РЕГЛАМЕНТ ЗА ИЗПЪЛНЕНИЕ (ЕС) 2015/262 НА КОМИСИЯТА
от 17 февруари 2015 година
за определяне на правила в съответствие с директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО на Съвета по отношение на методите за идентификация на еднокопитни животни (Регламент за паспорт на еднокопитните животни)
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 90/427/ЕИО на Съвета от 26 юни 1990 г. относно зоотехническите и генеалогичните условия за търговия с еднокопитни животни в Общността (1), и по-специално член 4, параграф 2, букви в) и г), член 6, параграф 2, второ тире и член 8, параграф 1, първа алинея от нея,
като взе предвид Директива 2009/156/ЕО на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно ветеринарно-санитарните условия, регулиращи движението и вноса от трети страни на еднокопитни животни (2), и по-специално член 4, параграф 4 от нея,
като има предвид, че:
(1)
В Директива 90/427/ЕИО се определят зоотехническите условия, уреждащи търговията с еднокопитни животни в рамките на Съюза. С нея от държавите членки се изисква да гарантират, че регистрираните еднокопитни животни, които се движат в рамките на Съюза, се придружават от идентификационен документ, издаден от одобрени развъдни организации или асоциации на животновъди, посочени в директивата.
(2)
В Директива 2009/156/ЕО се определят ветеринарно-санитарните условия относно движението и вноса от трети държави на еднокопитни животни. В нея се предвижда, че регистрираните еднокопитни животни трябва да се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с Директива 90/427/ЕИО от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне. Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане трябва да са идентифицирани по метод, установен от Комисията.
(3)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 на Комисията (3), който се прилага от 1 юли 2009 г., се определят правила за идентификацията на еднокопитни животни, които са родени или внесени в Съюза, и се определя какъв е идентификационният документ за еднокопитни животни (паспорт на еднокопитно животно), който е многоцелеви документ, предназначен за нуждите на здравето на животните, общественото здраве, зоотехниката и конния спорт. Като поставя акцент върху идентификационния документ като съществен елемент от системата за идентификация на еднокопитните животни, този регламент само предвижда възможността за включване на информацията, съдържаща се в базите данни на редица органи, издаващи посочените документи, в централна база данни или за създаване на мрежа от техните бази данни и централната база данни.
(4)
Държавите членки срещат затруднения при изпълнението на мерките, предвидени в Регламент (ЕО) № 504/2008. Тези затруднения се отнасят преди всичко до метода на идентификация на еднокопитни животни чрез идентификационния документ.
(5)
Разследванията, проведени от държавите членки, показаха, че идентификационният документ е обект на значителни измами. Основният риск е незаконното повторно въвеждане в хранителната верига на еднокопитни животни, които преди това са били изключени от клане за консумация от човека и лекувани с медицински продукти, които не са разрешени за животни, отглеждани за производство на храни. След приемането на Решение 2000/68/ЕО на Комисията (4) хиляди еднокопитни животни са били безвъзвратно изключени от клане за консумация от човека. Липсата на варианти, различни от доживотното отглеждане на излишни и нежелани еднокопитни животни, които са били изключени от клане за консумация от човека, е довело до занемаряване и изоставяне на животните със сериозни последици за здравето им и за хуманното отношение към тях. Това положение се влошава от настоящата икономическа ситуация, в която в много случаи стопаните не могат да си позволят отглеждането на еднокопитни животни в края на продуктивния им живот. В някои държави членки тези проблеми са стигнали до такива размери, че компетентните органи са започнали програми за клане на излишни еднокопитни животни, които са извън хранителната верига.
(6)
През последните години възникна едно ново явление - незаконната паша - което засяга собствениците на пасища, тъй като така по закон те стават стопани на еднокопитни животни и неволно придобиват отговорности съгласно Регламент (ЕО) № 504/2008. Неясният статут на тези еднокопитни животни може също така да има значение за правилното прилагане на правилата на Съюза в други области.
(7)
Стана ясно, че информацията, записана в базата данни на органа, който издава идентификационния документ, към момента на издаването му бързо остарява. Следователно може да се каже, че е изключително трудно, ако не и напълно неосъществимо, при сертифициране или проверка на самоличността компетентните органи да проверяват дали даден идентификационен документ е автентичен, дали съдържащата се в него информация е актуална и достоверна и дали не е бил неправомерно подправян, най-вече по отношение на статута на животните като предназначени за клане, но също и с цел да се използват по-благоприятни условия за здравето и хуманното отношение към животните при движение на регистрирани еднокопитни животни.
(8)
В повечето държави членки базите данни на различните органи, които издават паспортите, не са свързани една с друга, а по правни и административни причини съществуването на един-единствен орган за издаване на паспорти не е лесно осъществим вариант. Поради това създаването на централна база данни се смята за най-ефективното решение за обмен и синхронизиране на данни между различните участници съгласно директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО, както и необходима мярка за управление на идентификационните документи на еднокопитни животни с цел да се осигурят не само необходимите гаранции за здравето на животните, но също така и да се даде възможност за прилагането на тези разпоредби в законодателството на Съюза за хуманното отношение към животните и за общественото здраве, където точната и надеждната идентификация на еднокопитни животни е важно условие.
(9)
Проучване, проведено от Комисията по повод на събитията от 2013 г. с конското месо, показа, че 23 държави членки са създали централна база данни, а две държави членки имат единна база данни съответно за регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане. Три държави членки, представляващи около 20 % от 6,7-те милиона еднокопитни животни в Съюза, нямат централизирана база данни.
(10)
Ето защо е необходимо системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни да се преразгледа, за да се гарантира, че тя е както безопасна, така и лесна за използване от потребителите.
(11)
Вносът на еднокопитни животни в териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004 на Европейския парламент и на Съвета (5), е обвързан с условията, определени в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, и е разрешен от трети държави, изброени в приложението към Решение 2004/211/ЕО на Комисията (6). Обикновено около 4 000 регистрирани еднокопитни и еднокопитни за разплод и доотглеждане се въвеждат всяка година в Съюза при условията, посочени в Решение 93/197/ЕИО на Комисията (7).
(12)
Когато се прилагат митническите режими, определени в Регламент (ЕС) № 952/2013 на Европейския парламент и на Съвета (8), е необходимо допълнително позоваване на Регламент (ЕИО) № 706/73 на Съвета (9). В Регламент (ЕИО) № 706/73 се предвижда, че от 1 септември 1973 г. правилата на Съюза в областта на ветеринарното законодателство се прилагат и в Англо-нормандските острови и на остров Ман.
(13)
С Решение 96/78/ЕО на Комисията (10) се определят критериите за вписването и регистрацията на еднокопитни животни в племенните книги за развъдни цели. С посоченото решение се изисква, наред с други неща, че за да бъде вписано в главния раздел на племенна книга за своята порода, дадено еднокопитно животно трябва да бъде идентифицирано като неотбито конче до 6-месечна възраст съгласно правилата за водене на племенната книга, според които се изисква най-малкото сертификат за покриване. В интерес на последователността на законодателството на Съюза и лесното му прилагане правилата относно идентификационния документ следва да не възпрепятстват прилагането на правилата относно идентификацията на еднокопитни животни за целите на тяхното вписване в племенните книги.
(14)
Методите за идентификация на еднокопитни животни, предвидени в настоящия регламент, следва да бъдат в съответствие също и с принципите, установени от одобрени в съответствие с Решение 92/353/ЕИО на Комисията (11) развъдни организации. В съответствие с посоченото решение организацията или асоциацията, които водят племенната книга за произхода на породата, следва да определят принципите за идентификация на еднокопитните животни и на разделянето на племенната книга по раздели и на родословията, вписани в племенните книги.
(15)
За да се гарантира високо качество на идентификационните документи и водене на отчетност за всички еднокопитни животни в Съюза, държавите членки следва да гарантират, че системите за идентификация на регистрирани еднокопитни животни, които са вписани или регистрирани в племенните книги, заведени от одобрени или признати развъдни организации или асоциации на животновъди, по отношение на издаването на идентификационните документи отговарят на условията, установени за определянето от компетентния орган на институции, които да издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(16)
Определението за еднокопитни животни - изцяло в обхвата на член 2, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, следва да бъде в съответствие с таксономията, използвана в законодателството на Съюза, като например допълненията към Регламент (ЕИО) № 3626/82 на Съвета (12) и Регламент (ЕС) № 206/2010 на Комисията (13).
(17)
Тъй като определението за стопанство от Директива 92/35/ЕИО на Съвета (14) включва природни резервати, в които еднокопитни животни живеят на свобода, като така то е по-обхватно от определеното в Директива 2009/156/ЕО, е целесъобразно определението за стопанство в настоящия регламент също да обхваща и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода.
(18)
Ветеринарният контрол, необходим за получаване на ветеринарно-здравните гаранции, изисквани в съответствие с Директива 2009/156/ЕО, може да се осигури само ако стопанството, както е определено в посочената директива, е известно на компетентния орган. Подобни изисквания произтичат от прилагането на раздел I, глава II, част A от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004 на Европейския парламент и на Съвета (15) във връзка с еднокопитните животни като животни, отглеждани за производство на храни. Като се вземе предвид обаче честото движение на еднокопитни животни в рамките на ЕС, не е целесъобразно да се изгражда система, чрез която еднокопитните животни да се проследяват в реално време. По-скоро за компетентните органи следва да има на разположение данни за идентификация и за тази цел наличието на централна база данни във всяка държава членка е от основно значение за управлението на информацията за еднокопитни животни, които се отглеждат в съответната държава членка.
(19)
Законодателството на Съюза прави разграничение между собствениците и стопаните на животните. Терминът „животновъд“ е определен и използван в Регламент (ЕО) № 1760/2000 на Европейския парламент и на Съвета (16). В Директива 2009/156/ЕО се говори за собственик на животното и животновъд. Комбинирано определение на собственик и на лице, което отглежда животни (стопанин), се съдържа в Директива 92/35/ЕИО. Тъй като според законодателството на Съюза и националното законодателство собственикът на еднокопитно животно не е задължително лицето, което отговаря за еднокопитното животно, целесъобразно е да се уточни, че основно стопанинът, който може да е или да не е и негов собственик, следва да е отговорен за идентификацията на еднокопитните животни в съответствие с настоящия регламент.
(20)
Съгласно законодателството в държавите членки или като изискване на някои издаващи органи е необходимо информацията за собственика на животното да бъде вписана в идентификационния документ, а впоследствие - и в базата данни, водена от издаващия орган. Тази информация за собствеността, а най-вече за промяната в собствеността, може да бъде предоставена със сертификати за собственост или регистрационни карти в различен формат, включително картата carte d'immatriculation, използвана успешно в една от държавите членки.
(21)
В Директива 2008/73/ЕО на Съвета (17) се предвижда държавите членки да съставят и да актуализират списъци на одобрени заведения във ветеринарната и зоотехническата област и да ги предоставят на останалите държави членки и на обществеността. За да бъде улеснен достъпът на останалите държави членки и на обществеността до списъците на одобрените заведения, тези списъци следва да бъдат предоставени в електронен формат от държавите членки посредством информационни интернет страници. Комисията следва да подпомогне държавите членки при осигуряването на достъп на останалите държави членки и на обществеността до тези списъци, като предостави адреса на уебсайта, на който са публикувани препратки към националните информационни интернет страници на държавите членки.
(22)
За да се улесни обменът на информация между държавите членки по електронен път, както и за да се осигури прозрачност и яснота, е важно списъците да бъдат представени по единен начин в целия Съюз. Поради това в Решение 2009/712/ЕО на Комисията (18) са установени образци за оформлението на посочените списъци на информационните интернет страници, създадени от държавите членки.
(23)
В Регламент (ЕО) № 504/2008 се предвижда, че еднокопитни животни не се отглеждат, освен ако не са идентифицирани в съответствие с посочения регламент. На Комисията се е налагало да отговоря на няколко жалби относно популации от домашни коне, които живеят извън стопанствата в условия, несъвместими с условията, които в посочения регламент са описани като полудиви. Поради това е необходимо да се изясни, че еднокопитните животни, живеещи в Съюза, следва да бъдат идентифицирани, а като втора стъпка да се предвиди дерогация, когато това условие не може да бъде изпълнено.
(24)
Еднокопитните животни, които живеят в Съюза, следва да се идентифицират с доживотен идентификационен документ, който съдържа текстово описание и контурна схема на еднокопитното животно и в който са отбелязани индивидуалните белези на животното за целите на удостоверяването на самоличността. Тези белези могат да бъдат както унаследени - като например повече от три завъртока, кестени, цветни петна, редки дефекти на очната пигментация, характерни вдлъбнатини на мускулите, а също и особености в структурата на ириса или ретината, специфични генетични маркери (ДНК профил), така и придобити - като например депигментация от оседлаването, белези от рани, включително от кастрация на жребци, или от жигосване.
(25)
Идентификационни документи следва да се издават само ако са попълнени с необходимите данни за идентификация, които трябва да бъдат записани в базата данни на издаващия орган в съответствие с настоящия регламент.
(26)
Освен това в сертификата за произход, предвиден с Директива 90/427/ЕИО, който следва да се включи в идентификационния документ, следва да е отбелязана цялата необходима информация, за да се гарантира, че еднокопитните животни, които се прехвърлят между различни племенни книги, се вписват в съответния раздел на племенната книга, на чиито критерии отговарят.
(27)
В съответствие с Решение 96/510/ЕО на Комисията (19) родословният и зоотехнически сертификат за регистрирани еднокопитни животни трябва да отговаря на идентификационния документ, определен в Решение 93/623/ЕИО на Комисията (20). Тъй като решения 93/623/ЕО и 2000/68/ЕО са отменени с Регламент (ЕО) № 504/2008, е целесъобразно да се поясни, че всяко позоваване на тези решения следва да се счита за позоваване на настоящия регламент.
(28)
Органите, издаващи идентификационни документи на регистрирани еднокопитни животни, следва да бъдат организациите или асоциациите, които водят или създават племенни книги за регистрирани еднокопитни животни и които са официално одобрени или признати от компетентния орган на дадената държава членка в съответствие с Решение 92/353/ЕИО, или официална агенция на държавата членка, която води племенната книга, в която се вписва или регистрира еднокопитното животно за разплод в съответствие с Решение 96/78/ЕО. Освен това националните клонове на международни организации или асоциации, които организират състезания или надбягвания с коне и са със седалище в държава членка, следва също така да могат да действат като орган за издаване на идентификационни документи на регистрирани коне.
(29)
На държавите членки следва да се предостави повече свобода на преценка по отношение на издаващите органи, които издават идентификационни документи за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане. Следва да бъде възможно тези идентификационни документи да бъдат издавани от компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно по време на неговата идентификация, или от издаващ орган, който се определя от посочения компетентен орган и се намира под неговия надзор.
(30)
Компетентният орган, отговорен за одобряването или признаването на организациите или асоциации, които създават племенни книги в съответствие с приложението към Решение 92/353/ЕИО, следва да си сътрудничи с компетентния орган, посочен в Регламент (ЕО) № 882/2004, за да се гарантира - при необходимост чрез трансгранично сътрудничество - че идентификационните документи за еднокопитни животни се издават и използват в съответствие с настоящия регламент.
(31)
Тъй като всички еднокопитни животни, родени или внесени в Съюза, следва да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент с единен идентификационен документ, издаден за целия им живот, са необходими специални разпоредби за случаите, когато статутът на животното се променя от „еднокопитно за разплод и доотглеждане“ на „регистрирано еднокопитно животно“ по смисъла на Директива 2009/156/ЕО. Като се имат предвид значителните последици от такава промяна върху движението, търговията с животни, както и вносът в Съюза от трети държави на еднокопитни животни по отношение на приложимите правила за здравеопазване на животните, определени в Директива 2009/156/ЕО, а така също и по отношение на правилата за хуманно отношение към животните, уреждащи такова движение в съответствие с Регламент (ЕО) № 1/2005 на Съвета (21), е необходимо компетентният орган да разполага с единна точка за достъп, а именно централна база данни, за да провери данните за идентификацията на еднокопитните животни, които се изискват при сертифицирането или при официален контрол.
(32)
Държавите членки трябва да са в състояние да въвеждат специални режими за идентификация на еднокопитни животни, отглеждани в диви или полудиви условия в определени зони или територии, включително природни резервати, с оглед спазването на определението за стопанство съгласно Директива 92/35/ЕИО. Всяка дерогация от общото задължение за идентификация на еднокопитни животни обаче следва да бъде предоставена само когато тези определени популации на еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, са ефективно отделени от еднокопитни животни, които се използват като домашни животни, и остават не само извън контрол от човека по отношение на оцеляването и размножаването им, но също и извън обхвата на Директива 98/58/ЕО на Съвета (22), която не се прилага по отношение на животни, които живеят в диви условия.
(33)
За удостоверяването на самоличността на еднокопитното животно идентификационният документ следва да съдържа на първо място изключително достоверно описание на еднокопитното животно, включващо текстово описание на еднокопитното животно и неговите белези, и подробна контурна схема, на която са изобразени индивидуалните и отличителните белези на еднокопитното животно.
(34)
За да се гарантира, че еднокопитните животни са описани правилно в придружаващите ги идентификационни документи, издаващите органи следва да се стремят да следват най-добрите практики и да обучат служителите, натоварени с описанието на животните, като например да следват насоките, предоставени от Международната федерация по конен спорт (Fédération Équestre Internationale) (23) и от Weatherbys (24).
(35)
Белезите на дадено еднокопитно животно и приложените средства за идентификация, които са използвани съвместно за целите на удостоверяването на самоличността, следва не само да установят наличието на недвусмислена връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, но следва също така да показват, че това еднокопитно животно е минало процеса на идентификация в съответствие с настоящия регламент, така че за едно еднокопитно животно се издава не повече от един идентификационен документ. Електронните идентификатори („транспондери“) за еднокопитни животни вече са навлезли в широка употреба в международен план. Тази технология следва да се използва, за да се осигури ясна връзка между еднокопитното животно и идентификационния му документ, въпреки че следва да се предвидят алтернативни методи, които да се използват за проверка на самоличността на еднокопитните животни, при условие че тези алтернативни методи предлагат еквивалентни гаранции за предотвратяване на многократно издаване на идентификационни документи.
(36)
Транспондерите, използвани за маркиране на еднокопитни животни, и четящите устройства за показване на кода, вградени в транспондера, следва да отговарят на международно приетите стандарти. Тези стандарти предвиждат две различни системи за гарантиране на уникалността на кода на транспондера. По-голямата част от държавите членки са изпълнили Регламент (ЕО) № 504/2008 така, че при тях се използва тризначен буквено-цифров код на държавата и управлението на разпределението на транспондерите се осъществява чрез техните компетентни органи.
(37)
Тази система за гарантиране на уникалността на кода на транспондера следва да бъде интегрирана в проекта на базата данни, поддържана от издаващите органи, и в централната база данни и да се прилага така, че да не се нарушават търговията и вносът в Съюза на еднокопитни животни, които също са маркирани с транспондер, който показва буквено-цифров код в различен вид.
(38)
В Директива 90/425/ЕИО на Съвета (25) се предвижда извършването на ветеринарни проверки на някои животни и продукти при тяхното местоназначение. По-специално, в него се предвижда, че отбелязаните в сертификата или в документа, предвиден в посочената директива, получатели на животните трябва по искане на компетентния орган на държавата членка по местоназначение и в необходимата степен да извършват тези проверки и да уведомяват предварително за пристигането на животни и продукти от друга държава членка, по специално за естеството на пратката и за предвидената дата на пристигане. Това уведомяване не се изисква за регистрирани коне, снабдени с предвидения с Директива 90/427/ЕИО идентификационен документ.
(39)
Въпреки че еднокопитните животни винаги трябва да се придружават от идентификационните си документи в съответствие с настоящото законодателство на Съюза, следва да се предвиди разпоредба, която да допуска дерогация от това изискване, когато изпълнението му е невъзможно или дори нецелесъобразно с оглед на съхраняването на идентификационния документ през целия живот на еднокопитното животно, или когато посоченият документ не е бил издаден, ако животното е било предназначено за клане, преди да достигне необходимата пределна възраст за идентификация.
(40)
На държавите членки следва също така да се позволи да допускат използването на опростен идентификационен документ за еднокопитни животни, които се придвижват в границите на територията им. В различни сфери бяха въведени пластмасови карти с вградени компютърни чипове („карти с чип“) като устройства за запаметяване на данни. Следва да се допусне издаването на такива карти с чип като допълнителна възможност в добавка към идентификационния документ и използването им при определени условия вместо идентификационния документ, придружаващ еднокопитните животни за разплод и доотглеждане по време на тяхното движение в границите на държава членка.
(41)
Необходимо е също така да се вземат предвид случаите, когато оригиналният идентификационен документ, издаден в съответствие с настоящия регламент за целия живот на еднокопитното животно, бъде загубен, вече не се чете или съдържа неточна информация, което обаче не е в резултат от неправомерни действия. Тези разпоредби следва да изключат колкото се може по-обхватно възможността за незаконно притежаване на повече от един идентификационен документ, с цел да се отрази правилно статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане за консумация от човека. При наличието на достатъчно информация, която може да се провери, следва да се издаде дубликат на идентификационния документ, който е отбелязан като такъв и в който еднокопитното животно се изключва от клане за консумация от човека. В други случаи следва да бъде издаден заместващ идентификационен документ, на който също е отбелязано, че е заместващ, и в който еднокопитните животни са изключени от клане за консумация от човека и който освен това следва да определя животното като еднокопитно животно за разплод и доотглеждане.
(42)
Тези процедури следва също така да се прилагат за еднокопитни животни, които са представени за идентификация след установения краен срок за първата идентификация, тъй като не могат да бъдат изключени измамни практики и намерение да се получи допълнителен идентификационен документ.
(43)
В някои случаи, когато еднокопитните животни се вписват или регистрират в племенни книги, водени от развъдни организации в трети държави, са необходими специални разпоредби, които позволяват еднокопитното животно да остане регистрирано в племенната книга, като едновременно с това се гарантира неговото изключване от хранителната верига чрез съответните записи в посочения идентификационен документ.
(44)
В съответствие с Директива 2009/156/ЕО идентификационният документ е инструмент за ограничаване на движението на еднокопитни животни, ако в стопанството, където те се държат или отглеждат, има огнище на болест, която задължително се обявява. Поради това е необходимо да се предвиди при наличие на огнища на определени болести валидността на посочения идентификационен документ за целите на движението да се прекрати чрез съответното вписване в идентификационния документ.
(45)
Освен това с Директива 2009/156/ЕО се изисква регистрираните еднокопитни животни, когато те напускат стопанството, да бъдат идентифицирани с идентификационен документ, който трябва да удостоверява по-специално, че еднокопитните животни не идват от стопанство, на което са били наложени определени забрани. С оглед на това е целесъобразно попълването на съответния раздел от образеца на идентификационния документ да бъде задължително по отношение на всички еднокопитни животни, както и съответно да се преформулира.
(46)
При настъпването на смърт на еднокопитно животно, различна от смърт при клане в кланица, идентификационният документ, ако придружава трупа съгласно националното законодателство, следва да бъде върнат на издаващия орган от органа, осъществяващ надзора над обработката на мъртвото животно в съответствие с Регламент (ЕО) № 1069/2009 на Европейския парламент и на Съвета (26) или над кремирането в инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III на приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011 на Комисията (27), и следва да се гарантира, че транспондерът или други алтернативни методи, използвани за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни, не могат да бъдат рециклирани.
(47)
За предотвратяване на това транспондерите да навлязат в хранителната верига, месото от еднокопитни животни, от които не е било възможно да се отстрани транспондерът по време на клането, следва да бъде обявено за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004. За да се улесни намирането на местоположението на имплантираните транспондери, мястото на имплантиране следва да бъде стандартизирано и отбелязано в идентификационните документи.
(48)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 178/2002 на Европейския парламент и на Съвета (28) живите животни, подготвени за пускане на пазара за консумация от човека, се определят като храна. В посочения регламент се предвижда широк обхват на отговорностите на стопанските субекти в областта на храните във всички етапи на производството на храни, включително проследяването на животни за производство на храни.
(49)
Еднокопитните животни за разплод и доотглеждане, както и регистрираните еднокопитни животни на определен етап от живота си могат да станат еднокопитни за клане, както е определено в Директива 2009/156/ЕО. Месо на нечифтокопитни животни, синоним на еднокопитни животни, е определено в точка 1 от приложение I към Регламент (ЕО) № 853/2004 на Европейския парламент и на Съвета (29), в който се определят специфични хигиенни правила за храните от животински произход.
(50)
След изтичането на действието на преходните разпоредби за прилагането на регламенти (ЕО) № 853/2004, (ЕО) № 854/2004 и (ЕО) № 882/2004 в съответствие с Регламент (ЕО) № 2076/2005 на Комисията (30), от 1 януари 2010 г. се прилагат изискванията за информацията относно хранителната верига за еднокопитните животни.
(51)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда, че предприятието за хранителни продукти, управляващо кланицата, получава, проверява и действа съобразно информацията за хранителната верига, която дава данни за произхода, историята и управлението на животните, предназначени за производство на храни. Компетентният орган може да разреши информацията за домашните еднокопитни животни да бъде изпратена до кланицата едновременно с животните вместо предварително. Поради това идентификационният документ, който придружава еднокопитните животни за клане, следва да стане част от тази информация за хранителната верига.
(52)
В Регламент (ЕО) № 854/2004 се предвижда, че официалният ветеринарен лекар проверява дали стопанският субект в областта на храните изпълнява задължението си да гарантира, че животните, приети за клане за консумация от човека, са надлежно идентифицирани.
(53)
В Регламент (ЕО) № 853/2004 се предвижда стопанските субекти в областта на храните да проверяват паспортите, придружаващи еднокопитните домашни животни, за да се гарантира, че животното е предназначено за клане за консумация от човека, а ако те приемат животното за клане, те предават паспорта му на официалния ветеринарен лекар.
(54)
Като се има предвид специфичното положение на еднокопитните животни, родени като животни от видове, отглеждани за производство на храни, но не винаги отглеждани предимно с тази цел и не във всички случаи отглеждани през целия си живот от стопанските субекти в областта на храните, както е определено в член 3, подточка 3 от Регламент (ЕО) № 178/2002, е необходимо да се предвиди процедура, която да гарантира безпрепятствена връзка от проверките на идентификационния документ от съображения за опазване на общественото здраве до управлението на този документ в съответствие с Директива 2009/156/ЕО. Поради това наличието на централна база данни във всяка държава членка е от съществено значение за проверката на някои данни за и в идентификационния документ, преди да се вземе решение за приемане на дадено животно за клане за консумация от човека. Когато информацията по отношение на изключването от клане за консумация от човека в раздел II на идентификационния документ не съответства на информацията, записана в централната база данни, предимство има информацията, която се съдържа в който и да било от двата източника, въз основата на която дадено еднокопитно животно се изключва от клане за консумация от човека.
