ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 528/2014 НА КОМИСИЯТА
от 12 март 2014 година
за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за риска по опции, различен от делта риска, при стандартизирания подход за пазарен риск
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (1), и по-специално член 329, параграф 3, трета алинея, член 352, параграф 6, трета алинея и член 358, параграф 4, трета алинея от него,
като има предвид, че:
(1)
С оглед на мандата, съдържащ се в Регламент (ЕС) № 575/2013 за разработване на набор от методи за отразяване на други рискове освен делта риска в изискванията за собствени средства на институциите, „по начин, който да бъде съразмерен спрямо мащаба и сложността на дейностите на институциите във връзка с опции и варанти“, е целесъобразно да бъдат разработени подходи с различни равнища на сложност и чувствителност към риска, които да бъдат подходящи за различните профили на институции. Следователно е целесъобразно да се предвидят следните три подхода, изброени по нарастваща сложност, за измерване на рисковете, различни от делта риск, свързани с опции и варанти: i) опростен подход; ii) подход „делта плюс“ и iii) сценариен подход. Тази рамка, основаваща се на три подхода, до голяма степен прилага рамката за риска, различен от делта риска, предвидена от Базелския комитет за банков надзор (БКБН), с необходимите корекции, които са продиктувани от разпоредбите на Регламент (ЕС) № 575/2013. По този начин се осигурява по-голяма съгласуваност между правилата на Съюза и международно приетите минимални стандарти.
(2)
Като се има предвид, че е необходимо институциите, които прилагат подхода „делта плюс“, да имат възможността да третират непродължителни опции (non-continuous options) по начин, който е по-добре съобразен с риска, институциите следва да могат при определени условия да съчетават различните подходи за измерване на риска по опциите и варантите не само в рамките на групи, но също така и в рамките на отделни правни субекти. Независимо от това с цел да се избегне възможността институциите да прилагат подходите избирателно в стремежа си да сведат до минимум изискванията за собствените им средства, комбинирането на подходи на индивидуална основа следва да се допуска само при условие, че преди да започнат да използват определен подход институциите посочват обхвата на неговото приложението, така че да го прилагат последователно във времето.
(3)
Свързаните с опции и варанти рискове, различни от делта риска, могат да включват, но не се ограничават до рискове, възникващи от изменения в гама променливата на инструмента, наричани „гама риск“ или „риск от конвекция“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква а) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от изменения във вега променливата, наречени „вега риск“ или „риск от променливост“, както е посочено в член 4, параграф 1, буква б) от настоящия регламент, рискове, произтичащи от промени в лихвените ставки, посочени като „лихвен риск“ или „rho риск“, нелинейни променливи, които не могат да бъдат отразени от гама риска, и риска от производна корелация при кошница от опции или варанти. От всички тези рискове единствено гама рискът и вега рискът са от такова значение, което оправдава налагането на изисквания за собствени средства дори за институциите с по-сложна дейност и следователно само тези видове рискове следва да бъдат обхванати при изчисляването на изискванията за собствени средства. Съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013 институциите трябва да получат предварително разрешение от техните компетентни органи, за да използват вътрешен модел за изчисляване на делта. Използването обаче на подходи за риска, различен от делта риск, трябва да се следи и оценява като част от надзорния преглед и процеса на оценка на институциите, определен съгласно разпоредбите на Директива 2013/36/EС на Европейския парламент и на Съвета (2). Освен това по-голямата сложност на сценарийния подход изисква по-тясно наблюдение от страна на компетентните органи и поради това, използването му от страна на институциите следва да се обвърже с конкретни условия за приложение, както преди първоначалното му използване, така и на текуща основа.
(4)
Като се има предвид, че разпоредбите на член 330 от Регламент (ЕС) № 575/2013 относно третирането на лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва (fixed-to-floating interest-rate swaps) се прилагат само за целите на лихвените рискове, те не следва да се вземат предвид за някои финансови инструменти, като например суапции.
(5)
Разпоредбите в настоящия регламент са тясно свързани, тъй като всички те засягат оценяването на риска, различен от делта риска, по опции и варанти, свързани с различни базови инструменти. С оглед съгласуването на тези разпоредби, които следва да влязат в сила едновременно, както и на осигуряването на възможност за цялостен поглед и лесен достъп до тях на лицата, които трябва да спазват произтичащите от тях задължения, е желателно всички регулаторни технически стандарти, изисквани съгласно Регламент (ЕС) № 575/2013, да бъдат включени в един регламент.
(6)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(7)
Европейският банков орган проведе обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, залегнали в основата на настоящия регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от създадената по силата на член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3) Група на участниците от банковия сектор,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, по опции и варанти
1. Институциите изчисляват свързаните с пазарния риск изисквания за собствени средства по отношение на риска, различен от делта риска, по опции или варанти в съответствие с изискванията на член 329, параграф 3, член 352, параграф 6 и член 358, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като използват един от следните подходи:
а)
опростения подход, както е посочено в членове 2 и 3 от настоящия регламент;
б)
подхода „делта плюс“, както е посочено в членове 4, 5 и 6 от настоящия регламент;
в)
сценарийния подход, както е посочено в членове 7, 8 и 9 от настоящия регламент.
