РЕШЕНИЕ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 19 декември 2012 година
съгласно Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно достатъчната степен на защита на личните данни от страна на Нова Зеландия
(нотифицирано под номер C(2012) 9557)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/65/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 95/46/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 24 октомври 1995 г. за защита на физическите лица при обработването на лични данни и за свободното движение на тези данни (1), и по-специално член 25, параграф 6 от нея,
след консултация с Европейския надзорен орган по защита на данните,
като има предвид, че:
(1)
Съгласно Директива 95/46/ЕО от държавите членки се изисква да предвидят, че предаването на лични данни на трета страна може да се извършва само ако въпросната трета страна гарантира достатъчна степен на защита и ако законодателствата на държавите членки по прилагане на други разпоредби от директивата бъдат спазени преди предаването.
(2)
Комисията може да установи, че третата страна гарантира достатъчна степен на защита. В такъв случай държавите членки могат да предават лични данни, без да са необходими допълнителни гаранции.
(3)
Директива 95/46/ЕО изисква степента на защита на данните да бъде преценявана с оглед на всички обстоятелства, свързани с операцията по предаване на данни или набора от операции по предаване на данни, като се обръща специално внимание на определени елементи, посочени в директивата, които са свързани с предаването.
(4)
Поради съществуващите различни подходи в третите страни по отношение на защитата на данните, е необходимо извършването на оценката за адекватност и приемането и изпълнението на всяко решение, основаващо се на Директива 95/46/ЕО, да стават по начин, който не води до произволна или необоснована дискриминация по отношение на или между трети страни, в които съществуват сходни условия, нито представлява скрита пречка за търговията съгласно действащите международни ангажименти на Съюза.
(5)
Нова Зеландия е бивша британска колония. Тя става независим доминион през 1907 г., но до 1947 г. конституционните ѝ връзки с Великобритания официално не са прекъснати. Нова Зеландия е унитарна държава и няма писана конституция в общоприетия смисъл на утвърден конститутивен документ. Тя е конституционна монархия и парламентарна демокрация по уестминстърския модел, като неин държавен глава е кралицата на Нова Зеландия.
(6)
В страната се прилага принципът на парламентарния суверенитет. По традиция обаче съществуват известен брой закони с особено конституционно значение, които се считат за „върховно законодателство“ (higher law). Това означава, че те са част от конституционната основа или среда и оказват влияние върху практиките на държавните органи и приемането на останалото законодателство. Освен това за изменението или отменянето на въпросното законодателство е необходим общ политически консенсус. Няколко такива закона - Хартата за правата (Bill of Rights Act) от 28 август 1990 г. (общ закон (Public Act) № 109 от 1990 г.), Законът за правата на човека (Human Rights Act) от 10 август 1993 г. (общ закон (Public Act) № 82 от 1993 г.) и Законът за правото на неприкосновеност на личния живот (Privacy Act) от 17 май 1993 г. (общ закон (Public Act) № 28 от 1993 г.) - са свързани със защитата на данните. Конституционното значение на това законодателство проличава от традицията, според която то трябва да бъде взето предвид при изготвянето или предлагането на ново законодателство.
(7)
Правните норми за защитата на личните данни в Нова Зеландия са установени предимно в Закона за правото на неприкосновеност на личния живот, изменен със Закона за изменение на Закона за правото на неприкосновеност на личния живот (трансгранично информиране) (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act) от 7 септември 2010 г. (общ закон (Public Act) № 113 от 2010 г.). Този по-ранен от Директива 95/46/ЕО закон не се ограничава до автоматизирано обработваните данни или съдържащите се във файл структурирани данни, а обхваща цялата лична информация, независимо от нейното естество или форма. Той се прилага спрямо публичния и частния сектор в тяхната цялост, с няколко специфични изключения от обществен интерес, каквито може да се очакват в едно демократично общество.
(8)
В Нова Зеландия съществуват няколко правни уредби, посветени на въпросите относно правото на неприкосновеност на личния живот, от гледна точка на политика, разпоредби или юрисдикции, компетентни да разглеждат оплаквания. Някои от тях са регламентирани в законодателството, докато други зависят от саморегулиращи се професионални образувания, като например в областта на медиите, директния маркетинг, нежеланите електронни съобщения, пазарните проучвания, здравословното състояние и уврежданията, банковото и застрахователното дело и спестяванията.