(55)
Директива 96/22/ЕО на Съвета (31) се прилага за селскостопански животни, включително домашни еднокопитни животни, както и диви животни от видовете, които се отглеждат в дивечови стопанства. В член 7 от посочената директива се разрешава търговия с регистрирани еднокопитни животни, на които за зоотехнически цели са предписвани ветеринарномедицински продукти, съдържащи алил тренболон или бета-агонисти, да се извършва преди изтичането на карентния период, в случай че са изпълнени изискванията за регламентиране на предписването и че видът и датата на третирането са записани в сертификата или паспорта, които придружават тези животни.
(56)
Съгласно член 2, буква б) от Регламент (ЕО) № 470/2009 на Европейския парламент и на Съвета (32)„животни, отглеждани за производство на храни“ са животни, които се развъждат, отглеждат, изхранват, колят или улавят с цел произвеждане на храни. В член 16 от посочения регламент се предвижда, че само фармакологичноактивни субстанции, които са класифицирани в съответствие с член 14, параграф 2, буква а), б) или в) от него, могат да бъдат прилагани на животни, отглеждани за производство на храни в рамките на Съюза, при условие че прилагането е в съответствие с Директива 2001/82/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (33).
(57)
В член 6 от Директива 2001/82/ЕО се предвижда, че за целите на прилагането на даден ветеринарномедицински продукт върху един или повече видове продуктивни животни може да не се издава разрешително за пускане на пазара с цел, с изключение когато фармакологичноактивните вещества, които се съдържат в този продукт, са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90. Правилата, предвидени в посочените приложения, към момента са определени в Регламент (ЕС) № 37/2010 на Комисията (34). Чрез дерогация обаче даден ветеринарномедицински продукт, съдържащ фармакологичноактивни вещества, които не са включени в приложения I, II или III към Регламент (ЕИО) № 2377/90, могат да бъдат разрешени за някои животни от семейство еднокопитни, за които в съответствие със законодателството на Съюза относно здравето на животните, е декларирано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека. Тези ветеринарномедицински продукти не трябва да съдържат активни вещества, които са включени в приложение IV към Регламент (ЕИО) № 2377/90, нито да са предназначени за употреба при лечение на състояния, описани подробно в разрешената кратка характеристика на продукта, за които даденият ветеринарномедицински продукт е разрешен за употреба при животни от семейство еднокопитни. Поради това следва да се предвидят разпоредби, че еднокопитното животно може да бъде изключено от клане за консумация от човека по преценка на собственика на животното.
(58)
В член 10, параграфи 2 и 3 от Директива 2001/82/ЕО се предвиждат специални дерогации от член 11 от същата директива по отношение на еднокопитни, засягащи лечението на продуктивни животни с лекарствени продукти, които имат установени максимално допустими граници на остатъчни вещества за видове, различни от целевите видове, или са разрешени за друго състояние, при условие че еднокопитните са идентифицирани в съответствие със законодателството на Съюза и в идентификационния им документ специално е отбелязано, че не са предназначени за клане с цел консумация от човека или че са предназначени за клане с цел консумация от човека, след карентен период от поне шест месеца след лечението на животните с веществата, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 (35).
(59)
В съответствие с Директива 2001/82/ЕО държавите членки гарантират, че собствениците или животновъдите, които отглеждат продуктивни животни, могат да представят доказателство за закупуването, притежаването и прилагането на ветеринарномедицински продукти при тези животни в продължение на пет години след тяхното прилагане, включително в случаите, когато животното е заклано по време на петгодишния срок. Поради това за прилагането на това законодателство е необходимо клането на еднокопитно животно да се въвежда незабавно в централната база данни на държавата членка, в която се намира стопанството на животното.
(60)
С оглед на това да се запази контролът над издаването на идентификационни документи, в базата данни, поддържана от издаващия орган, следва да се зададе минимален набор от необходими данни по отношение на издаването на посочените документи.
(61)
Системата за универсалния доживотен номер на еднокопитните (UELN) бе договорена в световен мащаб от най-важните организации за отглеждане на коне и за провеждане на конни надбягвания. Тя бе разработена по инициатива на Световната федерация за отглеждане на състезателни коне (World Breeding Federation for Sport Horses, WBFSH), Международния комитет по племенните книги (the International Stud-Book Committee, ISBC), Световната организация за отглеждане на арабски коне (the World Arabian Horse Organization, WAHO), Европейската конференция на организациите за отглеждане на арабски коне (the European Conference of Arabian Horse Organisations, ECAHO), Международната конференция за отглеждане на англо-арабските коне (Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe, CIAA), Международната федерация по конен спорт (Fédération Equestre Internationale, FEI) и Европейския съюз за надпрепусквания с двуколки (Union Européenne du Trot, UET), а информация за тази система може да се получи на уебсайта на UELN (36).
(62)
Системата UELN е подходяща за регистрация както на регистрирани еднокопитни, така и на еднокопитни за разплод и доотглеждане и позволява да бъдат въведени постепенно компютъризирани мрежи, за да се гарантира, че самоличността на животните може да се проверява и занапред в съответствие с член 6 от Директива 90/427/ЕИО, когато става въпрос за регистрирани еднокопитни животни.
(63)
При определяне на кодове за базите данни тези кодове и форматът на записаните идентификационни номера на отделните животни следва по никакъв начин да не противоречат на създадената система UELN. Затова преди да бъдат определени каквито и да било нови кодове за дадена база данни, трябва да се прави справка в списъка на определените кодове UELN.
(64)
В Директива 2009/156/ЕО се изисква официалният ветеринарен лекар да отбелязва идентификационния номер или номера на идентификационния документ на закланото еднокопитно животно, както и да изпрати на компетентния орган по мястото на изпращане - по негово искане - удостоверение, че животното е било заклано. Поради това следва да се изясни, че в тези случаи идентификационните документи трябва да бъдат унищожени на мястото на клане, за да се предотврати неправомерната употреба на идентификационните документи на закланите еднокопитни животни.
(65)
В посочената директива се предвижда също така, че когато регистрирани коне са заклани, което включва умъртвяване, поради борба с болест, идентификационните им документи се връщат на органа, който ги е издал. Тези изисквания следва да се прилагат и за идентификационни документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни, различни от регистрирани коне и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане.
(66)
За да се гарантира, че базите данни на издаващите органи съдържат актуализирана информация, е необходимо да се установи как се предава информацията за смъртта или загубата на животното в базата данни на органа, издал документа, и в централната база данни в държавата членка, където се намира стопанството, в което се отглежда еднокопитното животно.
(67)
Създаването на съвместим с UELN доживотен номер и използването му при идентифицирането на властите или органите, издали идентификационния документ, би следвало да улеснят спазването на тези изисквания. Когато е възможно, държавите членки следва да използват органите за връзка, които те са определили в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004.
(68)
Задължителното отбелязване на лицето, което подава заявление за издаване на идентификационен документ, което е - в периода до 12 месеца след раждането на животното - животновъдът и обикновено собственикът на животното, за което се издава идентификационният документ, заедно със задължението издаващият орган да бъде уведомяван за всяка промяна на обичайното пребиваване на еднокопитното животно чрез преместването му в друга държава членка могат да спомогнат за изграждането на верига от информация, с която да се проследи животното, когато е необходимо.
(69)
В съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 данните за идентификацията се актуализират в идентификационния документ от издаващия орган, който е издал документа. Държавите членки съобщиха за нежеланието от страна на собственици на еднокопитни животни да изпращат по пощата идентификационния документ на издаващите органи за актуализиране на идентификационните данни, най-вече когато издаващият орган се намира в чужбина. Това нежелание се обяснява с опасенията от евентуална загуба на идентификационния документ, което означава, че еднокопитното животно трябва да бъде идентифицирано с дубликат на документа или с идентификационен документ, заместващ оригинала, което изключва животното от клане за консумация от човека и значително намалява стойността му.
(70)
За да се улесни управлението на идентификационния документ за целия живот на животното, е необходимо да се предвидят процедури за регистрацията на идентификационния документ в държавата членка на обичайното пребиваване, особено когато идентификационният документ е бил издаден в различна държава членка. Най-подходящият начин за осъществяване на необходимата комуникация с издаващия орган, извършил първоначалната идентификация, представлява обменът на информация между централните бази данни на съответните държави членки
(71)
Освен това издаващите органи могат да загубят своето одобрение или да не бъдат повече посочени за издаващи органи, макар издадените идентификационни документи да остават валидни документи за целите на здравеопазването на животните и общественото здраве. Поради това е необходимо информацията в идентификационния документ да се подкрепи с база данни, която е достъпна за компетентните органи в областта на здравеопазването на животните, общественото здраве и хуманното отношение към животните.
(72)
Тъй като във всяка държава членка обикновено има повече от един издаващ орган, а еднокопитните животни често се движат между отделните стопанства и между държавите членки, те променят статуса си от „еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ на „регистрирани еднокопитни животни“ или от „животни, отглеждани за производство на храни“ на „животни, които са изключени от клане за консумация от човека“, и тъй като регистрираните еднокопитни животни могат да бъдат идентифицирани от организация, която води племенна книга и е със седалище в друга държава членка, за ефективното изпълнение на директиви 90/427/ЕИО и 2009/156/ЕО е неизбежно, необходимо и целесъобразно във всяка държава членка да се създаде централна база данни, която да съдържа записи на данните за идентификация на всички еднокопитни животни, отглеждани в стопанства в съответната държава членка.
(73)
Би следвало обаче да се даде възможност на държавите членки, които са създали единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и друга база данни за еднокопитни животни за отглеждане и разплод, да продължат да поддържат такава система, при условие че базите данни могат да обменят информация помежду си и ветеринарните органи имат пълен достъп до всяка от тях.
(74)
За тази цел централните бази данни в различните държави членки следва да си сътрудничат в съответствие с Директива 89/608/ЕИО на Съвета (37), за да се улесни обменът на данни за животното и издадения му идентификационен документ.
(75)
С оглед на еднаквото прилагане на законодателството на Съюза относно идентификацията на еднокопитни животни в държавите членки и с цел да се гарантира, че то е ясно и прозрачно, Регламент (ЕО) № 504/2008 следва да се отмени и да се замени с настоящия регламент.
(76)
В съответствие с точка 24 от приложението към Регламент (ЕС) № 519/2013 на Комисията (38) еднокопитни животни, които са родени в Хърватия най-късно до 30 юни 2013 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008, се идентифицират в съответствие с последния регламент най-късно до 31 декември 2014 г.
(77)
Настоящият регламент следва да се прилага от 1 януари 2016 г., за да се даде време на държавите членки и на стопанските субекти да се адаптират към новите правила. В Гърция, Швеция и Обединеното кралство обаче задължението за изграждане и работа с централна база данни следва да се приложи от 1 юли 2016 г.
(78)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Постоянния комитет по растенията, животните, храните и фуражите и на Постоянния комитет по зоотехника,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
ГЛАВА I
ПРЕДМЕТ, ПРИЛОЖНО ПОЛЕ, ОПРЕДЕЛЕНИЯ И ОБЩИ ПРИНЦИПИ
Член 1
Предмет и приложно поле
1. С настоящия регламент се определят правилата за идентификация на еднокопитни животни:
а)
родени в Съюза; или
б)
допуснати за свободно обращение в Съюза в съответствие с митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013.
2. Настоящият регламент се прилага, без да се засяга Решение 96/78/ЕО.
Член 2
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
а)
„еднокопитни животни“ означава диви или одомашнени нечифтокопитни бозайници от род Equus от семейство Equidae, и техните кръстоски;
б)
„стопанство“ означава селскостопански обект или тренировъчна база или, най-общо казано, всяко помещение или съоръжение, в което еднокопитните животни обичайно са държани или отглеждани, за каквато и да било цел, както и природни резервати, в които еднокопитните животни живеят на свобода;
в)
„стопанин“ означава всяко физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитно животно или му е възложено неговото отглеждане, без значение дали получава финансово възнаграждение и дали извършва дейността временно или постоянно, включително по време на превоз, при провеждане на пазари или по време на състезания, надбягвания или културни прояви;
г)
„собственик“ означава физическо или юридическо лице, което притежава еднокопитното животно;
д)
„регистрирани еднокопитни животни“ означава еднокопитни животни, които:
i)
са вписани или регистрирани и отговарят на условията за вписване в племенна книга в съответствие с правилата, определени съгласно член 4, параграф 2, буква б) от Директива 90/427/ЕИО, и идентифицирани посредством идентификационен документ, предвиден в член 8, параграф 1 от посочената директива; или
ii)
са коне, включително понита, регистрирани от международна асоциация или организация, която организира състезания или надбягвания с коне, и са идентифицирани с идентификационен документ, издаден от националния клон на тази асоциация или организация;
е)
„племенна книга“ означава всяка книга, регистър, картотека или информационен носител:
i)
които се водят от официално одобрена или призната от държава членка организация или асоциация или от официален орган на съответната държава членка; както и
ii)
в които еднокопитните животни се вписват или регистрират и отговарят на условията за вписване, като се посочват всички известни техни родственици по възходяща линия;
ж)
„еднокопитни животни за разплод и доотглеждане“ означава еднокопитни животни, различни от посочените в букви д) и з);
з)
„еднокопитни животни за клане“ означава еднокопитни животни, предназначени да бъдат транспортирани директно или транзитно през одобрен събирателен пункт, посочен в член 7 от Директива 2009/156/ЕО, до кланицата за клане;
и)
„компетентен орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен да организира официален контрол, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително компетентният орган, посочен в член 2, буква з) от Директива 2009/156/ЕО;
й)
„зоотехнически орган“ означава централният орган на държава членка, компетентен за прилагането на Директива 90/427/ЕИО, или всеки друг орган, на който е предоставена тази компетентност, включително органите, посочени в член 2, параграф 1 от Решение № 92/353/ЕИО;
к)
„временно приемане“ означава статусът на регистриран кон, идващ от трета държава и приет в Съюза за период от по-малко от 90 дни в съответствие с решение, прието в съответствие с член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО;
л)
„постоянно въвеждане“ означава статусът на еднокопитно животно, което е с произход от трета държава и е внесено в Съюза за период от 90 дни или повече;
м)
„маркировка“ означава видима или лесно различима и отличителна характеристика на отделно еднокопитно животно, която е наследена или придобита и е записана за целите на идентификацията;
н)
„транспондер“ означава пасивно радиочестотно идентификационно устройство с възможност само за четене:
i)
което отговаря на стандарт ISO 11784 и което използва технологията Full Duplex (FDX или FDX-B) или Half Duplex (HDX); както и
ii)
което може да бъде прочетено от четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785, на минимално разстояние от 12 cm;
о)
„уникален доживотен номер“ означава уникален 15-знаков буквено-цифров код, съдържащ информация за отделното еднокопитно животно и за базата данни и държавата, в които тази информация е записана първоначално в съответствие със системата за кодиране на универсалния доживотен номер на еднокопитни (UELN), и включващ:
i)
шестзнаков идентификационен код, съвместим с UELN, отнасящ се за базата данни, посочена в член 39; следван от
ii)
деветзнаков индивидуален идентификационен номер, определен на еднокопитното животно;
п)
„държава членка, свободна от африканска чума по конете“ означава:
i)
всяка държава членка, на чиято територия през предходните две години не са констатирани клинични, серологични (при неваксинирани еднокопитни животни) или епизоотологични данни за наличие на африканска чума по конете; както и
ii)
в която през предходните 12 месеца не са правени ваксинации срещу тази болест;
р)
„болести, които подлежат на задължително обявяване“ означава болестите, изброени в приложение I към Директива 2009/156/ЕО;
с)
„официален ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, определен от компетентния орган на държава членка или на трета държава;
т)
„карта с чип“ означава пластмасово устройство с вграден компютърен чип, което е в състояние да запаметява данни и да ги изпраща по електронен път до съвместими компютърни системи;
у)
„отговарящ ветеринарен лекар“ означава ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО.
Член 3
Общи принципи и задължениe за идентифициране на еднокопитните животни
1. Еднокопитните животни, които живеят в някоя от териториите, посочени в приложение I към Регламент (ЕО) № 882/2004, се идентифицират в съответствие с настоящия регламент.
2. Когато стопанинът не е собственик или един от собствениците на еднокопитното животно, той действа в съответствие с настоящия регламент от името на собственика и с неговото съгласие.
3. Държавите членки и издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а) и член 5, параграф 1, буква б), може да изискат собственикът да подава заявление до издаващия орган за получаване на идентификационен документ, както е предвидено в член 11, или за промяна на данни за идентификация в съществуващ идентификационен документ, както е предвидено в член 27.
4. Държавите членки осигуряват, когато е целесъобразно посредством извършване на официален контрол в съответствие с Регламент (ЕО) № 882/2004, стопаните на еднокопитни животни и издаващите органи да изпълняват своите задължения съгласно настоящия регламент.
Член 4
Система на Съюза за идентификация на еднокопитни животни
1. За целите на настоящия регламент системата на Съюза за идентификация на еднокопитни животни включва следните елементи:
а)
единствен доживотен идентификационен документ, който - освен когато от издаващия орган или в настоящия регламент е предвидено друго - остава собственост на издалия го издаващ орган и който съдържа:
i)
текстова част, в която се описва еднокопитното животно и се отбелязват белезите му;
ii)
попълнена контурна схема, в която се отбелязват белезите, отразени в текстовото описание;
iii)
място за служебни записи от оправомощени лица, в които се отбелязват промените в данните за идентификацията;
б)
метод за удостоверяване на самоличността, който:
i)
осигурява недвусмислена връзка между идентификационния документ и еднокопитното животно, за което той е издаден;
ii)
показва, че за еднокопитното животно е минало процес на идентификация;
в)
база данни, в която в съответствие с член 38 се записват идентификационните данни на еднокопитното животно, за което е бил издаден идентификационният документ, и на стопанина, който е подал заявлението за идентификационния документ, и в която в същото време се определя уникалният доживотен номер на животното;
г)
централна база данни, създадена в съответствие с член 39.
2. Дадено еднокопитно животно се счита за идентифицирано в съответствие с настоящия регламент само ако е:
а)
придружено от идентификационен документ, издаден в съответствие с една от следните разпоредби:
i)
член 9 - за еднокопитните животни, родени в Съюза; или
ii)
член 14 - за еднокопитните животни, внесени в Съюза; или
iii)
член 29 или 30, когато го придружава дубликат на идентификационен документ; или
iv)
член 32, когато го придружава идентификационен документ, заместващ оригинала; или
б)
идентифицирано в съответствие със:
i)
член 24 - за дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ; или
ii)
член 26, параграф 2 - за дерогации за определено движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане.
ГЛАВА II
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, РОДЕНИ В СЪЮЗА
Член 5
Издаващи органи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Идентификационният документ, предвиден в член 7, се издава от един от следните издаващи органи:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) от настоящия регламент - от организация или асоциация, официално одобрена или призната в съответствие с член 2, параграф 1 от Решение 92/353/ЕИО, или от официална агенция на държава членка, която води племенната книга, в която животното е вписано или е регистрирано и отговаря на условията за вписване в съответствие с Решение 96/78/ЕО;
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и са под надзорна на компетентния орган на държавата членка, където се намира съответното им седалище;
в)
за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, посочени в член 2, буква ж), от:
i)
компетентния орган за стопанството, където се отглежда еднокопитното животно към момента на идентификацията му; или
ii)
издаващ орган, определен и под надзора на компетентния орган, посочен в подточка i), на който е възложена тази задача.
2. Компетентният орган определя издаващите органи, посочени в параграф 1, буква в), точка ii), само ако отговарят на следните условия:
а)
трябва да има точно описание на задачите и отговорностите, които се изисква да извършва издаващият орган, и на условията, при които може да ги извършва;
б)
трябва да има доказателство, че издаващият орган:
i)
притежава опита, оборудването и инфраструктурата, необходими за извършването на възложените му задачи;
ii)
има персонал, който е достатъчно на брой и с подходящи квалификация и опит;
iii)
е безпристрастен и не се намира в конфликт на интереси по отношение на изпълнението на възложените му задачи;
iv)
има образец на идентификационен документ, който съответства на изискванията, предвидени в настоящия регламент;
в)
издаващият орган трябва да си сътрудничи тясно с компетентния орган за предотвратяване и - при необходимост - за коригиране на случаите на неспазване на изискванията на настоящия регламент;
г)
между компетентния орган и определения издаващ орган има ефикасна и ефективна координация.
3. Когато компетентният орган има основателни причини да заключи, че издаващият орган участва в действия, които не отговарят на изискванията, определени в настоящия регламент, той проучва тези предполагаеми случаи на неспазване на изискванията. Издаващият орган няма право да издава идентификационни документи, докато проучването не е приключило и случаите на неспазване на изискванията не са отстранени или коригирани.
4. Когато въпреки предприетите в съответствие с параграф 3 мерки даден издаващ орган, посочен в параграф 1, не спази изискванията, определени в настоящия регламент, компетентният орган оттегля разрешението за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни.
След оттеглянето на разрешението за издаване на идентификационни документи компетентният орган осигурява това еднокопитните животни, които са под негова отговорност, да продължат да бъдат идентифицирани в съответствие с настоящия регламент и че идентификационните документи, които са върнати или които се връщат в съответствие с член 34, се вземат на отговорно пазене от посочения компетентен орган или от издаващ орган, на който тази задача е възложена от компетентния орган.
Член 6
Информация по отношение на издаващите органи
1. Държавите членки съставят и актуализират списък на издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и предоставят този списък на останалите държави членки, на останалите издаващи органи и на обществеността посредством уебсайт, създаден от компетентния орган.
2. Списъкът, посочен в параграф 1:
а)
включва данни за връзка, необходими за изпълнението на изискванията на член 35 и член 37, параграф 4, член 38, параграф 3 и член 40, параграф 1;
б)
съответства на образеца, определен в глава 2, раздел I, буква е) от приложение II към Решение 2009/712/ЕО, и на изискванията, определени в приложение III към посоченото решение;
в)
е пряко достъпен чрез интернет връзката, предоставена на Комисията в съответствие с параграф 3, и е достатъчно разбираем дори за невладеещи съответния език на ниво роден език.
3. С цел да съдейства на държавите членки при осигуряването на достъп до актуализираните списъци, посочени в параграф 1, Комисията създава уебсайт, на който всяка държава членка предоставя пряка връзка към изискваната информация на уебсайта, предвиден в параграф 1.
Член 7
Формат и съдържание на идентификационните документи, издадени за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитните животни, родени в Съюза, се идентифицират с помощта на единствен идентификационен документ за еднокопитни животни, издаден за целия живот на еднокопитното животно в съответствие със:
а)
образеца на идентификационен документ, определен в част 1 от приложение I;
б)
допълнителните изисквания, определени в част 2 от посоченото приложение.
2. Издаващите органи гарантират, че идентификационният документ съдържа достатъчен брой страници с форматирани полета за вписването на информацията, изисквана по следните раздели от образеца на идентификационен документ по част 1 от приложение I:
а)
за регистрирани еднокопитни - поне раздели I - IX;
б)
за еднокопитни за разплод и доотглеждане - поне раздели I - IV.
3. Издаващите органи гарантират, че редът и номерирането на разделите в идентификационните документи, посочени в приложение I, част 1, остават непроменени и че за разделите, в които се предвижда възможност за повече вписвания, в идентификационния документ са включени достатъчно на брой страници.
4. Издаващите органи осигуряват надеждното съхранение на празни и попълнени идентификационни документи в своите помещения.
Без да се засяга член 4, параграф 1, буква а), когато процедурният правилник на даден издаващ орган позволява, издаващите органи гарантират, че идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii) и член 35, са надлежно направени невалидни, за да се предотврати неправомерната употреба на самия документ и на съдържащата се в него информация, преди документът да бъде предаден за спомен на собственика на животното.
5. Компетентният орган заедно със зоотехническия орган може да приема административни процедури, за да се осигури хармонизиране на оформлението на идентификационните документи, издавани под техен надзор от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, при условие че са спазени общите изисквания по параграфи 1, 2 и 3.
Член 8
Задължения на компетентния орган по отношение на издаването на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
Зоотехническият орган и компетентният орган гарантират, че на тяхна територия издаващите органи, които са под тяхната съответна отговорност:
а)
издават идентификационни документи, които отговарят на изискванията, предвидени в член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
имат необходимите системи за удостоверяване, когато това се изисква от компетентния орган, на това дали идентификационен документ, за който е декларирано, че е издаден от тях:
i)
е уникален, истински и автентичен;
ii)
включва (когато бланките на идентификационните документи се разпечатани и се пазят на склад) сериен номер, отпечатан поне на страниците, съдържащи раздели I, II и III от идентификационния документ.
Член 9
Издаване на идентификационните документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Издаващите органи издават само идентификационни документи:
а)
които отговарят на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3;
б)
раздел I от които е надлежно попълнен с информацията, която е удостоверена от издаващия орган, посочен в раздел I, част А, точка 11, или от негово име;
в)
раздел IV от които е попълнен, ако това се изисква от националното законодателство или от правилата и правилника на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, букви а) и б);
г)
раздел V от които е попълнен в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
2. Издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), идентифицира регистрираните еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) в съответствие с правилата за племенната книга, посочени в тази разпоредба, и попълва в раздел V на идентификационния документ информацията от сертификата за произход, посочен в член 8, параграф 1, втора алинея от Директива 90/427/ЕИО и в приложението към него.
3. В съответствие с принципите на организацията или асоциацията, която е създала племенната книга за произхода на породата на регистрираното еднокопитно животно, раздел V от идентификационния документ съдържа:
а)
пълна родословна информация;
б)
раздела на племенната книга, посочен в член 2 или 3 от Решение 96/78/ЕО;
в)
когато е установено - класа на основния раздел на племенната книга, в която е вписано регистрираното еднокопитно животно.
4. За регистрацията на кон за състезания или надбягвания, както е посочено в член 2, буква д), подточка ii), издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б):
а)
в съответствие с параграф 1, букви а) и б) и с правилата на съответния издаващ орган издава идентификационен документ, който отговаря на разпоредбите в член 7, параграфи 1, 2 и 3; или
б)
признава и валидира идентификационния документ, издаден за този кон в съответствие с параграф 1 от настоящия член; или
в)
издава нов идентификационен документ в съответствие с член 12, параграф 3, буква в).