2. Когато изчисляват изискванията за собствени средства на консолидирана основа, институциите могат да използват комбинация от различни подходи. На индивидуална основа институциите могат да комбинират само сценарийния подход и подхода „делта плюс“ при спазване на условията, посочени в членове 4-9.
3. За целите на изчисленията, посочени в параграф 1, институциите предприемат следните стъпки:
а)
разбиват кошниците от опции или варанти на техните основни компоненти;
б)
разбиват горните и долните граници или други опции, които са свързани с лихвените проценти към различни дати, в поредица от независими опции, отнасящи се за различни времеви периоди („caplet“ и „floorlets“);
в)
третират опциите или варантите върху лихвени суапове с размяна на фиксирана срещу плаваща лихва като опции или варанти за частта на суапа с фиксирана лихва;
г)
третират опциите или варантите, които се отнасят до повече от един базов инструменти измежду описаните в член 5, параграф 3, като кошница от опции или варанти, в която всяка опция има един обособен базов инструмент.
Член 2
Условията за прилагане на опростения подход
Институции, които купуват само опции и варанти, могат да използват единствено опростения подход.
Член 3
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно опростения подход
1. Институциите, прилагащи опростения подход, изчисляват изискванията за собствените средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по кол и пут опции или варанти като по-високата стойност от нула и разликата между следните суми:
а)
брутната сума, както е описано в параграфи 2-5;
б)
рисково претеглената делта еквивалентна сума, която се изчислява като пазарната стойност на базовия инструмент, умножена по коефициента делта и след това умножена по един от следните съответни тегла:
i)
за специфичен и общ риск, свързан с акции, или лихвен риск - теглото в съответствие с част трета, дял IV, глава 2 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
ii)
за стоков риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013; както и
iii)
за валутен риск - теглото съгласно част трета, дял IV, глава 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
2. За опциите или варантите, които попадат под една от следните две категории, брутната сума, посочена в параграф 1, се определя в съответствие с параграфи 3 - 4:
а)
когато купувачът има безусловното право да закупи базовия актив на предварително определена цена на датата на изтичане на срока или по всяко време преди тази дата и когато продавачът е задължен да изпълни искането на купувача („обикновени кол опции или варанти“);
б)
когато купувачът има безусловното право да продаде базовия актив по същия начин, както е описано в буква а) („обикновени пут опции или варанти“).
3. Брутната сума, посочена в параграф 1, се изчислява като максималната стойност между нула и пазарната стойност на базовата ценна книжа, умножена по размера на изискваните собствени средства във връзка със специфичния и общия пазарен риск за базовия инструмент, минус размера на печалбата, ако има такава, в резултат от незабавното изпълнение на опцията („в пари“), когато е изпълнено едно от следните условия:
а)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с притежаването на дялове в базовия актив („дълга позиция в базовия инструмент“);
б)
опцията или варантът включват право за продажба на базовия актив („дълъг пут“) и са комбинирани с обещанието за продажба на дялове в базисния актив („къса позиция в базовия инструмент“).
4. Когато опцията или варантът включва право на закупуване на базовия актив („дълъг кол“) или право за продажба на базовия актив („дълъг пут“), брутната сума, посочена в параграф 1, е равна на по-малката от следните две суми:
а)
пазарната стойност на базовата ценна книга, умножена по сумата на изискванията за специфичния и общия пазарен риск във връзка с базовия актив;
б)
стойността на позицията, определена по метода на оценяване по пазарни цени или на оценяване по модел, както е предвидено в член 104, параграф 2, букви б) и в) от Регламент (ЕС) № 575/2013 („пазарна стойност на опция или варант“).
5. За всички видове опции или варанти, които нямат характеристиките, посочени в параграф 2, брутната сума, посочена в параграф 1, е пазарната стойност на опцията или варанта.
Член 4
Преглед на определяне на изискванията за собствени средства съгласно подхода „делта плюс“
1. Когато институциите решат да прилагат подхода „делта плюс“ за опции и варанти, чиято гама е постоянна функция в цената на базовия инструмент и чиято вега е постоянна функция в производната променливост („непрекъснати опции и варанти“), изискванията за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риск, по опции или варанти се изчисляват като сбора от:
а)
за опциите и варантите върху облигации изискванията за собствени средства, свързани с частичното производно на коефициента делта по отношение на цената на базовия инструмент, са частичното производно на делта по отношение на доходността до падежа на базовата облигация, а за суапции - частичното производно на коефициента делта по отношение на суаповия процент;
б)
изискването, свързано с първото частично производно на стойността на опция или варант по отношение на производната променливост.