(9)
В допълнение към законодателството, приемано от парламента на Нова Зеландия, съществува и внушителен корпус от правила на обичайното право, които произтичат от английското обичайно право и в който са обхванати релевантни за защитата на данните принципи и разпоредби на обичайното право. Сред основните принципи на обичайното право е принципът, че достойнството на личността е от първостепенно значение за правото. Този принцип на обичайното право е ключов елемент от общия контекст при постановяването на съдебните решения в Нова Зеландия. От съдебната практика на тази страна, основаваща се на обичайното право, също могат да се изведат редица други аспекти на неприкосновеността на личния живот, сред които са накърняването на неприкосновеността на личния живот, злоупотребата с доверие и инцидентната защита в случай на клевета, нарушаване на обществения ред, тормоз, злонамерена лъжа, небрежност и други.
(10)
Правните норми за защита на данните, приложими в Нова Зеландия, обхващат всички основни принципи, необходими за осигуряването на достатъчна степен на защита на физическите лица, като в тях се предвиждат и изключения и ограничения с цел защитата на важни обществени интереси. Тези правни норми за защита на данните и изключенията отразяват принципите, установени в Директива 95/46/ЕО.
(11)
Прилагането на правните норми за защита на данните се гарантира чрез административни и съдебни средства за защита и чрез независим надзор, осъществяван от надзорен орган - Комисаря по въпросите на неприкосновеността на личния живот, който разполага с подобни на предвидените в член 28 от Директива 95/46/ЕО правомощия и който действа като независим орган. Освен това всяка заинтересована страна може да търси защита по съдебен ред за обезщетяване на вреди, възникнали в резултат на незаконно обработване на личните ѝ данни.
(12)
Поради това следва да се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни съгласно предвиденото в Директива 95/46/ЕО.
(13)
Настоящото решение следва да се отнася до достатъчния характер на степента на защита, предоставяна в Нова Зеландия, с оглед на спазването на изискванията на член 25, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО. То не трябва да засяга други условия или ограничения за прилагането на други разпоредби от директивата, отнасящи се до обработването на лични данни в държавите членки.
(14)
В интерес на прозрачността, а и за да се обезпечи възможността компетентните органи в държавите членки да осигурят защитата на лицата по отношение на обработването на техните лични данни, е необходимо да се укажат извънредните обстоятелства, при които спирането на определени потоци от данни може да бъде счетено за основателно въпреки констатацията за наличие на достатъчна степен на защита.
(15)
Работната група за защита на лицата при обработването на лични данни, създадена съгласно член 29 от Директива 95/46/ЕО, даде положително становище относно степента на защита в Нова Зеландия по отношение на личните данни (2). Това становище бе взето предвид при подготовката на настоящото решение за изпълнение.
(16)
Мерките, предвидени в настоящото решение, са в съответствие със становището на комитета, учреден съгласно член 31, параграф 1 от Директива 95/46/ЕО,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. За целите на член 25, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО се счита, че Нова Зеландия осигурява достатъчна степен на защита на личните данни, предавани от Съюза.
2. Компетентният надзорен орган за прилагането на правните норми за защита на данните в Нова Зеландия е посочен в приложението към настоящото решение.
Член 2
1. Без да се засягат правомощията им да предприемат действия за гарантиране на спазването на националното законодателство, прието на основание на разпоредби, различни от член 25 от Директива 95/46/ЕО, компетентните органи на държавите членки могат да упражняват правомощията, с които разполагат, за да спрат потоците от данни към получател в Нова Зеландия с цел защита на лицата по отношение на обработването на техните лични данни в следните случаи:
а)
когато компетентен орган на Нова Зеландия е установил, че получателят нарушава приложимите норми за защита; или
б)
когато е много вероятно, че нормите за защита се нарушават, има основателни причини да се смята, че компетентният орган в Нова Зеландия не взема или няма да вземе подходящи и навременни мерки за разрешаване на случая, продължаването на предаването на данни би довело до неизбежен риск от сериозно увреждане на субектите на данни и при дадените обстоятелства компетентните органи на държавата членка са положили достатъчни усилия да предупредят отговарящия за обработването, който е установен в Нова Зеландия, и да му дадат възможност за отговор.
2. Спирането престава да действа веднага щом бъде осигурено спазването на нормите за защита и компетентният орган в съответните държави членки бъде уведомен за това.
