеки три години относно изпълнението на настоящата директива въз основа на статистическите данни, изброени в приложение IV, които се предоставят на Комисията от всяка държава членка.“
14)
Вмъкват се следните членове:
„Член 18а
Мерки за изпълнение
1. В съответствие с посочената в член 18б, параграф 2 процедура Комисията може да приеме мерки за следните цели:
а)
определяне на доставчиците на данни, които могат да се използват от агентите по плащанията за получаване на информацията, необходима за правилното третиране, за целите на член 6, параграф 1, първа алинея, букви б), г) и д);
б)
определяне на общи формати и практически условия, необходими за електронния обмен на информацията по член 9;
в)
изготвяне на общи формуляри за удостоверения и други документи, които улесняват прилагането на настоящата директива, по-специално за документите, издавани в държавите членки, начисляващи данък, удържан при източника, които документи се използват за целите на член 14 от държавите членки по местожителството на бенефициера за данъчни цели.
2. Комисията актуализира списъка в приложение III по искане на пряко заинтересованите държави членки.
Член 18б
Комитет
1. Комисията се подпомага от комитет по административно сътрудничество в областта на данъчното облагане („комитетът“).
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 5 от Регламент (ЕС) № 182/2011.“
15)
Приложението се изменя в съответствие с приложението към настоящата директива.
Член 2
1. Държавите членки приемат и публикуват до 1 януари 2016 г. законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива. Те незабавно съобщават на Комисията текста на тези разпоредби.
Те прилагат тези разпоредби от първия ден на третата календарна година, следваща календарната година, в която настоящата директива влиза в сила.
Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила в деня на публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 24 март 2014 година.
DIREKTIVA SVETA 2014/48/EU
z dne 24. marca 2014
o spremembi Direktive 2003/48/ES o obdavčevanju dohodka od prihrankov v obliki plačil obresti
SVET EVROPSKE UNIJE JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 115 Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
ob upoštevanju mnenja Evropskega parlamenta (1),
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva Sveta 2003/48/ES (3) se v državah članicah uporablja od 1. julija 2005 in se je v mejah, določenih z njenim področjem uporabe, v prvih treh letih uporabe izkazala za učinkovito. Vendar iz prvega poročila Komisije z dne 15. septembra 2008 o njeni uporabi izhaja, da ciljev, zapisanih v soglasno sprejetih sklepih Sveta na zasedanju 26. in 27. novembra 2000, ne izpolnjuje v celoti. Zlasti ne zajema nekaterih finančnih instrumentov, enakovrednih obrestonosnim vrednostnim papirjem, in nekaterih posrednih načinov posedovanja obrestonosnih vrednostnih papirjev.
(2)
Da bi lahko bolje izpolnili cilj Direktive 2003/48/ES, je treba najprej izboljšati kakovost informacij za ugotavljanje identitete in rezidentstva upravičenih lastnikov. V ta namen bi moral plačilni zastopnik uporabiti datum in kraj rojstva ter davčno številko, če ta obstaja, ali ustrezno drugo številko, ki jo dodelijo države članice. Direktiva 2003/48/ES državam članicam ne nalaga obveznosti uvedbe davčnih številk. V ta namen bi bilo treba izboljšati tudi informacije v zvezi s skupnimi računi in drugimi primeri skupnega upravičenega lastništva.
(3)
Direktiva 2003/48/ES se uporablja samo za plačila obresti v neposredno korist posameznikov, ki so rezidenti Unije. Ti posamezniki se lahko zato izognejo določbam Direktive 2003/48/ES s posredništvom subjekta ali pravnega dogovora, zlasti takega, ki je osnovan v jurisdikciji, v kateri obdavčitev dohodka, plačanega temu subjektu ali dogovoru, ni zagotovljena. Ob upoštevanju ukrepov proti pranju denarja, določenih v Direktivi Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES (4), je zato primerno od plačilnih zastopnikov zahtevati, da za plačila nekaterim subjektom ali pravnim dogovorom, ki so osnovani ali imajo sedež dejanske uprave v nekaterih državah ali ozemljih, kjer se Direktiva 2003/48/ES ali ukrepi z enakim ali enakovrednim učinkom ne uporabljajo, uporabijo „pristop spregleda“. Ti plačilni zastopniki bi morali uporabljati informacije, ki jih že imajo o dejanskih upravičenih lastnikih takih subjektov ali pravnih dogovorov, da se zagotovi uporaba Direktive 2003/48/ES, kadar je tako ugotovljeni upravičeni lastnik posameznik in rezident države članice, ki ni država članica, v kateri je ustanovljen plačilni zastopnik. Da bi zmanjšali upravno breme plačilnih zastopnikov, bi bilo treba sestaviti okviren seznam subjektov in pravnih dogovorov v tretjih državah in jurisdikcijah, za katere velja ta ukrep.
(4)
Poleg tega bi bilo treba preprečiti izogibanje določbam Direktive 2003/48/ES z umetnim posredovanjem plačil obresti prek nosilcev gospodarske dejavnosti, ustanovljenih zunaj Unije. Zato je treba jasno določiti naloge nosilcev gospodarske dejavnosti za primere, ko vedo, da je plačilo obresti nosilcu gospodarske dejavnosti, ustanovljenemu zunaj ozemlja uporabe Direktive 2003/48/ES, opravljeno v korist posameznika, za katerega vedo, da je rezident druge države članice in ki se lahko šteje za njihovo stranko. V takih okoliščinah bi bilo treba te nosilce gospodarskih dejavnosti obravnavati kot plačilne zastopnike. S tem bi zlasti pripomogli k preprečevanju možnih zlorab mednarodne mreže finančnih institucij, in sicer podružnic, hčerinskih in povezanih družb ter holdingov, za izogibanje Direktivi 2003/48/ES.
(5)
Izkušnje so pokazale, da je treba dodatno pojasniti obveznost delovanja kot plačilni zastopnik ob prejemu plačila obresti. Zlasti bi bilo treba jasno opredeliti posredniške strukture, za katere velja ta obveznost. Subjekti in pravni dogovori, za katere ne velja učinkovito obdavčevanje, bi morali ob prejemu kakršnega koli plačila obresti od katerega koli predhodnega gospodarskega subjekta v plačilni verigi uporabljati določbe Direktive 2003/48/ES. Okviren seznam takih subjektov in pravnih dogovorov v vsaki državi članici bo omogočal lažje izvajanje novih določb.
(6)
Iz prvega poročila o uporabi Direktive 2003/48/ES izhaja, da se je uporabi določb te direktive mogoče izogniti z uporabo finančnih instrumentov, ki so ob upoštevanju stopnje tveganja, prilagodljivosti in dogovorjene donosnosti enakovredni dolžniškim terjatvam. Zato je treba zagotoviti, da bo v njej zajet tudi drug, obrestim bistveno enakovreden dohodek in ne samo obresti.
(7)
Podobno bi morale biti v področje uporabe Direktive 2003/48/ES vključene pogodbe o življenjskem zavarovanju, ki vsebujejo zajamčen donos ali katerih učinkovitost je več kot 40-odstotno vezana na dohodek od dolžniških terjatev ali enakovreden dohodek, zajet z navedeno direktivo.
(8)
Kar zadeva naložbene sklade, ustanovljene v Uniji, Direktiva 2003/48/ES trenutno zajema samo dohodek, prejet prek kolektivnih naložbenih podjemov za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP), ki dobi dovoljenje v skladu z Direktivo 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (5), ki je med drugim razveljavila in nadomestila Direktivo Sveta 85/611/EGS (6). Enakovreden dohodek od ne-KNPVP spada v področje uporabe Direktive 2003/48/ES samo, kadar so ne-KNPVP subjekti brez pravne osebnosti in zato delujejo kot plačilni zastopniki ob plačilu ali ob zagotovilu plačila obresti. Da se zagotovi uporaba enakih pravil za vse naložbene sklade ali sheme, neodvisno od njihove pravne oblike, bi bilo treba sklicevanje v Direktivi 2003/48/ES na Direktivo 85/611/EGS nadomestiti s sklicevanjem na njihovo registracijo v skladu s pravom države članice ali njihovimi pravili za sklade ali instrumenti o ustanovitvi, ki jih ureja pravo ene od držav članic. Enako obravnavo bi bilo treba zagotoviti tudi ob upoštevanju Sporazuma o evropskem gospodarskem prostoru.
