РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 542/2014 НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
за изменение на Регламент (ЕС) № 1215/2012 по отношение на правилата, които се прилагат към Единния патентен съд и Съда на Бенелюкс
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 81, параграф 2, букви а), в) и д) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта за законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
На 19 февруари 2013 г. Кралство Белгия, Република България, Чешката република, Кралство Дания, Федерална република Германия, Република Естония, Ирландия, Република Гърция, Френската република, Италианската република, Република Кипър, Република Латвия, Република Литва, Великото херцогство Люксембург, Унгария, Република Малта, Кралство Нидерландия, Република Австрия, Португалската република, Румъния, Република Словения, Словашката република, Република Финландия, Кралство Швеция и Обединеното кралство Великобритания и Северна Ирландия подписаха Споразумение относно Единен патентен съд (3) („Споразумението относно ЕПС“). В Споразумението относно ЕПС се предвижда, че то не влиза в сила преди първия ден от четвъртия месец след датата на влизане в сила на измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета (4) по отношение на връзката на посочения регламент със Споразумението относно ЕПС.
(2)
На 15 октомври 2012 г. Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия - страни по Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договора за Съда на Бенелюкс“), подписаха протокол за изменение на този договор. С протокола стана възможно да се прехвърли компетентност на Съда на Бенелюкс по конкретни въпроси, попадащи в приложното поле на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(3)
Необходимо е да се уреди връзката между Регламент (ЕС) № 1215/2012, от една страна, и Споразумението относно ЕПС и Договора за Съда на Бенелюкс, от друга страна, посредством изменения на посочения регламент.
(4)
Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс следва да се считат за съдилища по смисъла на Регламент (ЕС) № 1215/2012, за да се гарантира правна сигурност и предвидимост за ответниците, които могат да бъдат изправени пред тези две съдилища на място на територията на държава членка, различна от определената съгласно правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(5)
Измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент по отношение на Единния патентен съд, целят установяването на международната компетентност на този съд и не засягат вътрешното разпределение на производствата между отделенията на този съд, нито правилата, предвидени в Споразумението относно ЕПС по отношение на упражняването на компетентност, включително изключителна компетентност, по време на преходния период, предвиден в това споразумение.
(6)
В качеството си на съдилища, които са общи за няколко държави членки, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс не могат, за разлика от съдилищата в една държава членка, да упражняват своята компетентност въз основа на националното право спрямо ответници, които нямат местоживеене в държава членка. Следователно, за да се даде възможност на тези две съдилища да упражняват компетентност спрямо такива ответници, по отношение на въпросите от компетентността съответно на Единния патентен съд и на Съда на Бенелюкс правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да се прилагат и спрямо ответници с местоживеене в трети държави. Със съществуващите правила за компетентност на Регламент (ЕС) № 1215/2012 се осигурява тясна връзка между производствата, по отношение на които се прилага посоченият регламент, и територията на държавите членки. Следователно е целесъобразно да се разшири приложното поле на тези правила, така че те да се прилагат за производствата срещу всички ответници, независимо от тяхното местоживеене. При прилагането на правилата относно компетентността, предвидени в Регламент (ЕС) № 1215/2012, Единният патентен съд и Съдът на Бенелюкс (всеки от които е наричан по-долу „общ съд“) следва да прилагат само онези правила, които са подходящи за въпроса, по който им е предоставена компетентност.
(7)
Съответният общ съд следва да може да разглежда спорове, които включват ответници от трети държави, въз основа на правилото за субсидиарна компетентност в производства, свързани с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди както в рамките на Съюза, така и извън него. Тази субсидиарна компетентност следва да бъде упражнявана, когато имущество, което принадлежи на ответника, се намира на територията на която и да било държава членка - страна по инструмента за създаване на съответния общ съд, и когато спорът е свързан с която и да е такава държава членка в достатъчна степен, например когато ищецът е с местоживеене в тази държава или когато доказателствата във връзка със спора се намират в нея. Когато установява компетентността си, общият съд следва да вземе предвид стойността на въпросното имущество, която не следва да бъде незначителна и която следва да направи изпълнението на съдебното решение възможно, поне отчасти, в държавите членки, които са страни по инструмента за създаване на съответния общ съд.