Член 10
Дерогация по отношение на попълването на информация в раздели I и IV на идентификационния документ
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) и член 9, параграф 1, буква б) компетентният орган може да разреши на издаващите органи да не попълват с чертеж информацията, посочена в точки 12 - 18 от контурната схема на идентификационния документ, установен в приложение I, раздел I, част Б, ако са изпълнени следните две условия:
а)
в съответствие с член 18 е имплантиран транспондер или в съответствие с член 21 се прилага еквивалентен разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността;
б)
снимка или разпечатка, на които се виждат достатъчно детайли за описването на еднокопитното животно.
2. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), може:
а)
да не се възползват от дерогацията, предоставена в съответствие с параграф 1 от настоящия член;
б)
да адаптират идентификационните документи, издадени в съответствие с параграф 1 от настоящия член, към изискванията, посочени в член 9, параграф 1.
3. Чрез дерогация от член 9, параграф 1, буква в) информацията за собственика може да бъде предоставена под формата на сертификат за собственост или регистрационна карта, заведени в базата данни, създадена в съответствие с член 38, която се отнася до:
а)
уникалния доживотен номер на еднокопитното животно;
б)
номера на идентификационния документ, когато има, и кода на транспондера или разрешения алтернативен метод за удостоверение на самоличността в съответствие с член 21.
Документът за собственост или регистрационната карта, предвидени в първата алинея, се връщат на издаващия орган, ако животното е умряло или е продадено, изгубено, откраднато, заклано или умъртвено.
Член 11
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Стопаните подават заявление за идентификационни документи за еднокопитни животни, родени в Съюза, до съответния издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно, и предоставят цялата информация, необходима за спазването на настоящия регламент.
2. Държавите членки определят сроковете за подаване на заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, необходими, за да спазят крайния срок за идентификация, предвиден в член 12 и член 13, параграф 1.
3. Чрез дерогация от параграф 1 от настоящия член и в съответствие с член 1 от Решение 96/78/ЕО стопанинът може да подаде заявлението, предвидено в параграф 1 от настоящия член, до съответния издаващ орган, както е посочено в член 5, параграф 1, букви а) и б), чието седалище се намира в държава членка, различна от държавата членка, където е стопанството, в което се намира еднокопитното животно.
Член 12
Срок за идентификация на еднокопитни животни, родени в Съюза
1. Еднокопитни животни, родени в Съюза, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9, не по-късно от 12 месеца след датата на раждане и във всички случаи преди да напуснат постоянно стопанството на раждане, с изключение на случаите, когато такова движение се извършва в съответствие с член 23, параграф 2, буква в) като неотбито конче до 6-месечна възраст от майката, от която животното е зависимо, или в съответствие с член 26, параграф 2.
2. Чрез дерогация от параграф 1 държавите членки могат да решат да ограничат максимално разрешения срок за идентификация на еднокопитни животни до шест месеца или в рамките на календарната година на раждането.
3. Чрез дерогация от параграфи 1 и 2 по всяко време може да се издаде нов идентификационен документ в съответствие с член 9:
а)
по искане на компетентния орган или от самия компетентен орган, когато съществуващият идентификационен документ не отговаря на изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 или когато някои от идентификационните данни, посочени в раздел I, II или V, не са били записани правилно от издаващия орган; или
б)
когато еднокопитно животно за разплод и доотглеждане премине в категорията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
в)
когато конят премине в категорията на регистриран кон или е регистриран като регистриран кон, посочен в член 2, буква д), подточка ii), в съответствие с правилата на издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), а съществуващият идентификационен документ не може да бъде съответно адаптиран; или
г)
когато идентификационният документ се издава в съответствие с член 10, параграф 1 и не може да бъдат адаптиран към изискванията на член 9, параграф 1 в съответствие с член 10, параграф 2, буква б); или
д)
в случаите, посочени в член 18, параграфи 4 и 5, а съществуващите идентификационни документи не могат да бъде съответно адаптирани; или
е)
когато идентификационният документ е иззет от компетентния орган във връзка с дадено разследване.
В случаите, описани в първа алинея, съществуващият идентификационен документ се връща на издаващия орган, за да бъде направен невалиден, като превръщането в невалиден на съществуващия идентификационен документ и издаването на нов идентификационен документ се въвежда в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
Член 13
Дерогации по отношение на идентификацията на определени еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия
1. Чрез дерогация от член 12 компетентният орган може да реши, че еднокопитни животни, съставляващи определени популации, живеещи в диви или полудиви условия в някои райони, които се определят от компетентния орган, се идентифицират с идентификационен документ, издаден в съответствие с член 9 или член 17, параграф 4 само когато те:
а)
са изведени от съответните популации, с изключение на прехвърляне под официален контрол от дадена определена популация в друга; или
б)
се използват като домашни животни.
2. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията по параграф 1, информират Комисията, като се позовават на настоящия член, за съответните популации и райони, които те са определили в съответствие с параграф 1, преди да се възползват посочената дерогация.
ГЛАВА III
ИДЕНТИФИКАЦИЯ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ВНЕСЕНИ В СЪЮЗА
Член 14
Идентификация на еднокопитни животни, внесени в Съюза
Идентификационните документи, издадени в трети държави, се считат за валидни в съответствие с настоящия регламент, ако отговарят на следните условия:
а)
издадени са:
i)
за регистрирани еднокопитни животни - от орган в трета държава, включен в списъка, предвиден в член 3, параграф 1 от Директива 94/28/ЕО, който издава родословни сертификати; или
ii)
за регистриран кон - от национален клон на международна организация или асоциация, които организират състезания или надбягвания с коне и е със седалище в третата държава, в която международната организация или сдружение осъществяват дейност, посочени в член 5, параграф 1, буква б); или
iii)
във всички други случаи - от компетентните органи на третата държава на произход на еднокопитното животно;
б)
отговарят на изискванията на член 7, параграф 2.
Член 15
Заявления за издаване на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
1. Стопанинът на еднокопитното животно подава заявление до съответния издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно за издаване в съответствие с член 9 на идентификационен документ в съответствие с член 7 или за регистриране на съществуващ идентификационен документ в базата данни, създадена от този издаващ орган в съответствие с член 38 от настоящия регламент, в срок до 30 дни от датата на приключване на митническия режим, определен в член 5, точка 16, буква а) от Регламент (ЕС) № 952/2013, когато:
а)
еднокопитните животни се внасят в Съюза; или
б)
компетентният орган е преобразувал временното въвеждане на регистриран кон в съответствие с решение, прието от Комисията на основание член 19, буква б) от Директива 2009/156/ЕО, в постоянно въвеждане в съответствие с член 19, буква в) от посочената директива.
2. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не отговаря на изискванията на член 7, параграф 2 и по искане на стопанина издаващият орган:
а)
попълва идентификационния документ, така че той да отговаря на изискванията на член 7, параграф 2;
б)
записва идентификационните данни на еднокопитното животно, както и допълнителната информация в базата данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Когато съществуващият идентификационен документ, посочен в параграф 1, не може да бъде изменен, за да се съобрази с изискванията на член 7, параграф 2 от настоящия регламент, той не се счита за валиден за целите на идентификацията в съответствие с настоящия регламент, а еднокопитното животно се идентифицира посредством издаден в съответствие с член 9 нов идентификационен документ, който е в съответствие с изискванията на член 7, параграфи 1, 2 и 3 въз основа на представения идентификационен документ, който трябва да включва поне информацията, посочена в приложението към Директива 90/427/ЕИО.
ГЛАВА IV
ПРОВЕРКИ, ИЗИСКВАНИ ПРЕДИ ИЗДАВАНЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИ ДОКУМЕНТИ, И МЕТОДИ ЗА УДОСТОВЕРЯВАНЕ НА САМОЛИЧНОСТТА
Член 16
Проверка на единствените идентификационни документи, издадени за еднокопитни животни
1. Преди да издаде идентификационен документ, издаващият орган или представляващото го лице предприемат всички необходими мерки, за да:
а)
проверят, че за съответното еднокопитно животно такъв идентификационен документ досега не е бил издаван;
б)
предотвратят неправомерното издаване на повече от един идентификационен документ за едно еднокопитно животно.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, включват:
а)
справка в съответната налична документация и налични електронни записи;
б)
преценка за възрастта на еднокопитното животно;
в)
проверка на еднокопитното животно, както е предвидено в член 17, за знаци или маркировки от предишна идентификация.
Член 17
Мерки за установяване на предишна идентификация на еднокопитни животни
1. Мерките за установяване на евентуални знаци или маркировки от предишна идентификация, както е предвидено в член 16, включват поне мерки за установяване на:
а)
имплантирани по-рано транспондери, като се използва четящо устройство, съвместимо със стандарт ISO 11785 и в състояние да разчита поне транспондери HDX и FDX-B, поне когато четящото устройство е в пряк контакт с повърхността на тялото на мястото, където при обичайни обстоятелства се имплантира транспондерът;
б)
клинични признаци, които показват, че предишен имплантиран транспондер или маркировка, приложена по-рано в съответствие с член 21, са били отстранени хирургически или са били променени;
в)
признак или следа, че на еднокопитното животно е прилаган алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21.
2. Ако след подаването на заявление от стопанина в съответствие с член 11, параграф 1, мерките, предвидени в параграф 1 от настоящия член, докажат наличие на предишен имплантиран транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, приложени в съответствие с член 21, които показват извършване на предишна идентификация в съответствие с член 9, издаващият орган:
а)
издава дубликат или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 29 или член 32 в зависимост от наличната информация;
б)
въвежда тази информация, т.е. номера на транспондера или алтернативния метод за удостоверяване на самоличността, по съответния начин в полетата на формуляра в част А и в контурната схема в част Б на раздел I на идентификационния документ.
3. Когато за еднокопитно животно, родено в Съюза, се потвърди недокументирано отстраняване на транспондер или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочени в параграф 1, буква б) от настоящия член, издаващият орган издава идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
4. Чрез дерогация от параграф 2 от настоящия член компетентният орган може да разреши издаването на идентификационен документ в съответствие с член 9 за еднокопитни животни, живеещи в диви или полудиви условия, посочени в член 13, които носят транспондер, но за които не е издаван идентификационен документ в съответствие с член 13, при условие че по време на имплантирането кодът на транспондера е записан в базата данни на издаващия орган, отговорен за тази популация на еднокопитни животни.
Член 18
Електронни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че към момента на първата му идентификация в съответствие с член 12 на еднокопитното животно се имплантира транспондер.
2. Транспондерът се имплантира парентерално в асептични условия между тила и най-високата част на гърба (холката) в средата на врата в областта на вратното сухожилие.
Компетентният орган обаче може да разреши имплантирането на транспондера на различно място във врата на еднокопитното животно, при условие че такова имплантиране на различно място не:
а)
противоречи на хуманното отношение към еднокопитното животно;
б)
увеличава риска от изместване на транспондера в сравнение с метода, описан в първата алинея.
3. Държавите членки определят минималната изисквана квалификация за описаната в параграф 2 интервенция или посочват лице („квалифицирано лице“) или професия, на които могат да се възложат подобни дейности.
4. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, букви а) и б), могат да изискат еднокопитни животни, които са идентифицирани посредством алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, предвиден в член 21, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на вписването или регистрацията на еднокопитни животни в племенни книги или регистрацията на регистрирани коне за състезания.
5. Издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, и компетентният орган могат да изискат еднокопитни животни, които се считат за идентифицирани в съответствие с член 4, параграф 2 и член 43, параграф 1, да бъдат маркирани чрез имплантиране на транспондер за целите на удостоверяването на самоличността в случаите, когато:
а)
транспондери, които са имплантирани и записани по-рано, престанат да функционират;
б)
наследствен или придобит белег, записан като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21, вече не е подходящ за тази цел; или
в)
компетентният орган счете за необходимо да гарантира удостоверяване на самоличността.
Член 19
Осигуряване на уникалност на кода, показван от транспондер
1. Държавите членки определят правила в съответствие със стандартите, посочени в член 2, буква н), подточка i), за да се осигури уникалността на кодовете, показвани от транспондерите, които са имплантирани от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, когато те издават идентификационни документи в съответствие с член 9.
2. Правилата, установени в съответствие с параграф 1, се прилагат така, че да не застрашават работата на системата за идентификация, определена от издаващия орган в друга държава членка, който е извършил идентификацията на регистрирано еднокопитно животно в съответствие с настоящия регламент.
Член 20
Записване на кода на транспондера в идентификационния документ
1. Когато даден транспондер е имплантиран в съответствие с член 18, издаващият орган вписва в идентификационния документ следната информация:
а)
в раздел I, част А, точка 5 - поне последните 15 знака на кода, предаван от транспондера и показван от четящото устройство след имплантирането; и където е целесъобразно:
i)
самозалепващ се стикер с баркод, при условие че след това страницата се залепва; или
ii)
разпечатка на този баркод, в който са кодирани поне посочените последни 15 знака от кода, предаван от транспондера;
б)
в точки 12 или 13 на контурната схема в раздел I, част Б, в зависимост от страната, на която е имплантиран транспондерът - мястото, където е имплантиран транспондерът в еднокопитното животно и разчетен след имплантирането;
в)
в точка 19 на контурната схема в раздел I, част Б - подписа на ветеринарния лекар или квалифицираното лице, които са извършили идентификацията, като са попълнили част А, точка 3 и контурната схема в раздел I, част Б и са разчели кода, показван от транспондера след имплантацията му, или на лицето, възпроизвеждащо тази информация за целите на издаването на идентификационен документ в съответствие с правилата на издаващия орган.
2. Чрез дерогация от параграф 1, буква а) от настоящия член, когато дадено еднокопитно животно е маркирано с по-рано имплантиран транспондер, който не отговаря на стандартите по ISO, посочени в член 2, буква н), подточка i), в раздел I, част А, точка 5 на идентификационния документ се вписва името на производителя или на четящото устройство.
Член 21
Разрешаване на алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Чрез дерогация от член 18, параграф 1 държавите членки може да разрешат подходящи алтернативни методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитни животни, родени в Съюза, включително белези, които отговарят на изискванията на член 4, параграф 1, буква б), и гарантират, че самоличността на еднокопитното животно, вписано в идентификационния документ, може да бъде удостоверена.
2. Държавите членки гарантират, че:
а)
алтернативните методи за удостоверяване на самоличността на еднокопитните животни не се използват като единствено средство за удостоверяване на самоличността в съответствие с настоящия регламент на повечето еднокопитни животни на тяхна територия;
б)
видимата маркировка, поставена на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, не може да бъде обърквана с маркировката, предназначена да бъде ползвана на тяхна територия от издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, буква а), за регистрирани еднокопитни животни;
в)
всеки разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността или всяка комбинация от тези методи предлага поне същите гаранции като транспондера, имплантиран в съответствие с член 18;
г)
информацията за алтернативните методи за удостоверяване на самоличността, прилагани за дадено еднокопитно животно, може да бъде описана във формат, който позволява цифровизация, и се съхранява по начин, който позволява търсене в база данни, създадена в съответствие с член 38.
3. Държавите членки, които имат намерение да се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1, предоставят на Комисията, на другите държави членки и на обществеността информация за своите разрешени алтернативни методи за удостоверяване на самоличността посредством уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 22
Задължения на издаващите органи и на стопаните, които използват алтернативни методи за удостоверяване на самоличността
1. Издаващият орган гарантира, че идентификационен документ за еднокопитно животно се издава само ако:
а)
е направена проверка за правилното прилагане на разрешен алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, посочен в член 21;
б)
използваният метод за удостоверяване на самоличността е вписан в раздел I, част А, точка 6 или 7 или, когато е приложимо, в раздел XI от идентификационния документ и се записва в базата данни в съответствие с член 38, параграф 1, буква е).
2. Когато се използва алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, стопанинът предоставя средствата, осигуряващи достъп до тази информация за идентификацията, и когато е приложимо, поема разноските или понася последиците от забавянето при удостоверяване на самоличността на еднокопитното животно.
ГЛАВА V
ДВИЖЕНИЕ И ТРАНСПОРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ
Член 23
Движение и транспорт на регистрирани еднокопитни животни и еднокопитни животни за разплод и доотглеждане
1. Идентификационните документи, издадени за регистрирани еднокопитни животни или за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в съответствие с член 9, параграф 1, член 14, член 29, член 30 или член 32, придружават еднокопитните животни, за които са издадени, по всяко време, включително (когато това се изисква от националното законодателство) по време на транспортирането на труп на еднокопитно животно за преработка в обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009 или посочен в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква идентификационният документ да придружава регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, когато:
а)
се намират в конюшнята или на паша и идентификационният документ може незабавно да се представи от стопанина;
б)
временно яздени, впрегнати, управлявани на въже зад коня или водени на въже:
i)
в близост до стопанството в границите на държавата членка, така че идентификационният документ да може незабавно да се представи; или
ii)
по време на сезонното придвижване на еднокопитните животни до и от регистрирани летни пасбища, при условие че идентификационните документи могат да се представят в стопанството, от което са тръгнали животните;
в)
са неотбити и придружават своята майка или кърмеща кобила;
г)
участват в тренировка или тест за конно състезание или мероприятие, което изисква временно напускане на мястото, където се провежда тренировката, състезанието или мероприятието;
д)
са придвижвани или транспортирани в извънредна ситуация, свързана със самите еднокопитни животни или със стопанството, в което се отглеждат.
Член 24
Дерогации за движение или транспортиране на еднокопитни животни, придружени от временен документ
1. По заявление от стопанина или по искане на компетентния орган издаващият орган издава временен документ, съдържащ най-малко информацията, предвидена в приложение III, който позволява на еднокопитните животни да се придвижват или транспортират в границите на една и съща държава членка за срок, не по-дълъг от 45 дни, докато идентификационният документ се предава на издаващия орган или на компетентния орган с цел да се актуализират идентификационните данни.
2. Еднокопитни животни, придружени от временен документ, както е предвидено в параграф 1, не се придвижват до кланица за клане за консумация от човека.
3. Чрез дерогация от параграф 1, ако през 45-дневния срок, определен в посочения параграф, се наложи еднокопитно животно да бъде транспортирано до друга държава членка или през друга държава членка към трета държава, независимо от статута на регистрацията животното се придружава освен от временния документ, посочен в параграф 1 от настоящия член, и от здравен сертификат в съответствие с приложение III към Директива 2009/156/ЕО.
Член 25
Дерогация за движение с карта с чип
1. Чрез дерогация от член 23, параграф 1 компетентният орган може да разреши движението или транспортирането в границите на една и съща държава членка на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, които не се придружават от идентификационния си документ, при условие че са придружавани от карта с чип, издадена от издаващия орган, издал техния идентификационен документ, и съдържаща информацията, посочена в приложение II.
2. Държавите членки, които се възползват от дерогацията, предвидена в параграф 1 от настоящия член, могат взаимно да си предоставят дерогации, които обхващат движение или транспорт на регистрирани еднокопитни животни или еднокопитни животни за разплод и доотглеждане в границите на своите територии.
Те са длъжни да информират Комисията за своето намерение да предоставят такава дерогация.
Член 26
Движение и транспортиране на еднокопитни животни за клане
1. По време на движението или транспортирането им до кланицата еднокопитните животни за клане се придружават от следните документи:
а)
идентификационния документ, издаден в съответствие с член 9, параграф 1 или член 14; или
б)
дубликата на идентификационния документ, издаден в съответствие с член 29 или член 30, който е обвързан с дерогацията, предвидена в член 31.
2. Чрез дерогация от параграф 1 компетентният орган може да разреши еднокопитни животни за клане, за които не е издаден идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1, да бъдат транспортирани директно от стопанството, в което са родени, до кланицата в границите на същата държава членка, при условие че:
а)
еднокопитните животни за клане са на възраст под 12 месеца и имат видими зъбни звезди на млечните латерални резци;
б)
е налице непрекъсната проследимост от стопанството на раждане до кланицата;
в)
по време на транспортирането до кланицата еднокопитните животни за клане са маркирани индивидуално в съответствие с член 18 или 21;
г)
пратката е придружена от информация за хранителната верига в съответствие с раздел III от приложение II към Регламент (ЕО) № 853/2004, и в нея трябва да се посочи индивидуалната маркировка, посочена в буква в) от настоящия параграф;
д)
транспондерът или друг физически идентификатор, поставен на еднокопитното животно в съответствие с член 21, се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ.
3. Член 34, параграф 1, букви б) и в) не се прилагат при движение или транспортиране на еднокопитни животни за клане в съответствие с параграф 2 от настоящия член.
ГЛАВА VI
УПРАВЛЕНИЕ, ИЗДАВАНЕ НА ДУБЛИКАТИ, ЗАМЕНЯНЕ И ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЙСТВИЕТО НА ИДЕНТИФИКАЦИОННИТЕ ДОКУМЕНТИ
Член 27
Задължения на стопаните по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
1. Стопанинът на еднокопитното животно гарантира, че следните идентификационни данни в идентификационния документ по всяко време са актуални и верни:
а)
статутът на еднокопитното животно по отношение на това дали то отговаря на условията за клане за консумация от човека;
б)
четимият код на транспондера или маркировката, използвана като алтернативен метод за удостоверяване на самоличността, както е предвидено в член 21;
в)
статутът на животното като регистрирано еднокопитно животно или като еднокопитно за разплод и доотглеждане;
г)
информацията за собствеността, когато това се изисква от законодателството на държавата членка, в която се отглежда еднокопитното животно, или от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1.
2. Независимо от издаващия орган, който е издал идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1, членове 14, 29 или 32, стопанинът на еднокопитно животно гарантира, че идентификационният документ е подаден пред издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, според категорията на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, за да се предоставят идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, в срок от 30 дни, считано от:
а)
издаването на идентификационния документ в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган извън държавата членка, в която се намира стопанството;
б)
въвеждането на еднокопитното животно в държавата членка, в която се намира стопанството, от друга държава членка, с изключение на
i)
еднокопитни животни, участващи в състезания, надбягвания, изложби, тренировки и теглене за период, не по-дълъг от 90 дни;
ii)
жребци, установени в държавата членка за случния сезон;
iii)
кобили, установени в държавата членка за разплод за период, не по-дълъг от 90 дни;
iv)
еднокопитни животни, настанени във ветеринарно заведение по медицински причини;
v)
еднокопитни животни, предназначени за клане в срок до 10 дни от въвеждането им.
3. Когато е необходимо да се актуализират в идентификационния документ идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, стопанинът подава идентификационния документ в срок до 30 дни след събитието, което има отражение върху идентификационните данни:
а)
за регистрирани еднокопитни животни, посочени в член 2, буква д), подточка i) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква а), който
i)
е издал идентификационния документ за съответното регистрирано еднокопитно животно; или
ii)
е одобрен в съответствие с Решение 92/353/ЕИО в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно и който е създал племенната книга, в която еднокопитните животни могат да бъдат вписвани или регистрирани в съответствие с Решение 96/78/ЕО; или
б)
за регистрирани коне, посочени в член 2, буква д), подточка ii) - до издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, буква б), в съответствие с правилата на посочения издаващ орган, издал идентификационния документ за съответния регистриран кон; или
в)
до компетентния орган или до който и да било от издаващите органи, определени в съответствие с настоящия регламент от компетентния орган на държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 28
Задължения на издаващите органи по отношение на управлението на идентификационните документи, за да се гарантира непрекъснатост на идентичността през целия живот на еднокопитното животно
Издаващият орган, посочен в член 27, параграф 3:
а)
извършва необходимите актуализации на идентификационните данни в идентификационния документ;
б)
вписва в част В, раздел I от идентификационния документ необходимата информация относно издаващия орган, която трябва да съдържа поне съвместим с UELN номер от базата данни, когато той не е издал първоначалния идентификационен документ в съответствие с член 9, параграф 1;
в)
попълва полетата в раздел IV на идентификационния документ, когато промяната на собствеността се изисква съгласно националното законодателство или правилата на издаващия орган;
г)
вписва или попълва в базата данни, която е създал в съответствие с член 38, записите с идентификационните данни, съдържащи се в подадения идентификационен документ;
д)
подава информацията до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 29
Издаване на дубликати на идентификационни документи
1. Дубликат на идентификационен документ се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и самоличността на животното може да бъде установена най-вече чрез кода, предаван от транспондера, или чрез алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21; или
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, член 14 или член 43, параграф 2, при условие че съответният сертификат е налице и биологичната майка или - при ембриотрансфер - приемната майка се идентифицира в съответствие с настоящия регламент; или
в)
компетентният орган има доказателство, че някои идентификационни данни в съществуващия идентификационен документ не отговарят на съответното еднокопитно животно и разпоредбите в член 12, параграф 3, буква а) не могат да бъдат приложени.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващият орган, посочен в член 5, параграф 1, по заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
когато е необходимо, поставя транспондер на животното в съответствие с член 18 или прилага одобрен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава дубликат на идентификационния документ, който дубликат е ясно обозначен като такъв („дубликат на идентификационен документ“) и съдържа уникалния доживотен номер, вписан в базата данни на издаващия орган, който:
i)
е извършил първата идентификация на животното и е издал изгубения оригинал на идентификационния документ; или
ii)
издава дубликата на идентификационния документ за животното, посочено в параграф 1, буква б);
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на дубликата на идентификационния документ като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните за дубликата на идентификационния документ, който дубликат е издаден в съответствие с параграф 2, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпращат до централната база данни в съответствие с член 39.
4. Когато изгубеният идентификационен документ е бил издаден в съответствие с член 9, параграф 1 от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, който вече не съществува, дубликатът на идентификационния документ се издава в съответствие с параграф 2 от настоящия член от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 30
Издаване на дубликати на идентификационни документи за еднокопитни животни, внесени в Съюза
Чрез дерогация от член 29, параграф 2, когато изгубеният оригинал на идентификационния документ е издаден от издаващ орган, посочен в член 14, буква а), в трета държава, посоченият издаващ орган в третата държава може издаде нов идентификационен документ, при условие че новият идентификационен документ е:
а)
изпратен от издаващия орган, посочен в член 14, буква а), до издаващия орган, посочен в член 29, параграф 2, където е отбелязан като дубликат на идентификационен документ, животното е класифицирано в съответствие с член 29, параграф 2, буква в) и информацията е вписана в базата данни в съответствие с член 29, параграф 3;
б)
препратен до стопанина или, когато това специално се изисква по закон в държавата членка, в която се намира еднокопитното животно, до собственика от издаващия орган или компетентен орган в държавата членка, където се намира стопанството на еднокопитното животно.