2. Производната променливост се приема да бъде стойността на променливостта във формулата за ценообразуване на опция или варант, при която - предвид определен модел на ценообразуване и нивото на всички други наблюдавани ценови параметри - теоретичната цена на опцията или варанта е равна на тяхната пазарна стойност, като „пазарна стойност“ се разбира по смисъла на член 3, параграф 4.
3. Изискванията за собствени средства във връзка с риск, различен от делта риска, за непродължителни опции или варанти се определят, както следва:
а)
ако опциите или варантите са били закупени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
пазарната стойност на опцията или варанта по смисъла на член 3, параграф 4;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б);
б)
ако опциите или варантите са били продадени - най-високата стойност между нула и разликата между следните стойности:
i)
съответната пазарна стойност на базовия актив, която се приема да бъде или максималното възможно плащане на датата на изтичане на срока, ако е определено в договора, или пазарната стойност на базовия актив, или ефективната условна стойност, ако в договора не е определено максималното възможно плащане;
ii)
рисково претеглената делта еквивалентна сума по смисъла на член 3, параграф 1, буква б).
4. Стойността на гама и вега, използвани при изчисляването на изискванията за собствени средства, се определя, като се използва подходящ модел за ценообразуване, както е посочено в член 329, параграф 1, член 352, параграф 1 и член 358, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Когато стойността на гама или вега не може да бъде изчислена в съответствие с настоящия параграф, изискваните собствени средства във връзка с риска, различен от делта риска, се изчисляват съгласно параграф 3.
Член 5
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с гама риск съгласно подхода „делта плюс“
1. За целите на член 4, параграф 1, буква а) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се изчислява въздействието на гама;
б)
въздействията на гама на отделни опции или варанти, които се отнасят до един и същ вид обособен базов инструмент, се сумират;
в)
абсолютната стойност на сумата от всички отрицателни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), дава изискванията за собствени средства във връзка с гама риска. Положителни стойности, произтичащи от изчислението по буква б), не се вземат под внимание.
2. За целите на изчислението по буква а) от параграф 1 въздействията от гама се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение I.
3. За целите на изчислението по буква б) от параграф 1 вид обособен базов инструмент е:
а)
за лихвени проценти в една и съща валута: всеки матуритетен времеви интервал, както е посочено в таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за капиталови инструменти и борсови индекси: всеки пазар, както е определено в правилата, които ще бъдат разработени в съответствие с член 341, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за чуждестранна валута и злато: всяка двойка валути и злато;
г)
за стоки: считаните за идентични стоки, както е определено в член 357, параграф 4 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 6
Определяне на изискванията за собствени средства във връзка с вега риск съгласно подхода „делта плюс“
За целите на член 4, параграф 1, буква б) изискванията за собствени средства във връзка с гама риска се изчисляват чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция стойността на вега се определя;
б)
за всяка отделна опция се изчислява предполагаема промяна от ± 25 % в производната променливост, като производната променливост се разбира по начина, описан в член 4, параграф 2;
в)
за всяка отделна опция стойността на вега, получена в резултат на изчисленията по буква а), се умножава по предполагаемата промяна в производната променливост, получена вследствие на изчисленията по буква б);
г)
за всека вид обособен базов инструмент, разбиран по начина, описан в член 5, параграф 3, стойностите, получени от изчисленията по буква в), се сумират;
д)
сборът от абсолютните стойности, получени в резултат на изчисленията по буква г), дава общата стойност на изискването за собствени средства във връзка с вега риска.
Член 7
Условия за прилагане на сценарийния подход
Институциите могат да използват сценарийния подход, ако отговарят на всички от следните изисквания:
а)
имат отдел за контрол на риска, който наблюдава риска от портфейла с опции на институциите и съобщава резултатите на ръководството;
б)
уведомяват редовно компетентните органи за предварително определен кръг от експозиции, за които се прилага този подход;
в)
включват резултатите от сценарийния подход във вътрешното докладване пред ръководството на институцията.
За целите на буква в) институциите определят точните позиции, по отношение на които се прилага сценарийният подход, включително типа на продукта или идентифицирания документ и портфейл, конкретния подход за управление на риска, който се прилага за такива позиции, специалното информационно приложение, което се използва за такива позиции, както и обосновка за разпределяне на тези позиции към сценарийния подход спрямо позициите, разпределени към други подходи.
Член 8
Определение на матрицата на сценария при сценарийния подход
1. За всеки вид обособен базисен инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, институцията определя матрица, която съдържа набор от сценарии.
2. Първото измерение на матрицата от сценарии е промените в цената на базисния инструмент над и под неговата текуща стойност. Диапазонът от промени се състои от следното:
а)
за лихвени опции или варанти - плюс/минус предполагаемата промяна в лихвените проценти, определени в колона 5 на таблица 2 от член 339 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
б)
за опции или варанти върху акции или индекси на акции - плюс/минус теглата, посочени в член 343 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
в)
за опции или варанти върху чуждестранна валута и злато - плюс/минус теглата, посочени в член 351 от Регламент (ЕС) № 575/2013, или, когато това е уместно, плюс/минус теглата, посочени в член 354 от Регламент (ЕС) № 575/2013;
г)
за стоковите опции (варанти) - плюс/минус теглата, посочени в член 360, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕС) № 575/2013.