Член 3
1. Държавите членки уведомяват незабавно Комисията за мерките, приети на основание член 2.
2. Държавите членки и Комисията се информират взаимно за случаите, при които действията на органите, отговорни за гарантиране на спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не са достатъчни за осигуряване на такова спазване.
3. Ако информация, събрана съгласно член 2, параграф 1 и параграфи 1 и 2 от настоящия член, показва, че даден орган, натоварен със задачата да гарантира спазването на нормите за защита в Нова Зеландия, не изпълнява ефикасно функциите си, Комисията уведомява компетентния орган в Нова Зеландия и, ако е необходимо, представя проект за мерки съгласно процедурата по член 31, параграф 2 от Директива 95/46/ЕО с оглед отменяне или спиране на действието на настоящото решение или ограничаване на неговото приложно поле.
Член 4
Комисията наблюдава прилагането на настоящото решение и съобщава съответните констатации на комитета, учреден съгласно член 31 от Директива 95/46/ЕО, включително всяка информация, която би могла да има отражение върху съдържащата се в член 1 от настоящото решение констатация, че защитата в Нова Зеландия е достатъчна по смисъла на член 25 от Директива 95/46/ЕО, както и всяка информация, че решението се прилага по дискриминационен начин.
Член 5
Държавите членки предприемат всички необходими мерки, за да се съобразят с настоящото решение до 20 март 2013 г.
Член 6
Адресати на настоящото решение са държавите членки.
Съставено в Брюксел на 19 декември 2012 година.
IZVEDBENI SKLEP KOMISIJE
z dne 19. decembra 2012
v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES o ustreznem varstvu osebnih podatkov, ki ga zagotavlja Nova Zelandija
(notificirano pod dokumentarno številko C(2012) 9557)
(Besedilo velja za EGP)
(2013/65/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 95/46/ES z dne 24. oktobra 1995 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov (1) ter zlasti člena 25(6) Direktive,
po posvetovanju z evropskim nadzornikom za varstvo podatkov,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V skladu z Direktivo 95/46/ES morajo države članice zagotoviti, da se prenos osebnih podatkov tretji državi lahko izvede le, če tretja država zagotovi ustrezno raven varstva in če se pred prenosom upoštevajo zakoni držav članic, ki izvajajo druge določbe Direktive.
(2)
Komisija lahko sklene, da tretja država zagotavlja ustrezno raven varstva. V tem primeru se lahko osebni podatki prenesejo iz držav članic, ne da bi bila potrebna dodatna jamstva.
(3)
V skladu z Direktivo 95/46/ES bi bilo treba raven varstva podatkov oceniti glede na vse okoliščine, ki so povezane s postopkom prenosa podatkov ali nizom postopkov prenosa podatkov, pri čemer bi bilo treba skrbno pretehtati določene elemente, ki so pomembni za prenos.
(4)
Glede na različne pristope k varstvu podatkov v tretjih državah bi bilo treba oceniti ustreznost, morebitni sklep na podlagi Direktive 95/46/ES pa bi bilo treba sprejeti in izvajati na tak način, da ne pride do samovoljne ali neupravičene diskriminacije do tretjih držav ali med tretjimi državami, v katerih prevladujejo podobne okoliščine, in da ne nastane prikrita trgovinska ovira, ob upoštevanju obstoječih mednarodnih obveznosti Unije.
(5)
Nova Zelandija je nekdanja britanska kolonija. Leta 1907 je postala neodvisni dominion, vendar je svoje ustavne vezi z Veliko Britanijo formalno pretrgala šele leta 1947. Nova Zelandija je unitarna država in nima pisne ustave v običajnem pomenu uveljavljene ustanovne listine. Država je ustavna monarhija in parlamentarna demokracija po westminstrskem modelu s kraljico Nove Zelandije kot vodjo države.