(8)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове, които имат за цел предотвратяването на успоредни производства и постановяването на противоречиви съдебни решения, следва да се прилагат, когато са предявени искове пред общ съд и пред съд на държава членка, в която Споразумението относно ЕПС или, в зависимост от случая, Договора за Съда на Бенелюкс не се прилага.
(9)
Правилата на Регламент (ЕС) № 1215/2012 относно висящ процес (lis pendens) и свързани искове следва да се прилагат също така в случаите, в които по време на преходния период, предвиден в Споразумението относно ЕПС, искове по някои видове спорове са предявени в Единния патентен съд, от една страна, и в национален съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС, от друга страна.
(10)
Съдебните решения на Единния патентен съд или на Съда на Бенелюкс следва да се признават и изпълняват в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012 и в държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая.
(11)
Съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по Споразумението относно ЕПС или по Договора за Съда на Бенелюкс, в зависимост от случая, следва да се признават и изпълняват в друга държава членка в съответствие с Регламент (ЕС) № 1215/2012.
(12)
Поради това Регламент (ЕС) № 1215/2012 следва да бъде съответно изменен.
(13)
Доколкото целта на настоящия регламент не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците му може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящият регламент не надхвърля необходимото за постигане на тази цел.
(14)
В съответствие с член 3 и член 4а, параграф 1 от Протокол (№ 21) относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и към Договора за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС), тези държави членки са нотифицирали желанието си да участват в приемането и прилагането на настоящия регламент.
(15)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол (№ 22) относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и към ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящия регламент и не е обвързана от него, нито от неговото прилагане, без да се засяга възможността Дания да прилага измененията на Регламент (ЕС) № 1215/2012, предвидени в настоящия регламент, съгласно член 3 от Споразумението от 19 октомври 2005 г. между Европейската общност и Кралство Дания относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (5),
ПРИЕХА НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
В глава VII на Регламент (ЕС) № 1215/ 2012 се вмъкват следните членове:
„Член 71а
1. За целите на настоящия регламент съд, който е общ за няколко държави членки съгласно параграф 2 („общ съд“), е съд на държава членка, когато съгласно инструмента за неговото създаване същият общ съд упражнява компетентност по въпроси, попадащи в приложното поле на настоящия регламент.
2. За целите на настоящия регламент всяко от следните съдилища представлява общ съд:
а)
Единният патентен съд, създаден със Споразумението относно Единен патентен съд, подписано на 19 февруари 2013 г. („Споразумението относно ЕПС“); и
б)
Съдът на Бенелюкс, създаден с Договора от 31 март 1965 г. относно създаването и статута на Съда на Бенелюкс („Договорът за Съда на Бенелюкс“).
Член 71б
Компетентността на всеки общ съд се определя, както следва:
1)
общият съд е компетентен, когато съгласно настоящия регламент съдилищата на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд, биха били компетентни по въпрос, уреден от този инструмент;
2)
когато ответникът няма местоживеене в държава членка и настоящият регламент не предоставя компетентност спрямо него по друг начин, глава II се прилага, доколкото е уместно, независимо от местоживеенето на ответника.
Може да се подаде молба пред общия съд за временни, включително обезпечителни, мерки, дори ако съдилищата на трета държава са компетентни по съществото на делото;
3)
когато общият съд е компетентен спрямо ответник съгласно точка 2 относно спор, свързан с нарушение на европейски патент, причиняващо вреди в рамките на Съюза, този съд може да упражни компетентност и по отношение на вреди извън Съюза, причинени от това нарушение.
Тази компетентност се предоставя само ако имуществото, което принадлежи на ответника се намира на територията на държава членка, която е страна по инструмента за създаване на общия съд и спорът е свързан в достатъчна степен с тази държава членка.