3. Сценариите за промяна в цената на базовия инструмент се определят посредством мрежа от най-малко седем точки, която включва настоящото наблюдение и разделя диапазонът, определен в параграф 2, на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
4. Второто измерение на матрицата на сценария се определя от измененията в променливостта. Обхватът на промените в променливостта е между ± 25 % от производната променливост, като производната променливост се разбира, както е посочено в член 4, параграф 2. Този диапазон се разделя на мрежа с най-малко три точки, които включват 0 % промяна и разделят диапазона на интервали, разположени на еднакво разстояние един от друг.
5. Матрицата на сценария се определя от всички възможни комбинации от точки, както е посочено в параграфи 3 и 4. Всяка комбинация представлява един сценарий.
Член 9
Определяне на изискванията за собствени средства съгласно сценарийния подход
Според сценарийния подход изискването за собствени средства във връзка с рискове, различни от делта риска, по опции или варанти се изчислява чрез процес, състоящ се от следната последователност от стъпки:
а)
за всяка отделна опция или варант се прилагат всички сценарии, определени в член 8, за да се изчисли симулираната нетна загуба или печалба, съответстваща на всеки един от сценариите. Тази симулация се извършва чрез използването на методи за пълна преоценка, като измененията на цените се симулират чрез използването на модели за ценообразуване и без да се разчита на местни приблизителни стойности на тези модели;
б)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, стойностите, получени в резултат от изчислението по буква а) и отнасящи се до отделните сценарии, се сумират;
в)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, „съответният сценарий“ се изчислява като сценария, при който стойностите, определени чрез изчисленията по буква б), водят до най-голямата загуба или най-ниската печалба, ако няма загуби;
г)
за всеки вид обособен базов инструмент, както е посочено в член 5, параграф 3, изискванията за собствен капитал се изчисляват в съответствие с формулата, описана в приложение II;
д)
общият размер на изискването за собствени средства в случай на риск, различен от делта риска, по опции или варанти е сумата на изискванията за собствени средства, получени от изчислението по буква г), за всички видове обособени базови инструменти, както е посочено в член 5, параграф 3.
Член 10
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 12 март 2014 година.
DELEGIRANA UREDBA KOMISIJE (EU) št. 528/2014
z dne 12. marca 2014
o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi z regulativnimi tehničnimi standardi za ne-delta tveganja, povezana z opcijami, pri standardiziranem pristopu za tržna tveganja
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Uredbe (EU) št. 575/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. junija 2013 o bonitetnih zahtevah za kreditne institucije in investicijska podjetja ter o spremembi Uredbe (EU) št. 648/2012 (1), ter zlasti tretjega pododstavka člena 329(3), tretjega pododstavka člena 352(6) in tretjega pododstavka člena 358(4) Uredbe,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Na podlagi določbe Uredbe (EU) št. 575/2013 o opredelitvi različnih metod za upoštevanje drugih tveganj, razen delta tveganja, v kapitalskih zahtevah institucij „na način, ki je sorazmeren z obsegom ter zapletenostjo dejavnosti institucije na področju opcij in nakupnih bonov“, je primerno oblikovati pristope različnih stopenj izpopolnjenosti in občutljivosti na tveganja, ki bi lahko bili ustrezni za različne profile institucij. Zato je primerno določiti naslednje tri pristope za merjenje ne-delta tveganj, povezanih za opcijami in nakupnimi boni, pri čemer njihova zapletenost narašča: (i) poenostavljeni pristop; (ii) delta-plus pristop; ter (iii) pristop na podlagi scenarijev. Ta okvir, ki temelji na treh pristopih, večinoma ustreza okviru Baselskega odbora za bančni nadzor (BCBS) v zvezi z ne-delta tveganji, z nekaterimi prilagoditvami, ki so potrebne zaradi upoštevanja Uredbe (EU) št. 575/2013. S tem je zagotovljena skladnost med pravili Unije in mednarodno dogovorjenimi minimalnimi standardi.
(2)
Ker je treba institucijam, ki uporabljajo delta-plus pristop, omogočiti, da nezvezne opcije obravnavajo na način, ki je bolj občutljiv na tveganja, bi morale institucije imeti možnost, da pod določenimi pogoji kombinirajo pristope, določene za merjenje tveganj na področju opcij in nakupnih bonov, in sicer ne le znotraj skupine, temveč tudi v okviru posameznih pravnih subjektov. Vendar bi bilo treba zaradi preprečevanja selektivne uporabe pristopov s strani institucij, da bi tako čim bolj zmanjšale svoje kapitalske zahteve, kombiniranje pristopov na posamični podlagi dovoliti le pod pogojem, da institucije opredelijo področje uporabe vsakega pristopa, preden ga začnejo uporabljati, z namenom njegove dosledne uporabe skozi čas.