(6)
Nova Zelandija je organizirana po načelu parlamentarne suverenosti. Po ustaljeni praksi kljub temu obstaja vrsta zakonov, ki so posebnega ustavnega pomena in se štejejo za „višje pravo“. To pomeni, da so del ustavnega okvira Nove Zelandije ter podlaga za vladno prakso in sprejemanje drugih zakonodajnih aktov. V primeru spremembe ali razveljavitve teh zakonov je potrebno splošno politično soglasje. Za varstvo podatkov je pomembnih več teh zakonov, in sicer zakon o listini o pravicah (Bill of Rights Act) z dne 28. avgusta 1990 (javni zakon št. 109 iz leta 1990), zakon o človekovih pravicah (Human Rights Act) z dne 10. avgusta 1993 (javni zakon št. 82 iz leta 1993) in zakon o zasebnosti (Privacy Act) z dne 17. maja 1993 (javni zakon št. 28 iz leta 1993). Ustavni pomen teh zakonov se kaže v ustaljeni praksi, da jih je treba upoštevati pri pripravi oziroma predložitvi novih zakonodajnih aktov.
(7)
Pravni standardi varstva osebnih podatkov na Novi Zelandiji so določeni predvsem v zakonu o zasebnosti (Privacy Act), kakor je bil spremenjen z zakonom o spremembah zakona o zasebnosti (čezmejnem obveščanju) (Privacy (Cross-border Information) Amendment Act) z dne 7. septembra 2010 (javni zakon št. 113 iz leta 2010). Sprejet je bil pred Direktivo 95/46/ES in ni omejen na avtomatizirano obdelane podatke ali strukturirane podatke v zbirki, temveč zajema vse osebne podatke v kakršni koli obliki. Velja za celoten javni in zasebni sektor, z nekaj posebnimi izjemami v javnem interesu, ki jih je pričakovati v demokratični družbi.
(8)
Na Novi Zelandiji obstaja več ureditev za obravnavanje vprašanj zasebnosti glede politike, predpisov ali pravnega varstva. Nekatere ureditve so zakonsko predpisane, druge pa so samoregulativni mehanizmi gospodarstva, vključno s področji medijev, neposrednega trženja, neželenih elektronskih sporočil, raziskav trga, zdravja in invalidnosti, bančništva, zavarovalništva in varčevanja.
(9)
Poleg zakonodajnih aktov, ki jih sprejme parlament Nove Zelandije, obstaja obsežen korpus običajnega prava (common law), ki izhaja iz angleškega običajnega prava ter obsega načela in pravila običajnega prava, ki se nanašajo na varstvo podatkov. Eno temeljnih načel običajnega prava je načelo, da je posameznikovo dostojanstvo najpomembnejše vodilo prava. To načelo običajnega prava je ključni element splošnega sodnega odločanja na Novi Zelandiji. Sodna praksa Nove Zelandije, ki temelji na običajnem pravu, obsega tudi številne druge vidike zasebnosti, na primer vdor v zasebnost, kršitev zaupanja ter dodatno zaščito v zvezi z obrekovanjem, nadlegovanjem, zlonamernimi lažnimi izjavami, malomarnostjo in drugim protipravnim ravnanjem.
(10)
Pravni standardi varstva podatkov, ki se uporabljajo na Novi Zelandiji, zajemajo vsa osnovna načela, ki so nujna za ustrezno raven varstva za fizične osebe, ter predvidevajo tudi izjeme in omejitve za zaščito pomembnih javnih interesov. Ti pravni standardi varstva podatkov in izjeme so v skladu z načeli, določenimi v Direktivi 95/46/ES.
(11)
Uporaba pravnih standardov varstva podatkov je zagotovljena z upravnimi in sodnimi pravnimi sredstvi ter neodvisnim nadzorom, ki ga izvaja nadzorni organ, t. i. pooblaščenec za zasebnost (Privacy Commissioner), ki ima pristojnosti iz člena 28 Direktive 95/46/ES in deluje neodvisno. Poleg tega ima vsaka zainteresirana oseba pravico do sodnega varstva in lahko zahteva nadomestilo za škodo, ki jo je utrpela zaradi nezakonite obdelave njenih osebnih podatkov.
(12)
Za Novo Zelandijo bi se torej moralo šteti, da zagotavlja ustrezno raven varstva osebnih podatkov iz Direktive 95/46/ES.
(13)
Ta sklep bi moral zadevati ustreznost varstva, zagotovljenega na Novi Zelandiji, z namenom izpolniti zahteve iz člena 25(1) Direktive 95/46/ES. Ne bi smel vplivati na druge pogoje ali omejitve, s katerimi se izvajajo druge določbe navedene direktive, ki se nanašajo na obdelavo osebnih podatkov v državah članicah.