(9)
Kar zadeva naložbene sklade, ki niso ustanovljeni v državi članici Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, je treba pojasniti, da direktiva zajema obresti in enakovreden dohodek vseh teh skladov, ne glede na njihovo pravno obliko in način ponudbe vlagateljem.
(10)
Pojasniti bi bilo treba opredelitev pojma plačilo obresti in s tem zagotoviti, da se pri izračunu odstotka sredstev, vloženih v take instrumente, upoštevajo neposredne in posredne naložbe v dolžniške terjatve. Da se plačilnim zastopnikom omogoči uporaba Direktive 2003/48/ES za dohodek, ki izhaja iz kolektivnih naložbenih podjemov, ustanovljenih v drugih državah, bi bilo poleg tega treba pojasniti, da izračun sestave sredstev za obravnavo nekaterih vrst dohodka takih podjemov ureja zakonodaja države članice Evropske unije ali Evropskega gospodarskega prostora, v kateri so ustanovljeni.
(11)
Tako postopek s predložitvijo potrdila, ki omogoča upravičenim lastnikom, rezidentom za davčne namene v eni državi članici, da se izognejo obdavčitvi z davčnim odtegljajem plačil obresti, prejetih v državi članici, navedeni v členu 10(1) Direktive 2003/48/ES, kot tudi nadomestni postopek prostovoljnega razkritja državi, v kateri je upravičeni lastnik rezident, imata dobre strani. Kljub temu pa je postopek prostovoljnega razkritja za upravičenega lastnika manj obremenjujoč, zato je primerno, da o izbiri postopka odločajo upravičeni lastniki.
(12)
Države članice bi morale zagotoviti ustrezne statistične podatke o uporabi Direktive 2003/48/ES, s katerimi bo Komisija dopolnila informacije, potrebne za pripravo poročila o uporabi navedene direktive, ki se predloži Svetu vsaka tri leta.
(13)
V skladu s točko 34 Medinstitucionalnega sporazuma o boljši pripravi zakonodaje (7), države članice za svoje potrebe in v interesu Evropske unije pripravijo ter objavijo lastne tabele, v katerih bo kar najbolje prikazano razmerje med to direktivo in ukrepi za prenos.
(14)
Za zagotovitev enotnih pogojev izvajanja Direktive 2003/48/ES bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta (8).
(15)
Ker ciljev te direktive, in sicer zagotavljati učinkovito obdavčevanje dohodka od prihrankov v obliki čezmejnih plačil obresti, ki so v vseh državah članicah na splošno vključene v obdavčljiv dohodek rezidenčnih posameznikov, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega ukrepov lažje dosežejo na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(16)
Direktivo 2003/48/ES bi bilo treba spremeniti -
SPREJEL NASLEDNJO DIREKTIVO:
Člen 1
Direktiva 2003/48/ES se spremeni:
1.
v členu 1 se odstavek 2 nadomesti z naslednjim:
„2. Države članice sprejmejo potrebne ukrepe, da plačilni zastopniki in drugi nosilci gospodarske dejavnosti, ki so ustanovljeni oziroma, kjer je ustrezno, imajo sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju, opravljajo vse naloge, potrebne za izvajanje te direktive, ne glede na kraj ustanovitve dolžnika iz terjatve, ki prinaša obresti.“;
2.
vstavi se naslednji člen:
„Člen 1a
Opredelitve določenih pojmov
V tej direktivi:
(a)
‚nosilec gospodarske dejavnosti‘ pomeni kreditno ali finančno institucijo, katero koli drugo pravno osebo, fizično osebo, ki pri opravljanju poklicne dejavnosti redno ali občasno izvede ali zagotovi plačilo obresti v smislu te direktive;
(b)
‚sedež dejanske uprave‘ subjekta, ki je ali ni pravna oseba, pomeni naslov, kjer se sprejemajo ključne upravne odločitve, potrebne za opravljanje njegove dejavnosti kot celote. Če se takšne odločitve sprejemajo v več kot eni državi ali jurisdikciji, se šteje, da je sedež dejanske uprave na naslovu, kjer se sprejema večina ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive;
(c)
‚sedež dejanske uprave‘ skrbniškega sklada ali drugega pravnega dogovora pomeni:
(i)
stalni naslov fizične osebe, ki nosi glavno odgovornost za ključne upravne odločitve v zvezi s sredstvi pravnega dogovora, ali stalni naslov skrbnika, če gre za skrbniški sklad. Če takšno glavno odgovornost nosi več kot ena fizična oseba, se šteje, da je sedež dejanske uprave na stalnem naslovu osebe, ki nosi glavno odgovornost za večino ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive, ali
(ii)
naslov, na katerem pravna oseba, ki nosi glavno odgovornost za upravljanje sredstev pravnega dogovora, ali skrbnik, če gre za skrbniški sklad, sprejema ključne upravne odločitve v zvezi s temi sredstvi. Če se ključne upravne odločitve sprejemajo v več kot eni državi ali jurisdikciji, se šteje, da je sedež dejanske uprave na naslovu, kjer se sprejema večina ključnih upravnih odločitev v zvezi s sredstvi, ki prinašajo obresti v smislu te direktive;
(d)
‚velja učinkovito obdavčevanje‘ pomeni, da je subjekt ali pravni dogovor zavezan za plačilo davka od svojega celotnega dohodka ali od dela dohodka, pripisanega udeležencem nerezidentom, vključno od kakršnih koli plačil obresti.“;
3.
člen 2 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 2
Opredelitev upravičenega lastnika
1. V tej direktivi in brez poseganja v odstavke 2 do 4 ‚upravičeni lastnik‘ pomeni vsakega posameznika, ki prejme plačilo obresti, ali posameznika, za katerega se zagotovi plačilo obresti, razen če predloži dokazilo, da ga ni prejel sam ali da ni bilo zagotovljeno v njegovo korist, kar pomeni, da:
(a)
deluje kot plačilni zastopnik v smislu člena 4(1);
(b)
deluje v imenu subjekta, ki je ali ni pravna oseba, in nosilcu gospodarske dejavnosti, ki izvede ali zagotovi plačilo obresti, razkrije naziv, pravno obliko, naslov kraja ustanovitve subjekta in - če je ta v drugi državi ali jurisdikciji - naslov sedeža dejanske uprave subjekta;
(c)
deluje v imenu pravnega dogovora in nosilcu gospodarske dejavnosti, ki izvede ali zagotovi plačilo obresti, razkrije naziv - če je znan -, pravno obliko in naslov sedeža dejanske uprave pravnega dogovora ter naziv pravne ali fizične osebe iz točke (c) člena 1a, ali
(d)
deluje v imenu drugega posameznika, ki je upravičeni lastnik, in identiteto tega upravičenega lastnika razkrije plačilnemu zastopniku v skladu s členom 3(2).
2. Kadar ima plačilni zastopnik podatke, ki kažejo na to, da posameznik, ki prejme plačilo obresti ali za katerega se zagotovi plačilo obresti, ni nujno tudi upravičeni lastnik, in kadar se za navedenega posameznika ne uporablja točka (a), (b) ali (c) odstavka 1, izvede vse razumne ukrepe za ugotovitev identitete upravičenega lastnika v skladu s členom 3(2). Če plačilni posrednik ne more ugotoviti identitete upravičenega lastnika, zadevnega posameznika obravnava kot upravičenega lastnika.