(3)
Ne-delta tveganja, povezana z opcijami in nakupnimi boni, lahko vključujejo, a niso omejena na: tveganja, ki izvirajo iz spremembe game instrumenta, tj. „gama tveganja“ ali „tveganja v zvezi s konveksnostjo“ iz člena 4(1)(a) te uredbe; tveganja, ki izvirajo iz spremembe vege instrumenta, oziroma „vega tveganja“ ali „tveganja v zvezi z nestanovitnostjo“ iz člena 4(1)(b) te uredbe; tveganja, ki izvirajo iz sprememb obrestnih mer, oziroma „obrestna tveganja“ ali „ro tveganja“; nelinearnosti, ki jih ni mogoče zajeti v gama tveganja; ter tveganja implicirane korelacije na košarico opcij ali nakupnih bonov. Med temi tveganji so samo gama in vega tveganja tako pomembna, da upravičujejo naložitev kapitalskih zahtev, kar velja celo za kompleksnejše institucije, zato bi bilo treba pri izračunu kapitalskih zahtev upoštevati samo navedeni vrsti tveganj. V skladu z Uredbo (EU) št. 575/2013 morajo institucije od pristojnega organa pridobiti predhodno dovoljenje za uporabo notranjega modela za izračun delte. Vendar je treba uporabo pristopov za merjenje ne-delta tveganj spremljati in oceniti v okviru procesa nadzorniškega pregledovanja in ovrednotenja institucij v skladu z določbami Direktive 2013/36/EU Evropskega parlamenta in Sveta (2). Poleg tega večja zapletenost pristopa na podlagi scenarijev zahteva natančnejše spremljanje s strani pristojnih organov, zato bi morale institucije za njegovo uporabo izpolnjevati določene pogoje, in sicer preden se pristop prvič uporabi in ob njegovi nadaljnji uporabi.
(4)
Glede na to, da se člen 330 Uredbe (EU) št. 575/2013 v zvezi z obravnavo zamenjav, po katerih institucija prejema spremenljivo obrestno mero in plačuje fiksno obrestno mero, uporablja le za namene obrestnega tveganja, se pri nekaterih finančnih instrumentih, kot so opcije na zamenjavo obrestnih mer (swaptions), ne bi smel upoštevati.
(5)
Določbe te uredbe so tesno medsebojno povezane, saj se vse nanašajo na merjenje ne-delta tveganj v zvezi z opcijami in nakupnimi boni, povezanimi z različnimi osnovnimi instrumenti. Za zagotovitev skladnosti med navedenimi določbami, ki bi morale začeti veljati hkrati, in da se omogoči celovit pregled nad določbami in enoten dostop do njih za osebe, za katere veljajo navedene obveznosti, je zaželeno vse regulativne tehnične standarde v zvezi s tem področjem, ki se zahtevajo z Uredbo (EU) št. 575/2013, vključiti v eno uredbo.
(6)
Ta uredba temelji na osnutkih regulativnih tehničnih standardov, ki jih je Komisiji predložil Evropski bančni organ.
(7)
Evropski bančni organ je opravil odprta javna posvetovanja o osnutkih regulativnih tehničnih standardov, na katerih temelji ta uredba, analiziral morebitne z njimi povezane stroške in koristi ter zaprosil za mnenje interesno skupino za bančništvo, ustanovljeno v skladu s členom 37 Uredbe (EU) št. 1093/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (3) -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
Določitev kapitalskih zahtev za ne-delta tveganja v zvezi z opcijami in nakupnimi boni
1. Institucije izračunajo svoje kapitalske zahteve za tržna tveganja v zvezi z ne-delta tveganjem na področju opcij in nakupnih bonov, kot je določeno v členu 329(3), členu 352(6) in členu 358(4) Uredbe (EU) št. 575/2013, v skladu z enim od naslednjih pristopov:
(a)
poenostavljenim pristopom, kot je določeno v členih 2 in 3 te uredbe;
(b)
delta-plus pristopom, kot je določeno v členih 4, 5, in 6 te uredbe;
(c)
pristopom na podlagi scenarijev, kot je določeno v členih 7, 8 in 9 te uredbe.
2. Pri izračunu kapitalskih zahtev na konsolidirani podlagi lahko institucije uporabljajo kombinacijo različnih pristopov. Na posamični podlagi lahko institucije kombinirajo pristop na podlagi scenarijev in delta-plus pristop le pod pogoji, določenimi v členih 4 do 9.