Член 71в
1. Членове 29-32 се прилагат, когато е предявен иск в общ съд и в съд на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на този общ съд.
2. Членове 29-32 се прилагат, когато по време на преходния период, предвиден в член 83 от Споразумението относно ЕПС, е предявен иск в Единния патентен съд и в съд на държава членка, която е страна по Споразумението относно ЕПС.
Член 71г
Настоящият регламент се прилага по отношение на признаването и изпълнението на:
а)
съдебните решения на общ съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд; и
б)
съдебните решения, постановени от съдилищата на държава членка, която не е страна по инструмента за създаване на общия съд, които трябва да бъдат признати и изпълнени в държава членка - страна по този инструмент.
Когато обаче признаването и изпълнението на съдебно решение, постановено от съответния общ съд, се иска в държава членка - страна по инструмента за създаване на този съд, вместо правилата на настоящия регламент се прилагат правилата на съответния инструмент за признаване и прилагане.“
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня след публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Прилага се от 10 януари 2015 г.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко в държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
UREDBA (EU) št. 542/2014 EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 15. maja 2014
o spremembi Uredbe (EU) št. 1215/2012 glede pravil, ki se uporabljajo v zvezi z Enotnim sodiščem za patente in Sodiščem Beneluksa
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti točk (a), (c) in (e) člena 81(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Kraljevina Belgija, Republika Bolgarija, Češka republika, Kraljevina Danska, Zvezna Republika Nemčija, Republika Estonija, Irska, Helenska republika, Francoska republika, Italijanska republika, Republika Ciper, Republika Latvija, Republika Litva, Veliko vojvodstvo Luksemburg, Madžarska, Republika Malta, Kraljevina Nizozemska, Republika Avstrija, Portugalska republika, Romunija, Republika Slovenija, Slovaška republika, Republika Finska, Kraljevina Švedska ter Združeno Kraljestvo Velika Britanija in Severna Irska so 19. februarja 2013 podpisali Sporazum o enotnem sodišču za patente (3) (v nadaljnjem besedilu: Sporazum o ESP). Sporazum o ESP določa, da ne začne veljati pred prvim dnem četrtega meseca po začetku veljavnosti sprememb Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (4), ki se nanašajo na razmerje navedene uredbe s Sporazumom o ESP.
(2)
Kraljevina Belgija, Veliko vojvodstvo Luksemburg in Kraljevina Nizozemska, pogodbenice Pogodbe z dne 31. marca 1965 o ustanovitvi in statutu Sodišča Beneluksa (v nadaljnjem besedilu: Pogodba o Sodišču Beneluksa), so 15. oktobra 2012 podpisale Protokol o spremembi navedene pogodbe. Z navedenim protokolom se je lahko na Sodišče Beneluksa prenesla pristojnost v določenih zadevah, ki spadajo na področje uporabe Uredbe (EU) št. 1215/2012.
(3)
Treba je urediti razmerje med Uredbo (EU) št. 1215/2012 ter Sporazumom o ESP in Pogodbo o Sodišču Beneluksa, in sicer s spremembami navedene uredbe.
(4)
Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa bi bilo treba šteti za sodišči v smislu Uredbe (EU) št. 1215/2012, da se zagotovita pravna varnost in predvidljivost za tožence, ki bi bili lahko toženi na teh dveh sodiščih v kraju v državi članici, ki ni država članica, določena v skladu s pravili Uredbe (EU) št. 1215/2012.
(5)
Spremembe Uredbe (EU) št. 1215/2012, predvidene v tej uredbi glede Enotnega sodišča za patente, so namenjene določitvi mednarodne pristojnosti navedenega sodišča in ne vplivajo na notranjo dodelitev postopkov med oddelki navedenega sodišča ali na ureditev iz Sporazuma o ESP glede izvajanja pristojnosti, vključno z izključno pristojnostjo, v prehodnem obdobju, predvidenem v navedenem sporazumu.
