ДИРЕКТИВА 2014/66/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 15 май 2014 година
относно условията за влизане и пребиваване на граждани на трети държави в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 79, параграф 2, букви а) и б) от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
като взеха предвид становището на Комитета на регионите (2),
в съответствие с обикновената законодателна процедура (3),
като имат предвид, че:
(1)
За постепенното изграждане на пространство на свобода, сигурност и правосъдие Договорът за функциониране на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда приемането на мерки в областта на имиграцията, които са справедливи спрямо гражданите на трети държави.
(2)
ДФЕС предвижда, че Съюзът трябва да развива обща имиграционна политика, целяща да гарантира на всеки етап ефективно управление на миграционните потоци и справедливо третиране на гражданите на трети държави, пребиваващи законно в държавите членки. За тази цел Европейският парламент и Съветът трябва да приемат мерки по отношение на условията за влизане и пребиваване, стандарти за издаване от държавите членки на визи и разрешения за дългосрочно пребиваване, както и по отношение на определянето на правата на гражданите на трети държави, пребиваващи законно в дадена държава членка, включително условията за свобода на движение и пребиваване в другите държави членки.
(3)
В съобщението на Комисията от 3 март 2010 г., озаглавено „Европа 2020: стратегия за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж“ се поставя целта Съюзът да се превърне в икономика, основаваща се на знания и иновации, да се намали административната тежест върху дружествата и да се постигне по-добро съгласуване между предлагането и търсенето на труд. Мерките за улесняване на влизането в Съюза на ръководители, специалисти и служители стажанти от трети държави в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер трябва да се разглеждат в този по-широк контекст.
(4)
В Стокхолмската програма, приета от Европейския съвет на 11 декември 2009 г., се признава, че трудовата имиграция може да допринесе за повишаване на конкурентоспособността и икономическата жизненост и че в контекста на важните демографски предизвикателства, пред които ще бъде изправен Съюзът в бъдеще, свързани с повишеното търсене на работна ръка, провеждането на гъвкави имиграционни политики ще допринесе значително за икономическото развитие и успеха на Съюза в дългосрочен план. Ето защо в Стокхолмската програма Комисията и Съветът се приканват да продължат да прилагат Плана за политика в областта на законната миграция, предвиден в съобщението на Комисията от 21 декември 2005 г.
(5)
В резултат на глобализацията на бизнеса, нарастването на търговията и растежа и разширяването на мултинационалните групи, движението на ръководители, специалисти и служители стажанти от клонове и дъщерни дружества на мултинационални корпорации, които се преместват временно за краткосрочни задачи в други звена на дружеството, придоби по-голямо значение през последните години.
(6)
Такива вътрешнокорпоративни трансфери на ключови служители водят до нови умения и знания, до иновации и увеличаване на икономическите възможности за приемащите структури, като по този начин се подпомага напредъкът в Съюза към изграждане на икономика, основаваща се на знанието, като същевременно се стимулират инвестиционните потоци в целия Съюз. Вътрешнокорпоративните трансфери от трети държави имат потенциал да улеснят и вътрешнокорпоративните трансфери от дружества в Съюза към дружества в трети държави и да поставят Съюза в по-силна позиция в отношенията му с международните партньори. Улесняването на вътрешнокорпоративните трансфери дава възможност на мултинационалните групи да използват най-добре своите човешки ресурси.
(7)
Наборът от правила, установени от настоящата директива, може да бъде от полза и за държавите на произход на мигрантите, тъй като тази временна миграция може, при добре определени правила, да стимулира трансфера на знания, умения, технологии и ноу-хау.
(8)
С настоящата директива не следва да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза при достъпа до пазара на труда на държавите членки, както се посочва в относимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване.
(9)
Настоящата директива не следва да засяга правото на държавите членки да издават разрешения, различни от разрешения за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, за цели, свързани със заетост, ако гражданин на трета държава не попада в нейния обхват.
(10)
Настоящата директива следва да установи прозрачна и опростена процедура за приемане на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, която се основава на общи определения и хармонизирани критерии.
(11)
Държавите членки следва да осигурят извършването на подходящи проверки и ефективни инспекции, за да се гарантира правилното изпълнение на настоящата директива. Фактът, че е издадено разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не следва да засяга или възпрепятства прилагането от страна на държавите членки по време на вътрешнокорпоративния трансфер на разпоредбите от областта на трудовото им право, които имат за цел - в съответствие с правото на Съюза - осъществяване на контрол върху спазването на условията на труд, посочени в член 18, параграф 1.
(12)
Незасегната следва да остане възможността държава членка да налага, въз основа на националното си право, санкции срещу работодател на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, който е установен в трета държава.
(13)
За целите на настоящата директива лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да включват ръководители, специалисти и служители стажанти. Определението за тези лица следва да се основава на конкретни ангажименти на Съюза по силата на Общото споразумение по търговията с услуги (ГАТС) и двустранни търговски споразумения. Тъй като тези ангажименти, поети съгласно ГАТС, не обхващат условията за влизане, престой и работа, настоящата директива следва да допълва и улеснява прилагането на тези ангажименти. Обхватът на вътрешнокорпоративните трансфери, които се уреждат с настоящата директива, обаче следва да е по-широк от този съгласно поети търговски ангажименти, тъй като трансферите не са непременно в сектора на услугите и могат да имат за отправна точка трета държава, която не е страна по търговско споразумение.
(14)
При оценяването на квалификациите на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, държавите членки следва да използват по съответстващ начин Европейската квалификационна рамка (ЕКР) за учене през целия живот с цел оценяване на квалификациите по съпоставим и прозрачен начин. Националните координатори за ЕКР могат да предоставят информация и насоки за съответствията между националните квалификационни нива и ЕКР.
(15)
Лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да се ползват от поне същите условия на работа като командированите работници, чийто работодател е установен на територията на Съюза, както е определено в Директива 96/71/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (4). Държавите членки следва да изискват лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да се ползват от равно третиране с гражданите на държавата членка, заемащи сходни позиции, по отношение на възнаграждението, което ще бъде предоставяно през целия период на трансфера. Всяка държава членка следва да отговаря за извършването на проверки на възнаграждението, предоставяно на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, по време на престоя им на нейна територия. Това има за цел да защити работниците и да гарантира лоялна конкуренция между предприятия, установени в държава членка, и такива, установени в трета държава, тъй като гарантира, че предприятията от трети държави няма да могат да се възползват от съществуването на по-ниски трудови стандарти, за да получат конкурентно предимство.
(16)
За да се гарантира, че уменията на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, са специфични за приемащата структура, преместеното лице следва да е било на работа в същата група предприятия от поне три до дванадесет месеца без прекъсване, непосредствено преди трансфера, когато става въпрос за ръководители и специалисти, и от поне три до шест месеца без прекъсване, когато става въпрос за служители стажанти.
(17)
Тъй като вътрешнокорпоративните трансфери представляват временна миграция, максималната продължителност на един трансфер към Съюза, включително мобилността между държавите членки, не следва да надвишава три години за ръководителите и специалистите и една година за служителите стажанти, след което те следва да напуснат към трета държава, освен ако получат разрешение за пребиваване на друго основание в съответствие с правото на Съюза или с националното право. Максималната продължителност на трансфера следва да обхваща общата продължителност на последователно издадените разрешения на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер. Последващ трансфер към Съюза може да бъде осъществен, след като гражданинът на трета държава е напуснал територията на държавите членки.
(18)
С цел да се гарантира временният характер на вътрешнокорпоративните трансфери и да се предотвратят злоупотреби, държавите членки следва да могат да изискват да изтече определен период от време от края на максималния срок на един трансфер до подаването на друго заявление, отнасящо се до същия гражданин на трета държава, за целите на настоящата директива в същата държава членка.
(19)
Тъй като вътрешнокорпоративните трансфери представляват временно командироване, заявителят следва да представи доказателства, като част от трудовия договор или от документ за описание на дейността, че гражданинът на трета държава ще може да се върне в установена в трета държава структура от същата група предприятия след края на трансфера. Заявителят следва представи и доказателства, че ръководителят или специалистът, който е гражданин на трета държава, притежава професионалната квалификация и подходящия професионален опит, необходими в приемащата структура, в която ще бъде прехвърлен.
(20)
Гражданите на трети държави, които кандидатстват за приемане като служители стажанти, следва да представят диплома за висше образование. Освен това при необходимост служителите стажанти следва да представят споразумение за обучение, включително описание на програмата за обучение, нейната продължителност и условията, при които ще бъдат наставлявани, което да доказва, че те наистина ще се обучават, а няма да бъдат използвани като нормални работници.
(21)
Освен ако това не противоречи на принципа на отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, както е посочено в относимите разпоредби на съответните Актове за присъединяване, не следва да се изисква проучване на пазара на труда.
(22)
Държава членка следва да признава придобитите от гражданин на трета държава професионални квалификации в друга държава членка по същия начин като тези на граждани на Съюза и следва да взема предвид квалификациите, придобити в трета държава в съответствие с Директива 2005/36/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5). Такова признаване не следва да засяга евентуални ограничения върху достъпа до регламентирани професии, произтичащи от резерви по отношение на съществуващи ангажименти във връзка с регламентираните професии, поети от Съюза или от Съюза и неговите държави членки в рамките на търговски споразумения. Във всеки случай настоящата директива не следва да предвижда по-благоприятно третиране на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, отколкото на гражданите на Съюза или на Европейското икономическо пространство по отношение на достъпа до регламентираните професии в дадена държава членка.
(23)
Настоящата директива не следва да засяга правото на държавите членки да определят броя на приеманите граждани, в съответствие с член 79, параграф 5 от ДФЕС.
(24)
С оглед на борбата с евентуални злоупотреби по настоящата директива държавите членки следва да могат да откажат, да отнемат или да не подновят разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато приемащата структура е създадена с основна цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и/или не извършва реална дейност.
(25)
Настоящата директива има за цел да улесни мобилността на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, в рамките на Съюза („мобилност в рамките на ЕС“) и да намали административната тежест, свързана с работа, извършвана в няколко държави членки. За тази цел настоящата директива създава специална схема за мобилност в рамките на ЕС, при която притежател на валидно издадено от държава членка разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, има право на влизане, престой и работа в една или повече държави членки в съответствие с разпоредбите, уреждащи краткосрочната и дългосрочната мобилност по настоящата директива. Краткосрочната мобилност за целите на настоящата директива следва да обхваща престой в държави членки, различни от издалата разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, за период до 90 дни на отделна държава членка. Дългосрочната мобилност за целите на настоящата директива следва да обхваща престои в държави членки, различни от издалата разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, за период над 90 дни на отделна държава членка. За да не се допуска незачитане на разликата между краткосрочна и дългосрочна мобилност, краткосрочната мобилност във връзка с една държава членка следва да се ограничи до максимум 90 дни в рамките на който и да е период от 180 дни и да не е възможно да се подава едновременно уведомление за краткосрочна мобилност и заявление за дългосрочна мобилност. Ако след започването на краткосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възникне необходимост от дългосрочна мобилност, втората държава членка може да поиска заявлението да бъде подадено поне 20 дни преди края на срока на краткосрочна мобилност.
(26)
Въпреки че създадената с настоящата директива специална схема за мобилност следва да установи автономни правила по отношение на влизането и престоя с цел работа като лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, в държави членки, различни от държавата членка, издала разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, всички останали правила за движението на лица през границите, установени в съответните разпоредби на достиженията на правото от Шенген, продължават да се прилагат.
(27)
С цел улесняване на проверките, ако трансферът включва няколко места в различни държави членки, заявителят следва да представи, когато е приложимо, необходимата информация на компетентните органи на втората държава членка.
(28)
Когато лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, са упражнили правото си на мобилност, втората държава членка следва, при определени условия, да бъде в състояние да предприеме мерки, така че дейностите на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да не противоречат на съответните разпоредби на настоящата директива.
(29)
Държавите членки следва да предвидят ефективни, пропорционални и възпиращи санкции, например финансови санкции, които да бъдат налагани в случай на неспазване на настоящата директива. Тези санкции могат да включват, наред с другото, мерки като предвидените в член 7 от Директива 2009/52/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (6). Тези санкции могат да бъдат наложени на приемащата структура, установена в съответната държава членка.
(30)
Въвеждането на единна процедура, чрез която да се издава един комбиниран документ, представляващ едновременно разрешение за пребиваване и разрешение за работа („единно разрешение“), следва да допринесе за опростяване на приложимите понастоящем в държавите членки правила.
(31)
Следва да бъде възможно създаването на опростена процедура за структури или групи предприятия, които са били признати за тази цел. Признаването следва да подлежи на редовно оценяване.
(32)
Когато държава членка реши да приеме гражданин на трета държава, който отговаря на критериите, определени в настоящата директива, този гражданин на трета държава следва да получи разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, което му позволява да изпълнява при определени условия задачата си в различни структури, принадлежащи към една и съща транснационална корпорация, включително структури, намиращи се в друга държава членка.
(33)
Когато се изисква виза и гражданинът на трета държава отговаря на условията за издаване на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, държавата членка следва да предостави на гражданина на трета държава всички улеснения за получаване на изискваната виза и да вземе необходимите мерки компетентните органи да сътрудничат ефективно за тази цел.
(34)
Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е издадено от държава членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, и лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пресича, в рамките на мобилност в рамките на ЕС, външна граница по смисъла на Регламент (ЕО) № 562/2006 на Европейския парламент и на Съвета (7), дадена държава членка следва да има правото да изисква доказателство, което потвърждава, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се премества на нейната територия за целите на вътрешнокорпоративен трансфер. Освен това в случай на пресичане на външна граница по смисъла на Регламент (ЕО) № 562/2006 държавите членки, които прилагат изцяло достиженията на правото от Шенген, следва да правят проверка в Шенгенската информационна система и да отказват влизането или да възразяват срещу мобилността на лица, за които са постъпили сигнали в тази система с цел отказ от влизане или престой, съгласно посоченото в Регламент (ЕО) № 1987/2006 на Европейския парламент и на Съвета (8).
(35)
Държавите членки следва да могат да посочат допълнителна информация във вид на документ на хартия или да съхраняват тази информация в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 на Съвета (9) и буква а), точка 16 от приложението към него, за да предоставят по-точна информация за трудовата дейност на лицето по време на вътрешнокорпоративния трансфер. Предоставянето на такава допълнителна информация следва да бъде незадължително за държавите членки и да не съставлява допълнително изискване, което да застраши единното разрешение и единната процедура за кандидатстване.
(36)
Настоящата директива не следва да възпрепятства лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да упражняват специфични трудови дейности в обектите на клиенти в рамките на държавата членка, в която е установена приемащата структура, в съответствие с разпоредбите, прилагани в тази държава членка по отношение на такива дейности.
(37)
Настоящата директива не засяга условията за предоставяне на услуги в рамките на член 56 от ДФЕС. По-специално, настоящата директива не засяга реда и условията на работа, които по силата на Директива 96/71/ЕО се прилагат за работниците, командировани от установено в държава членка предприятие, за да предоставят услуги на територията на друга държава членка. Настоящата директива не следва да се прилага за граждани на трети държави, които са командировани от установени в държава членка предприятия в рамките на предоставянето на услуги в съответствие с Директива 96/71/ЕО. Гражданите на трети държави, притежаващи разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не могат да се възползват от Директива 96/71/ЕО. В съответствие с член 1, параграф 4 от Директива 96/71/ЕО с настоящата директива не следва да се предоставя на предприятията, установени в трета държава, по-благоприятно третиране, отколкото на предприятията, установени в държава членка.
(38)
Адекватното социално осигуряване на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, включително когато е приложимо - обезщетенията за членовете на техните семейства, е важно за гарантирането на достойни условия на труд и живот по време на престоя им в Съюза. Поради това равно третиране следва да бъде предоставено по националното право по отношение на клоновете на социалната сигурност, изброени в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета (10). С настоящата директива не се хармонизира законодателството на държавите членки в областта на социалната сигурност. Директивата се ограничава до прилагане на принципа на равно третиране в областта на социалната сигурност спрямо лицата, попадащи в нейния обхват. Правото на равно третиране в областта на социалната сигурност се прилага за граждани на трети държави, които отговарят на обективните и недискриминационни условия, установени в правото на държава членка, в която се извършва работата, по отношение на участието в схема за социална сигурност и правото на социалноосигурителни обезщетения.