3. Za namene izračuna iz odstavka 1 institucije izvedejo naslednje korake:
(a)
razčlenijo košarice opcij ali nakupnih bonov na njihove temeljne sestavine;
(b)
razčlenijo zgornje in spodnje meje ali druge opcije, ki se nanašajo na obrestne mere na različne datume, v verigo neodvisnih opcij, ki se nanašajo na različna časovna obdobja („nakupna opcija v kapici“ in „prodajne opcije v kapici“);
(c)
obravnavajo opcije ali nakupne bone kot zamenjave, po katerih institucija prejema spremenljivo obrestno mero in plačuje fiksno obrestno mero, kot opcije ali nakupne bone na del zamenjave s fiksno obrestno mero;
(d)
obravnavajo opcije ali nakupne bone, ki se nanašajo na več kot eno osnovo iz člena 5(3), kot košarico opcij ali nakupnih bonov, v kateri ima vsaka opcija ali nakupni bon svojo ločeno osnovo.
Člen 2
Pogoji za uporabo poenostavljenega pristopa
Institucije, ki kupujejo samo opcije in nakupne bone, lahko uporabljajo samo poenostavljeni pristop.
Člen 3
Določitev kapitalskih zahtev v skladu s poenostavljenim pristopom
1. Institucije, ki uporabljajo poenostavljeni pristop, izračunajo svoje kapitalske zahteve glede na ne-delta tveganja v zvezi z nakupnimi in prodajnimi opcijami ali nakupnimi boni kot višjega od zneskov med nič in razliko med naslednjimi vrednostmi:
(a)
bruto zneskom, kot je opisan v odstavkih 2 do 5;
(b)
zneskom delta tehtanega ekvivalenta tveganja, ki se izračuna kot tržna vrednost osnovnega instrumenta, pomnožena z delto in nato pomnožena z eno od naslednjih ustreznih uteži:
(i)
za posebno ali splošno tveganje lastniških instrumentov ali obrestno tveganje v skladu s poglavjem 2 naslova IV dela 3 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(ii)
za blagovno tveganje v skladu s poglavjem 4 naslova IV dela 3 Uredbe (EU) št. 575/2013; ter
(iii)
za valutno tveganje v skladu s poglavjem 3 naslova IV dela 3 Uredbe (EU) št. 575/2013.
2. Za opcije in nakupne bone, ki spadajo v eno od naslednjih dveh kategorij, se bruto znesek iz odstavka 1 določi v skladu z odstavkoma 3 in 4:
(a)
kadar ima kupec brezpogojno pravico do nakupa osnovnega instrumenta po vnaprej določeni ceni na datum poravnave ali kadar koli pred datumom zapadlosti in kadar se prodajalec zaveže, da bo zadovoljil povpraševanje kupca („preproste nakupne opcije ali nakupni boni“);
(b)
kadar ima kupec brezpogojno pravico do prodaje osnovnega instrumenta na enak način, kot je opisano v točki (a) („preproste prodajne opcije ali nakupni boni“).
3. Bruto znesek iz odstavka 1 se izračuna kot najvišja vrednost med nič in tržno ceno osnovnega vrednostnega papirja, pomnožena z vsoto kapitalskih zahtev za splošno in posebno tržno tveganje osnovnega instrumenta minus znesek morebitnega dobička, ki izvira iz takojšnje izvršitve opcije („v denarju“), če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
(a)
opcija ali nakupni bon vključuje pravico do prodaje osnovnega instrumenta („nakup prodajne opcije“) in je kombinirana z deleži v osnovnem sredstvu („dolga pozicija v osnovnem instrumentu“);
(b)
opcija ali nakupni bon vključuje pravico do nakupa osnovnega instrumenta („nakup nakupne opcije“) in je kombinirana z obljubo prodaje deležev v osnovnem instrumentu („kratka pozicija v osnovnem instrumentu“).
4. Če opcija ali nakupni bon vključuje pravico do nakupa osnovnega instrumenta („nakup nakupne opcije“) ali pravico do prodaje osnovnega sredstva („nakup prodajne opcije“), je bruto znesek iz odstavka 1 manjši od naslednjih dveh zneskov:
(a)
tržne vrednosti osnovnega vrednostnega papirja, pomnožene z vsoto kapitalskih zahtev za posebno in splošno tržno tveganje za osnovni instrument;
(b)
vrednosti pozicije, določene z metodo vrednotenja po tekočih tržnih cenah ali metodo vrednotenja z uporabo notranjega modela, kot je določeno v členu 104(2)(b) in (c) Uredbe (EU) št. 575/2013 („tržna cena opcije ali nakupnega bona“).
5. Za vse vrste opcij ali nakupnih bonov, ki nimajo značilnosti iz odstavka 2, je bruto znesek iz odstavka 1 enak tržni vrednosti opcije ali nakupnega bona.
Člen 4
Pregled določitve kapitalskih zahtev v skladu z delta-plus pristopom
1. Če se institucije odločijo uporabljati delta-plus pristop, se pri opcijah in nakupnih bonih, katerih gama je zvezna funkcija v ceni osnovnega instrumenta in katerih vega je zvezna funkcija v implicirani nestanovitnosti („zvezne opcije in nakupni boni“), kapitalske zahteve za ne-delta tveganja v zvezi z opcijami in nakupnimi boni izračunajo kot vsota naslednjih zahtev:
(a)
kapitalskih zahtev, povezanih s parcialnim odvodom delte glede na referenčno ceno osnovnega instrumenta, kar je pri opcijah na obveznice ali nakupne bone parcialni odvod delte glede na donosnost do dospetja osnovne obveznice, pri opcijah na zamenjavo obrestnih mer pa parcialni odvod delte glede na obrestno mero za zamenjavo;
(b)
zahteve, povezane s prvim parcialnim odvodom vrednosti opcije ali nakupnega bona glede na implicirano nestanovitnost.