3. Kadar nosilec gospodarske dejavnosti, za katerega se tudi uporablja člen 2 Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES (*1), izvede ali zagotovi plačilo obresti subjektu ali pravnemu dogovoru, za katerega ne velja učinkovito obdavčevanje in ki je ustanovljen ali ima sedež dejanske uprave v državi ali jurisdikciji zunaj ozemlja, določenega v členu 7 te direktive, in zunaj ozemlja uporabe sporazumov in dogovorov, ki določajo enake ali enakovredne ukrepe tistim iz te direktive, se uporabljajo drugi do peti pododstavek tega odstavka.
Šteje se, da je bilo plačilo izvedeno ali zagotovljeno v neposredno korist katerega koli posameznika, ki je rezident države članice, ki ni država nosilca gospodarske dejavnosti, in je v členu 3(6) Direktive 2005/60/ES opredeljen kot dejanski lastnik subjekta ali pravnega dogovora. Identiteta tega posameznika se ugotovi v skladu z dolžnostjo skrbnosti pri ugotavljanju identitete stranke iz člena 7 in točke (b) člena 8(1) navedene direktive. V tej direktivi se navedeni posameznik šteje tudi za upravičenega lastnika.
Za vrste subjektov in pravnih dogovorov z okvirnega seznama v Prilogi I se za namene prvega pododstavka šteje, da zanje ne velja učinkovito obdavčevanje.
Nosilec gospodarske dejavnosti iz prvega pododstavka določi pravno obliko in kraj ustanovitve ali, če je ustrezno, sedež dejanske uprave subjekta ali pravnega dogovora z uporabo podatkov, ki jih razkrije kateri koli posameznik, ki deluje v imenu subjekta ali pravnega dogovora, zlasti v skladu s točkama (b) in (c) odstavka 1, razen če ima nosilec gospodarske dejavnosti na voljo zanesljivejše podatke, ki kažejo, da so bili prejeti podatki netočni ali nepopolni za namene uporabe tega odstavka.
Kadar subjekt ali pravni dogovor ne spada v nobeno vrsto iz Priloge I ali kadar sicer spada v katero od teh vrst, vendar trdi, da zanj velja učinkovito obdavčevanje, nosilec gospodarske dejavnosti iz prvega pododstavka ugotovi, ali zanj velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošno priznanih dejstev ali uradnih dokumentov, ki jih predloži subjekt ali pravni dogovor ali so na voljo v skladu z ukrepi skrbnega pregleda strank, uvedenimi v skladu z Direktivo 2005/60/ES.
4. Kadar se šteje, da je subjekt ali pravni dogovor plačilni zastopnik ob prejemu plačila obresti ali ob zagotovitvi takega plačila v skladu s členom 4(2), se šteje, da je bilo plačilo obresti obračunano naslednjim posameznikom, ki se v tej direktivi štejejo za upravičene lastnike:
(a)
vsakemu posamezniku, ki je upravičen do prejema dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali ki je upravičen do prejema drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, ko subjekt ali pravni dogovor prejme plačilo ali je plačilo zagotovljeno v njegovem imenu, sorazmerno z njegovo upravičenostjo do tega dohodka;
(b)
za vsak del dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali vsak del drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, do katerega ni upravičen noben posameznik iz točke (a), ko subjekt ali pravni dogovor prejme plačilo ali je to zagotovljeno v njegovem imenu, vsakemu posamezniku, ki je posredno ali neposredno prispeval k sredstvom zadevnega subjekta ali pravnega dogovora, ne glede na to, ali je tak posameznik upravičen do sredstev ali dohodka subjekta ali pravnega dogovora;
(c)
če ob prejemu ali zagotovitvi plačila obresti, ni posameznikov iz točke (a) ali (b), ki bi bili skupaj ali solidarno upravičeni do celotnega dohodka, ki izhaja iz sredstev, ki prinašajo tako plačilo, ali do vseh drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo, vsakemu posamezniku, sorazmerno z njegovo upravičenostjo do tega dohodka, ki naknadno postane upravičen do celotnih ali dela sredstev, ki prinašajo plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo tako plačilo obresti. Celotni znesek, za katerega se šteje, da je bil obračunan takemu posamezniku, ne sme presegati zneska plačila obresti, ki ga prejme subjekt ali pravni dogovor oziroma mu je zagotovljen, po odbitku katerega koli dela, ki je bil v skladu s tem odstavkom pripisan posamezniku iz točke (a) ali (b).
(*1) Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2005/60/ES z dne 26. oktobra 2005 o preprečevanju uporabe finančnega sistema za pranje denarja in financiranje terorizma (UL L 309, 25.11.2005, str. 15).“;"
4.
člena 3 in 4 se nadomestita z:
„Člen 3
Identiteta in rezidentstvo upravičenih lastnikov
1. Vsaka država članica na svojem ozemlju sprejme in zagotovi uporabo potrebnih postopkov, ki plačilnemu zastopniku omogočajo identifikacijo upravičenih lastnikov in njihovo rezidentstvo za namene členov 8 do 12.
Taki postopki so v skladu z minimalnimi standardi, določenimi v odstavkih 2 in 3.
2. Plačilni posrednik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika na podlagi minimalnih standardov, ki se razlikujejo glede na to, kdaj se vzpostavi razmerje med plačilnim posrednikom in upravičenim lastnikom, na naslednji način:
(a)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena pred 1. januarjem 2004, plačilni zastopnik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika, ki jo sestavljata ime in naslov, iz podatkov, ki jih ima na voljo, zlasti v skladu z veljavnimi predpisi v državi, v kateri je ustanovljen, ter v skladu z Direktivo 2005/60/ES;
(b)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja, na dan 1. januarja 2004 ali po njem, plačilni zastopnik ugotavlja identiteto upravičenega lastnika, ki jo sestavljajo ime, naslov, datum in kraj rojstva ter v skladu s seznamom iz odstavka 4 davčna številka ali ustrezna druga številka, ki jo dodeli država članica, katere rezident je upravičeni lastnik za davčne namene. Pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja pred 1. julijem 2015, se informacije o datumu in kraju rojstva zahtevajo le, če ni podatka o takšni davčni številki ali ustrezni drugi številki.
Podrobni podatki iz točke (b) prvega pododstavka se ugotavljajo na podlagi potnega lista ali uradne osebne izkaznice ali katerega koli drugega uradnega osebnega dokumenta, kot je določen v seznamu iz odstavka 4, kjer je to ustrezno, ki ga predloži upravičeni lastnik. Podrobni podatki, ki jih ni v teh dokumentih, se ugotavljajo na podlagi katerega koli drugega dokazila o identiteti, ki ga predloži upravičeni lastnik.
3. Kadar upravičeni lastnik prostovoljno predloži potrdilo o davčnem rezidentstvu, ki ga je izdal pristojni organ države v treh letih pred datumom plačila ali poznejšim datumom, ko se šteje, da se plačilo obračuna upravičenemu lastniku, se za državo njegovega rezidentstva šteje ta država. Če posameznik takega potrdila ne predloži, se za državo njegovega rezidentstva šteje država, v kateri ima stalni naslov. Plačilni zastopnik ugotavlja stalni naslov upravičenega lastnika na podlagi naslednjih minimalnih standardov:
(a)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena pred 1. januarjem 2004, plačilni zastopnik ugotavlja trenutni stalni naslov upravičenega lastnika iz najpopolnejših podatkov, ki jih ima na voljo, zlasti v skladu z veljavnimi predpisi v državi, v kateri je ustanovljen, ter v skladu z Direktivo 2005/60/ES;
(b)
pri pogodbenih razmerjih, ki so bila sklenjena, ali pri transakcijah, ki so bile opravljene brez pogodbenega razmerja, na dan 1. januarja 2004 ali po njem, plačilni zastopnik ugotavlja trenutni stalni naslov upravičenega lastnika na podlagi naslova, ugotovljenega z identifikacijskimi postopki iz točke (b) prvega pododstavka odstavka 2, ki jih je treba posodobiti glede na najnovejšo dokumentacijo, ki je na voljo plačilnemu zastopniku.