В много държави членки правото на семейни обезщетения е обвързано с условие за наличие на определена връзка с тази държава членка, тъй като целта на обезщетенията е да подкрепят положителното демографско развитие с цел да се осигури бъдещата работна сила в тази държава членка. Ето защо настоящата директива не следва да засяга правото на дадена държава членка да ограничава, при определени условия, равното третиране по отношение на семейните обезщетения, след като лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и придружаващите го членове на семейството имат временен престой в същата държава членка. Социалноосигурителните права следва да бъдат предоставени, без да се засягат разпоредбите на националното право и/или на двустранни споразумения, предвиждащи прилагането на законодателството в областта на социалната сигурност на държавата на произход. Двустранните споразумения или националното право в областта на социалноосигурителните права на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които са приети след влизането в сила на настоящата директива, обаче не следва да предвиждат по-неблагоприятно третиране от третирането, предоставяно на граждани на държавата членка, в която се извършва работата. Вследствие на националното право или такива споразумения може например да бъде в интерес на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да останат включени в системата за социална сигурност на тяхната държава на произход, ако прекъсването на това включване ще повлияе неблагоприятно върху правата им или ако включването им ще доведе до поемане на разходите за двойно социалноосигурително покритие. Държавите членки следва винаги да разполагат с възможността да предоставят по-благоприятни социалноосигурителни права на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер. Никоя разпоредба на настоящата директива не следва да засяга правото на преживелите лица, чиито права произтичат от лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да получават пенсия за преживели лица, когато пребивават в трета държава.
(39)
В случай на мобилност между държавите членки следва да се прилага съответно Регламент (ЕС) № 1231/2010 на Европейския парламент и на Съвета (11). Настоящата директива не следва да предоставя повече права от вече предвидените в съществуващото право на Съюза в областта на социалната сигурност по отношение на гражданите на трети държави, които имат трансгранични интереси в държавите членки.
(40)
За да бъдат специфичните правила, установени с настоящата директива, по-привлекателни и за да се даде възможност директивата да доведе до осъществяване на всичките очаквани ползи за конкурентоспособността на бизнеса в Съюза, на гражданите на трети държави, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, следва да се предоставят благоприятни условия за събиране на семейството в държавата членка, която е издала разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и в държавите членки, които предоставят на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възможността за престой и работа на тяхна територия в съответствие с разпоредбите на настоящата директива относно дългосрочната мобилност. С това право ще бъде отстранена важна пречка пред лицата, които потенциално могат да бъдат преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, да приемат дадена задача. С цел запазване на целостта на семейството членовете на семейството следва да могат да се присъединят към лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер в друга държава членка, и следва да се улесни техният достъп до пазара на труда.
(41)
С оглед да се улесни бързата обработка на заявленията, държавите членки следва да отдават приоритет на обмена на информация и на изпращането на съответните документи по електронен път, освен ако възникнат технически трудности или съществени интереси налагат друго.
(42)
Събирането и изпращането на досиета и данни следва да се осъществява в съответствие с приложимите правила за сигурност и за защита на данните.
(43)
Настоящата директива не следва да се прилага за граждани на трети държави, които кандидатстват за пребиваване в държава членка като научни работници с цел осъществяване на изследователски проект, тъй като те попадат в обхвата на Директива 2005/71/ЕО на Съвета (12).
(44)
Доколкото целите на настоящата директива, а именно въвеждане на специална процедура за приемане и приемането на условия за влизане и пребиваване на граждани на трети държави, преместени при вътрешнокорпоративни трансфери, не могат да бъдат постигнати в достатъчна степен от държавите членки, а поради обхвата и последиците от предвиденото действие могат да бъдат по-добре постигнати на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тези цели.
(45)
С настоящата директива се съблюдават основните права и принципите, признати в Хартата на основните права на Европейския съюз, която на свой ред доразвива правата, произтичащи от социалните харти, приети от Съюза и от Съвета на Европа.
(46)
В съответствие със Съвместната политическа декларация на държавите членки и на Комисията относно обяснителните документи от 28 септември 2011 г. (13) държавите членки са поели ангажимент в обосновани случаи да прилагат към съобщението за своите мерки за транспониране един или повече документи, обясняващи връзката между елементите на дадена директива и съответстващите им части от националните инструменти за транспониране. По отношение на настоящата директива законодателят смята, че предоставянето на такива документи е обосновано.
(47)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 21 относно позицията на Обединеното кралство и Ирландия по отношение на пространството на свобода, сигурност и правосъдие, приложен към ДЕС и ДФЕС, и без да се засяга член 4 от посочения протокол, тези държави членки не участват в приемането на настоящата директива и не са обвързани от нея, нито от нейното прилагане.
(48)
В съответствие с членове 1 и 2 от Протокол № 22 относно позицията на Дания, приложен към ДЕС и ДФЕС, Дания не участва в приемането на настоящата директива и не е обвързана от нея, нито от нейното прилагане,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
ОБЩИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет
С настоящата директива се установяват:
а)
условията за влизане и пребиваване за повече от 90 дни на територията на държавите членки и правата на граждани на трети държави и на членове на техните семейства в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер;
б)
условията за влизане и пребиваване и правата на посочените в буква а) граждани на трети държави в държави членки, различни от държавата членка, която е издала първо на гражданина на трета държава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, въз основа на настоящата директива.
Член 2
Обхват
1. Настоящата директива се прилага за граждани на трети държави, които по време на кандидатстването за приемане пребивават извън територията на държавите членки и кандидатстват да бъдат приети или които са били приети на територията на държава членка съгласно условията на настоящата директива, в рамките на вътрешнокорпоративен трансфер в качеството на ръководители, специалисти или служители стажанти.
2. Настоящата директива не се прилага за граждани на трети държави, които:
а)
кандидатстват за пребиваване в държава членка в качеството си на научни работници по смисъла на Директива 2005/71/ЕО за целите на провеждане на научноизследователски проект;
б)
по силата на споразумения между Съюза и неговите държави членки с трети държави се ползват с право на свободно движение, равностойно на това на гражданите на Съюза, или са наети от предприятие, установено в тези трети държави;
в)
са командировани в рамките на Директива 96/71/ЕО;
г)
извършват дейност като самостоятелно заети работници;
д)
са получили задача от агенции за заетост, агенции за временна заетост или от други предприятия, ангажирани с осигуряването на труд под надзора и насоките на друго предприятие;
е)
са приети за редовни студенти или които преминават краткосрочно практическо обучение под ръководството на наставник като част от образованието си.
3. Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да издават разрешения за пребиваване, различни от разрешенията за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, попадащи в обхвата на настоящата директива, на граждани на трета държава за цели, свързани със заетост, които не попадат в обхвата на настоящата директива.
Член 3
Определения
За целите на настоящата директива се прилагат следните определения:
а)
„гражданин на трета държава“ означава всяко лице, което не е гражданин на Съюза по смисъла на член 20, параграф 1 от ДФЕС;
б)
„вътрешнокорпоративен трансфер“ означава временно командироване с цел работа или обучение на гражданин на трета държава, който по време на кандидатстването за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава извън територията на държавите членки, от предприятие, установено извън територията на държава членка, с което гражданинът на трета държава е обвързан с трудов договор преди и по време на трансфера, в структура, принадлежаща към предприятието или към същата група предприятия, установено(а) в посочената държава членка, и когато е приложимо - мобилност между приемащи структури, установени в една или няколко втори държави членки;
в)
„лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер“ означава всеки гражданин на трета държава, който по време на кандидатстването за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава извън територията на държавите членки и който е преместен при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
„приемаща структура“ означава структурата, в която е преместено лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, без оглед на нейната правна форма, установена, в съответствие с националното право, на територията на държава членка;
д)
„ръководител“ означава лице, което заема висша длъжност и изпълнява основно ръководни функции в приемащата структура и чиято работа се контролира или направлява като цяло от съвет на директорите, от акционери на дружеството или от еквивалентен орган; тази длъжност включва: управление на приемащата структура или на подразделение или отдел на приемащата структура; упражняване на контрол и надзор върху работата на другите професионални или управленски кадри и служители, извършващи контрол; притежаване на правомощията да дава препоръки при назначаване, освобождаване от длъжност или други действия по отношение на персонала;
е)
„специалист“ означава лице, което работи в групата предприятия и притежава специализирани знания, които са от съществено значение за областите на дейност, техниките или управлението на приемащата структура. При оценката на неговите знания се отчитат не само специфичните за приемащата структура знания, но и дали лицето има високо ниво на квалификация, включително подходящ професионален опит за даден вид работа или дейност, изискващи специфични технически познания, включително евентуалната му принадлежност към акредитирана професия;
ж)
„служител стажант“ означава лице с висше образование, което е преместено в приемаща структура с цел професионално развитие или обучение в областта на стопанските техники или методи и което получава заплащане по време на трансфера;
з)
„членове на семейството“ означава гражданите на трети държави, посочени в член 4, параграф 1 от Директива 2003/86/ЕО на Съвета (14);
и)
„разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер“ означава разрешение с обозначението „ICT“, което дава право на титуляря на разрешението да пребивава и работи на територията на първата държава членка и, когато е приложимо, на втората държава членка, съгласно условията на настоящата директива;
й)
„разрешение за дългосрочна мобилност“ означава разрешение с обозначението „mobile ICT“, което дава право на титуляря на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да пребивава и работи на територията на втората държава членка съгласно условията на настоящата директива;
к)
„единна процедура за кандидатстване“ означава процедура, при която въз основа на заявление за издаване на разрешение за пребиваване и работа на гражданин на трета държава на територията на държава членка се взема решение по това заявление;
л)
„група от предприятия“ означава две или повече предприятия, признати за свързани съгласно националното право по следните начини: едно предприятие по отношение на друго предприятие пряко или непряко - притежава преимуществен дял от записания капитал на това предприятие; контролира по-голямата част от гласовете, свързани с емитирания от това предприятие акционерен капитал; има право да назначава повече от половината членове на административния, управителния или надзорния орган на това предприятие; или предприятията се намират под единното управление на предприятието майка;
м)
„първа държава членка“ означава държавата членка, която първа издава на гражданина на трета държава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
н)
„втора държава членка“ означава всяка държава членка, различна от първата държава членка, в която лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възнамерява да упражнява или упражнява правото на мобилност по смисъла на настоящата директива;
о)
„регламентирана професия“ означава регламентирана професия съгласно определението в член 3, параграф 1, буква а) от Директива 2005/36/ЕО.
Член 4
По-благоприятни разпоредби
1. Настоящата директива се прилага, без да се засягат по-благоприятните разпоредби на:
а)
правото на Съюза, включително на двустранни и многостранни споразумения между Съюза и неговите държави членки, от една страна, и една или повече трети държави, от друга страна;
б)
двустранните или многостранните споразумения, сключени между една или повече държави членки и една или повече трети държави.
2. Настоящата директива не засяга правото на държавите членки да приемат или запазят по-благоприятни разпоредби за граждани на трети държави, за които директивата се прилага във връзка с член 3, буква и) и членове 15, 18 и 19.
ГЛАВА II
УСЛОВИЯ ЗА ПРИЕМАНЕ
Член 5
Критерии за приемане
1. Без да се засяга член 11, параграф 1 гражданинът на трета държава, който кандидатства за приемане съгласно условията на настоящата директива, или приемащата структура:
а)
представя доказателство, че приемащата структура и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
б)
представя доказателство за работа в рамките на същото предприятие или група предприятия за период от поне три до дванадесет месеца без прекъсване непосредствено преди датата на вътрешнокорпоративния трансфер - за ръководителите и специалистите, и от поне три до шест месеца без прекъсване - за служителите стажанти;
в)
представя трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността от работодателя, съдържащи:
i)
данни за продължителността на трансфера и местонахождението на приемащата структура или структури;
ii)
доказателство, че гражданинът на третата държава поема длъжност като ръководител, специалист или служител стажант в приемащата структура или структури в съответната държава членка;
iii)
възнаграждението, както и останалите условия и ред за трудова заетост по време на вътрешнокорпоративния трансфер;
iv)
доказателство, че гражданинът на трета държава ще може да се върне след края на вътрешнокорпоративния трансфер в структура, която принадлежи към това предприятия или група от предприятия и която е установена в трета държава;
г)
представя доказателство, че гражданинът на трета държава притежава професионалната квалификация и опит, необходими в приемащата структура, в която предстои да бъде преместен като ръководител или специалист, или когато става въпрос за служители стажанти - изискваното висше образование;
д)
когато е приложимо, представя документи, удостоверяващи, че гражданинът на трета държава отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
е)
представя валиден документ за пътуване на гражданина на трета държава съгласно определеното в националното право, както и заявление за издаване на виза или виза, ако е необходимо; държавите членки могат да изискват срокът на валидност на документа за пътуване да обхваща поне срокът на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
ж)
без да се засягат съществуващите двустранни споразумения, представя доказателство за притежаване или, ако е предвидено в националното право, за кандидатстване за здравно осигуряване, покриващо всички рискове, които обикновено се покриват за гражданите на съответната държава членка, за периода, през който това осигуряване и съответните права на обезщетения не се предоставят във връзка със или в резултат на извършването на работа в тази държава членка.
2. Държавите членки могат да поискат от заявителя да представи посочените в параграф 1, букви а), в), г), д) и ж) документи на официалния език на съответната държава членка.
3. Държавите членки могат да изискат от заявителя да представи най-късно към момента на издаване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, адреса на съответния гражданин на трета държава на територията на държавата членка.
4. Държавите членки изискват:
а)
по време на трансфера на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, всички условия в законовите и подзаконовите актове и в административните разпоредби и/или в колективните трудови договори с общо приложение, които са приложими за командировани работници в подобна ситуация в съответните сектори на заетост, да бъдат изпълнени по време на вътрешнокорпоративния трансфер във връзка с условията и реда за полагане на труд, различни от възнаграждението;
При отсъствие на система за деклариране на колективните трудови договори за договори с общо приложение, държавите членки могат да се основат на колективните трудови договори, които обикновено са приложими за всички подобни предприятия в съответния географски район и съответната професия или отрасъл, и/или на колективни трудови договори, които са сключени от най-представителните организации на работодатели и на работници на национално равнище и които се прилагат на цялата територия на тези държави членки;
б)
възнаграждението, отпускано на гражданина на трета държава през целия период на вътрешнокорпоративния трансфер, да не бъде по-неблагоприятно от възнаграждението, давано на граждани на държавата членка, в която се извършва трудовата дейност, които заемат подобни длъжности в съответствие с приложимите закони или колективни трудови договори или практики в държавата членка, където е установена приемащата структура.
5. Въз основа на документите, представени в съответствие с параграф 1, държавите членки могат да изискат лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да разполага с достатъчно средства за времето на престоя си, за да издържа себе си и членовете на семейството си, без да се налага да прибягва до системите за социално подпомагане на държавите членки.
6. В допълнение към доказателствата, изисквани по параграф 1, от всеки гражданин на трета държава, кандидатстващ да бъде приет като служител стажант, може да се изиска да представи споразумение за обучение, свързано с подготовката на неговата бъдеща позиция в рамките на предприятието или групата от предприятия, включително описание на програмата за обучение, в която се посочва, че целта на престоя е обучение на служителя стажант с цел професионално развитие или обучение в областта на стопанските техники или методи, както и продължителността на програмата и условията, при които служителят стажант ще бъде ръководен по време на програмата.
7. В хода на процедурата за кандидатстване заявителят уведомява компетентните органи на съответната държава членка за всяка промяна, която засяга критериите за приемане, посочени в настоящия член.
8. За целите на настоящата директива не се приемат граждани на трети държави, за които се счита, че представляват заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве.
Член 6
Обем на приема
Настоящата директива не засяга правото на държавата членка да определя броя на приеманите граждани на трети държави в съответствие с член 79, параграф 5 от ДФЕС. На тази основа заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, може да бъде или счетено за недопустимо или да бъде отхвърлено.