(6)
Kot sodišči, skupni več državam članicam, Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa ne moreta izvajati pristojnosti na podlagi nacionalnega prava glede tožencev, ki nimajo stalnega prebivališča v državi članici, tako kot jo lahko izvajajo sodišča v državah članicah. Da bi lahko navedeni sodišči izvajali pristojnost glede takih tožencev, bi bilo treba pravila Uredbe (EU) št. 1215/2012 v zvezi z zadevami, ki spadajo v pristojnost Enotnega sodišča za patente oziroma Sodišča Beneluksa, uporabljati tudi za tožence s stalnim prebivališčem v tretjih državah. Obstoječa pravila o pristojnosti iz Uredbe (EU) št. 1215/2012 zagotavljajo tesno povezavo med postopki, za katere se uporablja navedena uredba, in ozemljem držav članic. Zato je upravičeno, da se uporaba navedenih pravil razširi na postopke zoper vse tožence, ne glede na njihovo stalno prebivališče. Enotno sodišče za patente in Sodišče Beneluksa (v nadaljnjem besedilu posamezno: skupno sodišče) bi morala pri uporabi pravil o pristojnosti iz Uredbe (EU) št. 1215/2012 uporabljati le tista pravila, ki so ustrezna za zadeve, za katere je bila nanju prenesena pristojnost.
(7)
Skupno sodišče bi moralo na podlagi pravil subsidiarne pristojnosti imeti možnost obravnavati spore v postopkih v zvezi s kršitvijo evropskega patenta, ki je povzročila škodo tako v Uniji kot izven nje. Tako subsidiarno pristojnost bi bilo treba izvajati, če se premoženje v lasti toženca nahaja v kateri koli državi članici pogodbenici instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča, in je zadevni spor v zadostni meri povezan s katero koli tako državo članico, na primer zato, ker ima tožnik v njej stalno prebivališče ali so tam na voljo dokazi, povezani s sporom. Pri določanju svoje pristojnosti bi moralo skupno sodišče upoštevati vrednost zadevnega premoženja, ki ne bi smela biti neznatna in bi morala biti takšna, da bi bila mogoča vsaj delna izvršba sodne odločbe v državah članicah pogodbenicah instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča.
(8)
Pravila Uredbe (EU) št. 1215/2012 o litispendenci in sorodnih pravdah, katerih cilj je preprečiti vzporedne postopke in nezdružljive sodne odločbe, bi bilo treba uporabljati, kadar se sprožijo postopki pred skupnim sodiščem in pred sodiščem države članice, v kateri se ne uporabljata Sporazum o ESP ali, odvisno od primera, Pogodba o Sodišču Beneluksa.
(9)
Pravila Uredbe (EU) št. 1215/2012 o litispendenci in sorodnih pravdah bi bilo prav tako treba uporabljati, če se v prehodnem obdobju, predvidenem v Sporazumu o ESP, pred Enotnim sodiščem za patente na eni strani in pred nacionalnim sodiščem države članice pogodbenice Sporazuma o ESP na drugi strani začne postopek glede določenih vrst sporov.
(10)
V državi članici, ki ni pogodbenica, odvisno od primera, Sporazuma o ESP ali Pogodbe o Sodišču Beneluksa, bi morale biti sodne odločbe Enotnega sodišča za patente ali Sodišča Beneluksa priznane in izvršene v skladu z Uredbo (EU) št. 1215/2012.
(11)
Sodne odločbe sodišč države članice, ki ni pogodbenica, odvisno od primera, Sporazuma o ESP ali Pogodbe o Sodišču Beneluksa, bi morale biti priznane in izvršene v drugi državi članici v skladu z Uredbo (EU) št. 1215/2012.
(12)
Uredbo (EU) št. 1215/2012 bi bilo zato treba ustrezno spremeniti.
(13)
Ker cilja te uredbe države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega in učinkov lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta uredba ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja.
(14)
V skladu s členom 3 in členom 4a(1) Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen PEU in Pogodbi o delovanju Evropske unije (PDEU), sta obe državi članici podali uradno obvestilo, da želita sodelovati pri sprejetju in uporabi te uredbe.