V primeru iz točke (b) prvega pododstavka, kadar upravičeni lastniki predložijo potni list ali uradno osebno izkaznico ali kateri koli drug uradni osebni dokument, izdan v državi članici, in trdijo, da so rezidenti tretje države, se rezidentstvo ugotavlja s potrdilom o davčnem rezidentstvu, ki ga je v treh letih pred datumom plačila ali kasneje, ko se šteje, da se plačilo obračuna upravičenemu lastniku, izdal pristojni organ tretje države, katere rezident naj bi bil upravičeni lastnik po svojih trditvah. Če posameznik takšnega potrdila ne predloži, se za državo rezidentstva šteje država članica, ki je izdala potni list, uradno osebno izkaznico ali drug uradni osebni dokument. Pri upravičenih lastnikih, o katerih ima plačilni zastopnik na voljo uradno dokumentacijo, ki dokazuje, da niso rezidenti za davčne namene v državi, v kateri imajo stalni naslov, zaradi privilegijev, povezanih z njihovim diplomatskim statusom ali drugimi mednarodno dogovorjenimi pravili, se rezidentstvo ugotavlja s to uradno dokumentacijo, ki jo ima na voljo plačilni zastopnik.
4. Vsaka država članica, ki dodeljuje davčne številke ali ustrezne druge številke, Komisiji do 31. decembra 2014 sporoči strukturo in obliko teh številk in uradno dokumentacijo, ki vsebuje podatke o dodeljenih identifikacijskih številkah. Vsaka država članica Komisijo obvesti tudi, če v zvezi s tem pride do sprememb. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi seznam prejetih podatkov.
Člen 4
Plačilni zastopniki
1. V tej direktivi se nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, ki izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo v neposredno korist upravičenega lastnika, šteje za plačilnega zastopnika.
Za namene tega odstavka ni pomembno, ali je zadevni nosilec gospodarske dejavnosti dolžnik ali izdajatelj terjatve ali vrednostnega papirja, ki prinaša dohodek, ali nosilec gospodarske dejavnosti, ki po nalogu dolžnika ali izdajatelja ali upravičenega lastnika plača dohodek ali zagotovi plačilo dohodka.
V tej direktivi je plačilni zastopnik tudi nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)
če izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo drugemu nosilcu gospodarske dejavnosti, vključno s stalno poslovno enoto ali hčerinsko družbo prvega nosilca gospodarske dejavnosti, ustanovljenemu zunaj ozemlja iz člena 7 in zunaj ozemlja uporabe sporazumov in dogovorov, ki določajo enake ali enakovredne ukrepe tistim, ki so določeni v tej direktivi, in
(b)
če prvi nosilec gospodarske dejavnosti na podlagi razpoložljivih podatkov utemeljeno domneva, da bo drugi nosilec gospodarske dejavnosti plačal dohodek ali zagotovil tako plačilo v neposredno korist upravičenega lastnika, ki je posameznik, za katerega prvi nosilec gospodarske dejavnosti ob upoštevanju člena 3 ve, da je rezident druge države članice.
Če so izpolnjeni pogoji iz točk (a) in (b) prvega pododstavka, se za plačilo, ki ga je izvedel ali zagotovil prvi nosilec gospodarske dejavnosti, šteje, da je bilo izvedeno ali zagotovljeno v neposredno korist upravičenega lastnika iz točke (b) navedenega pododstavka.
2. Subjekt ali pravni dogovor, ki ima sedež dejanske uprave v državi članici in za katerega ne velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošnih pravil o neposrednem obdavčenju, ki se uporabljajo v tej državi članici ali v državi članici, v kateri je subjekt ali pravni dogovor ustanovljen, ali v kateri koli državi ali jurisdikciji, kjer je sicer rezident za davčne namene, se ob prejemu plačila obresti ali ob zagotovilu takega plačila šteje za plačilnega zastopnika.
Za vrste subjektov in pravnih dogovorov z okvirnega seznama v Prilogi II se za namene tega odstavka šteje, da zanje ne velja učinkovito obdavčevanje.
Kadar subjekt ali pravni dogovor ne sodi v nobeno vrsto z okvirnega seznama v Prilogi II ali kadar je v tej prilogi sicer zajet, vendar trdi, da zanj velja učinkovito obdavčevanje, nosilec gospodarske dejavnosti ugotovi, ali zanj velja učinkovito obdavčevanje na podlagi splošno priznanih dejstev ali uradnih dokumentov, ki jih predloži subjekt ali pravni dogovor ali so na voljo v skladu z ukrepi skrbnega pregleda strank, uvedenimi v skladu z Direktivo 2005/60/ES.
Kateri koli nosilec gospodarske dejavnosti, ustanovljen v državi članici, ki izvede plačilo obresti ali zagotovi tako plačilo subjektu ali pravnemu dogovoru iz tega odstavka, ki ima sedež dejanske uprave v državi članici, ki ni država, v kateri je ustanovljen nosilec gospodarske dejavnosti, ob uporabi podatkov, navedenih v četrtem pododstavku člena 2(3), ali drugih razpoložljivih podatkov obvesti pristojni organ v državi članici, kjer je ustanovljen, o naslednjem:
(i)
nazivu subjekta ali pravnega dogovora, če naziv obstaja;
(ii)
njegovi pravni obliki;
(iii)
njegovem sedežu dejanske uprave;
(iv)
celotnem znesku plačila obresti, določenem v skladu s členom 8, izvršenem ali zagotovljenem subjektu ali pravnemu dogovoru;
(v)
datumu zadnjega plačila obresti.
Posamezniki, ki se štejejo za upravičene lastnike plačil obresti, ki so bila izvršena ali zagotovljena subjektom ali pravnim dogovorom iz prvega pododstavka tega odstavka, se določijo v skladu s pravili iz člena 2(4). Kadar se uporablja točka (c) člena 2(4), subjekt ali pravni dogovor, kadar koli posameznik naknadno postane upravičen do sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, zagotovi podatke iz drugega pododstavka člena 8(1). Subjekt ali pravni dogovor obvesti pristojni organ tudi o vsaki morebitni spremembi svojega sedeža dejanske uprave.
Obveznosti iz petega pododstavka veljajo deset let od datuma zadnjega plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen, ali od najnovejšega datuma, ko posameznik postane upravičen do sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pri čemer velja poznejši datum.
Če subjekt ali pravni dogovor v primeru, ko se uporablja točka (c) člena 2(4), premesti svoj sedež dejanske uprave v drugo državo članico, pristojni organ prve države članice sporoči pristojnemu organu nove države članice naslednje podatke:
(i)
znesek plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme ali mu je zagotovljen in še ni krit s preteklimi upravičenji do določenih sredstev;
(ii)
datum zadnjega plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen, ali najnovejši datum, ko posameznik postane upravičen do vseh ali dela sredstev, ki prinašajo tako plačilo obresti, ali do drugih sredstev, ki predstavljajo plačilo obresti, pri čemer velja poznejši datum.