Член 7
Основания за отхвърляне
1. Държавите членки отхвърлят подадено заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато не е спазен член 5;
б)
когато представените документи са били придобити чрез измама или са били подправени или преправени;
в)
когато приемащата структура е била създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
когато е достигната максималната продължителност на престоя съгласно определеното в член 12, параграф 1.
2. Държавите членки отхвърлят, ако това е уместно, дадено заявление, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
3. Държавите членки могат да отхвърлят подадено заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато работодателят или приемащата структура не са изпълнили техните законови задължения, свързани със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права или условията на работа;
б)
когато стопанската дейност на работодателя или на приемащата структура подлежи на ликвидация или е прекратена съгласно производство по несъстоятелност в съответствие с националното право или не се осъществява икономическа дейност;
в)
когато целта или последствието от временното присъствие на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е да се намеси или по друг начин да повлияе върху резултатите от трудовоправен управленски спор или преговори.
4. Държавите членки могат да отхвърлят заявление за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на основанието, посочено в член 12, параграф 2.
5. Без да се засяга параграф 1, при всяко решение за отхвърляне на заявление се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, като се зачита принципът на пропорционалност.
Член 8
Отнемане или неподновяване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
1. Държавите членки отнемат разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато разрешението е било придобито чрез измама, било е подправено или преправено;
б)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава в съответната държава членка с цел, различна от тази, за която е получило разрешение за пребиваване;
в)
когато приемащата структура е създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер.
2. Държавите членки отнемат, ако това е уместно, разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
3. Държавите членки отказват да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато разрешението е било придобито чрез измама, било е подправено или преправено;
б)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пребивава в съответната държава членка с цел, различна от тази, за която е получило разрешение за пребиваване;
в)
когато приемащата структура е била създадена с основната цел да улеснява влизането на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер;
г)
когато е достигната максималната продължителност на престоя съгласно определеното в член 12, параграф 1.
4. Държавите членки отказват, когато е уместно, да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, когато работодателят или приемащата структура са били санкционирани в съответствие с националното право за недеклариран труд и/или незаконно наемане на работа.
5. Държавите членки могат да отнемат или да откажат да подновят разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, във всеки един от следните случаи:
а)
когато член 5 не е спазен или вече не се спазва;
б)
когато работодателят или приемащата структура не са изпълнили техните законови задължения, свързани със социалната сигурност, данъчното облагане, трудовите права или условията на работа;
в)
когато дейността на работодателя или на приемащата структура подлежи на ликвидация или е прекратена съгласно производство по несъстоятелност в съответствие с националното право, или не се осъществява икономическа дейност;
г)
когато лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, не е спазило определените в членове 21 и 22 правила относно мобилността.
6. Без да се засягат параграфи 1 и 3, при всяко решение за отнемане или за отказ за подновяване на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се вземат предвид конкретните обстоятелства по случая, като се зачита принципът на пропорционалност.
Член 9
Санкции
1. Държавите членки могат да потърсят от приемащата структура отговорност за неспазване на условията за приемане, престой и мобилност, установени в настоящата директива.
2. Съответната държава членка предвижда санкции когато от приемащата структура се търси отговорност съгласно параграф 1. Тези санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи.
3. Държавите членки предвиждат мерки за предотвратяване на евентуални злоупотреби и за санкциониране на нарушения на настоящата директива. Мерките включват наблюдение, оценка и когато е подходящо - проверки, в съответствие с националното право или административната практика.
ГЛАВА III
ПРОЦЕДУРА И РАЗРЕШЕНИЕ
Член 10
Достъп до информация
1. Държавите членки създават условия за лесен достъп на заявителите до информацията относно всички документи, необходими за подаването на заявление, и до информацията относно влизането и пребиваването, включително правата и задълженията на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и на членовете на неговото семейство, както и съответните процедурни гаранции. Държавите членки също така предоставят лесно достъпна информация за процедурите, приложими за краткосрочната мобилност съгласно член 21, параграф 2 и за дългосрочната мобилност съгласно член 22, параграф 1.
2. Съответните държави членки предоставят на приемащата структура информация за правото на държавите членки да налагат санкции в съответствие с членове 9 и 23.
Член 11
Заявления за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер или разрешение за дългосрочна мобилност
1. Държавите членки определят дали заявлението трябва да се подаде от гражданина на трета държава или от приемащата структура. Държавите членки могат също така да решат да дадат възможност за подаване на заявление от който и да е от двамата.
2. Заявлението за разрешение за вътрешнокорпоративен трансфер се подава, докато съответният гражданин на трета държава пребивава извън територията на държавата членка, в която кандидатства да бъде приет.
3. Заявлението за разрешение за вътрешнокорпоративен трансфер се подава до органите на държавата членка, в която се осъществява първият престой. Когато първият престой не е най-дългият, заявлението се подава до органите на държавата членка, в която ще се осъществи най-дългият като цяло престой по време на трансфера.
4. Държавите членки определят кои органи са компетентни да приемат заявлението и да издават разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер или разрешение за дългосрочна мобилност.
5. Заявителят има право да подаде заявление в рамките на единна процедура за кандидатстване.
6. Опростени процедури във връзка с издаването на разрешения на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, на разрешения за дългосрочна мобилност, на разрешения за членове на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, както и на визи, могат да се предоставят на структури, на предприятия или групи предприятия, които са били признати за тази цел от държавите членки в съответствие с националното им право или административна практика.
Признаването подлежи на редовна преоценка.
7. Опростените процедури, предвидени в параграф 6, включват най-малкото:
а)
освобождаване на заявителя от задължението да представи някои от доказателствата, посочени в член 5 или в член 22, параграф 2, буква а);
б)
ускорена процедура за приемане, позволяваща разрешенията на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, както и разрешенията за дългосрочна мобилност, да се издават в по-кратък срок от посочения в член 15, параграф 1 или в член 22, параграф 2, буква б); и/или
в)
улеснени и/или ускорени процедури във връзка с издаване на изискваните визи.
8. Структури или предприятия или групи предприятия, които са признати в съответствие с параграф 6, уведомяват своевременно и във всеки случай не по-късно от 30 дни съответния орган за всяка промяна, свързана с условията за признаване.
9. Държавите членки предвиждат подходящи санкции, включително отмяна на признаването, в случай че не бъде уведомен съответният орган.
Член 12
Продължителност на вътрешнокорпоративния трансфер
1. Максималната продължителност на вътрешнокорпоративен трансфер е три години за ръководители и специалисти и една година за служители стажанти, след което те трябва да напуснат територията на държавите членки, освен ако не получат разрешение за пребиваване на друго основание в съответствие с правото на Съюза или националното право.
2. Без да се засягат задълженията съгласно международни споразумения, държавите членки могат да изискват изтичането на срок до шест месеца между края на максималния срок за трансфер, посочен в параграф 1, и подаването на друго заявление, отнасящо се до същия гражданин на трета държава, за целите на настоящата директива в същата държава членка.
Член 13
Разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
1. На лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които отговарят на критериите за приемане, предвидени в член 5, и за които компетентните органи са взели положително решение, се издава разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
2. Срокът на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е най-малко една година или е равен на срока на трансфера на територията на съответната държава членка, като се прилага по-краткият срок, и може да бъде удължен до максимум три години за ръководители и специалисти и една година за служители стажанти.
3. Разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се издава от компетентните органи на държавата членка, като се използва единният формат, предвиден в Регламент (ЕО) № 1030/2002.
4. В рубриката „Категория“ в съответствие с точка 6.4, буква а), от приложението към Регламент (ЕО) № 1030/2002 държавите членки вписват „ICT“.
Държавите членки могат да добавят това обозначение и на официалния си език или езици.
5. Държавите членки не издават допълнителни разрешения, по-специално разрешения за работа от какъвто и да е тип.
6. Държавите членки могат да посочат допълнителна информация, свързана с трудовата дейност на гражданина на трета държава по време на вътрешнокорпоративния трансфер, във вид на документ на хартия и/или да съхраняват тези данни в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 и точка 16, буква а) от приложението към него.
7. Съответната държава членка предоставя на гражданите на трети държави, чиито заявления са били приети, всички улеснения за получаване на изискваната виза.
Член 14
Промени, засягащи условията за приемане по време на престоя
Заявителят уведомява компетентните органи на съответната държава членка за всяка промяна по време на престоя, която засяга условията за приемане, посочени в член 5.
Член 15
Процедурни гаранции
1. Компетентните органи на съответната държава членка приемат решение по заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или за неговото подновяване и уведомяват заявителя в писмена форма за това решение, в съответствие с процедурите за уведомяване съгласно националното право, възможно най-скоро, но не по-късно от 90 дни от датата на подаване на пълното заявление.
2. Ако информацията или документите, предоставени в подкрепа на заявлението, са непълни, компетентните органи уведомяват заявителя в разумен срок за изискваната допълнителна информация и определят разумен срок за предоставянето ѝ. Срокът, посочен в параграф 1, се спира, докато компетентните органи получат изискваната допълнителна информация.
3. На заявителя се предоставят в писмена форма основанията за взето решение, с което дадено заявление се обявява за недопустимо, или заявлението се отхвърля или за отказ за подновяване на разрешението. Основанията за решение за отнемане на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се предоставят в писмена форма на съответното лице и на приемащата структура.
4. Всяко решение, с което дадено заявление се обявява за недопустимо, или за отхвърляне на заявлението, за отказ за подновяване или за отнемане на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, подлежи на обжалване в съответната държава членка в съответствие с националното право. В писменото уведомление се посочват съдът или административният орган, пред който може да се подаде жалба, както и срокът за подаване на жалбата.
5. В рамките на срока, посочен в член 12, параграф 1, на заявителя се разрешава да подаде заявление за подновяване преди изтичането на срока на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер. Държавите членки могат да определят максимален срок за подаване на заявление за подновяване, който е 90 дни преди изтичането на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
6. Когато валидността на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, изтече по време на процедурата за подновяване, държавите членки разрешават на въпросното лице да остане на тяхна територия, докато компетентните органи вземат решение относно заявлението. В такъв случай те могат да издадат - когато това се изисква от националното право - национални разрешения за временно пребиваване или равностойни на тях разрешения.
Член 16
Такси
Държавите членки могат да изискат заплащането на такси за обработката на заявленията в съответствие с настоящата директива. Размерът на тези такси не може да бъде несъразмерен или прекомерен.
ГЛАВА IV
ПРАВА
Член 17
Права на основание разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер
В рамките на срока на валидност на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, титулярят се ползва най-малко със следните права:
а)
право на влизане и престой на територията на първата държава членка;
б)
свободен достъп до цялата територия на първата държава членка, в съответствие с националното ѝ право;
в)
право да упражняват определена трудова дейност, позволена съгласно разрешението, в съответствие с националното право на.всяка приемаща структура, принадлежаща към предприятието или групата предприятия в първата държава членка
Правата, посочени в първа алинея, букви а)-в) от настоящия член, се упражняват във втората държава членка в съответствие с член 20.
Член 18
Право на равно третиране
1. Независимо от приложимото към трудовото правоотношение право и без да се засяга член 5, параграф 4, буква б), лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които са приети съгласно настоящата директива, се ползват най-малкото от равно третиране с лицата, обхванати от Директива 96/71/ЕО, по отношение на реда и условията на заетост в съответствие с член 3 от Директива 96/71/ЕО в държавата членка, в която се извършва работата.
2. Лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, се ползват от равно третиране с гражданите на държавата членка, в която се извършва работата, по отношение на:
а)
свободата на сдружаване, принадлежност и членство в организация на работници или работодатели или във всяка друга организация, чиито членове упражняват определена професия, включително правата и предимствата, които тези организации предлагат, без да се засягат националните разпоредби в областта на обществения ред и обществената сигурност;
б)
признаването на дипломи, удостоверения и други професионални квалификации в съответствие с приложимите национални процедури;
в)
разпоредбите на националното право във връзка с клоновете на социалната сигурност, определени в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004, освен ако не се прилага правото на държавата на произход по силата на двустранни споразумения или на националното право на държавата членка, в която се извършва работата, като се гарантира, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е обхванато от законодателството в областта на социалната сигурност в една от тези държави. В случай на мобилност в рамките на ЕС и без да се засягат двустранните споразумения, гарантиращи, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е обхванато от националното право на държавата на произход, се прилага съответно Регламент (ЕС) № 1231/2010;
г)
без да се засягат Регламент (ЕС) № 1231/2010 и двустранните споразумения, изплащането на законоустановени пенсии за старост, инвалидност и смърт, основани на предишната заетост на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и придобити от лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които се преместват в трета държава, или преживелите съпрузи на такива лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, които пребивават в трета държава и чиито права произтичат от тези на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, в съответствие със законодателството, установено в член 3 от Регламент (ЕО) № 883/2004, при същите условия и в същия размер като гражданите на съответната държава членка, когато те се преместват в трета държава;
д)
достъпа до стоки и услуги и доставянето на стоки и услуги за обществеността, с изключение на процедури за жилищно настаняване, предвидени в националното право, без да се засяга свободата на договаряне в съответствие с правото на Съюза и националното право, и услуги, предоставяни от публични служби по заетостта.
Двустранните споразумения или националното право, посочени в настоящия параграф, представляват международни споразумения или разпоредби на държавите членки по смисъла на член 4.
3. Без да се засяга Регламент (ЕС) № 1231/2010, държавите членки могат да решат, що се отнася до семейните обезщетения, параграф 2, буква в) да не се прилага за лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, на които е дадено разрешение за престой и работа на територията на дадена държава членка за срок, ненадвишаващ девет месеца.
4. Настоящият член не засяга правото на държавите членки да отнемат или да отказват да подновят разрешението в съответствие с член 8.
Член 19
Членове на семейството
1. Директива 2003/86/ЕО се прилага в първата държава членка и във вторите държави членки, които предоставят на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възможността за престой и работа на тяхна територия в съответствие с член 22 от настоящата директива, при спазване на посочените в настоящия член дерогации.
2. Чрез дерогация от член 3, параграф 1 и член 8 от Директива 2003/86/ЕО събирането на семейството в държавите членки не е обвързано с изискването титулярят на издаденото от тези държави членки въз основа на настоящата директива разрешение да има реални перспективи да получи право на постоянно пребиваване и да е пребивавал в продължение на определен минимален срок.
3. Чрез дерогация от член 4, параграф 1, трета алинея и член 7, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО държавите членки могат да прилагат посочените в тези членове мерки за интегриране само след като съответните лица получат право на събиране на семейството.
4. Чрез дерогация от член 5, параграф 4, първа алинея от Директива 2003/86/ЕО дадена държава членка издава разрешения за пребиваване на членовете на семейството, ако условията за събиране на семейството са изпълнени в рамките на 90 дни от датата на подаване на пълно заявление. Когато заявлението за разрешение за пребиваване на членовете на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се подава по едно и също време, компетентният орган на държавата членка разглежда заявлението за разрешение за пребиваване на членовете на семейството на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, едновременно със заявлението за разрешение на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност. Прилагат се съответно процедурните гаранции по член 15.
5. Чрез дерогация от член 13, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО срокът на валидност на разрешенията за пребиваване на членовете на семейството в дадена държава членка изтича, като общо правило, на същата дата като този на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или на разрешението за дългосрочна мобилност, издадени от същата държава членка.
6. Чрез дерогация от член 14, параграф 2 от Директива 2003/86/ЕО и без да се засяга принципът за отдаване на предпочитание на граждани на Съюза, посочен в относимите разпоредби на съответните актове за присъединяване, членовете на семейството на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, получили право на събиране на семейството, имат право да бъдат наемани по трудови договори и да осъществяват дейност като самостоятелно заети лица на територията на държавата членка, издала разрешението за пребиваване член на семейството.
ГЛАВА V
МОБИЛНОСТ В РАМКИТЕ НА ЕС
Член 20
Мобилност
Граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, могат - въз основа на това разрешение и на валиден документ за пътуване и при условията, предвидени в членове 21 и 22 и като се спазват изискванията на член 23 - да влизат, да осъществяват престой и да работят в една или няколко втори държави членки.