Член 31
Временно преустановяване на статута на еднокопитно животно като животно за клане за консумация от човека
1. Чрез дерогация от член 29, параграф 2, буква в) и член 30 и с изключение на случая, описан в член 43, параграф 2, компетентният орган може да реши временно да преустанови статута на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека за период от шест месеца, ако:
а)
стопанинът може да докаже по удовлетворяващ начин в срок от 30 дни от датата на обявяване на загубата на идентификационния документ, че статутът на еднокопитното животно като предназначено за клане с цел консумация от човека не е променен поради медицинско лечение;
б)
заявлението за идентификацията е подадено в съответствие с член 1, параграф 1, второ тире от Решение 96/78/ЕО през първата година от живота на животното, но след изтичането на максималния разрешен срок, посочен в член 12, параграф 2 от настоящия регламент.
2. В случая, описан в параграф 1, компетентният орган вписва датата, от която започва да тече шестмесечният срок на временното преустановяване на статута, в раздел II, част III, първата колона от дубликата на идентификационния документ и попълва третата колона от него.
Член 32
Издаване на идентификационни документи, заместващи оригинала
1. Идентификационен документ, заместващ оригинала, се издава от издаващия орган, посочен в член 5, параграф 1, когато:
а)
оригиналът на идентификационния документ е изгубен и:
i)
самоличността на животното не може да бъде установена;
ii)
няма свидетелство или доказателство, че за въпросното животно по-рано вече е издаден идентификационен документ от издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1;
б)
животното не е било идентифицирано в сроковете, определени в член 12, параграф 1 или 2, член 14 или член 43, параграф 2.
2. В случаите, описани в параграф 1, издаващ орган, посочен в член 5, параграф 1, буква в), отговорен за района, в който се намира стопанството, където е еднокопитното животно, при подаване на заявление от стопанина или по искане на компетентния орган:
а)
имплантира транспондер в животното в съответствие с член 18 или прилага алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
б)
издава идентификационен документ, заместващ оригинала, ясно обозначен като такъв („идентификационен документ, заместващ оригинала“) с посочване на новия уникален доживотен номер, съответстващ на записа в базата данни при издаването на посочения идентификационен документ, заместващ оригинала;
в)
класифицира еднокопитното животно в част II от раздел II на идентификационния документ, заместващ оригинала, като непредназначено за клане с цел консумация от човека.
3. Данните на идентификационния документ, заместващ оригинала, издаден в съответствие с параграф 2 от настоящия член, се вписват, като се отбелязва уникалният доживотен номер в базата данни, както е посочено в член 38, и се изпраща до централната база данни в съответствие с член 39.
Член 33
Временно прекратяване на валидността на идентификационен документ за цели на движение
Официалният ветеринарен лекар прекратява временно валидността за цели на движение на идентификационен документ чрез съответното вписване в раздел III от него, когато еднокопитно животно се отглежда във или произхожда от стопанство, което:
а)
е под забрана, посочена в член 4, параграф 5 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
се намира в държава членка, която не е държава членка, свободна от африканска чума по конете, или в част от територията на държава членка, която в съответствие с член 5, параграф 2 от Директива 2009/156/ЕО се счита за заразена с африканска чума по конете.
ГЛАВА VII
СМЪРТ НА ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ И ЕДНОКОПИТНИ ЖИВОТНИ, ПРЕДНАЗНАЧЕНИ ЗА КЛАНЕ С ЦЕЛ КОНСУМАЦИЯ ОТ ЧОВЕКА, И ДОКУМЕНТИРАНЕ НА ЛЕЧЕНИЕТО
Член 34
Задължения на официалния ветеринарен лекар и на компетентния орган при клане или смърт на еднокопитни животни
1. При клане или смърт на еднокопитно животно се предприемат следните мерки:
а)
транспондерът се предпазва от последваща неправомерна употреба, като се отстранява, унищожава или ликвидира in situ;
б)
идентификационният документ се прави невалиден поне чрез означаване „невалиден“ върху всички страници с печат, който не може да бъде подправен, или чрез перфорация на всички страници с подходящ диаметър, не по-малък от стандартната перфорация чрез перфоратор;
в)
по отношение на уникалния доживотен номер на еднокопитното животно:
i)
идентификационният документ се унищожава под официален контрол в кланицата, в която животното е заклано, като до издаващия орган се изпраща удостоверение за това или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, с което той се уведомява за датата на клане на животното в кланицата и за датата на унищожаване на идентификационния документ; или
ii)
идентификационният документ, който е направен невалиден, се връща на издаващия орган, посочен или в точка 11 от част А на раздел I на идентификационния документ, или в част В от този раздел, като документът е актуализиран в съответствие с член 28, буква б), или директно, или чрез контактната точка, посочена в член 36, параграф 2, заедно с информация за датата, на която животното е заклано или умъртвено с цел борба със заболяванията.
2. Мерките, предвидени в параграф 1, се извършват от или под надзора на:
а)
официалния ветеринарен лекар:
i)
при клане или убиване с цел борба със заболяванията в съответствие с член 4, параграф 4, буква а), втора алинея от Директива 2009/156/ЕО; или
ii)
след клане в съответствие с член 7, параграф 3 от Директива 2009/156/ЕО; или
б)
компетентния орган, определен в член 3, параграф 10 от Регламент (ЕО) № 1069/2009, при обезвреждане или преработка на трупа, който е придружен от идентификационния документ в съответствие с националното законодателство, посочено в член 23, параграф 1 от настоящия регламент, във:
i)
обект, одобрен в съответствие с член 24, параграф 1, буква а) от Регламент (ЕО) № 1069/2009; или
ii)
инсталации за изгаряне с нисък капацитет, посочени в глава III, буква а), подточка iii) от приложение III към Регламент (ЕС) № 142/2011.
3. Когато, в съответствие с параграф 1, буква а) от настоящия член, транспондерът не може да бъде изваден от еднокопитно животно, заклано с цел консумация от човека, официалният ветеринарен лекар обявява месото или частта от месото, в която се намира транспондерът, за негодно за консумация от човека в съответствие с раздел II, глава V, параграф 1, буква н) от приложение I към Регламент (ЕО) № 854/2004.
Член 35
Задължение на стопанина и на издаващия орган при смърт или загуба на еднокопитно животно
1. Във всички случаи на смърт или загуба (включително кражба) на еднокопитно животно, които не са посочени в член 34, стопанинът връща идентификационния документ на съответния издаващ орган, посочен в раздел I, част А или актуализиран в съответствие с член 28, буква б) в част В от раздел I на идентификационния документ в срок до 30 дни след смъртта или загубата на животното.
2. Издаващият орган, получил информация относно смърт или загуба на еднокопитно животно в съответствие с член 34 или параграф 1 от настоящия член, действа в съответствие с член 28, букви г) и д).
Член 36
Задължения на държавите членки да осигурят обмен на информация след настъпването на смърт на еднокопитно животно
1. Държавите членки прилагат процедури за връщане на направения невалиден идентификационен документ до издаващия орган, както е предвидено в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii).
2. Държавите членки могат да осигурят контактна точка за получаване на удостоверенията, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка i), или на идентификационните документи, посочени в член 34, параграф 1, буква в), подточка ii), за по-нататъшно разпращане до съответните издаващи органи на своята територия.
Тази контактна точка може да бъде орган за връзка, посочен в член 35 от Регламент (ЕО) № 882/2004.
3. Когато е приложимо в съответствие с параграф 2, данните за контактната точка, които могат да бъдат включени в централната база данни, предвидена в член 39, се предоставят на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, посочен в член 6, параграф 1.
Член 37
Еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, и документиране на лечението
1. Дадено еднокопитно животно се счита за предназначено за клане с цел консумация от човека, освен в случаите, когато в съответствие с настоящия регламент то необратимо е обявено за непредназначено за тази цел в част II от раздел II на идентификационния документ чрез:
а)
подпис на собственика по негова собствена преценка, заверен от издаващия орган; или
б)
подписи на стопанина и на отговорния ветеринарен лекар, който действа в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО; или
в)
вписването, направено от издаващия орган, при издаването на дубликат на идентификационен документ в съответствие с член 29 или 30 или идентификационен документ, заместващ оригинала, в съответствие с член 32.
2. Преди всяко лечение в съответствие с член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО или лечение чрез употреба на лекарствен продукт, разрешен в съответствие с член 6, параграф 3 от посочената директива, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, удостоверява статута на еднокопитното животно като:
а)
предназначено за клане с цел консумация от човека, което е общият случай; или
б)
непредназначено за клане с цел консумация от човека, както е установено в част II от раздел II на идентификационния документ.
3. Когато лечението, посочено в параграф 2 от настоящия член, не е разрешено за еднокопитни животни, предназначени за клане с цел консумация от човека, отговорният ветеринарен лекар, посочен в член 10, параграф 1 от Директива 2001/82/ЕО, осигурява това, че в съответствие с дерогацията, предвидена в член 10, параграф 2 от Директива 2001/82/ЕО, преди лечението съответното еднокопитно животно необратимо се обявява за непредназначено за клане с цел консумация от човека чрез:
а)
попълване и подписване на част II от раздел II от идентификационния документ; както и
б)
обявяване за невалидна част III от раздел II на идентификационния документ в съответствие с инструкциите, предвидени в част III от раздел II.
4. След предприемането на мерките, предвидени в параграф 3, стопанинът на еднокопитното животно подава идентификационния документ до издаващ орган в държавата членка, където се намира стопанството на животното, или предоставя информация онлайн, когато има осигурен такъв достъп до базата данни, в срок от 14 дни, считано от датата на подписа в част II от раздел II на идентификационния документ.
5. Чрез дерогация от параграф 4 държава членка може да приема мерки, за да гарантира, че отговорният ветеринарен лекар уведомява за мерките, предприети в съответствие с параграф 3, в срок до 14 дни от датата на подписване на част II от раздел II на идентификационния документ:
а)
или директно издаващия орган, посочен в параграф 4, и предоставя информацията, необходима на издаващия орган да актуализира базата данни, създадена в съответствие с член 39; или
б)
директно централната база данни, създадена в съответствие с член 39, когато е гарантирано, че информацията е включена в база данни, създадена в съответствие с член 38 от издаващия орган, посочен в параграф 4.
6. При нужда от лечение на еднокопитно животно при условията, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2001/82/ЕО, отговорният ветеринарен лекар вписва в част III от раздел II на идентификационния документ необходимите данни относно лекарствения продукт, който съдържа вещества, изброени в Регламент (ЕО) № 1950/2006 като вещества от съществено значение за лечението на еднокопитни животни,, или вещества, които носят допълнителна клинична полза за това лечение.
Отговорният ветеринарен лекар вписва датата на последния предписан прием на лекарствения продукт и в съответствие с член 11, параграф 4 от Директива 2001/82/ЕО информира стопанина за датата, на която изтича карентният период, установен в съответствие с член 10, параграф 3 от посочената директива.
ГЛАВА VIII
ЗАПИСИ И САНКЦИИ
Член 38
База данни
1. Когато издава идентификационен документ или регистрира по-рано издадени идентификационни документи, издаващият орган записва в своята база данни поне следната информация относно еднокопитното животно:
а)
уникален доживотен номер;
б)
вид;
в)
пол;
г)
цвят;
д)
датата (дд/мм/гггг) на раждане, заявена от стопанина, посочен в буква и);
е)
ако е приложимо, поне последните 15 знака от кода, предаван от транспондерa, или предавания от радиочестотно идентификационно устройство код, което не е съобразено със стандарт ISO 11784, заедно с информация за изискваното четящо устройство за прочит на информацията, или алтернативен метод за удостоверяване на самоличността в съответствие с член 21;
ж)
държавата на раждане, обявена от стопанина, посочен в буква и);
з)
дата на издаване и на всяко изменение на идентификационния документ;
и)
името и адреса на стопанина, подал заявлението, посочено в член 11, параграф 1, член 15, параграф 1, член 29, параграф 2 или член 32, параграф 2, или, когато е приложимо, подал идентификационния документ, както е посочено в член 27, параграф 3;
й)
статут на регистрирано еднокопитно животно или на еднокопитно животно за разплод и доотглеждане;
к)
име на животното (името, което животното е получило при раждането, и където е приложимо, търговското име), както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
л)
известен статут на животното като непредназначено за клане с цел консумация от човека;
м)
сериен номер, когато такъв сериен номер се отбелязва в идентификационния документ, посочен в член 9, параграфи 1 и 3, и информация за нови идентификационни документи, дубликати или идентификационни документи, заместващи оригинала, издадени в съответствие с член 12, параграф 3, член 29, член 30 или член 32;
н)
държавата, в която се намира стопанството на еднокопитното животно, както е обявено от стопанина, посочен в буква и);
о)
съобщената дата на смъртта или загубата на животното, обявена от стопанина, посочен в буква и), или датата на клане.
2. Издаващият орган съхранява информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, като запис в своята база данни в продължение на най-малко 35 години или за срок от минимум две години, считано от датата на известяване на смъртта на еднокопитното животно в съответствие с член 34.
3. Не по-късно от 15 дни, считано от датата на вписване на информацията, посочена в параграф 1 от настоящия член, издаващият органът, посочен в същия параграф, предава информацията, посочена в букви а) - й) и л) - о) от него, до централната база данни, създадена в съответствие с член 39, в държавата членка:
а)
където издаващият орган е одобрен, признат или определен или където се намира седалището му в съответствие с член 5, параграф 1;
б)
където е родено еднокопитното животно.
Член 39
Създаване на централна база данни
1. Държавите членки създават централна база данни за целите на настоящия регламент.
2. Чрез дерогация от параграф 1 не се изисква централна база данни в държавите членки, които имат единна база данни за регистрирани еднокопитни животни и единна база данни за еднокопитни животни за разплод и доотглеждане, при условие че:
а)
двете бази данни могат ефективно да обменят информация помежду си и могат да си сътрудничат с централните бази данни в съответствие с член 40 с цел актуализиране на идентификационните данни за еднокопитни животни, когато техният статут се променя на регистрирани еднокопитни животни или на еднокопитни животни за разплод и доотглеждане;
б)
компетентният орган има достъп до тези бази данни.
3. Държавите членки предоставят наименованието, адреса и информацията за връзка със своите централни бази данни на разположение на другите държави членки и на обществеността на уебсайта, предвиден в член 6, параграф 1.
Член 40
Експлоатация и сътрудничество на централните бази данни
1. Всяка държава членка гарантира, че издаващите органи, посочени в член 5, параграф 1, включват информацията, посочена в член 28, буква д) и член 38, параграф 1, отнасяща се до еднокопитни животни, идентифицирани на нейна територия, в централна база данни или че базите данни на издаващите органи на нейната територия са свързани в мрежа с тази централна база данни.
2. Държавите членки си сътрудничат при експлоатацията на своите централни бази данни в съответствие с Директива 89/608/ЕИО и гарантират, че:
а)
в съответствие с член 28 от настоящия регламент от централната база данни се предава информация - с посочване на уникалния доживотен номер - за всяко изменение на идентификационните данни, посочени в член 38, параграф 1, до централната база данни на държавата членка, в която е издаден идентификационният документ;
б)
на компетентните органи на останалите държави членки се предоставя безплатен достъп до минимална информация, съдържаща се в централната база данни, за да направят справка дали там е записан даден код на транспондер, уникален доживотен номер или номер на паспорт.
Член 41
Санкции
Държавите членки определят правилата относно санкциите, приложими при нарушение на разпоредбите на настоящия регламент, и вземат всички необходими мерки, за да гарантират тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки съобщават на Комисията съдържанието на посочените разпоредби най-късно до 1 януари 2016 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
ГЛАВА IX
ПРЕХОДНИ И ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 42
Отмяна
Регламент (ЕО) № 504/2008 се отменя, считано от 1 януари 2016 г.
Позоваванията на отменения регламент се считат за позовавания на настоящия регламент.
Член 43
Преходни разпоредби
1. Чрез дерогация от член 4, параграф 2 за идентифицирани в съответствие с настоящия регламент се считат следните еднокопитни животни:
а)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г. и идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че идентификационните документи, издадени за посочените еднокопитни животни:
i)
са регистрирани в съответствие с член 21, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.; както и
ii)
съдържат раздел, съответстващ на раздел IX от образеца на идентификационен документ, установен в приложението към Решение 93/623/ЕО, а част III-А от идентификационния документ е попълнена, ако е въведена информация в част III-Б от него;
б)
еднокопитните животни, родени най-късно до 30 юни 2009 г., които обаче не са идентифицирани до тази дата в съответствие с решения 93/623/ЕИО или 2000/68/ЕО, при условие че са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 най-късно до 31 декември 2009 г.;
в)
еднокопитните животни, идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г.
2. Еднокопитните животни, които са родени в Съюза или са внесени в Съюза от трета държава след 30 юни 2009 г. и които не са идентифицирани в съответствие с Регламент (ЕО) № 504/2008 до 31 декември 2015 г., се идентифицират в съответствие с член 29 или 32 от настоящия регламент, в зависимост от наличната информация за самоличността им, и в част II от раздел II от дубликата на идентификационния документ се класифицират като непредназначени за клане с цел консумация от човека.
3. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 държавите членки, които са предоставили дерогации в съответствие с член 7 от Регламент (ЕО) № 504/2008 преди 1 януари 2016 г. и съответно са уведомили за тях Комисията преди тази дата, не се изисква да уведомяват повторно Комисията за тях.
4. Държавите членки, които не са създали предвидената в член 39 централизирана база данни, създават централна база данни в съответствие с член 39 и осигуряват тя да започне да функционира в съответствие с член 40 най-късно до 30 юни 2016 г.
Член 44
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Той се прилага от 1 януари 2016 г. В държавите членки, които до 1 януари 2016 г. не са създали работеща централна база данни, член 39 обаче се прилага от 1 юли 2016 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 17 февруари 2015 година.
IZVEDBENA UREDBA KOMISIJE (EU) 2015/262
z dne 17. februarja 2015
o določitvi pravil v skladu z direktivama Sveta 90/427/EGS in 2009/156/ES v zvezi z metodami za identifikacijo enoprstih kopitarjev (uredba o potnih listih za enoprste kopitarje)
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije,
ob upoštevanju Direktive Sveta 90/427/EGS z dne 26. junija 1990 o zootehniških in genealoških pogojih, ki urejajo promet s kopitarji znotraj Skupnosti (1), in zlasti člena 4(2)(c) in (d), druge alinee člena 6(2) in prvega pododstavka člena 8(1) Direktive,
ob upoštevanju Direktive Sveta 2009/156/ES z dne 30. novembra 2009 o pogojih v zvezi z zdravstvenim varstvom živali, ki ureja premike in uvoz kopitarjev iz tretjih držav (2), in zlasti člena 4(4) Direktive,
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Direktiva 90/427/EGS določa zootehniške pogoje, ki urejajo promet z enoprstimi kopitarji znotraj Unije. V skladu s to direktivo morajo države članice zagotoviti, da premike registriranih enoprstih kopitarjev spremlja identifikacijski dokument, ki ga izdajo odobrene rejske organizacije ali združenja rejcev iz navedene direktive.
(2)
Direktiva 2009/156/ES določa pogoje v zvezi z zdravjem živali za premikanje in uvoz enoprstih kopitarjev iz tretjih držav. Določa, da morajo biti registrirani enoprsti kopitarji identificirani z identifikacijskim dokumentom, izdanim v skladu z Direktivo 90/427/EGS, ali pa s strani mednarodnega združenja ali organizacije, ki se ukvarja s tekmovalnimi ali dirkalnimi konji. Enoprsti kopitarji za rejo in rabo morajo biti identificirani po metodi, ki jo določi Komisija.
(3)
Uredba Komisije (ES) št. 504/2008 (3), ki se uporablja od 1. julija 2009, določa pravila o identifikaciji enoprstih kopitarjev, rojenih v Uniji ali uvoženih v Unijo, in določa identifikacijski dokument (potni list) za enoprste kopitarje, ki je večnamenski dokument za zagotavljanje zdravja živali in ljudi ter za zootehniške potrebe in potrebe jahalnega športa. S poudarkom na identifikacijskem dokumentu kot sestavnem delu sistema za identifikacijo enoprstih kopitarjev navedena uredba določa le možnost, da se informacije iz podatkovnih zbirk številnih organov izdaje vključijo v osrednjo podatkovno zbirko ali da se njihove podatkovne zbirke povežejo z navedeno osrednjo podatkovno zbirko.
(4)
Države članice imajo težave pri izvajanju ukrepov iz Uredbe (ES) št. 504/2008. Te težave se večinoma nanašajo na metodo identifikacije enoprstih kopitarjev z identifikacijskim dokumentom.
(5)
Preiskave, ki so jih izvedle države članice, so pokazale, da so z identifikacijskimi dokumenti povezane številne goljufije. Glavno tveganje je nezakonit ponoven vstop v prehransko verigo enoprstih kopitarjev, ki so bili pred tem izključeni iz zakola za prehrano ljudi in ki so bili zdravljeni z zdravili, ki niso bila odobrena za zdravljenje živali za proizvodnjo hrane. Po sprejetju Odločbe Komisije 2000/68/ES (4) je bilo na tisoče enoprstih kopitarjev dokončno izključenih iz zakola za prehrano ljudi. Zaradi pomanjkanja alternativnih možnosti za vseživljenjsko rejo nepotrebnih in neželenih kopitarjev, ki so bili izključeni iz zakola za prehrano ljudi, je prišlo do zanemarjanja in zapustitve teh živali in s tem tudi do resnih posledic za zdravje in dobrobit živali. V trenutnih gospodarskih razmerah se je to stanje še poslabšalo, zaradi česar je v mnogih primerih postala reja enoprstih kopitarjev na koncu njihovega produktivnega življenja predraga. V nekaterih državah članicah so se težave povečale do te mere, da so pristojni organi začeli izvajati programe za zakol odvečnih enoprstih kopitarjev zunaj prehranske verige.
(6)
V zadnjih letih je prišlo do novega pojava, nezakonite paše (paše brez dovoljenja lastnika pašnika), kar vpliva na lastnike teh zemljišč, saj so tako pravno postali imetniki enoprstih kopitarjev in nenamerno pridobili odgovornosti v skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008. Nejasen položaj teh enoprstih kopitarjev je lahko pomemben tudi za pravilno uporabo pravil Unije na drugih področjih.
(7)
Jasno je postalo, da informacije, shranjene v podatkovni zbirki organa izdaje ob izdaji identifikacijskega dokumenta hitro postanejo zastarele. Zato je zelo težko ali skrajno nepraktično, da pristojni organi v okviru izdajanja spričeval ali preverjanja identitete preverijo, ali je identifikacijski dokument pristen in ali so informacije v njem aktualne in verjetne ter da niso bile zlonamerno spremenjene, predvsem v zvezi s statusom živali, namenjenih za zakol, pa tudi zato, da bi se izkoristili ugodnejši pogoji za zdravje in dobrobit živali, ki veljajo za premike registriranih enoprstih kopitarjev.
(8)
V večini držav članic podatkovne zbirke različnih organov za izdajo potnih listov medsebojno niso povezane, iz pravnih in upravnih razlogov pa en organ za izdajo potnih listov še ni realna možnost. Zato vzpostavitev osrednje podatkovne zbirke velja za najučinkovitejšo rešitev za izmenjavo in usklajevanje podatkov med različnimi akterji v okviru direktiv 90/427/EGS in 2009/156/ES, kolikor je potrebno za upravljanje identifikacijskih dokumentov enoprstih kopitarjev, ne le da bi se zagotovila potrebna jamstva v zvezi z zdravjem živali, temveč tudi omogočila uporaba navedenih določb v zakonodaji Unije o dobrobiti živali in javnem zdravju, v kateri je kot prvi pogoj določena pravilna in zanesljiva identifikacija enoprstih kopitarjev.
(9)
Preiskava, ki jo je Komisija izvedla v okviru dogodkov s konjskim mesom leta 2013, je pokazala, da je 23 držav članic vzpostavilo osrednjo podatkovno zbirko, dve državi članici pa imata ločeni podatkovno zbirko registriranih enoprstih kopitarjev in podatkovno zbirko enoprstih kopitarjev za rejo in rabo. Tri države članice, ki imajo približno 20 % od skupaj 6,7 milijona enoprstih kopitarjev v Uniji, nimajo osrednje podatkovne zbirke.
(10)
Zato je treba pregledati sistem Unije za identifikacijo enoprstih kopitarjev, da se zagotovi, da je varen in tudi prijazen za uporabnike.
(11)
Za uvoz enoprstih kopitarjev na ozemlja iz Priloge I k Uredbi (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (5) veljajo pogoji, ki so določeni v skladu z Direktivo 2009/156/ES; uvoz je odobren iz tretjih držav iz Priloge k Odločbi Komisije 2004/211/ES (6). Običajno je vsako leto v Unijo uvoženih približno 4 000 registriranih enoprstih kopitarjev ter enoprstih kopitarjev za rejo in rabo pod pogoji, določenimi v Odločbi Komisije 93/197/EGS (7).
(12)
Kadar se uporabljajo carinski postopki, določeni v Uredbi (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta (8), se je treba sklicevati tudi na Uredbo Sveta (EGS) št. 706/73 (9). Uredba (EGS) št. 706/73 določa, da se od 1. septembra 1973 pravila Unije na področju veterinarske zakonodaje uporabljajo na Kanalskih otokih in otoku Manu.
(13)
Odločba Komisije 96/78/ES (10) določa pogoje za vpis in registracijo registriranih enoprstih kopitarjev v rodovniške knjige za pleme. Navedena odločba med drugim zahteva, da mora biti enoprsti kopitar za vpis v glavni del rodovniške knjige za svojo pasmo identificiran kot žrebe pred odstavitvijo v skladu s pravili te rodovniške knjige, za kar je potreben vsaj pripustni list. Zaradi doslednosti zakonodaje Unije in njene preproste uporabe pravila o identifikacijskem dokumentu ne bi smela ogroziti uporabe pravil o identifikaciji enoprstih kopitarjev za namene njihovega vpisa v rodovniške knjige.
(14)
Metode za identifikacijo enoprstih kopitarjev iz te uredbe bi morale biti tudi v skladu z načeli, ki jih določijo rejske organizacije, odobrene v skladu z Odločbo Komisije 92/353/EGS (11). V skladu z navedeno odločbo mora organizacija ali združenje, ki vodi izvorno rodovniško knjigo za posamezno pasmo, določiti načela za identifikacijo enoprstih kopitarjev, za razdelitev rodovniške knjige na razdelke in rodovniške linije, vpisane v rodovniško knjigo.