Ta odstavek se ne uporablja, kadar subjekt ali pravni dogovor dokaže, da zanj velja eden od naslednjih primerov:
(a)
je kolektivni naložbeni podjem ali drug kolektivni naložbeni sklad ali shema, kot so opredeljeni v točki (d)(i) in (iii) ali točki (e)(i) in (iii) prvega pododstavka člena 6(1);
(b)
je institucija, ki zagotavlja pokojninske ali zavarovalne storitve, oziroma podjetje, ki ga je taka institucija pooblastila za upravljanje njenih sredstev;
(c)
je po veljavnih postopkih v državi članici, katere rezident je za davčne namene ali ima v njej sedež dejanske uprave, priznan kot izvzet iz učinkovitega obdavčevanja v okviru splošnih pravil za neposredno obdavčevanje, ker deluje v izključno javnokoristne dobrodelne namene;
(d)
je skupno upravičeno lastništvo, za katero je nosilec gospodarske dejavnosti, ki je izvedel ali zagotovil plačilo, na podlagi člena 3 ugotovil identiteto in rezidentstvo vseh upravičenih lastnikov in nosilec gospodarske dejavnosti zato deluje kot plačilni zastopnik na podlagi odstavka 1 tega člena.
3. Subjekt iz odstavka 2, ki je podoben kolektivnemu naložbenemu podjemu ali kolektivnemu naložbenemu skladu ali shemi iz točke (a) osmega pododstavka odstavka 2, ima možnost, da se za namene te direktive obravnava kot takšen podjem, naložbeni sklad ali shema.
Možnost iz prvega pododstavka tega odstavka lahko subjekt izkoristi tako, da ji država članica, v kateri ima sedež dejanske uprave, izda potrdilo v tem smislu. Pravni subjekt potrdilo predloži nosilcu gospodarske dejavnosti, ki je plačal ali zagotovil plačilo obresti. Nosilec gospodarske dejavnosti je v tem primeru oproščen obveznosti iz četrtega pododstavka odstavka 2.
Da bi se zagotovila učinkovita uporaba te direktive, države članice določijo podrobna pravila glede možnosti iz prvega pododstavka tega odstavka za subjekte, ki imajo sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju.“;
5.
člen 6 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 6
Opredelitev plačila obresti
1. V tej direktivi ‚plačilo obresti‘ pomeni:
(a)
obresti, plačane ali pripisane na račun, ki se nanašajo na dolžniške terjatve vseh vrst, ne glede na to, ali so zavarovane s hipoteko in ali imajo pravico do udeležbe v dolžnikovem dobičku, in še posebej dohodek iz državnih vrednostnih papirjev ter dohodek iz obveznic ali zadolžnic, vključno s premijami in nagradami od takih vrednostnih papirjev, obveznic ali zadolžnic; kazni zaradi zamude pri plačilih se ne štejejo kot plačila obresti;
(b)
vsak dohodek, plačan, realiziran ali pripisan na račun, ki se nanaša na vrednostne papirje vseh vrst, razen kadar se dohodek neposredno šteje za plačilo obresti v skladu s točko (a), (c), (d) ali (e) in kadar:
(i)
pogoji donosa na kapital, določeni na dan izdaje, zagotavljajo, da vlagatelj ob zapadlosti prejme vsaj 95 % vloženega kapitala, ali
(ii)
pogoji, določeni na dan izdaje, določajo, da je vsaj 95 % dohodka iz vrednostnih papirjev povezanega z obrestmi ali vrstami dohodka iz točk (a), (c), (d) ali (e);
(c)
obračunane ali h glavnici pripisane obresti pri prodaji, povračilu ali odkupu dolžniških terjatev iz točke (a) in kakršen koli obračunan ali h glavnici pripisan dohodek pri prodaji, povračilu ali odkupu vrednostnih papirjev iz točke (b);
(d)
dohodek, ki bodisi neposredno bodisi posredno, vključno prek subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), izvira iz plačil iz točk (a), (b) ali (c) tega odstavka, če ga razdelijo:
(i)
kolektivni naložbeni podjemi ali drugi kolektivni naložbeni skladi ali sheme, ki so registrirani kot taki v skladu z zakonodajo posamezne države članice ali držav Evropskega gospodarskega prostora, ki niso del Unije, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja zakonodaja v zvezi s kolektivnimi naložbenimi skladi ali shemami ene od teh držav. To velja ne glede na pravno obliko takih podjemov, skladov ali shem in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njihovih delnic ali enot;
(ii)
subjekti, ki so izkoristili možnost iz člena 4(3);
(iii)
kakršen koli kolektivni naložbeni sklad ali shema, ki ni ustanovljena niti na ozemlju iz člena 7 niti v Evropskem gospodarskem prostoru. To velja ne glede na pravno obliko takega sklada ali sheme in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njenih delnic ali enot;
(e)
dohodek, dosežen s prodajo, povračilom ali odkupom delnic ali enot v naslednjih podjemih, subjektih, naložbenih skladih ali shemah, če ti neposredno ali posredno prek drugih podjemov, skladov ali shem oziroma subjektov ali pravnih dogovorov iz člena 4(2) naložijo več kot 40 % svojih sredstev v dolžniške terjatve iz točke (a) tega odstavka ali vrednostne papirje iz točke (b) tega odstavka:
(i)
kolektivni naložbeni podjemi ali drugi kolektivni naložbeni skladi ali sheme, ki so registrirani kot taki v skladu z zakonodajo posamezne države članice ali držav Evropskega gospodarskega prostora, ki niso del Unije, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja zakonodaja v zvezi s kolektivnimi naložbenimi skladi ali shemami ene od teh držav. To velja ne glede na pravno obliko takih podjemov, skladov ali shem in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njihovih delnic ali enot;
(ii)
subjekti, ki so izkoristili možnost iz člena 4(3);
(iii)
kakršen koli kolektivni naložbeni sklad ali shema, ki ni ustanovljena niti na ozemlju iz člena 7 niti v Evropskem gospodarskem prostoru. To velja ne glede na pravno obliko takega sklada ali sheme in ne glede na kakršno koli omejitev na omejeno skupino vlagateljev pri nakupu, prodaji ali odkupu njenih delnic ali enot.
V tej točki se sredstva, ki jih morajo imeti podjemi ali subjekti oziroma naložbeni skladi ali sheme kot zavarovanje v skladu s svojimi sporazumi, pogodbami ali drugim pravnim dokumentom, da lahko izpolnijo svoje naložbene cilje, in pri katerih vlagatelj ni udeležen in do katerih nima zakonskih pravic, ne štejejo kot dolžniške terjatve iz točke (a) oziroma vrednostni papirji iz točke (b);
(f)
prejemki iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, če
(i)
je v pogodbi določen zajamčen donos dohodka, ali
(ii)
je dejanska izpolnitev pogodbe več kot 40-odstotno povezana z obrestmi ali dohodkom iz točk (a), (b), (c), (d) in (e).
V tej točki se presežni del vsakega povračila ali delnega povračila s strani zavarovalnice pred zapadlostjo pogodbe o življenjskem zavarovanju ter presežni del vsakega zneska nad vsoto vseh plačil zavarovalnici, ki jih zavarovalnica izplača na podlagi iste pogodbe o življenjskem zavarovanju, šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju. V primeru celotnega ali delnega prenosa življenjskega zavarovanja na tretjo osebo se presežni del vrednosti prenesene pogodbe nad vsoto vseh plačil zavarovalnici ravno tako šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju. Prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, pri kateri se izplača samo pokojnina ali fiksna renta, ki se izplačuje najmanj pet let, se kot tak šteje le, če je povračilo ali prenos na tretjo osebo izvršen pred zaključkom petletnega obdobja. Znesek, ki se izplača samo v primeru smrti, invalidnosti ali bolezni, se ne šteje za prejemek iz pogodbe o življenjskem zavarovanju.
Države članice pa imajo možnost, da v opredelitev plačila obresti vključijo dohodek iz točke (e) prvega pododstavka za kolektivne naložbene podjeme ali druge naložbene sklade ali sheme, ki so registrirane v skladu z njihovimi pravili, ali ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja njihovo pravo, le v obsegu, da tak dohodek ustreza dobičkom, ki neposredno ali posredno izvirajo iz plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (c) navedenega pododstavka.