Член 21
Краткосрочна мобилност
1. Граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, имат право на престой в която и да е втора държава членка и право на работа във всяка друга структура, установена в последната държава членка и принадлежаща към същото предприятие или група предприятия, за срок до 90 дни в рамките на всеки период от 180 дни за всяка държава членка, при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Втората държава членка може да изиска приемащата структура в първата държава членка да уведоми първата държава членка и втората държава членка за намерението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да работи в структура, установена във втората държава членка.
В тези случаи втората държава членка дава възможност уведомлението да се осъществи:
а)
или по време на кандидатстването в първата държава членка, където на този етап вече е предвидена мобилността към втората държава членка; или
б)
след като лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е било прието в първата държава членка - веднага след като се узнае за планираната мобилност към втората държава членка.
3. Втората държава членка може да изиска уведомлението да включва предоставяне на следните документи и информация:
а)
доказателство, че приемащата структура във втората държава членка и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
б)
трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността, изпратени в първата държава членка в съответствие с член 5, параграф 1, буква в);
в)
когато е приложимо, документи, удостоверяващи, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
г)
валиден документ за пътуване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква е); и
д)
когато това не е уточнено в никой от посочените по-горе документи - планираната продължителност и датите на мобилността.
Втората държава членка може да изиска тези документи и тази информация да бъдат представени на н официален език на тази държава членка.
4. Когато уведомлението е направено в съответствие с параграф 2, буква а) и втората държава членка не е повдигнала възражения пред първата държава членка в съответствие с параграф 6, мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, към втората държава членка може да се осъществи във всеки момент в рамките на срока на валидност на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
5. Когато уведомлението е направено в съответствие с параграф 2, буква б), мобилността може да се предприеме след уведомление до втората държава членка - незабавно или във всеки момент след това в рамките на срока на валидност на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер.
6. Въз основа на посоченото в параграф 2 уведомление втората държава членка може да повдигне възражение срещу мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на своя територия в срок от 20 дни след получаване на уведомлението, когато:
а)
не са спазени условията по член 5, параграф 4, буква б) или по параграф 3, буква а), в) или г) от настоящия член;
б)
представените документи са били придобити чрез измама подправени или преправени;
в)
е достигната максималната продължителност на престоя съгласно член 12, параграф 1 или параграф 1 от настоящия член.
Компетентните органи на втората държава членка информират незабавно компетентните органи на първата държава членка и приемащата структура в първата държава членка относно възраженията си срещу мобилността.
7. Когато втората държава членка повдигне възражения срещу мобилността в съответствие с параграф 6 от настоящия член и мобилността още не е започнала, лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, няма право да работи във втората държава членка като част от вътрешнокорпоративен трансфер. Когато мобилността вече е започнала, се прилага член 23, параграфи 4 и 5.
8. Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е подновено от първата държава членка с максималния срок, предвиден в член 12, параграф 1, подновеното разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, продължава да дава право на своя титуляр да работи във втората държава членка, като се спазва условието за максималния срок, предвиден в параграф 1 от настоящия член.
9. На лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, за които се счита, че представляват заплаха за обществения ред, обществената сигурност или общественото здраве, не се разрешава влизане или престой на територията на втората държава членка.
Член 22
Дългосрочна мобилност
1. По отношение на граждани на трета държава, които притежават валидно разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, и които възнамеряват да осъществяват престой в която и да е втора държава членка и да работят в друга(и) структура(и), установена(и) в последната държава членка и принадлежащи към същото предприятие или група предприятия за повече от 90 дни за всяка държава членка, втората държава членка може да реши:
а)
да приложи член 21 и да позволи на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да осъществи престой и да работи на нейната територия въз основа на разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, по време на срока на валидност на това разрешение; или
б)
да приложи процедурата, предвидена в параграфи 2-7.
2. Когато е подадено заявление за дългосрочна мобилност:
а)
втората държава членка може да изиска от заявителя да представи някои или всички посочени по-долу документи, когато втората държава членка ги изисква при подаване на първоначално заявление:
i)
доказателство, че приемащата структура във втората държава членка и предприятието, установено в трета държава, принадлежат към едно и също предприятие или група предприятия;
ii)
трудов договор и, при необходимост, документ за описание на дейността, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква в);
iii)
когато е приложимо, документи, удостоверяващи, че гражданинът на трета държава отговаря на условията, предвидени в националното право на съответната държава членка за упражняването от граждани на Съюза на регламентираната професия, за която се отнася заявлението;
iv)
валиден документ за пътуване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква е);
v)
доказателство, че лицето притежава или, ако е предвидено от националното право, че е кандидатствало за здравно осигуряване, съгласно предвиденото в член 5, параграф 1, буква ж).
Втората държава членка може да изиска от заявителя да представи най-късно към момента на издаване на разрешението за дългосрочна мобилност, адреса на съответното лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, на територията на втората държава членка.
Втората държава членка може да изиска тези документи и тази информация да бъдат представени на официален език на тази държава членка;
б)
втората държава членка взема решение относно заявлението за дългосрочна мобилност и уведомява писмено заявителя за него във възможно най-кратък срок, но не по-късно от 90 дни, считано от датата на подаване на заявлението и документите, предвидени в буква а), до компетентните органи на втората държава членка;
в)
за подаване на заявлението не е необходимо лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, да напуска територията на държавите членки и не се изисква да има виза;
г)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, има право да работи във втората държава членка до момента, в който компетентните органи вземат решение относно заявлението за дългосрочна мобилност, при условие че:
i)
не е изтекъл срокът, посочен в член 21, параграф 1, нито срокът на валидност на издаденото от първата държава членка разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, както и
ii)
ако втората държава членка изиска това - пълното заявление е било представено на втората държава членка поне 20 дни, преди да започне дългосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер;
д)
заявление за дългосрочна мобилност не може да бъде подадено по същото време като уведомление за краткосрочна мобилност. Когато след започването на краткосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, възникне необходимост от дългосрочна мобилност, втората държава членка може да поиска заявлението за дългосрочна мобилност да бъде подадено най-малко 20 дни преди края на срока на краткосрочна мобилност.
3. Държавите членки могат да отхвърлят заявление за дългосрочна мобилност, когато:
а)
не са изпълнени условията по параграф 2, буква а) от настоящия член или не са спазени критериите по член 5, параграф 4, 5 или 8;
б)
е приложимо някое от основанията, посочени в член 7, параграф 1, буква б) или г) или член 7, параграф 2, 3 или 4; или
в)
срокът на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, изтече по време на процедурата.
4. Когато втората държава членка вземе положително решение относно заявлението за дългосрочна мобилност, съгласно посоченото в параграф 2, на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се издава разрешение за дългосрочна мобилност, което дава на това лице възможност за престой и работа на нейната територия. Това разрешение се издава като се използва единният формат, установен в Регламент (ЕО) № 1030/2002. В рубриката „Категория“ в съответствие с точка 6.4, буква а) от приложението към Регламент (ЕО) № 1030/2002 държавите членки вписват: „mobile ICT“. Държавите членки могат да добавят това обозначение и на официалния си език или езици.
Държавите членки могат да посочат допълнителна информация, свързана с трудовата дейност по време на дългосрочната мобилност на лицето, преместено при вътрешнокорпоративния трансфер, във вид на документ на хартия и/или да съхраняват тези данни в електронен формат, както е посочено в член 4 от Регламент (ЕО) № 1030/2002 и точка 16, буква а) от приложението към него.
5. Подновяването на разрешение за дългосрочна мобилност не засяга разпоредбите на член 11, параграф 3.
6. Втората държава членка информира компетентните органи на първата държава членка, когато издава разрешение за дългосрочна мобилност.
7. Когато дадена държава членка взема решение относно заявление за дългосрочна мобилност, се прилагат съответно член 8, член 15, параграфи 2-6 и член 16.
Член 23
Гаранции и санкции
1. Когато разрешението на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е издадено от държава членка, която не прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, и въпросното лице пресече външна граница, втората държава членка има право да поиска като доказателство, че лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, се придвижва към втората държава членка за целите на вътрешнокорпоративния трансфер:
а)
копие на уведомлението, изпратено от приемащата структура в първата държава членка в съответствие с член 21, параграф 2; или
б)
писмо от приемащата структура във втората държава членка, съдържащо поне подробна информация за продължителността на мобилността в рамките на ЕС и за местоположението на приемащата(ите) структура(и) във втората държава членка.
2. Когато първата държава членка отнеме разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, тя незабавно уведомява органите на втората държава членка.
3. Приемащата структура във втората държава членка информира компетентните органи на втората държава членка за евентуални промени, засягащи условията, въз основа на които е била разрешена мобилността.
4. Втората държава членка може да поиска от лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, незабавно да прекрати всякаква трудова заетост и да напусне територията ѝ, когато:
а)
втората държава членка не е била уведомена в съответствие с член 21, параграфи 2 и 3, а изисква такова уведомление;
б)
е повдигнала възражение срещу мобилността в съответствие с член 21, параграф 6;
в)
е отхвърлила заявление за дългосрочна мобилност в съответствие с член 22, параграф 3;
г)
разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност се използва за цели, различни от тези, за които е издадено;
д)
вече не са изпълнени условията, на основата на които е била разрешена мобилността.
5. В случаите по параграф 4, при поискване от втората държава членка първата държава членка позволява незабавно и без формалности повторно влизане на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, и когато е приложимо - на членовете на неговото семейство. Същото се прилага и ако срокът на разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, издадено от първата държава членка, изтече или разрешението е било отнето по време на мобилността във втората държава членка.
6. Когато притежателят на разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, пресече външната граница на държава членка, която прилага изцяло достиженията на правото от Шенген, същата държава членка прави проверка в Шенгенската информационна система. Тази държава членка отказва влизане или повдига възражение срещу мобилността на лицата, за които в Шенгенската информационна система е подаден сигнал за целите на отказ на влизане и престой.
7. Държавите членки могат в съответствие с член 9 да налагат санкции срещу приемащата структура, установена на тяхна територия, когато:
а)
приемащата структура не е уведомила за мобилността на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, в съответствие с член 21, параграфи 2 и 3;
б)
разрешението на лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, или разрешението за дългосрочна мобилност се използва за цели, различни от тези, за които е издадено;
в)
заявлението за разрешение на лице, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е подадено до държава членка, различна от тази, в която се осъществява най-дълъг като цяло престой;
г)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, вече не отговаря на критериите и условията, на основата на които е била разрешена мобилността, и приемащата структура не е уведомила за тази промяна компетентните органи на втората държава членка;
д)
лицето, преместено при вътрешнокорпоративен трансфер, е започнало работа във втората държава членка, въпреки че условията за мобилност не са били изпълнени, когато се прилагат член 21, параграф 5 или член 22, параграф 2, буква г).
ГЛАВА VI
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 24
Статистика
1. Държавите членки предоставят на Комисията статистически данни относно броя на издадените за първи път разрешения на лица, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, и разрешения за дългосрочна мобилност и, когато е приложимо, за уведомленията, получени съгласно член 21, параграф 2, както и доколкото е възможно, относно броя на лицата, преместени при вътрешнокорпоративен трансфер, чиито разрешения са били подновени или отнети. Тези статистически данни се представят в разбивки по гражданство и по срок на валидност на разрешението и доколкото е възможно - по икономически сектори и длъжност на преместеното лице.
2. Статистическите данни се отнасят до референтни периоди от една календарна година и се предоставят на Комисията в срок от шест месеца след края на референтната година. Първата референтна година е 2017.
3. Статистическите данни се съобщават в съответствие с Регламент (ЕО) № 862/2007 на Европейския парламент и на Съвета (15).
Член 25
Докладване
На всеки три години и за първи път до 29 ноември 2019 г. Комисията представя доклад на Европейския парламент и на Съвета за прилагането на настоящата директива в държавите членки, като предлага всякакви необходими изменения. Докладът по-специално се спира подробно върху оценката на правилното функциониране на схемата за мобилност в рамките на ЕС и върху възможните злоупотреби с тази схема, както и върху взаимодействието ѝ с достиженията на правото от Шенген. По-специално Комисията прави оценка на практическото прилагане на членове 20, 21, 22, 23 и 26.
Член 26
Сътрудничество между звената за контакт
1. Държавите членки посочват звена за контакт, които осъществяват ефективно сътрудничество и отговарят за получаването и предаването на информацията, необходима за изпълнението на членове 21, 22 и 23. Държавите членки отдават приоритет на обмена на информация чрез електронни средства.
2. Всяка държава членка информира останалите държави членки, посредством националните звена за контакт, посочени в параграф 1, за определените органи, посочени в член 11, параграф 4, и за приложимата при мобилност процедура, посочена в членове 21 и 22.
Член 27
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива най-късно до 29 ноември 2016 г. Те съобщават незабавно на Комисията текста на тези разпоредби.
Когато държавите-членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите-членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното право, които приемат в областта, уредена с настоящата директива.
Член 28
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила в деня след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 29
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки в съответствие с Договорите.
Съставено в Брюксел на 15 май 2014 година.
DIREKTIVA 2014/66/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 15. maja 2014
o pogojih za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav v okviru premestitev znotraj podjetja
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije ter zlasti točk (a) in (b) člena 79(2) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
ob upoštevanju mnenja Odbora regij (2),
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (3),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
Za postopno vzpostavitev območja svobode, varnosti in pravice Pogodba o delovanju Evropske unije (PDEU) predvideva sprejetje ukrepov na področju priseljevanja, ki so pravični do državljanov tretjih držav.
(2)
PDEU določa, da mora Unija oblikovati skupno politiko priseljevanja, s katero v vseh fazah zagotovi učinkovito upravljanje migracijskih tokov in pravično obravnavo državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državah članicah. V ta namen morata Evropski parlament in Svet sprejeti ukrepe glede pogojev vstopa in prebivanja ter standardov glede postopkov držav članic za izdajo vizumov in dovoljenj za daljši čas ter opredelitev pravic državljanov tretjih držav, ki zakonito prebivajo v državi članici, vključno s pogoji, ki urejajo svobodo gibanja in prebivanja v drugih državah članicah.
(3)
V Sporočilu Komisije z dne 3. marca 2010 z naslovom „Evropa 2020: Strategija za pametno, trajnostno in vključujočo rast“ je opredeljen cilj, v skladu s katerim bi se morala Unija razviti v gospodarstvo, temelječe na znanju in inovacijah, zmanjšati upravna bremena za podjetja ter bolje uskladiti ponudbo delovne sile in povpraševanje po njej. Na ukrepe, ki olajšujejo vstop vodstvenih delavcev, strokovnjakov in zaposlenih na usposabljanju iz tretjih držav v Unijo v okviru premestitev znotraj podjetja, bi bilo treba gledati s tega širšega vidika.
(4)
V Stockholmskem programu, ki ga je Evropski svet sprejel 11. decembra 2009, je zapisana ugotovitev, da lahko priseljevanje delavcev prispeva k večji konkurenčnosti in gospodarski vitalnosti ter da bodo ob povečanem povpraševanju po delu in zaradi velikih demografskih izzivov, s katerimi se bo v prihodnosti soočala Unija, fleksibilne politike priseljevanja dolgoročno pomembno prispevale h gospodarskemu razvoju in uspešnosti Unije. Zato sta v Stockholmskem programu Komisija in Svet pozvana, naj še naprej izvajata načrt politike zakonitega priseljevanja, kakor je bil določen v Sporočilu Komisije z dne 21. decembra 2005.
(5)
V zadnjih letih zaradi globalizacije gospodarstva, naraščanja obsega trgovine ter rasti in širjenja multinacionalnih skupin dobivajo vse večjo težo premiki vodstvenih delavcev, strokovnjakov in zaposlenih na usposabljanju, ki so zaradi kratkotrajnejših nalog začasno premeščeni iz podružnic in hčerinskih podjetij multinacionalnih družb v druge enote podjetja.
(6)
Rezultat takih premestitev ključnega osebja znotraj podjetja so nove kompetence, znanje in inovacije ter večje gospodarske priložnosti za subjekte gostitelje, s čimer se spodbuja na znanju temelječe gospodarstvo v Uniji, hkrati pa se pospešujejo tudi naložbeni tokovi po vsej Uniji. Premestitve osebja iz tretjih držav znotraj podjetja bi lahko tudi olajšale premestitve osebja znotraj podjetja iz podjetij Unije v podjetja v tretjih državah in postavile Unijo v boljši položaj v odnosih z mednarodnimi partnerji. Lažje premestitve znotraj podjetja omogočajo multinacionalnim skupinam, da kar najbolje izkoristijo svoje človeške vire.