(15)
Da se zagotovi visoka kakovost identifikacijskih dokumentov in evidence vseh enoprstih kopitarjev v Uniji, bi morale države članice zagotoviti, da sistemi za identifikacijo registriranih enoprstih kopitarjev, vnesenih ali registriranih v rodovniške knjige, ki so jih vzpostavile odobrene ali priznane rejske organizacije ali združenja rejcev, izpolnjujejo, kar zadeva izdajanje identifikacijskih dokumentov, pogoje za imenovanje organov za izdajo identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje za rejo in rabo s strani pristojnih organov.
(16)
Opredelitev „enoprstega kopitarja“, ki spada izključno na področje uporabe točke (b) člena 2 Direktive 2009/156/ES, bi morala biti v skladu s taksonomijo, uporabljeno v zakonodaji Unije, na primer v dodatkih k Uredbi Sveta (EGS) št. 3626/82 (12) in Uredbi Komisije (EU) št. 206/2010 (13).
(17)
Ker opredelitev gospodarstva iz Direktive Sveta 92/35/EGS (14) vključuje naravne rezervate, v katerih enoprsti kopitarji živijo svobodno, ter je tako obsežnejša od tiste iz Direktive 2009/156/ES, je primerno, da opredelitev gospodarstva v tej uredbi zajema tudi naravne rezervate, v katerih enoprsti kopitarji živijo svobodno.
(18)
Veterinarski nadzor, potreben za zagotavljanje jamstev za zdravstveno varstvo živali v skladu z Direktivo 2009/156/ES, se lahko zagotovi le, če pristojni organ pozna gospodarstvo, kakor je opredeljeno v navedeni direktivi. Podobne zahteve izhajajo iz uporabe dela A poglavja II oddelka I Priloge I k Uredbi Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 854/2004 (15) v zvezi z enoprstimi kopitarji kot živalmi za proizvodnjo hrane. Vendar pa ob upoštevanju pogostosti premikov enoprstih kopitarjev ni primerno vzpostaviti sistema, po katerem bi morali biti enoprsti kopitarji sledljivi v realnem času. Namesto tega bi morali biti pristojnemu organu na voljo identifikacijski podatki in zato je osrednja podatkovna zbirka v vsaki državi članici ključna za upravljanje informacij o enoprstih kopitarjih, ki bivajo na njenem ozemlju.
(19)
Zakonodaja Unije razlikuje med lastniki in imetniki živali. Izraz „imetnik“ živali je opredeljen in se uporablja v Uredbi (ES) št. 1760/2000 Evropskega parlamenta in Sveta (16). Nasprotno pa se v Direktivi 2009/156/ES uporabljata izraza lastnik ali rejec živali. Skupna opredelitev lastnika in imetnika je določena v Direktivi 92/35/EGS. Ker v skladu z zakonodajo Unije in nacionalno zakonodajo lastnik enoprstega kopitarja ni nujno oseba, odgovorna za enoprstega kopitarja, je primerno pojasniti, da bi moral biti za identifikacijo enoprstega kopitarja v skladu s to uredbo odgovoren predvsem imetnik enoprstega kopitarja, ki je lahko (ali pa tudi ne) njegov lastnik.
(20)
V skladu z zakonodajo držav članic ali na zahtevo nekaterih organov izdaje morajo biti informacije o lastniku živali vnesene v identifikacijski dokument in posledično tudi v podatkovno zbirko, ki jo upravlja organ izdaje. Te informacije o lastništvu in tudi o spremembi lastništva se lahko predložijo v obliki različnih potrdil o lastništvu ali potrdil o registraciji, vključno s t. i. „carte d'immatriculation“, ki se uspešno uporabljajo v državi članici.
(21)
Direktiva Sveta 2008/73/ES (17) določa, da države članice pripravijo in posodabljajo sezname odobrenih obratov na veterinarskem in zootehniškem področju in jih dajo na voljo drugim državam članicam in javnosti. Da lahko druge države članice in javnost lažje dostopajo do seznamov odobrenih obratov, bi morale države članice dati sezname na voljo v elektronski obliki na informacijskih spletnih straneh. Komisija bi morala državam članicam pomagati pri zagotavljanju dostopnosti navedenih seznamov drugim državam članicam in javnosti, tako da jim zagotovi internetni naslov spletnega mesta, na katerem so navedene nacionalne povezave do informacijskih internetnih strani držav članic.
(22)
Za lažjo elektronsko izmenjavo informacij med državami članicami ter zagotavljanje preglednosti in razumljivosti je pomembno, da so seznami v celotni Uniji sestavljeni po enotni predlogi. Odločba Komisije 2009/712/ES (18) zato določa vzorce za predstavitev omenjenih seznamov na informacijskih spletnih straneh, ki so jih vzpostavile države članice.
(23)
Uredba (ES) št. 504/2008 določa, da se enoprsti kopitarji smejo rediti le, če so identificirani v skladu z navedeno uredbo. Komisija je morala odgovoriti na več pritožb v zvezi s populacijami domačih konj, ki živijo zunaj gospodarstev v pogojih, ki niso bili skladni s pogoji, opisanimi kot pogoji za delno udomačene konje v navedeni uredbi. Zato je treba najprej pojasniti, da je treba enoprste kopitarje, ki živijo v Uniji, identificirati, nato pa zagotoviti odstopanje, če tega pogoja ni mogoče izpolniti.
(24)
Enoprste kopitarje, ki živijo v Uniji, bi bilo treba identificirati z identifikacijskim dokumentom za celotno življenjsko dobo živali, ki zajema podroben besedilni in diagramski opis enoprstega kopitarja in podatke o individualnih znamenjih navedene živali, za namene preverjanja identitete. Ta znamenja so lahko podedovana, na primer več kot trije vrtinci, kostanjci, bela znamenja, redke očesne motnje pigmentacije, značilne mišične vdrtine, pa tudi podrobne strukture šarenice ali mrežnice, posebni genski označevalci (profil DNK), ali pridobljena, na primer depigmentacija zaradi pritiskov sedla in brazgotine, vključno s tistimi zaradi kastracije žrebcev, ali vžgani znaki.
(25)
Identifikacijski dokumenti se ne bi smeli izdati, če niso navedeni vsi zahtevani podatki o identifikaciji, ki morajo biti evidentirani v podatkovni zbirki organa izdaje v skladu s to uredbo.
(26)
Poleg tega bi morale biti v zootehniškem spričevalu iz Direktive 90/427/EGS, ki ga je treba vključiti v identifikacijski dokument, navedene vse potrebne informacije za zagotovitev, da se enoprsti kopitarji, ki se prepišejo iz ene rodovniške knjige v drugo, vpišejo v razdelek rodovniške knjige, za katerega izpolnjujejo merila.
(27)
V skladu z Odločbo Komisije 96/510/ES (19) mora biti zootehniško spričevalo za registrirane enoprste kopitarje v skladu z identifikacijskim dokumentom iz Odločbe Komisije 93/623/EGS (20). Ker sta bili odločbi 93/623/EGS in 2000/68/ES razveljavljeni z Uredbo (ES) št. 504/2008, je treba pojasniti, da bi bilo treba vsako sklicevanje na navedeni odločbi razumeti kot sklicevanje na to uredbo.
(28)
Organi, ki izdajajo identifikacijske dokumente za registrirane enoprste kopitarje, bi morale biti organizacije ali združenja, ki vodijo ali vzpostavijo rodovniške knjige za registrirane enoprste kopitarje, ki jih je uradno odobril ali priznal pristojni organ države članice v skladu z Odločbo 92/353/EGS, ali uradna agencija države članice, ki vodi rodovniško knjigo, v katero je enoprsti kopitar vpisan ali registriran za rejo v skladu z Odločbo 96/78/ES. Poleg tega bi morale imeti tudi nacionalne izpostave mednarodnih organizacij ali združenj, ki se ukvarjajo s tekmovalnimi ali dirkalnimi konji in imajo sedež v državi članici, možnost, da delujejo kot organ za izdajo identifikacijskih dokumentov za registrirane konje.
(29)
Države članice bi morale imeti več svobode v zvezi z organi za izdajo identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje za rejo in rabo. Omogočiti bi bilo treba, da navedene identifikacijske dokumente izda pristojni organ za gospodarstvo, na katerem biva enoprsti kopitar v času njegove identifikacije, ali organ izdaje, ki ga imenuje in nadzira navedeni pristojni organ.
(30)
Pristojni organ, odgovoren za odobritev ali priznanje organizacij ali združenj, ki vzpostavljajo rodovniške knjige v skladu s Prilogo k Odločbi 92/353/EGS, bi moral sodelovati s pristojnim organom iz Uredbe (ES) št. 882/2004 za zagotovitev, po potrebi s čezmejnim sodelovanjem, da se identifikacijski dokumenti za enoprste kopitarje izdajajo in uporabljajo v skladu s to uredbo.
(31)
Ker je treba vse enoprste kopitarje, rojene v Uniji ali uvožene v Unijo, v skladu s to uredbo identificirani z enotnim identifikacijskim dokumentom, izdanim za celotno življenjsko dobo živali, so potrebne posebne določbe, kadar se status živali kot enoprstega kopitarja za rejo in rabo spremeni v status registriranega enoprstega kopitarja v smislu Direktive 2009/156/ES. Zaradi daljnosežnih posledic takšne spremembe za premike enoprstih kopitarjev, trgovino z njimi in njihov uvoz v Unijo iz tretjih držav glede veljavnih predpisov v zvezi z zdravjem živali iz Direktive 2009/156/ES, pa tudi glede pravil o dobrobiti živali, ki urejajo takšne premike v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1/2005 (21), je nujno, da ima pristojni organ enotno točko dostopa, in sicer osrednjo podatkovno zbirko, da preveri identifikacijske podatke enoprstih kopitarjev, ki so potrebni za izdajo spričevala ali uradni nadzor.
(32)
Države članice bi morale imeti možnost vzpostaviti posebne ureditve za identifikacijo divjih ali delno udomačenih enoprstih kopitarjev na določenih območjih ali ozemljih, vključno z naravnimi rezervati, da se zagotovi skladnost z opredelitvijo gospodarstva iz Direktive 92/35/EGS. Toda kakršno koli tako odstopanje od splošne obveznosti identifikacije enoprstih kopitarjev bi bilo treba odobriti samo, kadar so navedene opredeljene populacije divjih ali delno udomačenih enoprstih kopitarjev dejansko ločene od enoprstih kopitarjev za kakršno koli domačo uporabo in sta njihovo preživetje in razmnoževanje ne le zunaj človekovega nadzora, temveč tudi zunaj področja uporabe Direktive Sveta 98/58/ES (22), ki se ne uporablja za živali, ki živijo v divjini.
(33)
Zaradi preverjanja identitete enoprstega kopitarja bi moral identifikacijski dokument predvsem vključevati kakovosten opis enoprstega kopitarja, ki zajema podroben opis enoprstega kopitarja in njegovih znamenj, ter podroben oris individualnih in značilnih znamenj živali.
(34)
Za zagotovitev, da so enoprsti kopitarji pravilno opisani v identifikacijskih dokumentih, ki jih spremljajo, bi si morali organi izdaje prizadevati, da upoštevajo dobre prakse in usposobijo osebje, zadolženo za opis živali, na primer z upoštevanjem smernic, ki sta jih objavila Fédération Équestre Internationale (23) in Weatherbys (24).
(35)
Znamenja enoprstega kopitarja in uporabljeni načini za njegovo identifikacijo, ki se skupaj uporabljajo za namen preverjanja identitete, bi morali ne le vzpostaviti nedvoumno povezavo med enoprstim kopitarjem in njegovim identifikacijskim dokumentom, temveč tudi pokazati, da je bil ta enoprsti kopitar identificiran v skladu s to uredbo, tako da je za eno žival izdan samo en identifikacijski dokument. Elektronski identifikatorji („transponderji“) za enoprste kopitarje se na mednarodni ravni že široko uporabljajo. Ta tehnologija bi se morala uporabljati za zagotavljanje tesne povezave med enoprstim kopitarjem in njegovim identifikacijskim dokumentom, čeprav bi bilo treba določiti, da se lahko za preverjanje identitete enoprstega kopitarja uporabljajo nadomestne metode, če zagotavljajo enakovredna jamstva za preprečevanje večkratnega izdajanja identifikacijskih dokumentov.
(36)
Transponderji, ki se uporabljajo za označevanje enoprstih kopitarjev, in čitalniki za prikaz kode, vgrajene v transponder, bi morali biti v skladu z mednarodno dogovorjenimi standardi. Navedeni standardi določajo dva različna sistema, da se zagotovi edinstvenost kode transponderja. Večina držav članic izvaja Uredbo (ES) št. 504/2008 tako, da uporablja trimestno črkovno-številčno kodo države in upravlja distribucijo transponderjev prek svojih pristojnih organov.
(37)
Navedeni sistem zagotavljanja edinstvenosti kode transponderja bi bilo treba vključiti v zasnovo podatkovnih zbirk, ki jih upravljajo organi izdaje, in osrednje podatkovne zbirke ter ga izvajati tako, da to ne bi ogrozilo trgovine in uvoza enoprstih kopitarjev v Unijo, ki so prav tako označeni s transponderjem s črkovno-številčno kodo druge oblike.
(38)
Direktiva Sveta 90/425/EGS (25) določa veterinarske preglede, ki jih je treba opraviti na nekaterih živalih in proizvodih v namembnem kraju. Zlasti določa, da morajo prejemniki, navedeni v spričevalu ali dokumentu, ki ga določa navedena direktiva, na zahtevo pristojnega organa namembne države članice vnaprej napovedati prihod živali in proizvodov iz druge države članice ter predvsem značaj pošiljke in predvideni čas prihoda, če je to potrebno za izvajanje navedenih pregledov. Navedena napoved se ne zahteva za registrirane konje, ki imajo identifikacijski dokument v smislu Direktive 90/427/EGS.
(39)
V skladu z veljavno zakonodajo Unije morajo enoprste kopitarje vedno spremljati identifikacijski dokumenti, vendar pa bi bilo treba določiti odstopanje od navedene zahteve, kadar ni mogoče ali je celo nepraktično v celotni življenjski dobi enoprstega kopitarja imeti ob njem identifikacijski dokument ali kadar tak dokument ni bil izdan ob upoštevanju, da bo žival zaklana, preden bo dosegla zahtevano najvišjo starost za identifikacijo.
(40)
Države članice morajo imeti tudi možnost, da dovolijo uporabo poenostavljenega identifikacijskega dokumenta za enoprste kopitarje, ki se premikajo na njihovem ozemlju. Plastične kartice z vgrajenimi računalniškimi čipi („pametne kartice“) so bile uvedene kot naprave za shranjevanje podatkov na različnih območjih. Izdajo takih pametnih kartic bi bilo treba omogočiti kot dodatno možnost poleg izdajanja identifikacijskega dokumenta in jih uporabljati v nekaterih pogojih namesto identifikacijskega dokumenta, ki spremlja registrirnega enoprstega kopitarja ali enoprstega kopitarja za rejo in rabo med premiki znotraj države članice.
(41)
Prav tako je treba predvideti primere, ko se izvirni identifikacijski dokument, izdan v skladu s to uredbo za celotno življenjsko dobo enoprstega kopitarja, izgubi, ni več čitljiv ali vsebuje nepravilne informacije, ki niso posledica nezakonitega ravnanja. Navedene določbe bi morale v največji možni meri preprečiti nezakonito posedovanje več kot enega identifikacijskega dokumenta zaradi pravilnega opisa statusa enoprstega kopitarja kot živali, namenjene za zakol za prehrano ljudi. Kadar so na voljo zadostne informacije, ki jih je mogoče preveriti, bi bilo treba izdati dvojnik identifikacijskega dokumenta, označen kot dvojnik, ki načeloma izključuje enoprstega kopitarja iz zakola za prehrano ljudi. V drugih primerih bi bilo treba izdati nadomestni identifikacijski dokument, označen kot nadomestni, ki izključuje enoprstega kopitarja iz zakola za prehrano ljudi, poleg tega pa bi morala biti v njem žival opredeljena kot enoprsti kopitar za rejo in rabo.
(42)
Navedeni postopki bi se morali uporabljati tudi za enoprste kopitarje, ki jih želijo imetniki identificirati po roku, določenem za prvo identifikacijo, saj ni mogoče izključiti goljufivih praks in namena pridobiti dodaten identifikacijski dokument.
(43)
V nekaterih primerih, ko so enoprsti kopitarji vpisani ali registrirani za vpis v rodovniške knjige, ki jih vodijo rejske organizacije v tretjih državah, so potrebne posebne določbe, ki omogočajo, da se ohrani vnos enoprstega kopitarja v navedeni rodovniški knjigi, in hkrati zagotovijo njegovo izključitev iz prehranske verige z ustreznimi vnosi v navedenem identifikacijskem dokumentu.
(44)
V skladu z Direktivo 2009/156/ES je identifikacijski dokument sredstvo za omejitev premikov enoprstih kopitarjev v primeru izbruha obvezno prijavljive bolezni na gospodarstvu, na katerem bivajo ali se redijo. Zato je treba zagotoviti začasni preklic veljavnosti navedenega identifikacijskega dokumenta za namene premikov v primeru izbruha nekaterih bolezni, tako da se v identifikacijski dokument vnese ustrezen vnos.
(45)
Direktiva 2009/156/ES poleg tega zahteva, da so registrirani enoprsti kopitarji, ko zapustijo gospodarstva, identificirani z identifikacijskim dokumentom, ki mora zlasti potrjevati, da enoprsti kopitarji ne prihajajo z gospodarstva, za katero so veljale nekatere prepovedi. Zato je primerno, da je poseben oddelek v vzorčnem identifikacijskem dokumentu obvezen za vse enoprste kopitarje in da se v skladu s tem spremeni njegovo besedilo.
(46)
Kadar enoprsti kopitarji poginejo drugače kot z zakolom v klavnici, mora organ, ki nadzira predelavo poginule živali v skladu z Uredbo (ES) št. 1069/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (26) ali sežig v sežigalnicah z nizko zmogljivostjo iz poglavja III Priloge III k Uredbi Komisije (EU) št. 142/2011 (27), vrniti identifikacijski dokument, če je priložen trupu v skladu z nacionalno zakonodajo, organu izdaje, zagotoviti pa bi bilo treba tudi, da transponderjev ali vseh nadomestnih metod, ki se uporabljajo za preverjanje identitete enoprstega kopitarja, ni mogoče ponovno uporabiti.
(47)
Da se prepreči vstop transponderjev v prehransko verigo, bi bilo treba meso enoprstih kopitarjev, pri katerih ob zakolu ni mogoče odstraniti transponderja, označiti kot neustrezno za prehrano ljudi v skladu s poglavjem V oddelka II Priloge I k Uredbi Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 854/2004. Da bi lažje našli vstavljene transponderje, bi bilo treba mesto vstavitve standardizirati in zabeležiti v identifikacijskih dokumentih.
(48)
V skladu z Uredbo (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta (28) so žive živali, pripravljene za dajanje na trg za prehrano ljudi, opredeljene kot živilo. Navedena uredba določa obsežne pristojnosti nosilcev živilske dejavnosti na vseh ravneh proizvodnje živil, vključno s sledljivostjo živali, namenjenih za proizvodnjo hrane.
(49)
Enoprsti kopitarji za rejo in rabo ter registrirani enoprsti kopitarji lahko v nekem starostnem obdobju postanejo enoprsti kopitarji za zakol, kakor je določeno v Direktivi 2009/156/ES. Meso enoprstih kopitarjev je opredeljeno v točki 1 Priloge I k Uredbi (ES) št. 853/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (29) o posebnih higienskih pravilih za živila živalskega izvora.
(50)
Potem ko so prehodne ureditve za izvajanje uredb (ES) št. 853/2004, (ES) št. 854/2004 in (ES) št. 882/2004 prenehale veljati v skladu z Uredbo Komisije (ES) št. 2076/2005 (30), se zahteve glede informacij o prehranski verigi za enoprste kopitarje izvajajo od 1. januarja 2010.
(51)
Uredba (ES) št. 853/2004 določa, da mora upravljavec klavnice sprejemati, preverjati in upoštevati informacije o prehranski verigi, ki vključujejo podrobne podatke o izvoru in zgodovini živali, namenjenih za proizvodnjo hrane, ter ravnanju z njimi. Pristojni organ lahko omogoči, da se informacije o prehranski verigi za domače enoprste kopitarje pošljejo klavnici hkrati z živalmi in ne vnaprej. Identifikacijski dokument, ki spremlja enoprste kopitarje za zakol, bi moral zato biti del navedenih informacij o prehranski verigi.
(52)
Uredba (ES) št. 854/2004 določa, da mora uradni veterinar preveriti, ali nosilec živilske dejavnosti izpolnjuje svojo dolžnost zagotoviti, da so živali, sprejete za zakol za prehrano ljudi, ustrezno identificirane.
(53)
Uredba (ES) št. 853/2004 določa, da morajo nosilci živilske dejavnosti preveriti potne liste, ki spremljajo domače enoprste kopitarje, za zagotovitev, da je žival namenjena za zakol za prehrano ljudi; če sprejmejo žival za zakol, morajo potni list dati uradnemu veterinarju.
(54)
Glede na poseben položaj enoprstih kopitarjev, ki so rojeni kot živali iz vrst za proizvodnjo hrane, vendar jih v vseh primerih primarno ne redijo za navedeni namen in jih večinoma celo življenje ne redijo nosilci živilske dejavnosti, kakor so opredeljeni v točki 3 člena 3 Uredbe (ES) št. 178/2002, je treba določiti postopek, ki zagotavlja neovirano povezanost med pregledi identifikacijskega dokumenta zaradi zagotavljanja javnega zdravja in upravljanjem navedenega dokumenta v skladu z Direktivo 2009/156/ES. Osrednja podatkovna zbirka v vsaki državi članici je zato bistvena za preverjanje nekaterih podatkov identifikacijskega dokumenta oz. v identifikacijskem dokumentu, preden se sprejme odločitev, da se žival sprejme za zakol za prehrano ljudi. Kadar se informacije v zvezi z izključitvijo iz zakola za prehrano ljudi v oddelku II identifikacijskega dokumenta ne ujemajo z informacijami iz osrednje podatkovne zbirke, bi morale biti odločilne tiste informacije iz katerega koli od njiju, ki vodijo do izključitve enoprstega kopitarja iz zakola za prehrano ljudi.
(55)
Direktiva Sveta 96/22/ES (31) se uporablja za živali na kmetiji, vključno z domačimi enoprstimi kopitarji ter divjimi živalmi navedenih vrst, ki so bile vzrejene na gospodarstvu. V skladu s členom 7 navedene direktive je trgovina z registriranimi enoprstimi kopitarji, ki so jim bila v zootehniške namene dana zdravila za uporabo v veterinarski medicini, ki vsebujejo aliltrenbolon ali beta-agoniste, mogoča še pred koncem karence, če so izpolnjeni pogoji za dajanje zdravila in če sta vrsta in datum zdravljenja vnesena v spričevalo ali potni list, ki spremlja navedene živali.
(56)
V točki (b) člena 2 Uredbe (ES) št. 470/2009 Evropskega parlamenta in Sveta (32) so živali za proizvodnjo hrane opredeljene kot „živali, ki se vzrejajo, redijo, gojijo, zakoljejo ali nabirajo za proizvodnjo hrane“. Člen 16 navedene uredbe določa, da se samo farmakološko aktivne snovi, razvrščene v skladu s členom 14(2)(a), (b) ali (c) navedene uredbe, lahko dajejo živalim za proizvodnjo hrane v Uniji, če je taka uporaba v skladu z določbami Direktive 2001/82/ES Evropskega parlamenta in Sveta (33).
(57)
Člen 6 Direktive 2001/82/ES določa, da zdravilo za uporabo v veterinarski medicini ne more biti predmet dovoljenja za promet za namen dajanja eni ali več vrstam živali za proizvodnjo hrane, če niso zdravilne učinkovine, ki jih to zdravilo vsebuje, navedene v Prilogi I, II ali III k Uredbi (EGS) št. 2377/90. Pravila iz navedenih prilog so zdaj določena v Uredbi Komisije (EU) št. 37/2010 (34). Z odstopanjem pa se zdravilo za uporabo v veterinarski medicini, ki vsebuje farmakološko aktivne snovi, ki niso vključene v Prilogo I, II ali III k Uredbi (EGS) št. 2377/90, lahko dovoli za posebne živali iz družine enoprstih konjev, ki so bile v skladu z zakonodajo Unije na področju zdravja živali opredeljene kot živali, ki niso namenjene za zakol za prehrano ljudi. Taka zdravila za uporabo v veterinarski medicini ne smejo vsebovati niti zdravilnih učinkovin iz Priloge IV k Uredbi (EGS) št. 2377/90 niti ne smejo biti namenjena za uporabo pri zdravljenju bolezenskih stanj, kot so navedena v odobrenem povzetku glavnih značilnosti zdravila za uporabo v veterinarski medicini z dovoljenjem za promet za živali iz družine enoprstih kopitarjev. Zato bi bilo treba določiti, da se enoprsti kopitar lahko izključi iz zakola za prehrano ljudi po presoji lastnika živali.
(58)
Člen 10(2) in (3) Direktive 2001/82/ES določa posebna odstopanja od člena 11 navedene direktive za enoprste kopitarje v zvezi z zdravljenjem živali za proizvodnjo hrane z zdravili z ugotovljeno mejno vrednostjo ostankov za vrste, ki niso ciljne, ali z zdravili, ki so dovoljena za zdravljenje drugih bolezni, če so ti kopitarji identificirani v skladu z zakonodajo Unije in je v identifikacijskem dokumentu posebej označeno, da niso namenjeni za zakol za prehrano ljudi ali za zakol za prehrano ljudi po obdobju karence, ki traja najmanj šest mesecev po zdravljenju s snovmi iz Uredbe Komisije (ES) št. 1950/2006 (35).
(59)
V skladu z Direktivo 2001/82/ES morajo države članice zagotoviti, da lastniki ali imetniki živali za proizvodnjo hrane lahko predložijo dokazilo o nakupu, posedovanju in dajanju zdravil za uporabo v veterinarski medicini takim živalim v petih letih po njihovem dajanju in tudi takrat, ko je žival zaklana med tem petletnim obdobjem. Zato je treba za uporabo navedene zakonodaje zakol enoprstega kopitarja ustrezno vnesti v osrednjo podatkovno zbirko države članice, v kateri se nahaja gospodarstvo, na katerem žival biva.
(60)
Da se ohrani nadzor nad izdajanjem identifikacijskih dokumentov, bi bilo treba v podatkovno zbirko, ki jo vodi organ izdaje, zabeležiti najmanjši niz ustreznih podatkov v zvezi z izdajanjem takšnih dokumentov.