V zvezi s točko (f)(ii) prvega pododstavka ima država članica možnost, da v opredelitev plačila obresti vključi prejemke, ne glede na sestavo izpolnitve, če jih izplača ali se pridobijo od zavarovalnice, ki je ustanovljena v tej državi.
Če država članica uporabi eno ali obe možnosti iz drugega in tretjega pododstavka, o tem obvesti Komisijo. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi, da je država članica uporabila to možnost, z dnem take objave pa uporaba te možnosti postane zavezujoča za druge države članice.
2. V zvezi s točko (b) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku dohodka, ki je plačan, realiziran ali pripisan, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točko (c) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku obresti ali dohodka, ki je obračunan ali pripisan h glavnici pri prodaji, povračilu ali odkupu, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točkama (d) in (e) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o deležu dohodka, ki izhaja iz plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (c) navedenega pododstavka, se skupni znesek dohodka šteje kot plačilo obresti.
V zvezi s točko (f) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o znesku prejemka iz pogodbe o življenjskem zavarovanju, se skupni znesek plačila šteje kot plačilo obresti.
3. V zvezi s točko (e) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima informacij o odstotku sredstev, ki so bila naložena v dolžniške terjatve, ustrezne vrednostne papirje ali delnice ali enote, kakor je opredeljeno v omenjenem odstavku, se šteje, da ta odstotek presega 40 %. Kadar plačilni zastopnik ne more določiti zneska realiziranega dohodka upravičenega lastnika, se šteje, da je dohodek enak iztržku od prodaje, povračila ali odkupa delnic ali enot.
V zvezi s točko (f)(ii) prvega pododstavka odstavka 1, kadar plačilni zastopnik nima podatkov o odstotni vrednosti izpolnitve, ki je povezana s plačili obresti v smislu točke (a), (b), (c), (d) ali (e) navedenega pododstavka, se šteje, da ta odstotek presega 40 %.
4. Kadar se plačilo obresti, kakor je opredeljeno v odstavku 1, plača ali pripiše na račun subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), se šteje, da se obračuna posamezniku iz člena 2(4). Pri subjektu to velja samo v primeru, da ta ni uporabil možnosti iz člena 4(3).
5. V zvezi s točkama (c) in (e) prvega pododstavka odstavka 1 imajo države članice možnost, da od plačilnih zastopnikov na svojem ozemlju zahtevajo obračun obresti ali drugega ustreznega dohodka v obdobju, ki ne sme biti daljše od enega leta, ter da tako obračunane obresti ali drug ustrezni dohodek obravnavajo kot plačilo obresti, tudi če v tem obdobju ni prodaje, odkupa ali povračila.
6. Z odstopanjem od točk (d) in (e) prvega pododstavka odstavka 1 imajo države članice možnost, da iz opredelitve plačila obresti izključijo kakršen koli dohodek iz navedenih določb od podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem, ki imajo pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi, ki jih ureja njihovo pravo, če neposredne ali posredne naložbe v dolžniške terjatve iz odstavka 1(a) navedenega pododstavka ali vrednostne papirje iz točke (b) navedenega pododstavka takih podjemov, subjektov, skladov ali shem ne presegajo 15 % njihovih sredstev.
Z odstopanjem od odstavka 4 imajo države članice možnost, da iz opredelitve plačila obresti v odstavku 1 izključijo tista plačila obresti, ki se izvedejo ali pripišejo na račun subjekta ali pravnega dogovora iz člena 4(2), ki ima sedež dejanske uprave na njihovem ozemlju, če neposredne ali posredne naložbe takega subjekta ali pravnega dogovora v dolžniške terjatve iz točke (a) prvega pododstavka odstavka 1 ali vrednostne papirje iz točke (b) navedenega pododstavka ne presegajo 15 % njegovih sredstev. Pri subjektu to velja samo v primeru, da ta ni uporabil možnosti iz člena 4(3).
Če država članica uporabi možnost ali obe možnosti iz prvega in drugega pododstavka, o tem obvesti Komisijo. Komisija v Uradnem listu Evropske unije objavi, da je država članica uporabila to možnost, z dnem take objave pa uporaba te možnosti postane zavezujoča za druge države članice.
7. 40-odstotne mejne vrednosti iz točk (e) in (f)(ii) prvega pododstavka odstavka 1 in odstavka 3 od 1. januarja 2016 znašajo 25 %.
8. Odstotki iz točke (e) prvega pododstavka odstavka 1 in odstavka 6 se določajo glede na naložbeno politiko ali glede na naložbeno strategijo in cilje, kot jih opredeljuje dokumentacija, ki ureja delovanje zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem.
V tem odstavku dokumentacija vključuje:
(a)
pravila sklada ali instrumente o ustanovitvi zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem;
(b)
kakršen koli sporazum, pogodbo ali drugi pravni dokument, ki ga sklene zadevni podjem, subjekt, naložbeni sklad ali shema, ki je na voljo nosilcu gospodarske dejavnosti, in
(c)
kakršen koli prospekt ali podoben dokument, ki ga izdajo zadevni podjemi, subjekti, naložbeni skladi ali sheme ali je izdan v njihovem imenu in je na voljo njihovim vlagateljem.
Če naložbena politika oziroma naložbena strategija in cilji v tej dokumentaciji niso opredeljeni, se odstotne vrednosti določajo glede na dejansko sestavo sredstev zadevnih podjemov, subjektov, naložbenih skladov ali shem, kot izhaja iz povprečja sredstev na začetku ali na dan izdaje njihovega prvega polletnega poročila in na koncu njihovega zadnjega obračunskega obdobja pred dnem, na katerega plačilni zastopnik upravičenemu lastniku plača ali zagotovi plačilo obresti. Pri novoustanovljenih podjemih, subjektih, naložbenih skladih ali shemah ta dejanska sestava izhaja iz povprečja sredstev na datum začetka in datum prve ocene sredstev, kot je določeno v dokumentaciji, ki ureja delovanje zadevnih podjemov, pravnih subjektov, skladov ali shem.
Sestava sredstev se ugotovi v skladu z veljavnimi pravili države članice ali države Evropskega gospodarskega prostora, ki ni članica Unije, v kateri je kot takšen registriran kolektivni naložbeni podjem ali drug kolektivni naložbeni sklad ali shema, oziroma v skladu s pravom te države, ki ureja njena pravila ali instrumente o ustanovitvi. Ugotovljena sestava je kot taka zavezujoča za druge države članice.
9. Dohodek iz točke (b) prvega pododstavka odstavka 1 se za plačilo obresti šteje samo v obsegu, v katerem so bili vrednostni papirji, iz katerih izvira, prvič izdani 1. julija 2014 ali pozneje. Vrednostni papirji, izdani pred tem datumom, se ne upoštevajo, kar zadeva odstotni vrednosti iz točke (e) navedenega pododstavka in odstavka 6.
10. Prejemki iz pogodbe o življenjskem zavarovanju se za plačilo obresti na podlagi točke (f) prvega pododstavka odstavka 1 štejejo samo v obsegu, v katerem so bile pogodbe o življenjskem zavarovanju, iz katerih izvirajo, prvič sklenjene 1. julija 2014 ali pozneje.
11. Države članice imajo možnost, da upoštevajo dohodek iz točke (e)(i) prvega pododstavka odstavka 1, dosežen s prodajo, povračilom ali odkupom delnic ali enot v registriranih kolektivnih naložbenih podjemih, ki niso KNPVP, priznani v skladu z Direktivo 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta (*2), kot plačilo obresti samo v obsegu, ki se obračuna tem podjemom na dan 1. julija 2014 ali pozneje.
(*2) Direktiva 2009/65/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. julija 2009 o usklajevanju zakonov in drugih predpisov o kolektivnih naložbenih podjemih za vlaganja v prenosljive vrednostne papirje (KNPVP) (UL L 302, 17.11.2009, str. 32).“;"
6.