(7)
Pravila iz te direktive so lahko koristna tudi za matične države migrantov, saj se lahko s temi začasnimi migracijami v skladu z dobro uveljavljenimi pravili spodbuja prenos kompetenc, znanja, tehnologije in izkušenj.
(8)
Kar zadeva dostop do trga dela držav članic, ta direktiva ne bi smela posegati v načelo prednostnega obravnavanja državljanov Unije, kot je zapisano v ustreznih določbah ustreznih aktov o pristopu.
(9)
Ta direktiva ne bi smela posegati v pravico držav članic, da za različne zaposlitvene namene poleg dovoljenj za osebe, premeščene znotraj podjetja, izdajajo druga dovoljenja, če državljan tretje države ni zajet v področje uporabe te direktive.
(10)
Ta direktiva bi morala določiti pregleden in poenostavljen postopek za sprejem oseb, premeščenih znotraj podjetja, ki temelji na skupnih opredelitvah in usklajenih merilih.
(11)
Države članice bi morale zagotoviti ustrezno preverjanje in učinkovite inšpekcijske preglede ter tako zagotavljati pravilno izvrševanje te direktive. Dejstvo, da je bilo izdano dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ne bi smelo vplivati na uporabo ali državam članicam preprečevati, da v obdobju premestitve znotraj podjetja uporabljajo svoje določbe delovnega prava, katerih namen je - v skladu s pravom Unije - preverjanje spoštovanja delovnih pogojev, kot to določa člen 18(1).
(12)
Z ničemer ne bi smeli posegati v možnost držav članic, da v skladu z nacionalnim pravom naložijo sankcije delodajalcu osebe, premeščene znotraj podjetja, s sedežem v tretji državi.
(13)
Za namene te direktive bi morale biti osebe, premeščene znotraj podjetja, vodstveni delavci, strokovnjaki in zaposleni na usposabljanju. Njihova opredelitev bi morala temeljiti na posameznih zavezah Unije iz Splošnega sporazuma o trgovini s storitvami (GATS) in dvostranskih trgovinskih sporazumih. Ker te zaveze na podlagi GATS ne zajemajo pogojev za vstop, bivanje in delo, bi se morala uporaba teh zavez zato dopolniti in poenostaviti s to direktivo. Vendar bi pojem premestitev znotraj podjetij po tej direktivi moral biti širši od tistega, ki izhaja iz trgovinskih zavez, saj ni nujno, da so premestitve omejene na storitveni sektor, izvirajo pa lahko tudi iz tretje države, ki ni pogodbenica trgovinskega sporazuma.
(14)
Države članice bi morale pri oceni kvalifikacij oseb, premeščenih znotraj podjetja, po potrebi uporabljati Evropski okvir kvalifikacij (EOK) za vseživljenjsko učenje, da bi zagotovile primerljivo in pregledno oceno kvalifikacij. Nacionalne točke za usklajevanje EOK lahko zagotovijo informacije in smernice o ustreznicah nacionalnih stopenj kvalifikacij v EOK.
(15)
Osebe, premeščene znotraj podjetja, bi morale biti upravičene do vsaj enakih določb in pogojev v zvezi z zaposlitvijo kot napoteni delavci, katerih delodajalec ima sedež na ozemlju Unije, kot določa Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 96/71/ES (4). Države članice bi morale zahtevati, da so osebe, premeščene znotraj podjetja, z vidika osebnih prejemkov ves čas premestitve deležne enake obravnave kot državljani na primerljivih delovnih mestih. Vsaka država članica bi morala biti odgovorna za preverjanje stanja glede osebnih prejemkov za osebe, premeščene znotraj podjetja, med njihovim bivanjem na njenem ozemlju. To je namenjeno varovanju delavcev in zagotavljanju poštene konkurence med podjetji s sedežem v državi članici in podjetji s sedežem v tretji državi, saj zagotavlja, da slednja ne bo mogla izrabljati nižjih delovnih standardov za doseganje kakršne koli konkurenčne prednosti.
(16)
Za zagotovitev, da so kompetence osebe, premeščene znotraj podjetja, specifične za subjekta gostitelja, bi morala biti premeščena oseba v isti skupini podjetij zaposlena neprekinjeno vsaj tri do dvanajst mesecev neposredno pred premestitvijo, ko gre za vodstvene delavce in strokovnjake, ter neprekinjeno vsaj tri do šest mesecev, ko gre za zaposlene na usposabljanju.
(17)
Ker premestitve znotraj podjetja pomenijo začasno migracijo, posamezna premestitev v Unijo, vključno z mobilnostjo med državami članici, ne bi smela trajati več kot tri leta za vodstvene delavce in strokovnjake ter eno leto za zaposlene na usposabljanju; po preteku tega obdobja bi se morali vrniti v tretjo državo, razen če pridobijo dovoljenje za prebivanje na drugačni podlagi v skladu s pravom Unije ali nacionalnim pravom. Najdaljše obdobje premestitve bi moralo zajemati skupno obdobje zaporedno izdanih dovoljenj za osebe, premeščene znotraj podjetja. Do naslednje premestitve v Unijo lahko pride po tem, ko je državljan tretje države zapustil ozemlje držav članic.
(18)
Da se zagotovi, da bodo premestitve znotraj podjetja začasne, in da se preprečijo zlorabe, bi države članice morale imeti možnost zahtevati, da od konca najdaljšega obdobja posamezne premestitve do vnovične prošnje za istega državljana tretje države v isti državi članici za namene te direktive preteče določeno časovno obdobje.
(19)
Ker premestitve znotraj podjetja pomenijo začasno napotitev, bi moral prosilec predložiti dokazilo, ki bi se navezovalo na pogodbo o delu ali potrdilo o napotitvi, o tem, da bo državljana tretje države po končani napotitve mogoče premestiti nazaj v subjekt, ki pripada isti skupini in ima sedež v tretji državi. Prosilec bi moral predložiti dokazila, da ima vodstveni delavec ali strokovnjak, državljan tretje države, poklicne kvalifikacije in ustrezne delovne izkušnje za potrebe subjekta gostitelja, v katerega naj bi bil premeščen.
(20)
Državljani tretjih držav, ki zaprosijo za sprejem kot zaposleni na usposabljanju, bi morali predložiti dokazilo o univerzitetni izobrazbi. Poleg tega bi morali na zahtevo predložiti pogodbo o usposabljanju z opisom programa usposabljanja ter navedbo njegovega trajanja in pogojev, pod katerimi bodo zaposleni na usposabljanju deležni mentorstva, ki dokazuje, da se bodo dejansko usposabljali in da ne bodo uporabljeni kot običajni delavci.
(21)
Razen če je to v nasprotju z načelom prednostnega obravnavanja državljanov Unije, izraženim v ustreznih določbah ustreznih aktov o pristopu, se ne bi smel zahtevati nikakršen preskus trga dela.
(22)
Država članica bi morala poklicne kvalifikacije, ki jih je državljan tretje države pridobil v drugi državi članici, priznati na enak način kot tiste, ki so jih pridobili državljani Unije, kvalifikacije, pridobljene v tretji državi, pa bi morala upoštevati v skladu z Direktivo Evropskega parlamenta in Sveta 2005/36/ES (5). Tako priznanje ne bi smelo posegati v nobeno omejitev dostopa do reguliranih poklicev, ki izhaja iz pridržkov do obstoječih zavez v zvezi z reguliranimi poklici, ki so jih Unija oziroma Unija in njene države članice sprejele v okviru trgovinskih sporazumov. V vsakem primeru ta direktiva ne bi smela biti podlaga za obravnavo, ki bi bila, kar zadeva dostop do reguliranih poklicev v posamezni državi članici, za osebe, premeščene znotraj podjetja, ugodnejša kot za državljane Unije ali Evropskega gospodarskega prostora.
(23)
Ta direktiva ne bi smela vplivati na pravico držav članic, da v skladu s členom 79(5) PDEU določijo, koliko državljanov tretjih držav bodo sprejele.
(24)
Zaradi preprečevanja morebitnih zlorab te direktive bi države članice morale imeti možnost, da zavrnejo, odvzamejo ali ne podaljšajo dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, kadar je bil subjekt gostitelj ustanovljen zlasti zaradi omogočanja vstopa osebam, premeščenim znotraj podjetja, in/ali ne izvaja pristne dejavnosti.
(25)
Namen te direktive je olajšati mobilnost oseb, premeščenih znotraj podjetja, v Uniji (v nadaljnjem besedilu: mobilnost znotraj EU) in zmanjšati upravno breme, povezano z napotitvami na delo v več državah članicah. Direktiva v ta namen uvaja poseben sistem mobilnosti znotraj EU, v okviru katerega lahko imetnik veljavnega dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, izdanega v določeni državi članici, vstopi v eno ali več držav članic ter v njih biva in dela v skladu z določbami te direktive, ki urejajo kratko- in dolgoročno mobilnost. Kratkoročna mobilnost bi za namene te direktive morala zajemati tudi bivanja v drugih državah članicah, kot je država članica, ki je izdala dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, za obdobje do 90 dni na posamezno državo članico. Dolgoročna mobilnost bi za namene te direktive morala zajemati tudi bivanja v drugih državah članicah, ki niso država članica, ki je izdala dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, za obdobje, daljše od 90 dni, na posamezno državo članico. Da bi preprečili izmikanje razlikovanju med kratkoročno in dolgoročno mobilnostjo, bi bilo treba kratkoročno mobilnost v zvezi z določeno državo članico omejiti na največ 90 dni v katerem koli 180-dnevnem obdobju, obenem pa ne bi smelo biti mogoče istočasno predložiti tudi uradnega obvestila o kratkoročni mobilnosti in prošnje za dolgoročno mobilnost. Kadar se pojavi potreba po dolgoročni mobilnosti po tem, ko je že steklo obdobje kratkoročne mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, lahko druga država članica zahteva, da se prošnja predloži vsaj 20 dni pred iztekom obdobja kratkoročne mobilnosti.
(26)
Ta direktiva določa poseben sistem mobilnosti, ki bi moral uvesti avtonomen skupek pravil glede vstopa in bivanja za namene opravljanja dela s statusom osebe, premeščene znotraj podjetja, v državi članici, ki ni država članica, ki je izdala dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, vendar se še naprej uporabljajo vsa druga pravila, ki urejajo gibanje oseb prek meja, kot so določena v zadevnih določbah schengenskega pravnega reda.
(27)
Če premestitev vključuje več krajev v različnih državah članicah, bi morali imeti pristojni organi drugih držav članic zaradi lažjega preverjanja, kadar je primerno, na voljo ustrezne informacije.
(28)
Kadar so osebe, premeščene znotraj podjetja, uveljavile pravico do mobilnosti, bi druga država članica pod določenimi pogoji morala imeti možnost sprejeti ukrepe, tako da dejavnosti oseb, premeščenih znotraj podjetja, niso v nasprotju z zadevnimi določbami te direktive.
(29)
Države članice bi morale določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije, kakršne so denarne sankcije, ki se naložijo v primeru nespoštovanja te direktive. Te sankcije bi med drugim lahko vključevale ukrepe, določene v členu 7 Direktive 2009/52/ES Evropskega parlamenta in Sveta (6). Te sankcije bi bilo mogoče naložiti subjektu gostitelju s sedežem v zadevni državi članici.
(30)
Določitev enotnega postopka za pridobitev kombinirane listine, ki bi zajemala tako dovoljenje za prebivanje kot za delo (v nadaljnjem besedilu: enotno dovoljenje), bi morala prispevati k poenostavitvi pravil, ki se sedaj uporabljajo v državah članicah.
(31)
Moralo bi biti možno uvesti poenostavljen postopek za subjekte ali skupine podjetij, ki so bili priznani v ta namen. Status bi bilo treba redno preverjati.
(32)
Ko se država članica odloči sprejeti državljana tretje države, ki izpolnjuje merila iz te direktive, bi bilo treba temu državljanu tretje države izdati dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki mu omogoča, da pod določenimi pogoji opravlja svoje naloge v različnih subjektih iste transnacionalne družbe, vključno s subjekti v drugih državah članicah.
(33)
Kadar je potreben vizum in državljan tretje države izpolnjuje merila za izdajo dovoljena za osebo, premeščeno znotraj podjetja, bi morala država članica državljanu tretje države nuditi vse potrebno za pridobitev zahtevanega vizuma in zagotoviti učinkovito sodelovanje pristojnih organov v ta namen.
(34)
Kadar dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, izda država članica, ki ne izvaja schengenskega pravnega reda v celoti, in bi oseba, premeščena znotraj podjetja, v okviru mobilnosti znotraj EU prešla zunanjo mejo v smislu Uredbe (ES) št. 562/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (7), bi morala država članica imeti pravico zahtevati dokazila, iz katerih bi bilo razvidno, da prihaja oseba, premeščena znotraj podjetja, na njeno ozemlje zaradi premestitev znotraj podjetja. Države članice, ki uporabljajo schengenski pravni red v celoti, bi poleg tega v primeru prehoda zunanje meje v smislu Uredbe (ES) št. 562/2006 morale opraviti poizvedbo v schengenskem informacijskem sistemu in zavrniti vstop ali izreči nasprotovanje mobilnosti za osebe, za katere je bil v tem sistemu razpisan ukrep zaradi zavrnitve vstopa ali prepovedi prebivanja iz Uredbe (ES) št. 1987/2006 Evropskega parlamenta in Sveta (8).
(35)
Države članice bi morale imeti možnost navedbe dodatnih informacij v papirni obliki ali shranjevanja takšnih informacij v elektronski obliki, kot je določeno v členu 4 Uredbe Sveta (ES) št. 1030/2002 (9) ter točki (a)(16) Priloge k navedeni uredbi, in tako natančneje opredeliti zaposlitveno dejavnost v času premestitve znotraj podjetja. Posredovanje teh dodatnih informacij bi moralo biti za države članice izbirno in ne bi smelo pomeniti dodatne zahteve, ki bi ogrozila enotno dovoljenje in enoten postopek obravnavanja prošenj.
(36)
Ta direktiva osebam, premeščenim znotraj podjetja, ne bi smela preprečevati opravljanja posebnih dejavnosti na lokaciji strank v isti državi članici, v kateri ima subjekt gostitelj sedež, v skladu s predpisi, ki se glede takšnih dejavnosti uporabljajo v tej državi članici.
(37)
Ta direktiva ne vpliva na pogoje za opravljanje storitev v okviru člena 56 PDEU. Zlasti ta direktiva ne vpliva na določbe in pogoje v zvezi z zaposlitvijo, ki v skladu z Direktivo 96/71/ES veljajo za delavce, ki jih podjetje s sedežem v državi članici zaradi opravljanja storitev napoti na ozemlje druge države članice. Ta direktiva se ne bi smela uporabljati za državljane tretjih držav, ki jih napotijo podjetja s sedežem v državi članici v okviru opravljanja storitev v skladu z Direktivo 96/71/ES. Državljani tretjih držav, ki so imetniki dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, se ne morejo sklicevati na Direktivo 96/71/ES. Na podlagi te direktive se v skladu s členom 1(4) Direktive 96/71/ES podjetja s sedežem v tretji državi ne bi smela obravnavati ugodneje kot podjetja s sedežem v državi članici.
(38)
Ustrezna socialna varnost oseb, premeščenih znotraj podjetja, - po potrebi tudi prejemki za njihove družinske člane - je pomembna za zagotovitev dostojnih delovnih in življenjskih pogojev med bivanjem v Uniji. V nacionalnem pravu bi bilo zato treba zagotoviti enako obravnavo v zvezi s tistimi področji socialne varnosti, ki so navedena v členu 3 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta (10). Ta direktiva ne pomeni harmonizacije zakonodaje držav članic na področju socialne varnosti. Omejena je na uporabo načela enake obravnave na področju socialne varnosti za osebe, zajete v njenem področju uporabe. Pravica do enake obravnave na področju socialne varnosti velja za tiste državljane tretjih držav, ki izpolnjujejo objektivne in nediskriminatorne pogoje v pravu države članice, v kateri se opravlja delo, v zvezi z vključitvijo v sistem socialne varnosti in upravičenostjo do prejemkov socialne varnosti.