(61)
O sistemu enotnih življenjskih številk enoprstih kopitarjev (UELN) so se dogovorile glavne organizacije za rejo konj in tekmovanje z njimi po vsem svetu. Vzpostavil se je na pobudo Svetovne rejske zveze za toplokrvne konje (WBFSH), Mednarodnega odbora za vodenje rodovniške knjige (ISBC), Svetovne organizacije za arabske konje (WAHO), Evropske konference organizacij za arabske konje (ECAHO), Mednarodne konference za angloarabce (CIAA), Mednarodne konjeniške zveze (FEI) in Evropske kasaške unije (UET), informacije o njem pa je mogoče dobiti na spletnem mestu UELN (36).
(62)
Sistem enotnih življenjskih številk enoprstih kopitarjev je primeren za registracijo registriranih enoprstih kopitarjev in enoprstih kopitarjev za rejo in rabo ter omogoča postopno uvajanje računalniških mrež, s čimer se zagotavlja, da se lahko v primeru registriranega enoprstega kopitarja identiteta živali še naprej preverja v skladu s členom 6 Direktive 90/427/EGS.
(63)
Kadar se za podatkovne zbirke določijo kode, navedene kode in oblika zapisa identifikacijskih številk posameznih živali ne smejo v nobenem primeru biti v nasprotju z uveljavljenim sistemom enotnih življenjskih številk enoprstih kopitarjev. Zato bi bilo treba pred določitvijo vsake nove kode v podatkovni zbirki preveriti seznam dodeljenih kod enotnih življenjskih številk enoprstih kopitarjev.
(64)
Direktiva 2009/156/ES določa, da mora uradni veterinar zabeležiti identifikacijsko številko ali številko identifikacijskega dokumenta zaklanega enoprstega kopitarja in pristojnemu organu kraja pošiljanja na njegovo zahtevo poslati potrdilo, da je bila žival zaklana. Zato bi bilo treba pojasniti, da se morajo v takih primerih identifikacijski dokumenti uničiti na kraju zakola za preprečevanje zlorabe identifikacijskih dokumentov zaklanih enoprstih kopitarjev.
(65)
Navedena direktiva tudi določa, da je po zakolu ali usmrtitvi registriranih konjev zaradi obvladovanja bolezni njihove identifikacijske dokumente treba vrniti organu, ki jih je izdal. Navedene zahteve bi se morale uporabljati tudi za identifikacijske dokumente, izdane za registrirane enoprste kopitarje, ki niso registrirani konji, in za enoprste kopitarje za rejo in rabo.
(66)
Za zagotovitev, da podatkovne zbirke organov izdaje vsebujejo posodobljene informacije, je treba vzpostaviti pretok informacij o poginu ali izgubi živali v podatkovno zbirko organa, ki je dokument izdal, in osrednjo podatkovno zbirko v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo, na katerem je enoprsti kopitar bival.
(67)
Evidentiranje življenjske številke, ki je skladna z enotno življenjsko številko enoprstega kopitarja, in njena uporaba za identifikacijo organov, ki so izdali identifikacijski dokument, bi morala olajšati izpolnjevanje navedenih zahtev. Kadar je mogoče, bi morale države članice uporabiti organe za zvezo, ki so jih imenovale v skladu z Uredbo (ES) št. 882/2004.
(68)
Z obveznim evidentiranjem vložnika vloge za izdajo identifikacijskega dokumenta, ki je v obdobju, krajšem od 12 mesecev po rojstvu živali, rejec in običajno lastnik živali, za katero je bil izdan identifikacijski dokument, in obveznim obveščanjem organa izdaje o spremembi države običajnega prebivališča enoprstega kopitarja, se lahko oblikuje niz informacij za sledenje živali, kadar je to potrebno.
(69)
V skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008 mora identifikacijske podatke v identifikacijskem dokumentu posodobiti organ izdaje, ki je dokument izdal. Države članice poročajo o nepripravljenosti lastnikov enoprstih kopitarjev, da organom izdaje po pošti pošljejo identifikacijski dokument zaradi posodobitve identifikacijskih podatkov, zlasti če je organ izdaje v tujini. Ta nepripravljenost temelji na bojazni, da bodo izgubili identifikacijski dokument in posledično morali enoprstega kopitarja identificirati z dvojnikom identifikacijskega dokumenta ali nadomestnim identifikacijskim dokumentom, ki izključuje žival iz zakola za prehrano ljudi in bistveno zmanjša vrednost živali.
(70)
Za lažje upravljanje identifikacijskega dokumenta v celotni življenjski dobi živali je treba uvesti postopke za registracijo identifikacijskega dokumenta v državi članici običajnega prebivališča, zlasti kadar je bil identifikacijski dokument izdan v drugi v državi članici. Nujna komunikacija z organom izdaje, ki je opravil prvotno identifikacijo, je najučinkovitejša z izmenjavo informacij med osrednjimi podatkovnimi zbirkami zadevnih držav članic.
(71)
Poleg tega lahko organi izdaje izgubijo dovoljenje ali se njihovo imenovanje prekliče, izdani identifikacijski dokumenti pa ostanejo veljavni dokumenti za namene zagotavljanja zdravja živali in javnega zdravja. Zato je nujno informacije iz identifikacijskega dokumenta shraniti tudi v podatkovno zbirko, ki je dostopna pristojnim organom na področju zdravja živali in javnega zdravja ter dobrobiti živali.
(72)
Ker je običajno v vsaki državi članici več kot en organ izdaje, se enoprsti kopitarji pogosto premikajo z enega gospodarstva na drugo in iz ene države članice v drugo, se njihov status enoprstih kopitarjev za rejo in rabo spreminja v status registriranih enoprstih kopitarjev ali iz živali za pridobivanje hrane v živali, ki so izključene iz zakola za prehrano ljudi, in ker lahko registrirane enoprste kopitarje identificira organizacija, ki vodi rodovniško knjigo, s sedežem v drugi državi članici, je za učinkovito izvajanje direktiv 90/427/EGS in 2009/156/ES neizogibno, potrebno in primerno, da se vzpostavi osrednja podatkovna zbirka v vsaki državi članici, ki vsebuje evidenco identifikacijskih podatkov o vseh enoprstih kopitarjih, ki bivajo na gospodarstvih v zadevni državi članici.
(73)
Vendar bi bilo dopustno, da navedene države članice, ki so vzpostavile eno podatkovno zbirko za registrirane enoprste kopitarje ter drugo za enoprste kopitarje za rejo in rabo, še naprej uporabljajo tak sistem, če je zagotovljena izmenjava podatkov med podatkovnimi zbirkami in imajo veterinarski organi popoln dostop do obeh zbirk.
(74)
V ta namen bi se morale osrednje podatkovne zbirke v različnih državah članicah povezovati v skladu z Direktivo Sveta 89/608/EGS (37) za lažjo izmenjavo podatkov o živali in identifikacijskem dokumentu, izdanem zanjo.
(75)
Za zagotovitev enotne uporabe zakonodaje Unije o identifikaciji enoprstih kopitarjev v državah članicah ter jasnosti in preglednosti te zakonodaje bi bilo treba Uredbo (ES) št. 504/2008 razveljaviti ter nadomestiti s to uredbo.
(76)
V skladu s točko 24 Priloge k Uredbi Komisije (EU) št. 519/2013 (38) se enoprsti kopitarji, ki so rojeni na Hrvaškem najpozneje do 30. junija 2013, vendar niso identificirani v skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008, identificirajo v skladu s slednjo uredbo najpozneje do 31. decembra 2014.
(77)
Ta uredba bi se morala uporabljati od 1. januarja 2016, da bi imele države članice in gospodarski subjekti dovolj časa za prilagoditev novim pravilom. Vendar bi se morala zahteva za vzpostavitev in upravljanje osrednje podatkovne zbirke v Grčiji, na Švedskem in v Združenem kraljestvu uporabljati od 1. julija 2016.
(78)
Ukrepi iz te uredbe so v skladu z mnenjem Stalnega odbora za rastline, živali, hrano in krmo -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
POGLAVJE I
PREDMET UREJANJA, PODROČJE UPORABE, OPREDELITEV POJMOV, SPLOŠNA NAČELA
Člen 1
Predmet urejanja in področje uporabe
1. Ta uredba določa pravila za identifikacijo enoprstih kopitarjev:
(a)
ki so rojeni v Uniji; ali
(b)
ki se sprostijo v prosti promet v Uniji v skladu s carinskim postopkom iz točke 16(a) člena 5 Uredbe (EU) št. 952/2013.
2. Ta uredba se uporablja brez poseganja v Odločbo 96/78/ES.
Člen 2
Opredelitev pojmov
V tej uredbi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„enoprsti kopitarji“ so divji ali udomačeni enoprsti kopitarji vseh vrst iz rodu Equus družine Equidae in njihovi križanci;
(b)
„gospodarstvo“ je kmetijski ali športni obrat, hlev ali vsak prostor ali objekt, kjer običajno bivajo ali se redijo enoprsti kopitarji, ne glede na namen, in naravni rezervati, v katerih enoprsti kopitarji prosto živijo;
(c)
„imetnik“ je katera koli fizična ali pravna oseba, ki poseduje enoprstega kopitarja ali je stalno ali začasno odgovorna za njegovo rejo za denarno nadomestilo ali brez njega, vključno med prevozom, na sejmih ali med tekmovanji, dirkami ali kulturnimi dogodki;
(d)
„lastnik“ je fizična ali pravna oseba (osebe), ki je (so) lastnik(-i) enoprstega kopitarja;
(e)
„registrirani enoprsti kopitarji“ so kateri koli enoprsti kopitarji, ki so:
(i)
vpisani ali registrirani in primerni za vpis v rodovniško knjigo v skladu s pravili iz člena 4(2)(b) Direktive 90/427/EGS in identificirani z identifikacijskim dokumentom, kot je določen v členu 8(1) navedene direktive; ali
(ii)
konji, vključno s poniji, registrirani pri mednarodnem združenju ali organizaciji, ki se ukvarja s tekmovalnimi ali dirkalnimi konji, in jih spremlja identifikacijski dokument, ki ga izda nacionalna izpostava navedenega združenja ali organizacije;
(f)
„rodovniška knjiga“ je vsaka knjiga, register, datoteka ali podatkovni medij:
(i)
ki jo vodi s strani države članice uradno odobrena ali priznana organizacija ali združenje ali uradna agencija zadevne države članice; ter
(ii)
v katero so enoprsti kopitarji vpisani ali registrirani in primerni za vpis z vsemi znanimi predniki;
(g)
„enoprsti kopitarji za rejo in rabo“ so enoprsti kopitarji, ki niso navedeni v točkah (e) in (h);
(h)
„enoprsti kopitarji za zakol“ so enoprsti kopitarji, namenjeni za prevoz bodisi neposredno ali prek odobrenega zbirnega centra iz člena 7 Direktive 2009/156/ES v klavnico na klanje;
(i)
„pristojni organ“ je osrednji organ države članice, ki je pristojen za organizacijo uradnega nadzora, ali kateri koli drug organ, na katerega je ta pristojnost prenesena, vključno s pristojnim organom iz točke (h) člena 2 Direktive 2009/156/ES;
(j)
„pristojni organ za zootehniko“ je osrednji organ države članice, ki je pristojen za izvajanje Direktive 90/427/EGS, ali kateri koli drug organ, na katerega je ta pristojnost prenesena, vključno z organi iz člena 2(1) Odločbe 92/353/EGS;
(k)
„začasni vstop“ je status registriranega konja, ki prihaja iz tretje države in ki mu je dovoljen vstop v Unijo za obdobje, krajše od 90 dni, v skladu z odločbo, sprejeto na podlagi točke (b) člena 19 Direktive 2009/156/ES;
(l)
„trajni vstop“ je status enoprstega kopitarja iz tretje države, uvoženega v Unijo za obdobje 90 dni ali več;
(m)
„znamenje“ je vidna ali potencialno vidna razločevalna lastnost posameznega enoprstega kopitarja, ki je bodisi prirojena bodisi pridobljena in evidentirana za namene identifikacije;
(n)
„transponder“ je pasivna radiofrekvenčna identifikacijska naprava samo za odčitavanje, ki:
(i)
je v skladu s standardom ISO 11784 in uporablja dupleksno (FDX ali FDX-B) ali poldupleksno (HDX) tehnologijo; in
(ii)
se lahko odčitava s čitalnikom, ki je skladen s standardom ISO 11785, na najmanjši razdalji 12 cm;
(o)
„edinstvena življenjska številka“ je edinstvena 15-mestna črkovno-številčna koda, ki vključuje informacije o posameznem enoprstem kopitarju ter podatkovno zbirko in državo, v kateri so bili takšni podatki prvič evidentirani v skladu s šifrskim sistemom enotne življenjske številke enoprstih kopitarjev (UELN), ter zajema:
(i)
šestmestno identifikacijsko kodo, ki je združljiva z UELN, za podatkovno zbirko iz člena 39; ki ji sledi
(ii)
devetmestna individualna identifikacijska številka enoprstega kopitarja;
(p)
„država članica, prosta konjske kuge“ je:
(i)
vsaka država članica, v kateri v zadnjih dveh letih ni bilo kliničnih, seroloških (pri necepljenih enoprstih kopitarjih) ali epidemioloških dokazov o prisotnosti konjske kuge na zadevnem ozemlju; in
(ii)
v kateri v zadnjih 12 mesecih ni bilo nobenega cepljenja proti navedeni bolezni;
(q)
„obvezno prijavljive bolezni“ so bolezni, navedene v Prilogi I k Direktivi 2009/156/ES;
(r)
„uradni veterinar“ je veterinar, ki ga imenuje pristojni organ države članice ali tretje države;
(s)
„pametna kartica“ je plastična naprava z vgrajenim računalniškim čipom, na katerem se lahko podatki shranjujejo in elektronsko prenašajo v ustrezne računalniške sisteme;
(t)
„odgovorni veterinar“ je veterinar iz člena 10(1) Direktive 2001/82/ES.
Člen 3
Splošna načela in obvezna identifikacija enoprstih kopitarjev
1. Kopitarji, ki živijo na enem od ozemelj, navedenih v Prilogi I k Uredbi (ES) št. 882/2004, se identificirajo v skladu s to uredbo.
2. Če imetnik ni lastnik ali eden od lastnikov enoprstega kopitarja, ravna v skladu s to uredbo v imenu lastnika in v dogovoru z njim.
3. Države članice in organi izdaje iz člena 5(1)(a) in (b) lahko zahtevajo, da vlogo, naslovljeno na organ izdaje, za pridobitev identifikacijskega dokumenta, kot je določeno v členu 11, ali za spremembo identifikacijskih podatkov v obstoječem identifikacijskem dokumentu, kot je določeno v členu 27, predloži lastnik.
4. Države članice zagotovijo, če je primerno z uradnim nadzorom v skladu z Uredbo (ES) št. 882/2004, da imetniki enoprstih kopitarjev in organi izdaje izpolnjujejo svoje obveznosti v skladu s to uredbo.
Člen 4
Sistem Unije za identifikacijo enoprstih kopitarjev
1. V tej uredbi sistem Unije za identifikacijo enoprstih kopitarjev vključuje:
(a)
enotni identifikacijski dokument za celotno življenjsko dobo živali, ki ostane last organa izdaje, ki je dokument izdal, razen če ta organ ne določi drugače ali ni drugače določeno v tej uredbi, in ki vsebuje:
(i)
podroben opis enoprstega kopitarja in njegovih znamenj;
(ii)
izpolnjen oris znamenj, navedenih v podrobnem opisu;
(iii)
prazen prostor za pooblaščene vnose o spremembah identifikacijskih podatkov;
(b)
metodo preverjanja identitete, ki:
(i)
zagotavlja nedvoumno povezavo med identifikacijskim dokumentom in enoprstim kopitarjem, za katerega je bil dokument izdan;
(ii)
kaže, da je bil za navedenega enoprstega kopitarja že opravljen postopek identifikacije;
(c)
podatkovno zbirko, v katero se v skladu s členom 38 vpisujejo identifikacijski podatki v zvezi z enoprstim kopitarjem, za katerega je bil izdan identifikacijski dokument, in v zvezi z imetnikom, ki je vložil vlogo za izdajo identifikacijskega dokumenta, ter ki hkrati živali dodeli edinstveno življenjsko številko;
(d)
osrednjo podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 39.
2. Enoprsti kopitar velja za identificiranega v skladu s to uredbo, samo kadar:
(a)
ga spremlja identifikacijski dokument, izdan v skladu z eno od naslednjih določb:
(i)
členom 9 za enoprste kopitarje, rojene v Uniji; ali
(ii)
členom 14 za enoprste kopitarje, uvožene v Unijo; ali
(iii)
členom 29 ali 30, če je priložen dvojnik identifikacijskega dokumenta; ali
(iv)
členom 32, če je priložen nadomestni identifikacijski dokument; ali
(b)
je identificiran v skladu s:
(i)
členom 24, kadar gre za odstopanja pri premikih ali prevozu enoprstih kopitarjev, ki jih spremlja začasni dokument; ali
(ii)
členom 26(2), kadar gre za odstopanja pri nekaterih premikih in prevozu enoprstih kopitarjev za zakol.
POGLAVJE II
IDENTIFIKACIJA ENOPRSTIH KOPITARJEV, ROJENIH V UNIJI
Člen 5
Organi izdaje za enoprste kopitarje, rojene v Uniji
1. Identifikacijski dokument iz člena 7 izda eden od naslednjih organov izdaje:
(a)
za registrirane enoprste kopitarje iz točke (e)(i) člena 2 te uredbe: organizacija ali združenje, ki je uradno odobreno ali priznano v skladu s členom 2(1) Odločbe 92/353/EGS, ali uradna agencija države članice, ki vodi rodovniško knjigo, v katero je bil enoprsti kopitar vpisan ali registriran in je primeren za vpis v skladu z Odločbo 96/78/ES;
(b)
za registrirane konje iz točke (e)(ii) člena 2: nacionalna izpostava mednarodne organizacije ali združenja, ki se ukvarja s tekmovalnimi ali dirkalnimi konji in jo nadzoruje pristojni organ države članice, v kateri ima sedež;
(c)
za kopitarje za rejo in rabo iz točke (g) člena 2:
(i)
pristojni organ za gospodarstvo, na katerem biva enoprsti kopitar v času njegove identifikacije; ali
(ii)
organ izdaje, ki ga je imenoval in ga nadzira pristojni organ iz točke (i), na katerega je bila ta naloga prenesena.
2. Pristojni organ imenuje samo organe izdaje iz odstavka 1(c)(ii), ki izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
naveden mora biti točen opis nalog in odgovornosti, ki jih mora organ izdaje opraviti, in pogojev, pod katerimi jih lahko opravlja;
(b)
obstajati mora dokaz, da organ izdaje:
(i)
ima strokovno znanje in izkušnje, opremo in infrastrukturo, ki so potrebni za opravljanje nanj prenesenih nalog;
(ii)
ima zadosti ustrezno usposobljenega in izkušenega osebja;
(iii)
je nepristranski in ni navzkrižja interesov glede izvajanja nalog, ki so nanj prenesene;
(iv)
ima vzorec identifikacijskega dokumenta, ki je v skladu z zahtevami iz te uredbe;
(c)
organ izdaje mora tesno sodelovati s pristojnim organom, da prepreči in po potrebi odpravi morebitne primere neskladnosti z zahtevami iz te uredbe;
(d)
med pristojnim organom in določenim organom izdaje poteka učinkovita koordinacija.
3. Če ima pristojni organ utemeljene razloge za sklep, da organ izdaje izvaja postopke, ki niso v skladu z zahtevami iz te uredbe, preuči taka domnevna dejanja neskladnosti. Organ izdaje ne sme izdajati identifikacijskih dokumentov, dokler preiskava ni zaključena in so vsi morebitni primeri neskladnosti izključeni ali odpravljeni.
4. Če ne glede na ukrepe, ki so bili izvedeni v skladu z odstavkom 3, organ izdaje iz odstavka 1 ne izpolnjuje zahtev iz te uredbe, mu pristojni organ odvzame dovoljenje za izdajo identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje.
Po odvzemu dovoljenja za izdajo identifikacijskih dokumentov pristojni organ zagotovi, da so enoprsti kopitarji v njegovi pristojnosti še naprej identificirani v skladu s to uredbo in da identifikacijske dokumente, ki so bili vrnjeni ali se vračajo v skladu s členom 34, zadrži navedeni pristojni organ ali organ izdaje, na katerega je pristojni organ prenesel to nalogo.
Člen 6
Informacije o organih izdaje
1. Države članice sestavijo in posodabljajo seznam organov izdaje iz člena 5(1) in ga objavijo na spletnem mestu, ki ga je vzpostavil pristojni organ, na katerem je na voljo drugim državam članicam, drugim organom izdaje in javnosti.
2. Seznam iz odstavka 1:
(a)
vključuje kontaktne podatke, potrebne za izpolnjevanje zahtev iz člena 35 in členov 37(4), 38(3) in 40(1);
(b)
je v skladu s predlogo iz točke (f) oddelka I poglavja 2 Priloge II k Odločbi 2009/712/ES in zahtevami, določenimi v Prilogi III k navedeni odločbi;
(c)
je neposredno dostopen prek internetne povezave, ki je Komisiji na voljo v skladu z odstavkom 3, in biti mora dovolj jasen za tuje govorce.
3. Za pomoč državam članicam pri objavi posodobljenih seznamov iz odstavka 1 vzpostavi Komisija spletno mesto, na katerem vsaka država članica navede neposredno povezavo do zahtevanih informacij na spletnem mestu iz odstavka 1.
Člen 7
Oblika in vsebina identifikacijskih dokumentov, izdanih za enoprste kopitarje, rojene v Uniji
1. Enoprsti kopitarji, rojeni v Uniji, so identificirani z enotnim identifikacijskim dokumentom za enoprste kopitarje, izdanim za celotno življenjsko dobo enoprstega kopitarja, v skladu z:
(a)
vzorcem identifikacijskega dokumenta iz dela 1 Priloge I;
(b)
dodatnimi zahtevami, določenimi v delu 2 navedene Priloge.
2. Organi izdaje zagotovijo, da identifikacijski dokument vsebuje zadostno število strani s polji za vnos informacij, ki se zahtevajo v skladu z naslednjimi oddelki iz vzorčnega identifikacijskega dokumenta, ki je določen v delu 1 Priloge I:
(a)
vsaj oddelki od I do IX za registrirane enoprste kopitarje;
(b)
vsaj oddelki od I do IV za enoprste kopitarje za rejo in rabo.
3. Organi izdaje zagotovijo, da vrstni red in številčenje oddelkov v identifikacijskih dokumentih, kot je določeno v delu 1 Priloge I, ostaneta nespremenjena in da je za oddelke, v katerih je prostor za več vnosov, v identifikacijskem dokumentu na voljo zadostno število strani.
4. Organi izdaje so odgovorni za varno upravljanje praznih in izpolnjenih identifikacijskih dokumentov v svojih prostorih.
Če pravila poslovnika organa izdaje to dovoljujejo brez poseganja v člen 4(1)(a), organi izdaje zagotovijo, da se identifikacijski dokumenti iz člena 34(1)(c)(ii) in člena 35 ustrezno razveljavijo, da se prepreči morebitna zloraba samega dokumenta in informacij, ki jih vsebuje, še preden se dokument izroči lastniku v spomin na žival.
5. Pristojni organ lahko skupaj s pristojnim organom za zootehniko sprejme upravne postopke, da se zagotovi usklajenost oblike identifikacijskih dokumentov, ki jih izdajo organi izdaje iz člena 5(1) pod njihovim nadzorom, če so izpolnjene splošne zahteve iz odstavkov 1, 2 in 3.
Člen 8
Obveznosti pristojnega organa glede izdaje identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje, rojene v Uniji
Pristojni organ za zootehniko in pristojni organ zagotovita, da organi izdaje na njunem ozemlju in pod njuno pristojnostjo:
(a)
izdajajo identifikacijske dokumente, ki so v skladu z zahtevami iz člena 7(1), (2) in (3);
(b)
imajo vzpostavljene potrebne sisteme za preverjanje na zahtevo pristojnega organa, ali je identifikacijski dokument, ki naj bi ga sami izdali:
(i)
edinstven, pristen in verodostojen;
(ii)
vključuje, kadar se prazni identifikacijski dokumenti tiskajo na zalogo, serijsko številko, natisnjeno vsaj na straneh, ki vsebujejo oddelke I, II in III identifikacijskega dokumenta.
Člen 9
Izdaja identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje, rojene v Uniji
1. Organi izdaje lahko izdajajo samo identifikacijske dokumente, ki:
(a)
so v skladu z zahtevami iz člena 7(1), (2) in (3);
(b)
imajo oddelek I ustrezno izpolnjen z informacijami, preverjenimi s strani ali v imenu organa izdaje, ki je naveden v točki 11 dela A oddelka I;
(c)
imajo izpolnjen oddelek IV, če tako zahteva nacionalna zakonodaja ali pravila in predpisi organa izdaje iz točk (a) in (b) člena 5(1);
(d)
imajo izpolnjen oddelek V v skladu z odstavkom 2 tega člena.
2. Organ izdaje iz člena 5(1)(a) identificira registrirane enoprste kopitarje iz točke (e)(i) člena 2 v skladu s pravili rodovniške knjige iz navedene določbe in v oddelek V identifikacijskega dokumenta vnese informacije iz zootehniškega spričevala iz drugega pododstavka člena 8(1) Direktive 90/427/EGS in iz Priloge k Direktivi.
3. V skladu z načeli organizacije ali združenja, ki je vzpostavilo izvorno rodovniško knjigo za pasmo registriranega enoprstega kopitarja, mora oddelek V identifikacijskega dokumenta vsebovati:
(a)
vse informacije o poreklu;
(b)
del rodovniške knjige iz člena 2 ali 3 Direktive 96/78/ES;
(c)
kadar obstaja, razdelek glavnega dela rodovniške knjige, v katerega se vpiše registrirani enoprsti kopitar.
4. Za registracijo tekmovalnega ali dirkalnega konja, kakor je navedeno v točki (e)(ii) člena 2, organ izdaje iz člena 5(1)(b) bodisi:
(a)
izda v skladu s točkama (a) in (b) odstavka 1 in pravili navedenega organa izdaje identifikacijski dokument, ki je v skladu z določbami iz odstavkov 1, 2 in 3 člena 7; ali
(b)
prizna in validira identifikacijski dokument, izdan za navedenega konja v skladu z odstavkom 1 tega člena; ali
(c)
izda nov identifikacijski dokument v skladu s členom 12(3)(c).