člen 8 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 8
Podatki, ki jih sporoča plačilni zastopnik
1. Če je upravičeni lastnik rezident druge države članice, kot je država članica, v kateri je ustanovljen plačilni zastopnik, so minimalni podatki, ki jih mora plačilni zastopnik sporočati pristojnemu organu v državi članici, v kateri je ustanovljen:
(a)
identiteta in rezidentstvo upravičenega lastnika, ugotovljeni v skladu s členom 3, ali pri skupnem upravičenem lastništvu identiteta in rezidentstvo vseh upravičenih lastnikov, ki spadajo v področje uporabe člena 1(1);
(b)
naziv in naslov plačilnega zastopnika;
(c)
številka računa upravičenega lastnika, ali če nima računa, podatki o dolžniški terjatvi, iz katere izhaja plačilo obresti, ali o pogodbi o življenjskem zavarovanju, vrednostnem papirju ali delnici ali enoti, iz katerih izhaja tako plačilo;
(d)
podatki o plačilu obresti v skladu z odstavkom 2.
Če je upravičeni lastnik rezident države članice, ki ni država članica, v kateri ima plačilni zastopnik iz člena 4(2) sedež dejanske uprave, takšen plačilni zastopnik predloži pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, podatke, določene v točkah (a) do (d) prvega pododstavka tega odstavka. Tak plačilni zastopnik sporoči tudi naslednje:
(i)
skupni znesek prejetih ali zagotovljenih plačil obresti, za katere se šteje, da se obračunajo njihovim upravičenim lastnikom;
(ii)
če posameznik v skladu s točko (c) člena 2(4) postane upravičeni lastnik, znesek, za katerega se šteje, da se obračuna temu posamezniku, ter datum takega obračuna.
2. Minimalni podatki o plačilu obresti, ki jih mora sporočati plačilni zastopnik, so razčlenjeni na naslednje skupine plačil obresti in vsebujejo:
(a)
v primeru plačila obresti v smislu točke (a) prvega pododstavka člena 6(1): znesek plačanih ali pripisanih obresti;
(b)
v primeru plačila obresti v smislu točke (b) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi znesek vsakega plačanega, realiziranega ali pripisanega dohodka bodisi skupni znesek plačila;
(c)
v primeru plačila obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): znesek obresti ali dohodka iz navedenih točk ali skupni znesek iztržka od prodaje, odkupa ali povračila;
(d)
v primeru plačila obresti v smislu točke (d) prvega pododstavka člena 6(1): znesek dohodka iz navedene točke ali skupni znesek razdelitve;
(e)
v primeru plačila obresti v smislu člena 6(4): znesek obresti, ki se lahko pripiše vsakemu upravičenemu lastniku, ki spada v področje uporabe člena 1(1);
(f)
če država članica uporabi možnost iz člena 6(5): znesek letno obračunanih obresti ali drugega ustreznega dohodka;
(g)
v primeru plačila obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi prejemek, izračunan v skladu s to določbo, bodisi skupni znesek plačila. Če v primeru prenosa na tretjo osebo plačilni zastopnik nima nobenih podatkov o preneseni vrednosti: vsoto izplačil zavarovalnici v skladu s pogodbo o življenjskem zavarovanju.
Ko plačilni zastopnik sporoči skupne zneske iz točk (b), (c), (d) in (g) prvega pododstavka tega odstavka, o tem obvesti pristojni organ države članice, v kateri je ustanovljen, ali - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - pristojni organ države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave.
3. Pri skupnem upravičenem lastništvu plačilni zastopnik pristojnemu organu v državi članici, v kateri je ustanovljen, ali - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - pristojnemu organu države članice, v kateri ima sedež dejanske uprave, sporoči, ali je sporočeni znesek za vsakega upravičenega lastnika polni znesek, ki se lahko pripiše upravičenim lastnikom skupaj, delež, ki dejansko pripada zadevnemu upravičenemu lastniku, ali enakovredni delež.
4. Ne glede na odstavek 2 države članice lahko dovolijo plačilnim zastopnikom, da poročajo samo:
(a)
v primeru plačil obresti v smislu točk (a), (b) ali (d) prvega pododstavka člena 6(1): skupni znesek obresti ali dohodka;
(b)
v primeru plačil obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): skupni znesek iztržka od prodaje, odkupa ali povračila v zvezi s takimi plačili;
(c)
v primeru plačil obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi prejemke, o katerih pristojni organ države članice rezidentstva upravičenega lastnika ni bil obveščen drugače s strani plačilnega zastopnika, neposredno ali prek njegovega davčnega zastopnika ali pristojnega organa druge države članice v skladu s katero koli zakonodajno določbo, ki se razlikuje od določb, potrebnih za izvajanje te direktive, bodisi skupni znesek, izplačan na podlagi pogodb o življenjskem zavarovanju, iz katerih izhajajo taka plačila.
Plačilni zastopnik mora navesti, ali sporoča skupne zneske iz točk (a), (b) in (c) prvega pododstavka tega odstavka.“;
7.
člen 9 se spremeni:
(a)
vstavita se naslednja odstavka:
„1a. Pristojni organ države članice, v kateri je ustanovljen nosilec gospodarske dejavnosti, sporoči podatke iz četrtega pododstavka člena 4(2) pristojnemu organu druge države članice, v kateri ima subjekt ali pravni dogovor sedež dejanske uprave.
1b. Če plačilni zastopnik v smislu člena 4(2) premesti sedež dejanske uprave v drugo državo članico, pristojni organ prve države članice pristojnemu organu nove države članice sporoči podatke iz sedmega pododstavka člena 4(2).“;
(b)
odstavek 2 se nadomesti z naslednjim:
„2. Sporočanje podatkov je avtomatično in se opravi vsaj enkrat letno v šestih mesecih po izteku davčnega leta države članice plačilnega zastopnika ali nosilca gospodarske dejavnosti ter zajema naslednje primere, ki so nastopili v tem letu:
(i)
vsa plačila obresti;
(ii)
vse primere, ko posamezniki v skladu s členom 2(4) postanejo upravičeni lastniki;
(iii)
vse premestitve sedeža dejanske uprave plačilnega zastopnika iz člena 4(2).“;
8.
člen 10 se spremeni:
(a)
odstavek 1 se nadomesti z naslednjim:
„1. V prehodnem obdobju, ki se začne z dnem iz člena 17(2) in (3), ter ob upoštevanju člena 13(1) Luksemburg in Avstrija nista dolžna uporabljati določb iz poglavja II.
Navedeni državi prejemata podatke od druge države članice v skladu s poglavjem II.
V prehodnem obdobju je cilj te direktive zagotoviti minimalno stopnjo učinkovitega obdavčevanja prihrankov v obliki plačil obresti, ki se v državi članici plačajo upravičenim lastnikom, ki so posamezniki in za davčne namene rezidenti druge države članice.“;
(b)
odstavek 3 se nadomesti z naslednjim:
„3. Po končanem prehodnem obdobju morata Luksemburg in Avstrija začeti uporabljati določbe iz poglavja II ter prenehati uporabljati davčni odtegljaj in delitev prihodkov iz členov 11 in 12. Če se v prehodnem obdobju Luksemburg ali Avstrija odločita za uporabo določb iz poglavja II, prenehata uporabljati davčni odtegljaj in delitev prihodkov iz členov 11 in 12.“;
9.
člen 11 se spremeni:
(a)
odstavka 1 in 2 se nadomestita z naslednjim:
„1. Če je upravičeni lastnik rezident države članice, ki ni država članica, v kateri je plačilni zastopnik ustanovljen, ali v kateri ima - v primeru plačilnega zastopnika iz člena 4(2) - sedež dejanske uprave, Luksemburg in Avstrija v prehodnem obdobju iz člena 10 pobirata davčni odtegljaj po stopnji 15 % v prvih treh letih prehodnega obdobja, po stopnji 20 % v nadaljnjih treh letih in nato po stopnji 35 %.