V številnih državah članicah je pravica do družinskih prejemkov pogojena z določenimi vezmi s to državo članico, saj naj bi s prejemki podpirali pozitiven demografski razvoj, s tem pa zagotovili bodočo delovno silo v tej državi članici. Ta direktiva zato ne bi smela vplivati na pravico države članice, da pod določenimi pogoji omeji enako obravnavo v zvezi z družinskimi prejemki, saj oseba, premeščena znotraj podjetja, in družinski člani, ki jo spremljajo, v tej državi članici bivajo začasno. Pravice socialne varnosti bi bilo treba priznati brez poseganja v določbe nacionalnega prava in/ali dvostranskih sporazumov, ki določajo uporabo zakonodaje o socialni varnosti matične države. Vendar dvostranski sporazumi ali nacionalno pravo o pravicah socialne varnosti, ki so sprejeti po začetku veljavnosti te direktive, ne bi smeli določati obravnave, ki bi bila manj ugodna od tiste, ki so je deležni državljani države članice, v kateri se opravlja delo. Rezultat nacionalnega prava ali takih sporazumov je na primer lahko, da bi bilo za osebe, premeščene znotraj podjetja, ugodneje, da ostanejo vključene v sistem socialne varnosti njihove matične države, če bi prekinitev njihove vključenosti negativno vplivala na njihove pravice ali bi jim povzročila stroške zaradi dvojnega kritja. Države članice bi vedno morale imeti možnost, da osebam, premeščenim znotraj podjetja, nudijo ugodnejše pravice socialne varnosti. Ta direktiva v ničemer ne bi smela vplivati na pravico preživelih družinskih članov, ki so zaradi vezi z osebo, premeščeno znotraj podjetja, upravičene do družinskih pokojnin, če živijo v tretji državi.
(39)
V primeru mobilnosti med državami članicami bi bilo treba ustrezno uporabljati Uredbo (EU) št. 1231/2010 Evropskega parlamenta in Sveta (11). Ta direktiva državljanom tretjih držav, ki imajo pravice iz socialne varnosti v več državah članicah, ne bi smela zagotavljati več pravic, kot jih že zagotavlja veljavno pravo Unije na področju socialne varnosti.
(40)
Da bi posebni niz pravil, ki ga določa ta direktiva, napravili bolj privlačen in da bi lahko prinesel pričakovane koristi za konkurenčnost podjetij v Uniji, bi bilo treba državljanom tretjih držav, premeščenim znotraj podjetja, omogočiti ugodne pogoje za združitev družine v državi članici, ki je izdala dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, in v tistih državah članicah, ki osebi, premeščeni znotraj podjetja, dovolijo, da biva in dela na njihovem ozemlju v skladu z določbami te direktive o dolgoročni mobilnosti. S to pravico bi dejansko odpravili pomembno oviro, ki kandidatom za premestitev otežuje odločanje o tem, ali naj premestitev sprejmejo. Da družina ostane skupaj, bi morali družinski člani imeti možnost, da se pridružijo osebi, premeščeni znotraj podjetja, v drugi državi članici, njihov dostop do trga dela pa bi bilo treba olajšati.
(41)
Države članice bi morale k hitrejši obravnavi prošenj pripomoči tako, da bi dale prednost izmenjavi informacij in pošiljanju ustreznih dokumentov po elektronski poti, razen če bi nastopile tehnične težave ali bi vitalni interesi narekovali drugačne rešitve.
(42)
Datoteke in podatke bi bilo treba zbirati in pošiljati v skladu z ustreznimi predpisi o varstvu in varnosti podatkov.
(43)
Te direktive ne bi smeli uporabljati za državljane tretjih držav, ki zaprosijo za prebivanje v državi članici kot raziskovalci zaradi izvedbe raziskovalnega projekta, saj so zajeti v področju uporabe Direktive Sveta 2005/71/ES (12).
(44)
Ker ciljev te direktive, in sicer posebnega postopka za sprejem ter določitve pogojev za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav zaradi premestitev znotraj podjetja, države članice ne morejo zadovoljivo doseči, temveč se zaradi obsega in učinkov ukrepa lažje dosežeta na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji (PEU). V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenih ciljev.
(45)
Ta direktiva spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, priznana z Listino Evropske unije o temeljnih pravicah, ki sama temelji na pravicah, izhajajočih iz socialnih listin, ki sta jih sprejela Unija in Svet Evrope.
(46)
V skladu s Skupno politično izjavo držav članic in Komisije z dne 28. septembra 2011 (13) o obrazložitvenih dokumentih se države članice zavezujejo, da bodo v upravičenih primerih obvestilu o ukrepih za prenos priložile en ali več dokumentov, v katerih se pojasni razmerje med sestavnimi elementi direktive in ustrezajočimi deli nacionalnih instrumentov za prenos. Zakonodajalec meni, da je posredovanje takih dokumentov v primeru te direktive upravičeno.
(47)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 21) o stališču Združenega kraljestva in Irske glede območja svobode, varnosti in pravice, ki je priložen PEU in PDEU, in brez poseganja v člen 4 navedenega protokola ti dve državi članici ne sodelujeta pri sprejetju te direktive, ki zato zanju ni zavezujoča in se v njiju ne uporablja.
(48)
V skladu s členoma 1 in 2 Protokola (št. 22) o stališču Danske, ki je priložen PEU in PDEU, Danska ne sodeluje pri sprejetju te direktive, ki zato zanjo ni zavezujoča in se v njej ne uporablja -
SPREJELA NASLEDNJO DIREKTIVO:
POGLAVJE I
SPLOŠNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet urejanja
Ta direktiva določa:
(a)
pogoje za vstop in več kot 90-dnevno prebivanje državljanov tretjih držav in njihovih družinskih članov na ozemlju držav članic v okviru premestitev znotraj podjetja ter njihove pravice;
(b)
pogoje za vstop in prebivanje državljanov tretjih držav iz točke (a) in njihove pravice v državah članicah, ki niso država članica, ki državljanu tretje države prva izda dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, na podlagi te direktive.
Člen 2
Področje uporabe
1. Ta direktiva se uporablja za državljane tretjih držav, ki ob predložitvi prošnje za sprejem prebivajo zunaj ozemlja držav članic in zaprosijo za sprejem ali so bili sprejeti na ozemlje države članice v skladu z določbami te direktive v okviru premestitve znotraj podjetja kot vodstveni delavci, strokovnjaki ali zaposleni na usposabljanju.
2. Ta direktiva se ne uporablja za državljane tretjih držav, ki:
(a)
zaprosijo za prebivanje v državi članici kot raziskovalci v smislu Direktive 2005/71/ES zaradi izvedbe raziskovalnega projekta;
(b)
imajo na podlagi sporazumov med Unijo in njenimi državami članicami ter tretjimi državami enako pravico do prostega gibanja kot državljani Unije ali so zaposleni v podjetju s sedežem v teh tretjih državah;
(c)
so napoteni v smislu Direktive 96/71/ES;
(d)
opravljajo dejavnosti kot samozaposleni delavci;
(e)
jih na opravljanje nalog napotijo agencije za zaposlovanje, agencije za začasno zaposlovanje ali druga podjetja, ki se ukvarjajo z zagotavljanjem delovne sile za delo pod nadzorstvom in vodstvom drugega podjetja;
(f)
so sprejeti kot redni študenti ali so vključeni v krajše vodeno praktično usposabljanje v sklopu študija.
3. Ta direktiva ne posega v pravico držav članic, da za kakršne koli zaposlitvene namene državljanom tretjih držav, ki niso zajeti v področje uporabe te direktive, izdajajo dovoljenja za prebivanje, ki niso dovoljenja za osebe, premeščene znotraj podjetja, ki jih zajema ta direktiva.
Člen 3
Opredelitev pojmov
V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
(a)
„državljan tretje države“ pomeni vsako osebo, ki ni državljan Unije v smislu člena 20(1) PDEU;
(b)
„premestitev znotraj podjetja“ pomeni začasno napotitev za namene opravljanja poklicne dejavnosti ali usposabljanja državljana tretje države, ki ob predložitvi prošnje za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, prebiva zunaj ozemlja držav članic, iz podjetja, katerega sedež je zunaj ozemlja države članice in ki ima z državljanom tretje države pred in med premestitvijo sklenjeno pogodbo o delu, v subjekt, ki pripada temu podjetju ali isti skupini podjetij in ima sedež v tej državi članici, ter, kadar je potrebno, mobilnost med subjekti gostitelji s sedežem v eni ali več drugih državah članicah;
(c)
„oseba, premeščena znotraj podjetja,“ pomeni vsakega državljana tretje države, ki ob predložitvi prošnje za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, prebiva zunaj ozemlja držav članic in ki je premeščen znotraj podjetja;
(d)
„subjekt gostitelj“ pomeni subjekt, v katerega je premeščena oseba, premeščena znotraj podjetja, ne glede na njegovo pravno obliko, in ki je bil v skladu z nacionalnim pravom ustanovljen na ozemlju države članice;
(e)
„vodstveni delavec“ pomeni osebo na vodilnem položaju, ki predvsem vodi upravljanje subjekta gostitelja, na splošno pa ga nadzoruje ali usmerja zlasti upravni odbor ali delničarji podjetja ali drug enakovreden organ; ta položaj vključuje: vodenje subjekta gostitelja, njegovega oddelka ali enote, nadzorovanje in kontroliranje dela ostalih zaposlenih, ki opravljajo nadzorne, strokovne ali vodstvene naloge, pristojnost za priporočanje zaposlovanja, odpuščanja ali drugih kadrovskih ukrepov;
(f)
„strokovnjak“ pomeni osebo, ki dela v skupini podjetij in ima posebno znanje, ki je bistveno za delovna področja, veščine ali upravljanje subjekta gostitelja. Pri presoji takšnega znanja se poleg znanja, specifičnega za subjekta gostitelja, upošteva tudi, ali je zadevna oseba visoko usposobljena - pri čemer mora imeti med drugim tudi ustrezne poklicne izkušnje - za vrsto dela ali dejavnosti, ki zahteva posebno strokovno znanje, vključno z morebitnim članstvom v poklicni zbornici;
(g)
„zaposleni na usposabljanju“ pomeni osebo z univerzitetno izobrazbo, ki je v subjekta gostitelja premeščena zaradi poklicnega razvoja ali usposabljanja v poslovnih veščinah ali metodah in ki je med premestitvijo plačana;
(h)
„družinski člani“ pomeni državljane tretje države iz člena 4(1) Direktive Sveta 2003/86/ES (14);
(i)
„dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja“ pomeni dovoljenje z oznako „ICT“ (intra-corporate transferee), na podlagi katerega lahko imetnik prebiva in dela na ozemlju prve države članice in, kadar je potrebno, druge države članice, v skladu s pogoji iz te direktive;
(j)
„dovoljenje za dolgoročno mobilnost“ pomeni dovoljenje z akronimom „mobile ICT“, na podlagi katerega lahko imetnik dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, prebiva in dela na ozemlju druge države članice v skladu s pogoji iz te direktive;
(k)
„enotni postopek obravnavanja prošenj“ pomeni postopek, ki na podlagi ene prošnje za izdajo dovoljenja za prebivanje in delo državljana tretje države na ozemlju države članice vodi do odločitve o tej prošnji;
(l)
„skupina podjetij“ pomeni dve ali več podjetij, katerih povezanost je v skladu z nacionalnim pravom priznana v naslednjih oblikah: podjetje ima glede na drugo podjetje neposredno ali posredno večino vpisanega kapitala tega podjetja; nadzoruje večino glasov, povezanih z izdanim delniškim kapitalom tega podjetja; ima pravico imenovati več kot polovico članov upravnega, poslovodnega ali nadzornega organa tega podjetja, ali podjetja enotno upravlja matično podjetje;
(m)
„prva država članica“ pomeni državo članico, ki državljanu tretje države prva izda dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja;
(n)
„druga država članica“ pomeni katero koli državo članico, v kateri oseba, premeščena znotraj podjetja, namerava uveljavljati ali uveljavlja pravico do mobilnosti v smislu te direktive, vendar ni prva država članica;
(o)
„reguliran poklic“ pomeni reguliran poklic, kot je opredeljen v točki (a) člena 3(1) Direktive 2005/36/ES.
Člen 4
Ugodnejše določbe
1. Ta direktiva se uporablja brez poseganja v ugodnejše določbe:
(a)
prava Unije, vključno z dvostranskimi in večstranskimi sporazumi, sklenjenimi med Unijo in njenimi državami članicami na eni strani ter eno ali več tretjimi državami na drugi;
(b)
dvostranskih ali večstranskih sporazumov, sklenjenih med eno ali več državami članicami in eno ali več tretjimi državami.
2. Ta direktiva ne posega v pravico držav članic, da sprejmejo ali ohranijo ugodnejše določbe za državljane tretjih držav, za katere se uporablja, glede točke (h) člena 3 ter členov 15, 18 in 19.
POGLAVJE II
POGOJI ZA SPREJEM
Člen 5
Merila za sprejem
1. Brez poseganja v člen 11(1) državljan tretje države, ki zaprosi za sprejem v skladu s to direktivo, ali subjekt gostitelj:
(a)
predloži dokazilo, da subjekt gostitelj in podjetje s sedežem v tretji državi pripadata istemu podjetju ali isti skupini podjetij;
(b)
predloži dokazilo, da je bil v istem podjetju ali skupini podjetij zaposlen vsaj tri do dvanajst neprekinjenih mesecev neposredno pred datumom premestitve znotraj podjetja v primeru vodstvenih delavcev in strokovnjakov ter vsaj tri do šest neprekinjenih mesecev v primeru zaposlenih na usposabljanju;
(c)
predloži pogodbo o delu in po potrebi potrdilo delodajalca o napotitvi, ki vsebuje naslednje:
(i)
podrobnosti glede trajanja premestitve in kraja subjekta gostitelja ali subjektov gostiteljev;
(ii)
dokazilo, da bo državljan tretje države v subjektu gostitelju ali subjektih gostiteljih v zadevni državi članici zaposlen kot vodstveni delavec, strokovnjak ali zaposleni na usposabljanju;
(iii)
navedbo višine plačila ter druge določbe in pogoje v zvezi z zaposlitvijo, ki veljajo zanj med premestitvijo znotraj podjetja;
(iv)
dokazilo, da bo državljana tretje države po koncu premestitve znotraj podjetja mogoče premestiti nazaj v subjekt, ki pripada temu podjetju ali skupini podjetij in ima sedež v tretji državi;
(d)
predloži dokazilo, da ima državljan tretje države poklicne kvalifikacije in izkušnje, potrebne v subjektu gostitelju, v katero bo premeščen kot vodstveni delavec ali strokovnjak, ali da ima kot zaposleni na usposabljanju zahtevano univerzitetno izobrazbo;
(e)
kadar je primerno, predloži dokumente, ki potrjujejo, da državljan tretje države izpolnjuje pogoje, ki so v nacionalnem pravu zadevne države članice določeni za državljane Unije za opravljanje reguliranega poklica, na katerega se nanaša prošnja;
(f)
predloži veljavno potno listino državljana tretje države, kot jo določa nacionalno pravo, po potrebi pa tudi prošnjo za izdajo vizuma ali vizum; države članice lahko zahtevajo, da obdobje veljavnosti potne listine zajema vsaj začetno obdobje veljave dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja;
(g)
brez poseganja v veljavne dvostranske sporazume predloži dokazilo, da je zdravstveno zavarovan oziroma, če je tako določeno v nacionalnem pravu, da je zaprosil za zdravstveno zavarovanje za vsa tveganja, za katera so običajno zavarovani državljani zadevne države članice, in sicer za obdobja, v katerih takšno zdravstveno zavarovanje in s tem povezana upravičenost do prejemkov nista zagotovljena v zvezi z delom, opravljenim v tej državi članici, ali zaradi njega.