Člen 10
Odstopanje od vnosa nekaterih informacij v oddelka I in IV identifikacijskega dokumenta
1. Z odstopanjem od člena 4(1)(a)(ii) in člena 9(1)(b) lahko pristojni organ organom izdaje odobri, da z risanjem ne vnesejo informacij k točkam 12 do 18 orisa v identifikacijskem dokumentu, ki je določen v delu B oddelka I Priloge I, pod pogojem, da sta izpolnjena naslednja pogoja:
(a)
vstavljen je transponder v skladu s členom 18 ali pa se uporabi enakovredna odobrena nadomestna metoda preverjanja identitete v skladu s členom 21;
(b)
na fotografiji ali izpisu so prikazani zadostni podatki za predstavitev enoprstega kopitarja.
2. Organi izdaje iz člena 5(1)(a) in (b) imajo možnost:
(a)
da ne izkoristijo odstopanja, odobrenega v skladu z odstavkom 1 tega člena;
(b)
prilagoditi identifikacijske dokumente, izdane v skladu z odstavkom 1 tega člena, zahtevam iz člena 9(1).
3. Z odstopanjem od člena 9(1)(c) se lahko informacije o lastniku zagotovijo v obliki potrdila o lastništvu ali potrdila o registraciji, ki je evidentirano v podatkovni zbirki, vzpostavljeni v skladu s členom 38, in se nanašajo na:
(a)
edinstveno življenjsko številko enoprstega kopitarja;
(b)
številko identifikacijskega dokumenta, kjer se uporablja, in kodo transponderja ali odobreno nadomestno metodo preverjanja identitete v skladu s členom 21.
Potrdilo o lastništvu ali potrdilo o registraciji iz prvega pododstavka se vrne organu izdaje, če je žival poginila ali bila prodana, izgubljena, ukradena, zaklana ali usmrčena.
Člen 11
Vloge za identifikacijske dokumente za enoprste kopitarje, rojene v Uniji
1. Imetniki vložijo vlogo za izdajo identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje, rojene v Uniji, pri ustreznem organu izdaje v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, in zagotovijo vse potrebne informacije za uskladitev s to uredbo.
2. Države članice določijo roke za vložitev vloge iz odstavka 1 tega člena, ki so potrebni za uskladitev z rokom za identifikacijo iz člena 12 in člena 13(1).
3. Z odstopanjem od odstavka 1 tega člena in v skladu s členom 1 Odločbe 96/78/ES lahko imetnik vloži vlogo iz odstavka 1 tega člena pri ustreznem organu izdaje iz točk (a) in (b) člena 5(1), ki ima sedež v državi članici, ki ni država članica, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem.
Člen 12
Rok za identifikacijo enoprstih kopitarjev, rojenih v Uniji
1. Enoprsti kopitarji, rojeni v Uniji, morajo biti identificirani z identifikacijskim dokumentom, izdanim v skladu s členom 9, najpozneje v 12 mesecih po datumu rojstva, v vsakem primeru pa preden za vedno zapustijo gospodarstvo, kjer so se rodili, razen če se taki premiki izvajajo v skladu s členom 23(2)(c) kot premiki žrebeta pred odstavitvijo od matere, od katere je žrebe odvisno, ali v skladu s členom 26(2).
2. Z odstopanjem od odstavka 1 se lahko države članice odločijo za omejitev tega najdaljšega dovoljenega obdobja za identifikacijo enoprstega kopitarja na šest mesecev ali na koledarsko leto rojstva.
3. Z odstopanjem od odstavkov 1 in 2 se lahko nov identifikacijski dokument izda v skladu s členom 9 kadar koli:
(a)
na zahtevo pristojnega organa ali s strani pristojnega organa, kadar obstoječi identifikacijski dokument ne izpolnjuje zahtev iz člena 7(1), (2) in (3) ali kadar organ izdaje ni pravilno vnesel nekaterih identifikacijskih podatkov, določenih v oddelku I, II ali V; ali
(b)
kadar enoprsti kopitar za rejo in rabo postane registrirani enoprsti kopitar v skladu s pravili organa izdaje iz člena 5(1)(a) ter obstoječega identifikacijskega dokumenta ni mogoče ustrezno prilagoditi; ali
(c)
kadar konj postane ali je registriran kot registrirani konj iz točke (e)(ii) člena 2 v skladu s pravili organa izdaje iz člena 5(1)(b) ter obstoječega identifikacijskega dokumenta ni mogoče ustrezno prilagoditi; ali
(d)
kadar je identifikacijski dokument izdan v skladu s členom 10(1) in ga ni mogoče prilagoditi zahtevam iz člena 9(1) v skladu s členom 10(2)(b); ali
(e)
v primerih iz člena 18(4) in (5), če obstoječega identifikacijskega dokumenta ni mogoče ustrezno prilagoditi; ali
(f)
kadar pristojni organ v okviru preiskave zaseže identifikacijski dokument.
V primerih iz prvega pododstavka se obstoječi identifikacijski dokument preda organu izdaje, ki ga razveljavi, razveljavitev obstoječega identifikacijskega dokumenta in izdaja novega identifikacijskega dokumenta pa se zabeležita v podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 38.
Člen 13
Odstopanja v zvezi z identifikacijo nekaterih divjih ali delno udomačenih enoprstih kopitarjev
1. Z odstopanjem od člena 12 lahko pristojni organ odloči, da je treba enoprste kopitarje, ki so del opredeljenih populacij divjih ali delno udomačenih kopitarjev na nekaterih območjih, ki jih določi pristojni organ, identificirati z identifikacijskim dokumentom, izdanim v skladu s členom 9 ali členom 17(4) le, kadar so:
(a)
odstranjeni iz takih populacij, razen če gre za prenos pod uradnim nadzorom iz ene opredeljene populacije v drugo; ali
(b)
privedeni v domačo uporabo.
2. Države članice, ki nameravajo uporabiti odstopanje iz odstavka 1, še pred uporabo navedenega odstopanja obvestijo Komisijo, s sklicevanjem na ta člen, o populacijah in zadevnih območjih, ki so jih opredelile v skladu z odstavkom 1.
POGLAVJE III
IDENTIFIKACIJA ENOPRSTIH KOPITARJEV, UVOŽENIH V UNIJO
Člen 14
Identifikacija enoprstih kopitarjev, uvoženih v Unijo
Identifikacijski dokumenti, izdani v tretjih državah, se štejejo za veljavne v skladu s to uredbo, če izpolnjujejo naslednje pogoje:
(a)
izdal jih je:
(i)
v primeru registriranih enoprstih kopitarjev - organ v tretji državi, vključen na seznam iz člena 3(1) Direktive 94/28/ES, ki izdaja zootehniška spričevala; ali
(ii)
v primeru registriranega konja - nacionalna izpostava mednarodne organizacije ali združenja, ki se ukvarja s tekmovalnimi ali dirkalnimi konji in ima sedež v tretji državi mednarodne organizacije ali združenja iz člena 5(1)(b); ali
(iii)
v vseh drugih primerih - pristojni organ tretje države izvora enoprstega kopitarja;
(b)
so v skladu z vsemi zahtevami iz člena 7(2).
Člen 15
Vloge za identifikacijske dokumente za enoprste kopitarje, uvožene v Unijo
1. Imetnik enoprstega kopitarja vloži pri organu izdaje iz člena 5(1), pristojnem za kategorijo enoprstih kopitarjev, vlogo za izdajo v skladu s členom 9 identifikacijskega dokumenta v skladu s členom 7 ali registracijo obstoječega identifikacijskega dokumenta v podatkovno zbirko, ki jo je vzpostavil navedeni organ izdaje v skladu s členom 38 te uredbe, v 30 dneh od datuma dokončanja carinskega postopka iz člena 5(16)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013, kadar:
(a)
se enoprsti kopitarji uvozijo v Unijo; ali
(b)
je pristojni organ začasni vstop registriranega konja v skladu s Sklepom, ki ga sprejme Komisija na podlagi točke (b) člena 19 Direktive 2009/156/ES, spremenil v trajni vstop v skladu s točko (c) člena 19 navedene direktive.
2. Kadar obstoječi identifikacijski dokument iz odstavka 1 ni v skladu z zahtevami iz člena 7(2), organ izdaje na zahtevo imetnika:
(a)
izpolni identifikacijski dokument, tako da je v skladu z zahtevami iz člena 7(2);
(b)
zabeleži identifikacijske podatke enoprstega kopitarja in dodatne informacije v podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 38.
3. Kadar obstoječega identifikacijskega dokumenta iz odstavka 1 ni mogoče spremeniti tako, da izpolnjuje zahteve iz člena 7(2) te uredbe, se šteje, da ni veljaven za namene identifikacije v skladu s to uredbo, enoprsti kopitar pa se identificira z izdajo v skladu s členom 9 novega identifikacijskega dokumenta, ki izpolnjuje zahteve iz člena 7(1), (2) in (3) ter temelji na predloženem identifikacijskem dokumentu, v katerem morajo biti navedene vsaj informacije iz Priloge k Direktivi 90/427/EGS.
POGLAVJE IV
ZAHTEVANI PREGLEDI PRED IZDAJO IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENTOV IN METODE PREVERJANJA IDENTITETE
Člen 16
Preverjanje enotnih identifikacijskih dokumentov, izdanih za enoprste kopitarje
1. Pred izdajo identifikacijskega dokumenta sprejme organ izdaje ali oseba, ki deluje v njegovem imenu, vse ustrezne ukrepe, da:
(a)
se preveri, ali je bil za zadevnega enoprstega kopitarja morda že izdan takšen identifikacijski dokument;
(b)
se prepreči goljufivo večkratno izdajanje identifikacijskih dokumentov za posameznega enoprstega kopitarja.
2. Ukrepi iz odstavka 1 vključujejo:
(a)
pregledovanje ustrezne dokumentacije in elektronskih evidenc, ki so na voljo;
(b)
oceno starosti enoprstega kopitarja;
(c)
preverjanje, kakor je določeno v členu 17, ali ima enoprsti kopitar kakršne koli znake ali znamenja, ki kažejo na morebitno predhodno identifikacijo.
Člen 17
Ukrepi za odkrivanje predhodne identifikacije enoprstih kopitarjev
1. Ukrepi za odkrivanje morebitnih znakov ali znamenj, ki kažejo na predhodno identifikacijo, kakor je določeno v členu 16, vključujejo vsaj ukrepe za odkrivanje:
(a)
vseh predhodno vstavljenih transponderjev z uporabo čitalnika, ki je skladen s standardom ISO 11785 ter lahko odčitava transponderje HDX in FDX-B, vsaj kadar je čitalnik v neposrednem stiku s telesno površino na delu, na katerem je v običajnih okoliščinah vstavljen transponder;
(b)
vseh kliničnih znakov, ki kažejo, da je bil predhodno vstavljen transponder ali predhodno uporabljeno znamenje v skladu s členom 21 kirurško odstranjeno ali spremenjeno;
(c)
vsakega znaka, da je bila pri enoprstem kopitarju uporabljena nadomestna metoda preverjanja identitete v skladu s členom 21.
2. Če po tem, ko imetnik vloži vlogo v skladu s členom 11(1), ukrepi iz odstavka 1 tega člena pokažejo, da je bil transponder že vstavljen ali je bila uporabljena katera koli nadomestna metoda preverjanja identitete v skladu s členom 21, ki kaže na opravljeno predhodno identifikacijo v skladu s členom 9, organ izdaje:
(a)
izda dvojnik identifikacijskega dokumenta ali nadomestni identifikacijski dokument v skladu s členom 29 ali 32, odvisno od informacij, ki so na voljo;
(b)
vnese navedene informacije, tj. številko transponderja ali nadomestne metode preverjanja identitete, na ustrezen način v polja obrazca v delu A in oris v delu B oddelka I identifikacijskega dokumenta.
3. Kadar se pri enoprstem kopitarju, rojenem v Uniji, potrdi, da je bil iz njega odstranjen transponder ali nadomestna metoda preverjanja identitete iz odstavka 1(b) tega člena in to ni dokumentirano, izda organ izdaje nadomestni identifikacijski dokument v skladu s členom 32.
4. Z odstopanjem od odstavka 2 tega člena lahko pristojni organ dovoli izdajo identifikacijskega dokumenta v skladu s členom 9 za divje ali delno udomačene enoprste kopitarje iz člena 13, ki imajo sicer vsajen transponder, a zanje v skladu s členom 13 ni bil izdan identifikacijski dokument, pod pogojem, da je bila koda transponderja ob vstavljanju zabeležena v podatkovno zbirko organa izdaje, ki je pristojen za navedeno populacijo enoprstih kopitarjev.
Člen 18
Elektronske metode preverjanja identitete
1. Organ izdaje zagotovi, da se ob prvi identifikaciji v skladu s členom 12 v enoprstega kopitarja vstavi transponder.
2. Transponder se vstavi parenteralno pod aseptičnimi pogoji med zatiljem in vihrom na sredini vratu na predelu tilne vezi.
Vendar lahko pristojni organ dovoli vstavljanje transponderja na drugem delu vratu enoprstega kopitarja, če se s takšno nadomestno vstavitvijo ne:
(a)
ogrozi dobrobit enoprstega kopitarja;
(b)
poveča tveganje za premik transponderja v primerjavi z metodo iz prvega pododstavka.
3. Države članice določijo minimalno usposobljenost, potrebno za opravljanje posegov iz odstavka 2, ali imenujejo osebo (v nadaljnjem besedilu: kvalificirana oseba) ali stroko, ki je zadolžena za opravljanje takšnih posegov.
4. Organi izdaje iz člena 5(1)(a) in (b) lahko zahtevajo, da se enoprsti kopitarji, ki so bili identificirani z nadomestno metodo preverjanja identitete iz člena 21, označijo z vstavljanjem transponderja za namene vpisa ali registracije enoprstih kopitarjev v rodovniške knjige ali registracijo registriranih konjev za tekmovanja.
5. Organi izdaje iz člena 5(1) in pristojni organ lahko zahtevajo, da se enoprsti kopitarji, ki se štejejo za identificirane v skladu s členoma 4(2) in 43(1), označijo z vstavljanjem transponderja za namene preverjanja identitete v primerih, ko:
(a)
so predhodno vstavljeni in evidentirani transponderji prenehali delovati;
(b)
prirojeno ali pridobljeno znamenje, evidentirano kot nadomestna metoda preverjanja identitete iz člena 21, ni več primerno na navedeni namen; ali
(c)
pristojni organ meni, da je to potrebno, da se zagotovi preverjanje identitete.
Člen 19
Zagotavljanje edinstvenosti kode, ki jo prikazuje transponder
1. Države članice določijo pravila v skladu s standardi iz točke (n)(i) člena 2 za zagotovitev edinstvenosti kod, ki jih prikazujejo transponderji, ki jih vstavijo organi izdaje iz člena 5(1), kadar izdajo identifikacijske dokumente v skladu s členom 9.
2. Pravila, določena v skladu z odstavkom 1, se uporabljajo brez poseganja v sistem identifikacije, ki ga določi organ izdaje v drugi državi članici, ki je opravil identifikacijo registriranega enoprstega kopitarja v skladu s to uredbo.
Člen 20
Evidentiranje kode transponderja v identifikacijskem dokumentu
1. Kadar se vstavi transponder v skladu s členom 18, organ izdaje v identifikacijski dokument vnese naslednje informacije:
(a)
pod točko 5 dela A oddelka I vsaj zadnjih 15 znakov kode, ki jo oddaja transponder in se prikaže na čitalniku po vstavitvi, in, kadar je ustrezno:
(i)
samolepilno nalepko s črtno kodo, če se stran pozneje zapečati; ali
(ii)
izpis navedene črtne kode, ki kodira vsaj navedenih zadnjih 15 znakov kode, ki jo oddaja transponder;
(b)
pod točko 12 ali 13 orisa v delu B oddelka I se glede na stran, na kateri je bil vstavljen transponder, navede mesto v enoprstem kopitarju, kamor je bil vstavljen transponder in po vstavitvi odčitan;
(c)
pod točko 19 orisa v delu B oddelka I bodisi podpis veterinarja ali druge kvalificirane osebe, ki je opravila identifikacijo z izpolnitvijo točke 3 dela A in orisa v delu B oddelka I ter odčitala kodo, prikazano na transponderju po njegovi vstavitvi, bodisi osebe, ki reproducira te informacije za namene izdaje identifikacijskega dokumenta v skladu s pravili organa izdaje.
2. Z odstopanjem od odstavka 1(a) tega člena, kadar je enoprsti kopitar označen s predhodno vstavljenim transponderjem, ki ni skladen s standardi ISO iz točke n(i) člena 2, se ime proizvajalca ali čitalnika vpiše pod točko 5 dela A oddelka I identifikacijskega dokumenta.
Člen 21
Odobritev nadomestnih metod preverjanja identitete
1. Z odstopanjem od člena 18(1) lahko države članice dovolijo ustrezne nadomestne metode preverjanja identitete enoprstih kopitarjev, rojenih v Uniji, vključno z znamenji, če te metode izpolnjujejo zahteve iz člena 4(1)(b), in zagotovijo, da je mogoče identiteto enoprstega kopitarja, evidentirano v identifikacijskem dokumentu, preveriti.
2. Države članice zagotovijo, da
(a)
se nadomestne metode preverjanja identitete enoprstih kopitarjev ne uporabljajo kot edini način preverjanja identitete pri večini enoprstih kopitarjev, identificiranih v skladu s to uredbo, na njihovem ozemlju;
(b)
vidnih znamenj, ki se uporabljajo za enoprste kopitarje za rejo in rabo, ni mogoče zamenjati z znamenji, ki jih na njihovem ozemlju organi izdaje iz člena 5(1) uporabljajo za registrirane enoprste kopitarje;
(c)
odobrena nadomestna metoda preverjanja identitete ali katera koli kombinacija navedenih metod zagotavlja vsaj enaka jamstva kot transponder, vstavljen v skladu s členom 18;
(d)
je mogoče informacije o nadomestni metodi preverjanja identitete, uporabljeni za posameznega enoprstega kopitarja, opisati v obliki, ki se lahko digitalizira in shrani v podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 38, tako da je mogoče elektronsko iskanje.
3. Države članice, ki nameravajo uporabiti odstopanje iz odstavka 1, dajo informacije o svojih odobrenih nadomestnih metodah preverjanja identitete na voljo Komisiji, drugim državam članicam in javnosti na spletnem mestu iz člena 6(1).
Člen 22
Obveznosti organov izdaje in imetnikov, ki uporabljajo nadomestne metode preverjanja identitete
1. Organ izdaje zagotovi, da se identifikacijski dokument za enoprste kopitarje izda le, če
(a)
je bila preverjena pravilna uporaba odobrene nadomestne metode preverjanja identitete iz člena 21;
(b)
je uporabljena metoda preverjanja identitete vpisana pod točko 6 ali 7 dela A oddelka I ali, če je primerno, v oddelek XI identifikacijskega dokumenta in zabeležena v podatkovno zbirko v skladu s členom 38(1)(f).
2. Kadar se uporabi nadomestna metoda preverjanja identitete, imetnik zagotovi dostop do navedenih identifikacijskih podatkov oziroma po potrebi krije stroške ali se sooči z zamudo pri preverjanju identitete enoprstega kopitarja.
POGLAVJE V
PREMIK IN PREVOZ ENOPRSTIH KOPITARJEV
Člen 23
Premik in prevoz registriranih enoprstih kopitarjev ter enoprstih kopitarjev za rejo in rabo
1. Identifikacijski dokumenti, izdani za registrirane enoprste kopitarje ali enoprste kopitarje za rejo in rabo v skladu s členom 9(1), členom 14, členom 29, členom 30 ali členom 32, vseskozi spremljajo navedene enoprste kopitarje, za katere so bili izdani, vključno, če to zahteva nacionalna zakonodaja, med prevozom trupov enoprstih kopitarjev za predelavo v obratu, odobrenem v skladu s točko (a) člena 24(1) Uredbe (ES) št. 1069/2009 ali navedenem v točki (a)(iii) poglavja III Priloge III k Uredbi (EU) št. 142/2011.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 se ne zahteva, da identifikacijski dokumenti spremljajo registrirane enoprste kopitarje ali enoprste kopitarje za rejo in rabo, če:
(a)
so vhlevljeni ali na pašniku in kadar lahko imetnik takoj predloži identifikacijski dokument;
(b)
se jih začasno jezdi, vozi, žene ali vodi:
(i)
v bližino gospodarstva v isti državi članici, tako da se lahko identifikacijski dokument nemudoma predloži; ali
(ii)
na registrirane poletne pašnike in z njih, pod pogojem da je identifikacijske dokumente mogoče predložiti na gospodarstvu odhoda;
(c)
so neodstavljene živali ob materi ali kobili dojilji;
(d)
sodelujejo na treningu ali preskusu konjeniškega tekmovanja ali dogodka, pri čemer morajo začasno zapustiti kraj treninga, tekmovanja ali dogodka;
(e)
gre za premike ali prevoz v nujnih primerih, ki se nanašajo na same enoprste kopitarje ali na gospodarstvo, na katerem prebivajo.
Člen 24
Odstopanje pri premikih ali prevozu enoprstih kopitarjev, ki jih spremlja začasni dokument
1. Na zahtevo imetnika ali na zahtevo pristojnega organa organ izdaje izda začasni dokument, ki vsebuje vsaj informacije, določene v Prilogi III, s katerim se lahko enoprsti kopitar premika ali prevaža znotraj iste države članice v obdobju, ki ni daljše od 45 dni, identifikacijski dokument pa se predloži organu izdaje ali pristojnemu organu, da se posodobijo identifikacijski podatki.
2. Enoprsti kopitarji, ki jih spremlja začasni dokument, kot je določeno v odstavku 1, se ne smejo premakniti v klavnico za zakol za prehrano ljudi.
3. Z odstopanjem od odstavka 1 enoprstega kopitarja, kadar se mora ta v obdobju 45 dni iz navedenega odstavka prepeljati v drugo državo članico ali preko druge države članice v tretjo državo, ne glede na status registracije poleg začasnega dokumenta iz odstavka 1 tega člena v skladu s Prilogo III k Direktivi 2009/156/ES spremlja veterinarsko zdravstveno spričevalo.
Člen 25
Odstopanje pri premikih s pametno kartico
1. Z odstopanjem od člena 23(1) lahko pristojni organ dovoli premik ali prevoz registriranega enoprstega kopitarja ali enoprstega kopitarja za rejo in rabo znotraj iste države članice brez identifikacijskega dokumenta, če ga spremlja pametna kartica, ki jo je izdal isti organ izdaje, ki je izdal tudi njegov identifikacijski dokument in ki vsebuje informacije iz Priloge II.
2. Države članice, ki uporabijo odstopanje iz odstavka 1 tega člena, si lahko medsebojno odobrijo odstopanja za premike ali prevoz registriranih enoprstih kopitarjev ali enoprstih kopitarjev za rejo in rabo na njihovem ozemlju.
Če se odločijo odobriti taka odstopanja, o tem obvestijo Komisijo.
Člen 26
Premik in prevoz enoprstih kopitarjev za zakol
1. Enoprste kopitarje za zakol med premikom ali prevozom v klavnico spremlja:
(a)
identifikacijski dokument, izdan v skladu s členom 9(1) ali členom 14; ali
(b)
dvojnik identifikacijskega dokumenta, izdan v skladu s členom 29 ali 30, za katerega je veljalo odstopanje iz člena 31.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 lahko pristojni organ dovoli, da se enoprsti kopitar za zakol, za katerega ni bil izdan noben identifikacijski dokument v skladu s členom 9(1), prepelje neposredno z gospodarstva, na katerem se je rodil, v klavnico v isti državi članici, če:
(a)
je enoprsti kopitar za zakol mlajši od 12 mesecev in ima vidne čašice mlečnih stranskih sekalcev;
(b)
je sledljivost od gospodarstva, na katerem se je žival rodila, do klavnice neprekinjena;
(c)
so med prevozom v klavnico enoprsti kopitarji za zakol posamično označeni v skladu s členom 18 ali 21;
(d)
pošiljko v skladu z oddelkom III Priloge II k Uredbi (ES) št. 853/2004 spremljajo informacije o prehranski verigi, ki vključujejo sklic na posamezno znamenje iz točke (c) tega odstavka;
(e)
se prepreči poznejša goljufiva uporaba transponderja ali katerega koli fizičnega identifikatorja, uporabljenega pri enoprstem kopitarju v skladu s členom 21, zlasti z njegovo odstranitvijo, uničenjem ali odlaganjem na kraju samem.
3. V primeru premika ali prevoza enoprstih kopitarjev za zakol v skladu z odstavkom 2 tega člena se člen 34(1)(b) in (c) ne uporablja.
POGLAVJE VI
UPRAVLJANJE IN IZDAJANJE DVOJNIKOV IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENTOV, IZDAJANJE NADOMESTNIH IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENTOV IN ZAČASNI PREKLIC VELJAVNOSTI IDENTIFIKACIJSKIH DOKUMENTOV
Člen 27
Obveznosti, ki jih imajo imetniki pri upravljanju identifikacijskih dokumentov, da se zagotovi kontinuiteta identitete v življenjski dobi enoprstega kopitarja
1. Imetnik enoprstega kopitarja zagotovi, da so naslednji identifikacijski podatki v identifikacijskem dokumentu ves čas posodobljeni in pravilni:
(a)
status enoprstega kopitarja glede upravičenosti za zakol za prehrano ljudi;
(b)
čitljiva koda transponderja ali znamenje, ki se uporablja kot nadomestna metoda preverjanja identitete, kakor je določeno v členu 21;
(c)
status živali bodisi kot registrirani enoprsti kopitar bodisi kot enoprsti kopitar za rejo in rabo;
(d)
informacije o lastništvu, kadar to zahteva zakonodaja države članice, v kateri prebiva enoprsti kopitar, ali organ izdaje iz člena 5(1).
2. Ne glede na to, kateri organ je izdal identifikacijski dokument v skladu s členom 9(1), 14, 29 ali 32, imetnik enoprstega kopitarja zagotovi, da se identifikacijski dokument predloži organu izdaje iz člena 5(1), pristojnemu za kategorijo enoprstih kopitarjev v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, da se zagotovijo identifikacijski podatki iz člena 38(1) v 30 dneh od:
(a)
dneva, ko organ izdaje zunaj države članice, v kateri se nahaja gospodarstvo, izda identifikacijski dokument v skladu s členom 9(1);
(b)
vnosa enoprstega kopitarja v državo članico, v kateri se nahaja gospodarstvo, iz druge države članice, razen
(i)
enoprstih kopitarjev, ki sodelujejo na tekmovanjih, dirkah, razstavah, treningih in vleki v obdobju, ki ni daljše od 90 dni;
(ii)
žrebcev, ki so nastanjeni v državi članici v pripustni sezoni;
(iii)
kobil, ki so nastanjene v državi članici zaradi pripusta v obdobju, ki ni daljše od 90 dni;
(iv)
enoprstih kopitarjev, ki so iz zdravstvenih razlogov nastanjeni v veterinarskem zavodu;
(v)
enoprstih kopitarjev za zakol v 10 dneh po njihovem vnosu.