2. Kot implicirana nestanovitnost se šteje vrednost nestanovitnosti v formuli za določitev cene opcije ali nakupnega bona, za katero je ob določenem modelu določanja cen in ob upoštevanju ravni vseh drugih parametrov za določitev cene, ki jih je mogoče opazovati, teoretična cena opcije ali nakupnega bona enaka tržni ceni opcije ali nakupnega bona, pri čemer se „tržna vrednost“ razume v smislu člena 3(4).
3. Kapitalske zahteve za ne-delta tveganja v zvezi z nezveznimi opcijami ali nakupnimi boni se določijo na naslednji način:
(a)
če so bili opcije ali nakupni boni kupljeni, kot najvišji znesek med nič ter razliko med naslednjima vrednostma:
(i)
tržno ceno opcije ali nakupnega bona v smislu člena 3(4);
(ii)
zneskom delta tehtanega ekvivalenta tveganja v smislu člena 3(1)(b);
(b)
če so bili opcije ali nakupni boni prodani, kot najvišji znesek med nič ter razliko med naslednjima zneskoma:
(i)
ustrezno tržno ceno osnovnega instrumenta, ki je bodisi najvišje možno plačilo na datum poravnave, če je to določeno v pogodbi, bodisi tržna cena osnovnega instrumenta ali efektivna hipotetična vrednost, če v pogodbi ni določeno najvišje možno plačilo;
(ii)
zneskom delta tehtanega ekvivalenta tveganja v smislu člena 3(1)(b).
4. Vrednost game in vege, uporabljena v izračunu kapitalskih zahtev, se izračuna z uporabo ustreznega modela za določanje cen iz člena 329(1), člena 352(1) in člena 358(3) Uredbe (EU) št. 575/2013. Kadar game in vege ni mogoče izračunati v skladu s tem odstavkom, se kapitalska zahteva za ne-delta tveganja izračuna v skladu z odstavkom 3.
Člen 5
Določitev kapitalskih zahtev za gama tveganje v skladu z delta-plus pristopom
1. Za namene člena 4(1)(a) se kapitalske zahteve za gama tveganje izračunajo po postopku, ki je sestavljen iz naslednjega zaporedja korakov:
(a)
gama učinek se izračuna za vsako posamezno opcijo ali nakupni bon;
(b)
gama učinki posameznih opcij ali nakupnih bonov, ki se nanašajo na isto posebno vrsto osnovnega instrumenta, se seštejejo;
(c)
kapitalske zahteve za gama tveganje se določijo kot absolutna vrednost vsote vseh negativnih vrednosti, ki so rezultat koraka (b). Pozitivne vrednosti, ki so rezultat koraka (b), se ne upoštevajo.
2. V koraku iz točke (a) odstavka 1 se gama učinki izračunajo v skladu s formulo, opisano v Prilogi I.
3. V koraku iz točke (b) odstavka 1 je posebna vrsta osnovnega instrumenta:
(a)
za obrestne mere v isti valuti: vsak razred zapadlosti iz razpredelnice 2 člena 339 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(b)
za delnice in delniške indekse: vsak trg, opredeljen v pravilih, ki bodo pripravljena v skladu s členom 341(3) Uredbe (EU) št. 575/2013;
(c)
za tuje valute in zlato: vsak par valut in zlato;
(d)
za blago: blago, ki se šteje za isto blago, kot je opredeljeno v členu 357(4) Uredbe (EU) št. 575/2013.
Člen 6
Določitev kapitalskih zahtev za vega tveganje v skladu z delta-plus pristopom
Za namene člena 4(1)(b) se kapitalska zahteva za vega tveganje izračuna po postopku, ki je sestavljen iz naslednjega zaporedja korakov:
(a)
vrednost vege se določi za vsako posamezno opcijo;
(a)
za vsako posamezno opcijo se predvidi in izračuna sprememba nestanovitnosti v višini ene četrtine implicirane nestanovitnosti (± 25 %), pri čemer se implicirana nestanovitnost razume v smislu člena 4(2);
(b)
za vsako posamezno opcijo se vrednost vege, ki je rezultat koraka iz točke (a), pomnoži z domnevno spremembo implicirane nestanovitnosti, ki je rezultat koraka iz točke (b);
(c)
za vsako posebno vrsto osnovnega instrumenta v smislu člena 5(3) se vrednosti, ki so rezultat koraka iz točke (c), seštejejo;
(d)
skupna kapitalska zahteva za vega tveganje se določi kot vsota absolutnih vrednosti, ki so rezultat koraka iz točke (d).