2. Države članice lahko od prosilca zahtevajo, da dokumente iz točk (a), (c), (d), (e) in (g) odstavka 1 predloži v uradnem jeziku zadevne države članice.
3. Države članice lahko od prosilca zahtevajo, da najpozneje ob izdaji dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, navede naslov zadevnega državljana tretje države na ozemlju države članice.
4. Države članice zahtevajo, da:
(a)
so med premestitvijo znotraj podjetja, izpolnjeni vsi pogoji iz zakonov ali drugih predpisov in/ali splošno veljavnih kolektivnih pogodb, ki veljajo za napotene delavce v podobnem položaju v ustrezni poklicni panogi, kar zadeva določbe in pogoje v zvezi z zaposlitvijo, ki ne zadevajo višine plačila.
Kadar sistem za priznavanje splošne veljavnosti kolektivnih pogodb ni vzpostavljen, lahko države članice izhajajo iz kolektivnih pogodb, ki so splošno veljavne za vsa podobna podjetja na zemljepisnem območju in za zadevne poklice ali gospodarske panoge, in/ali kolektivnih pogodb, ki so jih sklenile najbolj reprezentativne organizacije delodajalcev in zaposlenih na nacionalni ravni ter ki se uporabljajo povsod po njihovem nacionalnem ozemlju;
(b)
plačilo državljana tretje države med celotno premestitvijo znotraj podjetja ni manj ugodno od plačila državljanov države članice, kjer se opravlja delo, ki zasedajo primerljiva delovna mesta v skladu z veljavnimi zakoni, kolektivnimi pogodbami ali praksami v državi članici, v kateri ima sedež subjekt gostitelj.
5. Na podlagi dokumentacije, predložene v skladu z odstavkom 1, lahko države članice zahtevajo, da bo imela oseba, premeščena znotraj podjetja, med svojim bivanjem na voljo zadostna sredstva za preživljanje sebe in svojih družinskih članov, ne da bi bremenila sisteme socialne pomoči držav članic.
6. Od vsakega državljana tretje države, ki zaprosi za sprejem kot zaposleni na usposabljanju, se lahko zahteva, da poleg dokazil iz odstavka 1 predloži pogodbo o usposabljanju v zvezi s pripravo na njegovo prihodnjo zaposlitev v podjetju ali skupini podjetij, vključno z opisom programa usposabljanja, iz katerega je razvidno, da je namen bivanja usposabljati zaposlenega na usposabljanju zaradi poklicnega razvoja ali usposabljanja v poslovnih veščinah ali metodah, ter vključno z njegovim trajanjem in pogoji, pod katerimi bo zaposleni na usposabljanju med izvajanjem programa deležen mentorstva.
7. Prosilec pristojne organe zadevne države članice uradno obvesti o vsaki spremembi, do katere pride v času postopka obravnavanja prošnje, ki vpliva na merila za sprejem iz tega člena.
8. Državljanom tretjih držav, ki bi lahko ogrožali javni red, javno varnost ali javno zdravje, se sprejem za namene te direktive zavrne.
Člen 6
Število sprejetij
Ta direktiva ne vpliva na pravico države članice, da v skladu s členom 79(5) PDEU določi število sprejetih državljanov tretjih držav. Prošnja za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, lahko na tej podlagi šteje za nedopustno ali se zavrne.
Člen 7
Razlogi za zavrnitev
1. Države članice zavrnejo prošnjo za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
kadar se ne spoštuje člen 5;
(b)
kadar so bili predloženi dokumenti pridobljeni nepošteno oziroma so bili ponarejeni ali prirejeni;
(c)
kadar je bil subjekt gostitelj ustanovljen zlasti zaradi omogočanja vstopa osebam, premeščenim znotraj podjetja;
(d)
kadar je bilo doseženo najdaljše obdobje bivanja, kot je opredeljeno v členu 12(1).
2. Države članice po potrebi zavrnejo prošnjo, če je bil delodajalec ali subjekt gostitelj v skladu z nacionalnim pravom kaznovan zaradi neprijavljenega dela in/ali nezakonite zaposlitve.
3. Države članice lahko zavrnejo prošnjo za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
kadar delodajalec ali subjekt gostitelj ne spoštuje zakonskih obveznosti v zvezi s socialno varnostjo, obdavčitvijo, pravicami iz dela ali delovnimi pogoji;
(b)
kadar je poslovna dejavnost delodajalca ali subjekta gostitelja v postopku likvidacije, je likvidirana na podlagi nacionalnega prava o plačilni nesposobnosti ali se ne opravlja nobena gospodarska dejavnost;
(c)
kadar je namen ali učinek začasne prisotnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, posegati v ali kako drugače vplivati na izid sporov ali pogajanj glede organizacije dela.
4. Države članice lahko na podlagi razlogov iz člena 12(2) zavrnejo prošnjo za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja.
5. Brez poseganja v odstavek 1 vsaka odločitev o zavrnitvi prošnje upošteva posebne okoliščine primera in spoštuje načelo sorazmernosti.
Člen 8
Odvzem dovoljenja ali zavrnitev podaljšanja dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja
1. Države članice odvzamejo dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
kadar je bilo nepošteno pridobljeno oziroma je bilo ponarejeno ali prirejeno;
(b)
kadar oseba, premeščena znotraj podjetja, v zadevni državi članici prebiva za namene, za katere ji dovoljenje ni bilo izdano;
(c)
če je bil subjekt gostitelj ustanovljen zlasti zaradi omogočanja vstopa osebam, premeščenim znotraj podjetja.
2. Države članice po potrebi odvzamejo dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, če je bil delodajalec ali subjekt gostitelj v skladu z nacionalnim pravom kaznovan zaradi neprijavljenega dela in/ali nezakonite zaposlitve.
3. Države članice zavrnejo podaljšanje dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
kadar je bilo nepošteno pridobljeno oziroma je bilo ponarejeno ali prirejeno;
(b)
kadar oseba, premeščena znotraj podjetja, v zadevni državi članici prebiva za namene, za katere ji dovoljenje ni bilo izdano;
(c)
kadar je bil subjekt gostitelj ustanovljen zlasti zaradi omogočanja vstopa osebam, premeščenim znotraj podjetja;
(d)
kadar je bilo doseženo najdaljše obdobje bivanja, kot je opredeljeno v členu 12(1).
4. Države članice po potrebi zavrnejo podaljšanje dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, če je bil delodajalec ali subjekt gostitelj v skladu z nacionalnim pravom kaznovan zaradi neprijavljenega dela in/ali nezakonite zaposlitve.
5. Države članice lahko odvzamejo dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali zavrnejo njegovo podaljšanje v katerem koli od naslednjih primerov:
(a)
kadar člen 5 ni izpolnjen oziroma ni več izpolnjen;
(b)
kadar delodajalec ali subjekt gostitelj ne spoštuje zakonskih obveznosti v zvezi s socialno varnostjo, obdavčitvijo, pravicami iz dela ali delovnimi pogoji;
(c)
kadar je poslovna dejavnost delodajalca ali subjekta gostitelja v postopku likvidacije, če je likvidirana na podlagi nacionalnega prava o plačilni nesposobnosti ali če se ne opravlja nobena gospodarska dejavnost;
(d)
kadar oseba, premeščena znotraj podjetja, ni spoštovala pravil o mobilnosti iz členov 21 in 22.
6. Brez poseganja v odstavka 1 in 3 vsaka odločitev o odvzemu ali zavrnitvi podaljšanja dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, upošteva posebne okoliščine primera in spoštuje načelo sorazmernosti.
Člen 9
Sankcije
1. Države članice lahko štejejo, da je subjekt gostitelj odgovoren za neizpolnjevanje pogojev za sprejem, bivanje in mobilnost iz te direktive.
2. Zadevna država članica določi sankcije, kadar subjekt gostitelj šteje za odgovornega v skladu z odstavkom 1. Te sankcije so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
3. Države članice določijo ukrepe za preprečevanje morebitnih zlorab in sankcioniranje kršitev te direktive. Ukrepi vključujejo spremljanje in ocenjevanje ter po potrebi nadzor v skladu z nacionalnim pravom ali upravno prakso.
POGLAVJE III
POSTOPEK IN DOVOLJENJE
Člen 10
Dostop do informacij
1. Države članice prosilcem zagotavljajo lahek dostop do informacij o vseh listinskih dokazih, potrebnih za prošnjo, ter informacij o vstopu in prebivanju oseb, premeščenih znotraj podjetja, in njihovih družinskih članov, vključno s pravicami, obveznostmi in procesnimi jamstvi. Zagotavljajo tudi lahek dostop do informacij o postopkih za kratkoročno mobilnost iz člena 21(2) in dolgoročno mobilnost iz člena 22(1).
2. Zadevne države članice poskrbijo, da so subjektu gostitelju na voljo informacije o pravici držav članic za naložitev sankcij v skladu s členoma 9 in 23.
Člen 11
Prošnje za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali dovoljenje za dolgoročno mobilnost
1. Države članice določijo, ali prošnjo predloži državljan tretje države ali subjekt gostitelj. Države članice lahko tudi odločijo, da sme to storiti eden ali drugi.
2. Prošnja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, se predloži, če državljan tretje države prebiva zunaj ozemlja države članice, v katero želi biti sprejet.
3. Prošnja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, se predloži pri organih države članice, v kateri zadevna oseba najprej biva. Kadar prvo bivanje ni najdaljše, se prošnja predloži pri organih države članice, v kateri bo zadevna oseba med premestitvijo prebivala najdlje.
4. Države članice določijo organe, pristojne za sprejemanje prošenj ter izdajo dovoljenj za osebe, premeščene znotraj podjetja, ali dovoljenj za dolgoročno mobilnost.
5. Prosilec lahko prošnjo predloži v okviru enotnega postopka obravnavanja prošenj.
6. Subjektom, podjetjem ali skupinam podjetij, ki so jim države članice v skladu z nacionalnim pravom ali upravnimi praksami v ta namen priznale status podjetja ali skupine podjetij, so lahko na voljo poenostavljeni postopki za izdajo dovoljenj za osebe, premeščene znotraj podjetja, dovoljenj za dolgoročno mobilnost, dovoljenj, izdanih družinskim članom osebe, premeščene znotraj podjetja, in vizumov.
Status se redno preverja.
7. Poenostavljeni postopki iz odstavka 6 vključujejo vsaj naslednje ukrepe:
(a)
prosilec je oproščen predložitve nekaterih dokazil iz člena 5 ali točke (a) člena 22(2);
(b)
skrajšan postopek za sprejem, po katerem se dovoljenja za osebe, premeščene znotraj podjetja, in dovoljenja za dolgoročno mobilnost izdajo prej kot v roku, določenem v členu 15(1) ali točki (b) člena 22(2), in/ali
(c)
poenostavljeni in/ali pospešeni postopki za izdajo zahtevanih vizumov.
8. Subjekti ali skupine podjetij, ki so bili priznani v skladu z odstavkom 6, nemudoma, vsekakor pa v 30 dneh, uradno obvestijo pristojni organ o vseh spremembah, ki vplivajo na pogoje za priznanje statusa.
9. Države članice določijo ustrezne sankcije, vključno z odvzemom statusa, če pristojni organ ne prejme uradnega obvestila.
Člen 12
Trajanje premestitve znotraj podjetja
1. Najdaljše obdobje premestitve znotraj podjetja na ozemlje držav članic je tri leta za vodstvene delavce in strokovnjake ter eno leto za zaposlene na usposabljanju; po preteku tega obdobja zapustijo ozemlje držav članic, razen če pridobijo dovoljenje za prebivanje na drugi podlagi v skladu s pravom Unije ali nacionalnim pravom.
2. Brez poseganja v obveznosti iz mednarodnih sporazumov lahko države članice zahtevajo, da od konca najdaljšega obdobja premestitve iz odstavka 1 do predložitve vnovične prošnje za istega državljana tretje države v isti državi članici za namene te direktive preteče do šest mesecev.
Člen 13
Dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja
1. Osebi, premeščeni znotraj podjetja, ki izpolnjuje merila za sprejem iz člena 5 in katere prošnji so ugodili pristojni organi, se izda dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja.
2. Dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, velja najmanj eno leto ali toliko časa, kolikor traja premestitev na ozemlje zadevne države članice, odvisno od tega, katero obdobje je krajše, in se lahko podaljša za največ tri leta za vodstvene delavce in strokovnjake ter za največ eno leto za zaposlene na usposabljanju.
3. Dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, izdajo pristojni organi države članice v enotni obliki, določeni z Uredbo (ES) št. 1030/2002.
4. Države članice v skladu s točko (a)(6.4) Priloge k Uredbi (ES) št. 1030/2002 v polje „Vrsta dovoljenja“ vnesejo „ICT“.
Dodajo lahko tudi oznako v svojem uradnem jeziku oziroma jezikih.
5. Države članice ne izdajo nobenih dodatnih dovoljenj, zlasti ne dovoljenj za delo.
6. Države članice lahko navedejo dodatne informacije o zaposlitveni dejavnosti državljana tretje države v času premestitve znotraj podjetja v papirni obliki in/ali shranijo takšne podatke v elektronski obliki, kot je določeno v členu 4 Uredbe (ES) št. 1030/2002 in točki (a)(16) Priloge k navedeni uredbi.
7. Zadevna država članica zagotovi državljanom tretje države, katerih prošnje za sprejem so bile sprejete, vse potrebno za pridobitev zahtevanega vizuma.
Člen 14
Spremembe med bivanjem, ki vplivajo na pogoje za sprejem
Prosilec uradno obvesti pristojne organe zadevne države članice o vseh spremembah med bivanjem, ki vplivajo na pogoje za sprejem iz člena 5.
Člen 15
Procesna jamstva
1. Pristojni organi zadevne države članice odločijo glede prošnje za izdajo dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali podaljšanju tega dovoljenja in, v skladu s postopki obveščanja po nacionalnem pravu, prosilca uradno pisno obvestijo o odločitvi čim prej, najpozneje pa v 90 dneh od dneva, ko je bila predložena popolna prošnja.
2. Če so informacije ali dokumentacija, priložene v podporo prošnji, pomanjkljive, pristojni organi v razumnem roku uradno obvestijo prosilca o zahtevanih dodatnih informacijah in določijo razumen rok za njihovo predložitev. Obdobje iz odstavka 1 se prekine, dokler pristojni organi ne prejmejo zahtevanih dodatnih informacij.
3. O razlogih za odločitev o nedopustnosti ali zavrnitvi prošnje ali zavrnitvi podaljšanja dovoljenja je prosilec obveščen pisno. O razlogih za odločitev o odvzemu dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, sta pisno obveščena oseba, premeščena znotraj podjetja, in subjekt gostitelj.
4. Zoper vse odločitve o nedopustnosti ali zavrnitvi prošnje ali zavrnitvi podaljšanja ali odvzemu dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, je v zadevni državi članici mogoče vložiti pravno sredstvo v skladu z nacionalnima pravom. V pisnem uradnem obvestilu se navede sodišče ali upravni organ, pri katerem je mogoče vložiti pritožbo, in časovni rok za vložitev pritožbe.
5. Prosilec lahko v obdobju iz člena 12(1) predloži prošnjo za podaljšanje pred iztekom dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja. Države članice lahko za predložitev prošnje za podaljšanje dovoljenja določijo najdaljši rok 90 dni pred iztekom dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja.
6. Kadar se veljavnost dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, izteče med postopkom za njegovo podaljšanje, države članice osebi, premeščeni znotraj podjetja, dovolijo bivati na njihovem ozemlju, dokler pristojni organi ne sprejmejo odločitve glede prošnje. V takšnem primeru lahko, kadar je to potrebno v skladu z nacionalnima pravom, izdajo začasna nacionalna dovoljenja za prebivanje ali enakovredna dovoljenja.
Člen 16
Pristojbine
Države članice lahko zahtevajo plačilo pristojbin za obravnavo prošenj v skladu s to direktivo. Višina takšnih pristojbin ne sme biti nesorazmerna ali prekomerna.