3. Kadar je to potrebno za posodobitev identifikacijskih podatkov iz člena 38(1) v identifikacijskem dokumentu, imetnik predloži identifikacijski dokument v 30 dneh od dogodka, ki je vplival na identifikacijske podatke:
(a)
v primeru registriranih enoprstih kopitarjev iz točke (e)(i) člena 2 organu izdaje iz člena 5(1)(a), ki:
(i)
je bodisi izdal identifikacijski dokument za zadevnega registriranega enoprstega kopitarja; ali
(ii)
je v skladu z Odločbo 92/353/EGS odobren v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, in je vzpostavil rodovniško knjigo, v katero se lahko enoprsti kopitar v skladu z Odločbo 96/78/ES vnese ali registrira; ali
(b)
v primeru registriranih konjev iz točke (e)(ii) člena 2 organu izdaje iz člena 5(1)(b) v skladu s pravili navedenega organa izdaje, ki je izdal identifikacijski dokument za zadevnega registriranega konja; ali
(c)
pristojnemu organu ali kateremu koli organu izdaje, ki ga je v skladu s to uredbo imenoval pristojni organ države članice, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem.
Člen 28
Obveznosti, ki jih imajo organi izdaje pri upravljanju identifikacijskih dokumentov, da se zagotovi kontinuiteta identitete v življenjski dobi enoprstega kopitarja
Organ izdaje iz člena 27(3):
(a)
po potrebi posodobi identifikacijske podate v identifikacijskem dokumentu;
(b)
v del C oddelka I identifikacijskega dokumenta vnese zahtevane podatke o organu izdaje, ki morajo vsebovati vsaj številko podatkovne zbirke, skladno z UELN, če ta organ ni prvotno izdal identifikacijskega dokumenta v skladu s členom 9(1);
(c)
izpolni oddelek IV identifikacijskega dokumenta, kadar nacionalna zakonodaja ali pravila organa izdaje zahtevajo spremembo lastništva;
(d)
v podatkovno zbirko, ko jo je vzpostavil v skladu s členom 38, vnese ali dopolni identifikacijske podatke, ki so navedeni v predloženem identifikacijskem dokumentu;
(e)
pošljejo informacije v osrednjo podatkovno zbirko v skladu s členom 39.
Člen 29
Izdaja dvojnikov identifikacijskih dokumentov
1. Dvojnik identifikacijskega dokumenta izda organ izdaje iz člena 5(1), kadar:
(a)
se izvirni identifikacijski dokument izgubi in se identiteta živali lahko ugotovi, zlasti s pomočjo kode, ki jo oddaja transponder, ali nadomestne metode preverjanja identitete v skladu s členom 21; ali
(b)
žival ni bila identificirana v rokih iz člena 12, člena 14 ali člena 43(2), pod pogojem, da je na voljo pripustni list in je biološka mati ali v primeru prenosa zarodkov nadomestna mati identificirana v skladu s to uredbo; ali
(c)
ima pristojni organ dokazilo, da se nekateri identifikacijski podatki v obstoječem identifikacijskem dokumentu ne ujemajo z ustreznim enoprstim kopitarjem in določb iz člena 12(3)(a) ni mogoče uporabiti.
2. V primerih iz odstavka 1 organ izdaje iz člena 5(1) na zahtevo imetnika ali na zahtevo pristojnega organa:
(a)
za žival po potrebi uporabi transponder v skladu s členom 18 ali odobreno metodo preverjanja identitete v skladu s členom 21;
(b)
izda dvojnik identifikacijskega dokumenta, ki je jasno označen („dvojnik identifikacijskega dokumenta“) s sklicem na edinstveno življenjsko številko, zabeleženo v podatkovni zbirki organa izdaje, ki:
(i)
je prvi identificiral živali in izdal izgubljeni prvotni identifikacijski dokument; ali
(ii)
izda dvojnik identifikacijskega dokumenta za žival iz odstavka 1(b);
(c)
uvrsti enoprstega kopitarja v del II oddelka II dvojnika identifikacijskega dokumenta med živali, ki niso namenjene za zakol za prehrano ljudi.
3. Podrobnosti o dvojniku identifikacijskega dokumenta, izdanem v skladu z odstavkom 2, se s sklicem na edinstveno življenjsko številko vnesejo v podatkovno zbirko, kakor je navedeno v členu 38, in pošljejo v osrednjo podatkovno zbirko v skladu s členom 39.
4. Kadar je izgubljeni identifikacijski dokument v skladu s členom 9(1) izdal organ izdaje, naveden v členu 5(1), ki ne obstaja več, izda dvojnik identifikacijskega dokumenta v skladu z odstavkom 2 tega člena organ izdaje iz člena 5(1) v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem.
Člen 30
Izdaja dvojnikov identifikacijskih dokumentov za enoprste kopitarje, uvožene v Unijo
Z odstopanjem od člena 29(2) lahko v primeru, kadar je izgubljeni prvotni identifikacijski dokument izdal organ izdaje iz člena 14(a) v tretji državi, nov identifikacijski dokument izda navedeni organ izdaje v tretji državi, če je nov identifikacijski dokument:
(a)
poslal organ izdaje iz člena 14(a) organu izdaje iz člena 29(2), kadar je označen kot dvojnik identifikacijskega dokumenta, je žival uvrščena v skladu s členom 29(2)(c) in se informacije vnesejo v podatkovno zbirko v skladu s členom 29(3);
(b)
organ izdaje ali pristojni organ v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, posredoval imetniku ali, če to izrecno zahteva pravo v državi članici, v kateri se nahaja enoprsti kopitar, lastniku;
Člen 31
Začasni preklic statusa enoprstega kopitarja kot živali za zakol za prehrano ljudi
1. Z odstopanjem od člena 29(2)(c) in člena 30 in razen v primeru iz člena 43(2) se lahko pristojni organ odloči za začasen preklic statusa enoprstega kopitarja kot živali, namenjene za zakol za prehrano ljudi, za šest mesecev, kadar:
(a)
lahko imetnik v 30 dneh od prijavljenega datuma izgube identifikacijskega dokumenta zadovoljivo dokaže, da status enoprstega kopitarja kot živali, namenjene za zakol za prehrano ljudi, ni bil ogrožen zaradi kakršnega koli zdravljenja;
(b)
je bila identifikacija izvedena v skladu z drugo alineo člena 1(1) Odločbe 96/78/ES v prvem letu življenja, vendar po izteku najdaljšega dovoljenega obdobja iz člena 12(2) te uredbe.
2. V primeru, opisanem v odstavku 1, pristojni organ vnese datum začetka šestmesečnega obdobja začasnega preklica v prvi stolpec dela III oddelka II dvojnika identifikacijskega dokumenta in izpolni tretji stolpec navedenega dokumenta.
Člen 32
Izdaja nadomestnih identifikacijskih dokumentov
1. Nadomestni identifikacijski dokument izda organ izdaje iz člena 5(1), kadar:
(a)
se izvirni identifikacijski dokument izgubi in:
(i)
identitete živali ni mogoče določiti;
(ii)
ni znakov ali dokazov o tem, da je bil za to žival pred tem na voljo identifikacijski dokument, ki ga je izdal organ izdaje iz člena 5(1);
(b)
žival ni bila identificirana v rokih, določenih v členu 12(1) ali (2), členu 14 ali členu 43(2).
2. V primerih iz odstavka 1 organ izdaje iz člena 5(1)(c), ki je pristojen za območje, na katerem se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, na zahtevo imetnika ali pristojnega organa:
(a)
vstavi transponder v žival v skladu s členom 18 ali uporabi nadomestno metodo preverjanja identitete v skladu s členom 21;
(b)
izda nadomestni identifikacijski dokument, ki je jasno označen („nadomestni identifikacijski dokument“), s sklicem na novo dodeljeno edinstveno življenjsko številko, ki ustreza zapisu v podatkovni zbirki o izdaji tega nadomestnega identifikacijskega dokumenta;
(c)
uvrsti enoprstega kopitarja v del II oddelka II nadomestnega identifikacijskega dokumenta kot žival, ki ni namenjena za zakol za prehrano ljudi.
3. Podrobnosti o nadomestnem identifikacijskem dokumentu, izdanem v skladu z odstavkom 2 tega člena, se s sklicem na edinstveno življenjsko številko vnesejo v podatkovno zbirko, kakor je navedeno v členu 38, in pošljejo v osrednjo podatkovno zbirko v skladu s členom 39.
Člen 33
Začasni preklic veljavnosti identifikacijskega dokumenta za namene premikov
Uradni veterinar začasno prekliče veljavnost identifikacijskega dokumenta za namene premikov z ustreznim vpisom v oddelek III navedenega dokumenta, kadar enoprsti kopitar prebiva na gospodarstvu ali prihaja z gospodarstva:
(a)
za katerega velja prepoved iz člena 4(5) Direktive 2009/156/ES; ali
(b)
ki se nahaja v državi članici, ki ni prosta konjske kuge, ali na delu ozemlja države članice, ki v skladu s členom 5(2) Direktive 2009/156/ES velja za okuženega s konjsko kugo.
POGLAVJE VII
POGIN ENOPRSTIH KOPITARJEV IN ENOPRSTIH KOPITARJEV ZA ZAKOL ZA PREHRANO LJUDI TER PODATKI O PREJEMANJU ZDRAVIL
Člen 34
Obveznosti uradnega veterinarja in pristojnega organa v primeru zakola ali pogina enoprstih kopitarjev
1. Po zakolu ali poginu enoprstega kopitarja se sprejmejo naslednji ukrepi:
(a)
prepreči se poznejša goljufiva uporaba transponderja, zlasti z njegovo odstranitvijo, uničenjem ali odlaganjem na kraju samem;
(b)
identifikacijski dokument se razveljavi vsaj z ožigosanjem vseh strani z žigom „neveljavno“, ki ga ni mogoče ponarediti, ali s preluknjanjem vseh strani, pri čemer mora biti premer luknje ustrezen in ne manjši od luknje pri standardnem luknjaču;
(c)
s sklicem na edinstveno življenjsko številko enoprstega kopitarja se bodisi:
(i)
identifikacijski dokument uniči pod uradnim nadzorom v klavnici, v kateri je bila žival zaklana, potrdilo pa se pošlje organu izdaje neposredno ali prek kontaktne točke iz člena 36(2), s katerim se organ obvesti o datumu zakola živali v klavnici in datumu uničenja identifikacijskega dokumenta; ali
(ii)
razveljavljeni identifikacijski dokument se bodisi neposredno ali prek kontaktne točke iz člena 36(2) vrne organu izdaje bodisi iz točke 11 dela A oddelka I identifikacijskega dokumenta bodisi iz dela C navedenega oddelka, posodobljenega v skladu s členom 28(b), vključijo pa se tudi informacije o datumu, ko je bila žival zaklana ali usmrčena za namene obvladovanja bolezni.
2. Ukrepe iz odstavka 1 izvaja ali nadzira:
(a)
uradni veterinar:
(i)
pri zakolu ali usmrtitvi živali zaradi nadzora bolezni v skladu z drugim pododstavkom člena 4(4)(a) Direktive 2009/156/ES; ali
(ii)
po zakolu v skladu s členom 7(3) Direktive 2009/156/ES; ali
(b)
pristojni organ iz člena 3(10) Uredbe (ES) št. 1069/2009 v primeru odstranjevanja ali predelave trupa, ki mu je bil priložen identifikacijski dokument v skladu z nacionalno zakonodajo iz člena 23(1) te uredbe, v:
(i)
obratu, odobrenem v skladu s točko (a) člena 24(1) Uredbe (ES) št. 1069/2009; ali
(ii)
sežigalnici majhne kapacitete iz točke (a)(iii) poglavja III Priloge III k Uredbi (EU) št. 142/2011.
3. Kadar transponderja iz telesa enoprstega kopitarja, zaklanega za prehrano ljudi, ni mogoče odstraniti v skladu z odstavkom 1(a) tega člena, uradni veterinar deklarira, da je meso ali del mesa, v katerem je transponder, neustrezno za prehrano ljudi v skladu s poglavjem V(1)(n) oddelka II Priloge I k Uredbi (ES) št. 854/2004.
Člen 35
Obveznosti imetnika in organa izdaje v primeru pogina ali izgube enoprstega kopitarja
1. V primeru pogina ali izgube, vključno s krajo, enoprstega kopitarja, ki ni naveden v členu 34, vrne imetnik identifikacijski dokument ustreznemu organu izdaje, navedenem v delu A oddelka I ali posodobljenem v skladu s členom 28(b) v delu C oddelka I identifikacijskega dokumenta, v 30 dneh od pogina ali izgube enoprstega kopitarja.
2. Organ izdaje, ki je prejel informacije o poginu ali izgubi enoprstega kopitarja v skladu s členom 34 ali odstavkom 1 tega člena, ravna v skladu s točkama (d) in (e) člena 28.
Člen 36
Obveznosti držav članic, da zagotovijo pretok informacij po poginu enoprstega kopitarja
1. Države članice izvajajo postopke, s katerimi se neveljavni identifikacijski dokumenti vrnejo organu izdaje v skladu s členom 34(1)(c)(ii).
2. Države članice lahko zagotovijo kontaktno točko, ki prejme potrdilo iz člena 34(1)(c)(i) ali identifikacijske dokumente iz člena 34(1)(c)(ii) in jih nato posreduje ustreznim organom izdaje na njihovem ozemlju.
Kontaktna točka je lahko organ za zvezo iz člena 35 Uredbe (ES) št. 882/2004.
3. Kjer je primerno v skladu z odstavkom 2, se podrobnosti o kontaktni točki, ki se lahko vključijo v osrednjo podatkovno zbirko iz člena 39, dajo na voljo drugim državam članicam in javnosti na spletnem mestu iz člena 6(1).
Člen 37
Enoprsti kopitarji, namenjeni za zakol za prehrano ljudi, ter podatki o prejemanju zdravil
1. Enoprsti kopitar se obravnava kot žival, namenjena za zakol za prehrano ljudi, razen če je v skladu s to uredbo v delu II oddelka II identifikacijskega dokumenta nepreklicno določena kot žival, ki ni namenjena za zakol, in sicer:
(a)
s podpisom lastnika na lastno presojo, ki ga potrdi organ izdaje; ali
(b)
s podpisi imetnika in odgovornega veterinarja, ki deluje v skladu s členom 10(2) Direktive 2001/82/ES; ali
(c)
z vnosom, ki ga zabeleži organ izdaje ob izdaji dvojnika identifikacijskega dokumenta v skladu s členom 29 ali 30 ali nadomestnega identifikacijskega dokumenta v skladu s členom 32.
2. Pred vsakršnim zdravljenjem v skladu s členom 10(2) Direktive 2001/82/ES ali vsakim zdravljenjem z zdravilom, odobrenim v skladu s členom 6(3) navedene direktive, odgovorni veterinar iz člena 10(1) Direktive 2001/82/ES zagotovi, da ima enoprsti kopitar status živali:
(a)
namenjene za zakol za prehrano ljudi, kar je običajni primer; ali
(b)
ki ni namenjena za zakol za prehrano ljudi, kakor je določeno v delu II oddelka II identifikacijskega dokumenta.
3. Kadar zdravljenje iz odstavka 2 tega člena ni dovoljeno za enoprstega kopitarja, namenjenega za zakol za prehrano ljudi, zagotovi odgovorni veterinar iz člena 10(1) Direktive 2001/82/ES, da se zadevni enoprsti kopitar v skladu z odstopanjem iz člena 10(2) Direktive 2001/82/ES pred zdravljenjem nepreklicno določi za žival, ki ni namenjena za zakol za prehrano ljudi, in sicer:
(a)
z izpolnitvijo in podpisom dela II oddelka II identifikacijskega dokumenta in
(b)
z razveljavitvijo dela III oddelka II identifikacijskega dokumenta v skladu z navodili iz dela III oddelka II.
4. Po sprejetju ukrepov iz odstavka 3 imetnik enoprstega kopitarja predloži identifikacijski dokument organu izdaje v državi članici, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, ali zagotovi informacije prek spleta, če je vzpostavljen tak dostop do podatkovne zbirke, v največ 14 dneh od datuma podpisa v delu II oddelka II identifikacijskega dokumenta.
5. Z odstopanjem od odstavka 4 lahko država članica sprejme ukrepe za zagotovitev, da odgovorni veterinar uradno sporoči ukrepe, izvedene v skladu z odstavkom 3, v 14 dneh od datuma podpisa v delu II oddelka II identifikacijskega dokumenta:
(a)
bodisi neposredno organu izdaje iz odstavka 4 in zagotovi informacije, ki jih organ izdaje potrebuje za posodobitev podatkovne zbirke v skladu s členom 39; ali
(b)
neposredno v osrednjo podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 39, kadar organ izdaje iz odstavka 4 zagotavlja, da so informacije vključene v podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 38.
6. Kadar je treba enoprstega kopitarja zdraviti v okoliščinah iz člena 10(3) Direktive 2001/82/ES, vpiše odgovorni veterinar v del III oddelka II identifikacijskega dokumenta zahtevane podatke o zdravilu, ki vsebuje snovi, bistvene za zdravljenje enoprstega kopitarja ali ki prinašajo dodatne klinične prednosti pri zdravljenju enoprstega kopitarja, naštete v Uredbi (ES) št. 1950/2006.
Odgovorni veterinar vpiše datum zadnjega predpisanega odmerka navedenega zdravila in v skladu s členom 11(4) Direktive 2001/82/ES obvesti imetnika o datumu poteka karence, določene v skladu s členom 10(3) navedene direktive.
POGLAVJE VIII
EVIDENCA IN SANKCIJE
Člen 38
Podatkovna zbirka
1. Pri izdaji identifikacijskega dokumenta ali registraciji že izdanih identifikacijskih dokumentov zabeleži organ izdaje v svojo podatkovno zbirko vsaj naslednje informacije v zvezi z enoprstim kopitarjem:
(a)
edinstveno življenjsko številko;
(b)
vrsto;
(c)
spol;
(d)
barvo;
(e)
datum (dd/mm/llll) rojstva, kot ga je navedel imetnik iz točke (i);
(f)
po potrebi vsaj zadnjih 15 znakov kode, ki jo oddaja transponder, ali kode, ki jo oddaja radiofrekvenčna identifikacijska naprava, ki ni v skladu s standardom ISO 11784, skupaj z informacijami o zahtevanem sistemu odčitavanja ali informacije o nadomestni metodi preverjanja identitete, uporabljeni v skladu s členom 21;
(g)
državo rojstva, kot jo je navedel imetnik iz točke (i);
(h)
datum izdaje in kakršne koli spremembe identifikacijskega dokumenta;
(i)
ime in naslov imetnika, ki je vložil vlogo iz člena 11(1), 15(1), 29(2) ali 32(2) ali, kjer je primerno, predložil identifikacijski dokument, kakor je navedeno v členu 27(3);
(j)
status registriranega kopitarja ali enoprstega kopitarja za rejo in rabo;
(k)
ime živali (rojstno ime in po potrebi trgovsko ime), kot ga je prijavil imetnik iz točke (i);
(l)
znani status živali kot živali, ki ni namenjena za zakol za prehrano ljudi;
(m)
serijsko številko, kadar se taka serijska številka uporablja za identifikacijski dokument iz člena 9(1) in (3), in vse informacije v zvezi z novim identifikacijskim dokumentom, dvojnikom identifikacijskega dokumenta ali nadomestnim identifikacijskim dokumentom, izdanim v skladu s členom 12(3), členom 29, členom 30 ali členom 32;
(n)
državo, v kateri se nahaja gospodarstvo z enoprstim kopitarjem, kot jo je navedel imetnik iz točke (i);
(o)
sporočeni datum pogina ali izgube živali, kot ga je prijavil imetnik iz točke (i), ali datum zakola.
2. Organ izdaje hrani informacije iz odstavka 1 tega člena v svoji podatkovni zbirki vsaj 35 let ali vsaj dve leti po datumu obvestila o poginu enoprstega kopitarja v skladu s členom 34.
3. Najpozneje v 15 dneh od datuma evidentiranja informacij iz odstavka 1 tega člena organ izdaje iz navedenega odstavka sporoči informacije iz točk (a) do (j) in (l) do (o) navedenega odstavka v osrednjo podatkovno zbirko, vzpostavljeno v skladu s členom 39, v državi članici:
(a)
v kateri je organ izdaje odobren, priznan ali imenovan ali ima v njej sedež v skladu s členom 5(1);
(b)
v kateri se je enoprsti kopitar rodil.
Člen 39
Vzpostavitev osrednje podatkovne zbirke
1. Države članice vzpostavijo osrednjo podatkovno zbirko za namene te uredbe.
2. Z odstopanjem od odstavka 1 osrednja podatkovna zbirka ni potrebna v tistih državah članicah, ki imajo eno podatkovno zbirko za registrirane enoprste kopitarje in eno podatkovno zbirko za enoprste kopitarje za rejo in rabo, če:
(a)
sta zagotovljena učinkovita izmenjava informacij med obema podatkovnima zbirkama in sodelovanje z osrednjimi podatkovnimi zbirkami v skladu s členom 40 zaradi posodabljanja identifikacijskih podatkov za enoprste kopitarje, pri katerih je bil spremenjen njihov status bodisi v registrirane enoprste kopitarje ali v enoprste kopitarje za rejo in rabo;
(b)
ima pristojni organ neposreden dostop do navedenih podatkovnih zbirk.
3. Države članice dajo imena, naslove in kontaktne podatke svojih osrednjih podatkovnih zbirk na voljo drugim državam članicam in javnosti na spletnem mestu iz člena 6(1).
Člen 40
Upravljanje in sodelovanje osrednjih podatkovnih zbirk
1. Vsaka država članica zagotovi, da organi izdaje iz člena 5(1) vključijo informacije iz točke (e) člena 28 in člena 38(1) v zvezi z enoprstimi kopitarji, identificiranimi na njenem ozemlju, v osrednjo podatkovno zbirko ali da so podatkovne zbirke organov izdaje na njenem ozemlju povezane z navedeno osrednjo podatkovno zbirko.
2. V skladu z Direktivo 89/608/EGS države članice sodelujejo pri upravljanju svojih osrednjih podatkovnih zbirk in zagotovijo, da:
(a)
v skladu s členom 28 te uredbe osrednja podatkovna zbirka sporoči s sklicem na edinstveno življenjsko številko kakršne koli spremembe identifikacijskih podatkov iz člena 38(1) osrednji podatkovni zbirki države članice, v kateri je bil izdan identifikacijski dokument;
(b)
imajo pristojni organi drugih držav članic brezplačen dostop do minimalnih informacij v osrednji podatkovni zbirki, da preverijo, ali je vanjo vnesena koda transponderja, edinstvena življenjska številka ali številka potnega lista.
Člen 41
Sankcije
Države članice sprejmejo pravila o sankcijah, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe, in vse potrebne ukrepe, da se zagotovi njihovo izvajanje. Predpisane sankcije morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice najpozneje do 1. januarja 2016 uradno obvestijo Komisijo o navedenih določbah in brez odlašanja tudi o vseh nadaljnjih spremembah, ki vplivajo na te določbe.
POGLAVJE IX
PREHODNE IN KONČNE DOLOČBE
Člen 42
Razveljavitev
Uredba (ES) št. 504/2008 se razveljavi z učinkom od 1. januarja 2016.
Sklicevanja na razveljavljeno uredbo se štejejo za sklicevanja na to uredbo.
Člen 43
Prehodne določbe
1. Z odstopanjem od člena 4(2) se za naslednje enoprste kopitarje šteje, da so identificirani v skladu s to uredbo:
(a)
enoprsti kopitarji, ki so rojeni najpozneje 30. junija 2009 in identificirani do navedenega datuma v skladu z Odločbo 93/623/EGS ali Odločbo 2000/68/ES, če so identifikacijski dokumenti, izdani za navedene enoprste kopitarje:
(i)
registrirani v skladu s členom 21(1) Uredbe (ES) št. 504/2008 najpozneje do 31. decembra 2009; in
(ii)
vsebujejo oddelek, ki ustreza oddelku IX vzorčnega identifikacijskega dokumenta iz Priloge k Odločbi 93/623/EGS, del III-A identifikacijskega dokumenta pa je izpolnjen, če so vnesene informacije v del III-B tega dokumenta;
(b)
enoprsti kopitarji, ki so rojeni najpozneje do 30. junija 2009, vendar niso identificirani do navedenega datuma v skladu z Odločbo 93/623/EGS ali Odločbo 2000/68/ES, če so bili identificirani v skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008 najpozneje do 31. decembra 2009;
(c)
enoprsti kopitarji, identificiranih v skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008 do 31. decembra 2015.
2. Enoprsti kopitarji, ki so bili rojeni v Uniji ali uvoženi v Unijo iz tretje države po 30. juniju 2009 in ki niso bili identificirani v skladu z Uredbo (ES) št. 504/2008 do 31. decembra 2015, se identificirajo v skladu s členom 29 ali 32 te uredbe glede na razpoložljive informacije o njihovi identiteti in se uvrstijo v del II oddelka II dvojnika identifikacijskega dokumenta kot živali, ki niso namenjene za zakol za prehrano ljudi.
3. Z odstopanjem od člena 13(2) državam članicam, ki so odobrile odstopanja v skladu s členom 7 Uredbe (ES) št. 504/2008 pred 1. januarjem 2016 in o tem ustrezno obvestile Komisijo še pred navedenim datumom, o tem ni treba ponovno obvestiti Komisije.
4. Države članice, ki niso vzpostavile osrednje podatkovne zbirke, kakor je določeno v členu 39, vzpostavijo osrednjo podatkovno zbirko v skladu s členom 39 in zagotovijo njeno delovanje v skladu s členom 40 najpozneje do 30. junija 2016.
Člen 44
Začetek veljavnosti
Ta uredba začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporabljati se začne 1. januarja 2016. Vendar se člen 39 uporablja od 1. julija 2016 v tistih državah članicah, ki do 1. januarja 2016 niso vzpostavile operativne osrednje podatkovne zbirke.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v vseh državah članicah.
V Bruslju, 17. februarja 2015