(15)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen PEU in PDEU, Danska ne sodeluje pri sprejetju te uredbe, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja, vendar to ne posega v možnost, da Danska na podlagi člena 3 Sporazuma z dne 19. oktobra 2005 med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Dansko o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (5), uporablja spremembe Uredbe (EU) št. 1215/2012, določene v tej uredbi -
SPREJELA NASLEDNJO UREDBO:
Člen 1
V poglavju VII Uredbe (EU) št. 1215/2012 se vstavijo naslednji členi:
„Člen 71a
1. Za namene te uredbe je sodišče, ki je skupno več državam članicam, kot je določeno v odstavku 2 (v nadaljnjem besedilu: skupno sodišče), sodišče države članice, ko na podlagi instrumenta o njegovi ustanovitvi, tako skupno sodišče izvaja pristojnost v zadevah, ki spadajo v področje uporabe te uredbe.
2. Za namene te uredbe je skupno sodišče vsako od naslednjih sodišč:
(a)
Enotno sodišče za patente, ustanovljeno 19. februarja 2013 s Sporazumom o Enotnem sodišču za patente (v nadaljnjem besedilu: Sporazum o ESP), in
(b)
Sodišče Beneluksa, ustanovljeno s Pogodbo z dne 31. marca 1965 o ustanovitvi in statutu Sodišča Beneluksa (v nadaljnjem besedilu: Pogodba o Sodišču Beneluksa).
Člen 71b
Pristojnost skupnega sodišča se določi, kot sledi:
1.
skupno sodišče je pristojno, kadar bi bila na podlagi te uredbe sodišča države članice pogodbenice instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča pristojna za zadeve, ki jih navedeni instrument ureja;
2.
če toženec nima stalnega prebivališča v državi članici in ta uredba drugače ne določa pristojnosti zanj, se ustrezno uporablja poglavje II, ne glede na stalno prebivališče toženca.
Pri skupnem sodišču se lahko vloži zahteva za začasne ukrepe, vključno z zaščitnimi ukrepi, tudi v primeru, ko so za odločanje o glavni stvari pristojna sodišča tretje države;
3.
kadar je skupno sodišče pristojno za toženca iz točke 2 v sporu v zvezi s kršitvijo evropskega patenta, ki je povzročila škodo v Uniji, je lahko to sodišče pristojno tudi za škodo, ki jo je taka kršitev povzročila izven Unije.
Taka pristojnost se lahko izvaja le, če se premoženje, ki pripada tožencu, nahaja v kateri koli državi članici pogodbenici instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča, in je spor v zadostni meri povezan s kakršno koli tako državo članico.
Člen 71c
1. Členi 29 do 32 se uporabljajo, kadar se postopek začne pred skupnim sodiščem in sodiščem države članice, ki ni pogodbenica instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča.
2. Členi 29 do 32 se uporabljajo, kadar se v prehodnem obdobju iz člena 83 Sporazuma o ESP postopek začne pred Enotnim sodiščem za patente in pred sodiščem države članice pogodbenice Sporazuma o ESP.
Člen 71d
Ta uredba se uporablja za priznavanje in izvrševanje:
(a)
sodnih odločb skupnega sodišča, ki morajo biti priznane in izvršene v državi članici, ki ni pogodbenica instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča, in
(b)
sodnih odločb sodišč države članice, ki ni pogodbenica instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča, ki morajo biti priznane in izvršene v državi članici pogodbenici navedenega instrumenta.
Kadar pa se priznanje in izvršitev sodne odločbe, ki jo je izdalo skupno sodišče, zahteva v državi članici pogodbenici instrumenta o ustanovitvi skupnega sodišča, se namesto pravil o priznavanju in izvrševanju iz te uredbe uporabljajo morebitna pravila iz navedenega instrumenta.“
Člen 2
Ta uredba začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Uporablja se od 10. januarja 2015.
Ta uredba je v celoti zavezujoča in se neposredno uporablja v državah članicah v skladu s Pogodbama.
V Bruslju, 15. maja 2014