(14)
Zaradi preglednosti in zaščite zmožnosti pristojnih organov držav članic, da zagotovijo varstvo posameznikov pri obdelavi njihovih osebnih podatkov, je treba določiti izjemne okoliščine, v katerih se lahko upraviči začasna ustavitev prenosa nekaterih podatkov, ne glede na ugotovljeno ustrezno varstvo.
(15)
Delovna skupina za varstvo posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov, ustanovljena v skladu s členom 29 Direktive 95/46/ES, je dala pozitivno mnenje o ravni ustreznosti glede varstva osebnih podatkov na Novi Zelandiji (2), ki je bilo upoštevano pri pripravi tega izvedbenega sklepa.
(16)
Ukrepi, določeni s tem sklepom, so v skladu z mnenjem odbora, ustanovljenega na podlagi člena 31(1) Direktive 95/46/ES -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
1. Za namene člena 25(2) Direktive 95/46/ES se za Novo Zelandijo šteje, da zagotavlja ustrezno raven varstva osebnih podatkov, prenesenih iz Unije.
2. Pristojni nadzorni organ za uporabo pravnih standardov varstva podatkov na Novi Zelandiji je določen v Prilogi k temu sklepu.
Člen 2
1. Pristojni organi držav članic lahko ne glede na svoja pooblastila za ukrepanje za zagotavljanje skladnosti z nacionalnimi predpisi, sprejetimi v skladu z določbami Direktive 95/46/ES, razen člena 25, izvajajo svoja veljavna pooblastila, da začasno ustavijo prenos podatkov prejemniku na Novi Zelandiji zaradi varstva posameznikov pri obdelavi njihovih osebnih podatkov v naslednjih primerih:
(a)
če pristojni organ Nove Zelandije ugotovi, da prejemnik krši veljavne standarde varstva; ali
(b)
če obstaja precejšnja verjetnost, da so standardi varstva kršeni, če obstajajo utemeljeni razlogi za prepričanje, da pristojni organ Nove Zelandije ne ukrepa ali ne bo ukrepal primerno in pravočasno, da bi rešil zadevno vprašanje, če bi neprekinjeni prenos povzročil neposredno tveganje hudega oškodovanja oseb, na katere se podatki nanašajo, ter če so si pristojni organi v državi članici v teh okoliščinah ustrezno prizadevali obvestiti organ s sedežem na Novi Zelandiji, pristojen za obdelavo, in mu dati priložnost za odziv.
2. Začasna ustavitev prenosa podatkov preneha takoj, ko so zagotovljeni standardi varstva in so o tem uradno obveščeni pristojni organi zadevnih držav članic.
Člen 3
1. Države članice obvestijo Komisijo takoj, ko so sprejeti ukrepi na podlagi člena 2.
2. Države članice in Komisija se medsebojno obveščajo o primerih, v katerih ukrepi organov, pristojnih za zagotavljanje skladnosti s standardi varstva na Novi Zelandiji, ne zagotavljajo take skladnosti.
3. Če informacije, zbrane v skladu s členom 2(1) ter odstavkoma 1 in 2 tega člena, dokazujejo, da organ, pristojen za zagotavljanje skladnosti s standardi varstva na Novi Zelandiji, svoje vloge ne izpolnjuje učinkovito, Komisija obvesti pristojni organ Nove Zelandije in po potrebi predloži osnutke ukrepov v skladu s postopkom iz člena 31(2) Direktive 95/46/ES z namenom razveljavitve ali začasnega prenehanja izvajanja tega sklepa ali omejitve njegovega področja uporabe.
Člen 4
Komisija spremlja učinkovanje tega sklepa in odboru, ustanovljenemu v skladu s členom 31 Direktive 95/46/ES, poroča o morebitnih zadevnih ugotovitvah, vključno s kakršnimi koli dokazi, ki bi lahko vplivali na ugotovitev iz člena 1 tega sklepa, da je varstvo na Novi Zelandiji ustrezno v smislu člena 25 Direktive 95/46/ES, in morebitnimi dokazi, da se ta sklep izvaja na diskriminatoren način.
Člen 5
Države članice sprejmejo vse ukrepe, potrebne za uskladitev s tem sklepom, do 20. marca 2013.
Člen 6
Ta sklep je naslovljen na države članice.
V Bruslju, 19. decembra 2012