Člen 7
Pogoji za uporabo pristopa na podlagi scenarijev
Institucije lahko uporabljajo pristop na podlagi scenarijev, kadar izpolnjujejo vse od naslednjih pogojev:
(a)
vzpostavile so enoto za nadzor tveganja, ki spremlja tveganje v zvezi s portfeljem opcij institucij in o rezultatih poroča vodstvu;
(b)
pristojne organe so obvestile o vnaprej določenem obsegu izpostavljenosti, ki bodo ves čas dosledno obravnavane po tem pristopu;
(c)
rezultate pristopa na podlagi scenarijev vključijo v notranje poročanje vodstvu institucije.
Za namene točke (c) institucije opredelijo natančne pozicije, ki se obravnavajo po pristopu na podlagi scenarijev, pri čemer navedejo vrsto produkta ali opredeljenega oddelka in portfelja, poseben pristop za upravljanje tveganj, ki se uporablja za take pozicije, računalniško aplikacijo, ki se uporablja za take pozicije, ter utemeljitev za dodelitev navedenih pozicij pristopu na podlagi scenarijev glede na pozicije, dodeljene drugim pristopom.
Člen 8
Določitev matrike scenarijev v skladu s pristopom na podlagi scenarijev
1. Institucija za vsako posebno vrsto osnovnega instrumenta iz člena 5(3) določi matriko scenarijev, ki vsebuje niz scenarijev.
2. Prva dimenzija matrike scenarijev so spremembe cene osnovnega instrumenta nad in pod njegovo sedanjo ceno. Navedeni niz sprememb obsega naslednje:
(a)
za obrestne opcije ali nakupne bone: plus/minus predvidena sprememba obrestne mere iz stolpca 5 razpredelnice 2 člena 339 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(b)
za opcije ali nakupne bone na delnice ali delniške indekse: plus/minus utež, določena v členu 343 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(c)
za valutne opcije ali nakupne bone ter opcije ali nakupne bone na zlato: plus/minus utež, navedena v členu 351 Uredbe (EU) št. 575/2013 ali, kadar je primerno, plus/minus utež, navedena v členu 354 Uredbe (EU) št. 575/2013;
(d)
za opcije (nakupne bone) na blago: plus/minus utež, navedena v členu 360(1)(a) Uredbe (EU) št. 575/2013.
3. Scenariji sprememb cene osnovnega instrumenta se določijo z mrežo, sestavljeno iz vsaj sedmih točk, ki vključuje tekoče opazovanje in s katerimi se razpon iz odstavka 2 razdeli na enakomerno porazdeljene intervale.
4. Druga dimenzija matrike scenarijev je določena s spremembami nestanovitnosti. Razpon sprememb nestanovitnosti znaša ± 25 % implicirane nestanovitnosti, pri čemer se implicirana nestanovitnost razume v smislu člena 4(2). Navedeni razpon se razdeli v mrežo, sestavljeno iz najmanj treh točk, ki vključujejo 0-odstotno spremembo in s katerimi se razpon razdeli na enakomerno porazdeljene intervale.
5. Matriko scenarijev določajo vse mogoče kombinacije točk iz odstavkov 3 in 4. Vsaka kombinacija predstavlja en scenarij.
Člen 9
Določitev kapitalskih zahtev v skladu s pristopom na podlagi scenarijev
V skladu s pristopom na podlagi scenarijev se kapitalske zahteve za ne-delta tveganje v zvezi z opcijami ali nakupnimi boni izračunajo po postopku, ki je sestavljen iz naslednjega zaporedja korakov:
(a)
za vsako posamezno opcijo ali nakupni bon se za izračun simulirane čiste izgube ali dobička, ki ustreza posameznemu scenariju, uporabijo vsi scenariji iz člena 8. Navedeno simuliranje se izvede z uporabo metod popolnega prevrednotenja s simuliranjem sprememb cen z uporabo modelov za določanje cen in brez uporabe lokalnih približkov teh modelov;
(b)
za vsako posebno vrsto osnovnega instrumenta iz člena 5(3) se vrednosti, dobljene kot rezultat izračuna iz točke (a), ki se nanašajo na posamezne scenarije, agregirajo;
(c)
za vsako posebno vrsto osnovnega instrumenta iz člena 5(3) se kot „relevantni scenarij“ šteje scenarij, pri katerem je rezultat vrednosti, določenih v koraku (b), največja izguba, če ni izgub, pa najmanjši dobiček;
(d)
za vsako posebno vrsto osnovnega instrumenta iz člena 5(3) se kapitalske zahteve izračunajo v skladu s formulo, opisano v Prilogi II;
(e)
skupna kapitalska zahteva za ne-delta tveganje v zvezi z opcijami ali nakupnimi boni je vsota vseh kapitalskih zahtev, dobljenih z izračunom iz koraka (d) za vse posebne vrste osnovnega instrumenta iz člena 5(3).
Člen 10
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 12. marca 2014