2. Plačilni zastopnik pobira davčni odtegljaj na naslednji način:
(a)
v primeru plačila obresti v smislu točke (a) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska plačanih ali pripisanih obresti;
(b)
v primeru plačila obresti v smislu točke (b) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska plačanega, realiziranega ali pripisanega dohodka;
(c)
v primeru plačila obresti v smislu točke (c) ali (e) prvega pododstavka člena 6(1): bodisi od zneska obresti ali dohodka iz navedenih točk bodisi z enakovredno dajatvijo od skupnega zneska iztržka od prodaje, odkupa ali povračila, ki bremeni upravičenega lastnika;
(d)
v primeru plačila obresti v smislu točke (d) prvega pododstavka člena 6(1): od zneska dohodka iz navedene točke;
(e)
v primeru plačila obresti v smislu člena 6(4): od zneska obresti, ki se lahko pripišejo vsakemu upravičenemu lastniku, ki spada v področje uporabe člena 1(1). Celotni znesek, od katerega se obračuna davek, ne sme presegati zneska plačila obresti, ki ga subjekt ali pravni dogovor prejme oziroma mu je zagotovljen;
(f)
če država članica uporabi možnost iz člena 6(5): od zneska letno obračunanih obresti ali drugega ustreznega dohodka;
(g)
v primeru plačila obresti v smislu točke (f) prvega pododstavka člena 6(1): od prejemka, izračunanega v skladu s to določbo. Države članice lahko plačilnim zastopnikom dovolijo, da pobirajo davčni odtegljaj le od prejemkov, o katerih pristojni organ države članice rezidentstva upravičenega lastnika še ni bil obveščen s strani plačilnega zastopnika ali njegovih davčnih zastopnikov v skladu s katero koli zakonodajno določbo, ki se razlikuje od določb, potrebnih za izvajanje te direktive.
Plačilni zastopnik ob prenosu prihodkov od davčnega odtegljaja pristojnemu organu ta organ obvesti o številu upravičenih lastnikov, ki jih zadeva pobrani davčni odtegljaj in so razvrščeni glede na svojo državo članico rezidentstva.“;
(b)
v odstavku 3 se izraz „točke (a) in (b) odstavka 2“ nadomesti s „točki (a), (b) in (c) odstavka 2“;
(c)
odstavek 5 se nadomesti z naslednjim:
„5. V prehodnem obdobju lahko države članice, ki pobirajo davčni odtegljaj, določijo, da se nosilec gospodarske dejavnosti, ki plača obresti ali zagotovi tako plačilo subjektu ali pravnemu dogovoru iz člena 4(2), ki ima sedež dejanske uprave v drugi državi članici, šteje za plačilnega zastopnika namesto subjekta ali pravnega dogovora in da odtegne davek od teh obresti, razen če se je subjekt ali pravni dogovor uradno strinjal, da se podatki o njegovem nazivu, če ta obstaja, pravni obliki, sedežu dejanske uprave in skupnem znesku plačanih ali zagotovljenih obresti sporočijo v skladu s četrtim pododstavkom člena 4(2).“;
10.
člen 13 se nadomesti z naslednjim:
„Člen 13
Izjeme pri postopku davčnega odtegljaja
1. Države članice, ki pobirajo davčni odtegljaj v skladu s členom 11, predpišejo naslednje postopke, po katerih lahko upravičeni lastnik zahteva, da se davek ne odtegne:
(a)
postopek, ki omogoča, da upravičeni lastnik izrecno pooblasti plačilnega zastopnika za sporočanje podatkov v skladu s poglavjem II, pri čemer takšno pooblastilo zajema vsa plačila obresti, ki jih upravičenemu lastniku lahko pripiše ta plačilni zastopnik; v takem primeru se uporablja člen 9;
(b)
postopek, ki zagotavlja, da se davek ne odtegne, če upravičeni lastnik plačilnemu zastopniku predloži potrdilo, ki se glasi na njegovo ime in ga je izdal pristojni organ države članice, katere je upravičeni lastnik rezident za davčne namene, v skladu z odstavkom 2.
2. Na zahtevo upravičenega lastnika pristojni organ države članice, katere je rezident za davčne namene, izda potrdilo, ki vsebuje:
(a)
ime, naslov, davčno številko ali enakovredno številko ter datum in kraj rojstva upravičenega lastnika;
(b)
naziv in naslov plačilnega zastopnika;
(c)
številko računa upravičenega lastnika ali, če račun ne obstaja, podatke o vrednostnem papirju.
Takšno potrdilo velja največ tri leta. Potrdilo se izda vsakemu upravičenemu lastniku, ki ga zahteva, v dveh mesecih od vložitve take zahteve.“;
11.
člen 14 se spremeni:
(a)
v odstavku 2 se prvi stavek nadomesti z naslednjim:
„Če je bil od plačila obresti, ki je bilo pripisano upravičenemu lastniku, v državi članici plačilnega zastopnika odtegnjen davek, država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, v skladu s svojim nacionalnim pravom prizna davčni odbitek v višini davčnega odtegljaja.“;
(b)
odstavek 3 se nadomesti z naslednjim:
„3. Če je bilo plačilo obresti, ki je bilo pripisano upravičenemu lastniku, poleg davčnega odtegljaja iz člena 11 obdavčeno še s katero koli drugo obliko davčnega odtegljaja in je država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, v skladu s svojim nacionalnim pravom ali konvencijami o izogibanju dvojnemu obdavčevanju priznala odbitek davka za takšen davčni odtegljaj, se takšen davčni odtegljaj odbije pred uporabo postopka, določenega v odstavku 2.“;
12.
v drugem pododstavku člena 15(1) se izraz „prilogi“ nadomesti s „Prilogi III“;
13.
prvi stavek člena 18 se nadomesti z naslednjim:
„Komisija na podlagi statističnih podatkov iz Priloge IV, ki jih ji pošlje vsaka država članica, Svetu vsaka tri leta poroča o izvajanju te direktive.“;
14.
vstavita se naslednja člena:
„Člen 18a
Izvedbeni ukrepi
1. Komisija lahko v skladu s postopkom iz člena 18b(2) sprejme ukrepe za:
(a)
opredelitev ponudnikov podatkov, ki jih lahko uporabljajo plačilni zastopniki za pridobitev potrebnih podatkov za ustrezno obravnavo, za namene točk (b), (d) in (e) prvega pododstavka člena 6(1);
(b)
določitev skupnih oblik in praktičnih rešitev, potrebnih za elektronsko izmenjavo podatkov iz člena 9;
(c)
določitev skupnih oblik potrdil in drugih dokumentov, ki omogočajo lažjo uporabo te direktive, zlasti dokumentov, izdanih v državah članicah, ki pobirajo davčni odtegljaj, ki jih država članica, katere rezident za davčne namene je upravičeni lastnik, uporablja za namene člena 14.
2. Komisija posodobi seznam iz Priloge III na zahtevo države članice, ki jo to neposredno zadeva.
Člen 18b
Odbor
1. Komisiji pomaga Odbor za upravno sodelovanje pri obdavčevanju (v nadaljnjem besedilu: odbor).
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 5 Uredbe (EU) št. 182/2011.“;
15.
Priloga se spremeni v skladu s Prilogo k tej direktivi.
Člen 2
1. Države članice sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, do 1. januarja 2016. Komisiji takoj pošljejo besedilo navedenih predpisov.
Te predpise začnejo uporabljati prvi dan tretjega koledarskega leta po koledarskem letu, v katerem začne veljati ta direktiva.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji sporočijo besedilo temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 3
Ta direktiva začne veljati na dan objave v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 4
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Bruslju, 24. marca 2014