POGLAVJE IV
PRAVICE
Člen 17
Pravice na podlagi dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja
V času veljavnosti dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, imetnik uživa vsaj naslednje pravice:
(a)
pravico do vstopa na ozemlje prve države članice in bivanja na tem ozemlju;
(b)
prost dostop do celotnega ozemlja prve države članice v skladu z njenim nacionalnim pravom;
(c)
pravico do opravljanja določene zaposlitvene dejavnosti, odobrene na podlagi dovoljenja v skladu z nacionalnim pravom, v katerem koli subjektu gostitelju iz podjetja ali skupine podjetij v prvi državi članici.
Pravice iz točk (a) do (c) prvega odstavka tega člena se uveljavijo v drugi državi članici v skladu s členom 20.
Člen 18
Pravica do enake obravnave
1. Ne glede na veljavno pravo o delovnih razmerjih in brez poseganja v točko (b) člena 5(4) so osebe, premeščene znotraj podjetja, ki so sprejete v skladu s to direktivo, deležne vsaj enake obravnave kot osebe, ki jih zajema Direktiva 96/71/ES, kar zadeva določbe in pogoje v zvezi z zaposlitvijo v skladu s členom 3 Direktive 96/71/ES v državi članici, v kateri se opravlja delo.
2. Osebe, premeščene znotraj podjetja, so deležne enake obravnave kot državljani države članice, v kateri se opravlja delo, kar zadeva:
(a)
svobodo združevanja, pripadnosti in članstva v organizaciji, ki zastopa delavce ali delodajalce, ali v kateri koli organizaciji, katere člani opravljajo določen poklic, vključno s pravicami in ugodnostmi, ki jih nudijo take organizacije, brez poseganja v nacionalne predpise o javnem redu in javni varnosti;
(b)
priznavanje diplom, spričeval in drugih poklicnih kvalifikacij v skladu z zadevnimi nacionalnimi postopki;
(c)
določbe nacionalnega prava v zvezi s področji socialne varnosti iz člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004, razen če se na podlagi dvostranskih sporazumov ali nacionalnega prava države članice, v kateri se opravlja delo, uporablja nacionalno pravo matične države, ki zagotavlja, da se za osebo, premeščeno znotraj podjetja, uporablja zakonodaja o socialni varnosti v eni od teh držav. V primeru mobilnosti med državami članicami in brez poseganja v dvostranske sporazume, ki zagotavljajo, da se za osebo, premeščeno znotraj podjetja, uporablja nacionalno pravo matične države, se ustrezno uporablja Uredba (EU) št. 1231/2010;
(d)
plačilo pokojnin iz obveznega pokojninskega zavarovanja v primeru starosti, invalidnosti in smrti na podlagi predhodne zaposlitve osebe, premeščene znotraj podjetja, ki jih pridobijo osebe, premeščene znotraj podjetja, ki se preselijo v tretjo državo, ali preživeli družinski člani takšne osebe, premeščene znotraj podjetja, ki prebivajo v tretji državi, če njihove pravice izhajajo iz pravic osebe, premeščene znotraj podjetja, v skladu z zakonodajo iz člena 3 Uredbe (ES) št. 883/2004, in sicer pod enakimi pogoji in po enakih stopnjah kot državljani zadevne države članice, ko se preselijo v tretjo državo, brez poseganja v Uredbo (EU) št. 1231/2010 in dvostranske sporazume;
(e)
dostop do blaga in storitev ter dobavo blaga in zagotavljanje storitev, ki so na voljo javnosti, z izjemo postopkov za pridobitev stanovanja, ki jih določa nacionalno pravo, in sicer brez poseganja v svobodo sklepanja pogodb v skladu s pravom Unije in nacionalnima pravom, in z izjemo storitev javnih uradov za zaposlovanje.
Dvostranski sporazumi oziroma nacionalno pravo iz tega odstavka pomenijo mednarodne sporazume oziroma določbe držav članic v smislu člena 4.
3. Države članice se lahko brez poseganja v Uredbo (EU) št. 1231/2010 odločijo, da se točka (c) odstavka 2 v zvezi z družinskimi prejemki ne uporablja za osebe, premeščene znotraj podjetja, ki jim je bilo izdano dovoljenje, da prebivajo in delajo na ozemlju države članice največ devet mesecev.
4. Ta člen ne posega v pravico države članice, da v skladu s členom 8 odvzame dovoljenje ali zavrne njegovo podaljšanje.
Člen 19
Družinski člani
1. Direktiva 2003/86/ES se ob upoštevanju odstopanj iz tega člena uporablja v prvi državi članici in drugi državi članici, ki osebi, premeščeni znotraj podjetja, v skladu s členom 22 te direktive dovolijo, da biva in dela na njihovem ozemlju.
2. Z odstopanjem od člena 3(1) in člena 8 Direktive 2003/86/ES združitev družine v državah članicah ni pogojena z zahtevo, da ima imetnik dovoljenja, ki so ga na podlagi te direktive izdale te države članice, realne možnosti za pridobitev pravice do stalnega prebivanja in v tej državi prebiva najkrajše določeno obdobje.
3. Z odstopanjem od tretjega pododstavka člena 4(1) in od člena 7(2) Direktive 2003/86/ES lahko države članice uporabijo merila za integracijo iz navedenih določb šele po tem, ko je zadevnim osebam odobrena združitev družine.
4. Z odstopanjem od prvega pododstavka člena 5(4) Direktive 2003/86/ES država članica izda dovoljenja za prebivanje družinskim članom v 90 dneh od dne, ko je bila predložena popolna prošnja, če so izpolnjeni pogoji za združitev družine. Pristojni organi države članice prošnjo za dovoljenje za prebivanje družinskih članov osebe, premeščene znotraj podjetja, obravnavajo istočasno kot prošnjo za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali za dovoljenje za dolgoročno mobilnost, v primerih, kadar se prošnja za dovoljenje za prebivanje družinskih članov osebe, premeščene znotraj podjetja, predloži istočasno. Ustrezno se uporabljajo procesna jamstva iz člena 15.
5. Z odstopanjem od člena 13(2) Direktive 2003/86/ES se obdobje veljavnosti dovoljenj za prebivanje družinskih članov v državi članici praviloma izteče na dan izteka dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali dovoljenja za dolgoročno mobilnost, ki ga je izdala ta država članica.
6. Z odstopanjem od člena 14(2) Direktive 2003/86/ES in brez poseganja v načelo prednostnega obravnavanja državljanov Unije, zapisano v ustreznih določbah ustreznih aktov o pristopu, se lahko družinski člani osebe, premeščene znotraj podjetja, ki jim je odobrena združitev družine, zaposlijo in samozaposlijo na ozemlju države članice, ki je izdala dovoljenje za prebivanje družinskih članov.
POGLAVJE V
MOBILNOST ZNOTRAJ EU
Člen 20
Mobilnost
Državljani tretje države z veljavnim dovoljenjem za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, lahko na podlagi tega dovoljenja in veljavne potne listine ter pod pogoji iz členov 21 in 22 in ob upoštevanju člena 23 vstopijo v eno ali več drugih držav članic ter v njih bivajo in delajo.
Člen 21
Kratkoročna mobilnost
1. Državljani tretjih držav z veljavnim dovoljenjem za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, lahko v skladu s pogoji iz tega člena bivajo v kateri koli drugi državi članici in delajo v katerem koli drugem subjektu s sedežem v tej drugi državi članici, ki pripada istemu podjetju ali skupini podjetij, v obdobju, ki v katerem koli 180-dnevnem obdobju ni daljše od 90 dni na posamezno državo članico.
2. Druga država članica lahko od subjekta gostitelja v prvi državi članici zahteva, da uradno obvesti prvo in drugo državo članico o nameri osebe, premeščene znotraj podjetja, opravljati delo v subjektu s sedežem v drugi državi članici.
V takšnih primerih druga država članica dovoli, da se uradno obvestilo pošlje bodisi:
(a)
ob predložitvi prošnje v prvi državi članici, kadar je mobilnost v drugi državi članici predvidena že v tej fazi, ali
(b)
po tem, ko je oseba, premeščena znotraj podjetja, sprejeta v prvo državo članico, kakor hitro je znana predvidena mobilnost v drugi državi članici.
3. Druga država članica lahko zahteva, da se uradnemu obvestilu priložijo naslednji dokumenti in informacije:
(a)
dokazilo, da subjekt gostitelj v drugi državi članici in podjetje s sedežem v tretji državi pripadata istemu podjetju ali skupini podjetij;
(b)
pogodba o delu in po potrebi potrdilo o napotitvi, ki sta bila predložena prvi državi članici, v skladu s točko (c) člena 5(1);
(c)
kadar je primerno, dokumenti, ki potrjujejo, da oseba, premeščena znotraj podjetja, izpolnjuje pogoje, ki so v nacionalnem pravu zadevne države članice določeni za državljane Unije pri opravljanju reguliranega poklica, na katerega se nanaša prošnja;
(d)
veljavna potna listina, kot je določeno v točki (f) člena 5(1), in
(e)
predvideno trajanje in datumi mobilnosti, kadar to ni navedeno v nobenem od predhodnih dokumentov.
Druga država članica lahko zahteva, da se ti dokumenti in te informacije predložijo v uradnem jeziku te države članice.
4. Kadar je bilo uradno obvestilo poslano v skladu s točko (a) odstavka 2 in kadar druga država članica ni nasprotovala pri prvi državi članici v skladu z odstavkom 6, se lahko mobilnost osebe, premeščene znotraj podjetja, v drugi državi članici izvede kadar koli v obdobju veljavnosti dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja.
5. Kadar je bilo uradno obvestilo poslano v skladu s točko (b) odstavka 2, se lahko mobilnost začne bodisi takoj po uradnem obvestilu druge države članice ali kadar koli po tem obvestilu v obdobju veljavnosti dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja.
6. Na podlagi uradnega obvestila iz odstavka 2 lahko druga država članica v 20 dneh od prejema uradnega obvestila nasprotuje mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, na njenem ozemlju, kadar:
(a)
niso izpolnjeni pogoji iz točke (b) člena 5(4) oziroma točk (a), (c) ali (d) odstavka 3 tega člena;
(b)
so bili predloženi dokumenti pridobljeni nepošteno oziroma so bili ponarejeni ali prirejeni;
(c)
je bilo doseženo najdaljše obdobje bivanja, kot je opredeljeno v členu 12(1) ali odstavku 1 tega člena.
Pristojni organi druge države članice o nasprotovanju mobilnosti nemudoma obvestijo pristojne organe prve države članice in subjekta gostitelja v prvi državi članici.
7. Kadar druga država članica nasprotuje mobilnosti v skladu z odstavkom 6 tega člena in se mobilnost še ni začela izvajati, se osebi, premeščeni znotraj podjetja, ne dovoli opravljanje dela v drugi državi članici v okviru premestitve znotraj podjetja. Kadar se je mobilnost že začela izvajati, se uporabi člen 23(4) in (5).
8. Kadar prva država članica podaljša dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, v okviru najdaljšega možnega obdobja iz člena 12(1), to podaljšano dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, imetniku še naprej omogoča opravljanje dela v drugi državi članici, ob upoštevanju najdaljšega možnega obdobja iz odstavka 1 tega člena.
9. Osebam, premeščenim znotraj podjetja, ki bi lahko ogrožale javni red, javno varnost ali javno zdravje, se ne dovoli vstop ali bivanje na ozemlju druge države članice.
Člen 22
Dolgoročna mobilnost
1. V zvezi z državljani tretjih držav z veljavnim dovoljenjem za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, in ki nameravajo bivati v kateri koli drugi državi članici in delati v katerem koli drugem subjektu, ki ima sedež v tej drugi državi članici in pripada istemu podjetju ali skupini podjetij, v obdobju, ki je daljše od 90 dni na posamezno državo članico, lahko druga država članica odloči, da:
(a)
se uporablja člen 21 in se dovoli, da oseba, premeščena znotraj podjetja, biva in dela na njenem ozemlju na podlagi in v obdobju veljavnosti dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, ali
(b)
se uporabi postopek iz odstavkov 2 do 7.
2. Kadar se predloži prošnja za dolgoročno mobilnost:
(a)
lahko druga država članica od prosilca zahteva, da predloži nekatere ali vse naslednje dokumente, kadar jih zahteva druga država članica pri prvotni prošnji:
(i)
dokazilo, da subjekt gostitelj v drugi državi članici in podjetje s sedežem v tretji državi pripadata istemu podjetju ali skupini podjetij;
(ii)
pogodbo o delu in po potrebi potrdilo o napotitvi, kot je določeno v točki (c) člena 5(1);
(iii)
kadar je primerno, dokumente, ki potrjujejo, da državljan tretje države izpolnjuje pogoje, ki so v nacionalnem pravu zadevne države članice določeni za državljane Unije pri opravljanju reguliranega poklica, na katerega se nanaša prošnja;
(iv)
veljavno potno listino, kot je določeno v točki (f) člena 5(1);
(v)
dokazilo, da je zdravstveno zavarovan oziroma, kadar je tako določeno v nacionalnem pravu, da je zaprosil za zdravstveno zavarovanje, kot je določeno v točki (g) člena 5(1).
Druga država članica lahko od prosilca zahteva, da najpozneje ob izdaji dovoljenja za dolgoročno mobilnost navede naslov zadevne osebe, premeščene znotraj podjetja, na ozemlju druge države članice.
Druga država članica lahko zahteva, da se ti dokumenti in te informacije predložijo v uradnem jeziku te države članice;
(b)
druga država članica sprejme odločitev glede prošnje za dolgoročno mobilnost ter o njej čim prej, najpozneje pa v 90 dneh od datuma, na katerega so bili prošnja in dokumenti iz točke (a) predloženi pristojnim organom druge države članice, obvesti prosilca;
(c)
osebi, premeščeni znotraj podjetja, zaradi predložitve prošnje ni treba zapustiti ozemlja držav članic, prav tako pa ne potrebuje vizuma;
(d)
se osebi, premeščeni znotraj podjetja, dovoli opravljanje dela v drugi državi članici, dokler pristojni organi ne sprejmejo odločitve glede prošnje za dolgoročno mobilnost, pod pogojem, da:
(i)
se nista iztekli obdobje iz člena 21(1) in obdobje veljavnosti dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, in
(ii)
je bila, če druga država članica tako zahteva, slednji predložena popolna prošnja najmanj 20 dni pred začetkom dolgoročne mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja;
(e)
se prošnja za dolgoročno mobilnost ne sme predložiti istočasno, kot se predloži uradno obvestilo o kratkoročni mobilnosti. Kadar se po začetku kratkoročne mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, pojavi potreba po dolgoročni mobilnosti, lahko druga država članica zahteva, da se prošnja za dolgoročno mobilnost predloži najmanj 20 dni pred iztekom kratkoročne mobilnosti.
3. Države članice lahko zavrnejo prošnjo za dolgoročno mobilnost, kadar:
(a)
niso izpolnjeni pogoji iz točke (a) odstavka 2 tega člena ali merila iz člena 5(4), (5) ali (8);
(b)
se uporabi eden od razlogov iz točke (b) ali (d) člena 7(1) ali člena 7(2), (3) ali (4); ali
(c)
se dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, med postopkom izteče.
4. Kadar druga država članica ugodi prošnji za dolgoročno mobilnost iz odstavka 2, se osebi, premeščeni znotraj podjetja, izda dovoljenje za dolgoročno mobilnost, s katerim se tej osebi dovoli bivanje in opravljanje dela na ozemlju druge države članice. To dovoljenje se izda v enotni obliki, določeni z Uredbo (ES) št. 1030/2002. Države članice v skladu s točko (a)(6.4) Priloge k Uredbi (ES) št. 1030/2002 v polje „Vrsta dovoljenja“ vnesejo: „mobile ICT“. Dodajo lahko tudi navedbo v svojem uradnem jeziku oziroma jezikih.
Države članice lahko navedejo dodatne informacije v zvezi z zaposlitveno dejavnostjo v času dolgotrajne mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, v papirni obliki in/ali shranijo takšne podatke v elektronski obliki, kot je določeno v členu 4 Uredbe (ES) št. 1030/2002 in točki (a)(16) Priloge k navedeni uredbi.
5. Podaljšanje dovoljenja za dolgoročno mobilnost ne posega v člen 11(3).
6. Kadar se izda dovoljenje za dolgoročno mobilnost, druga država članica o tem obvesti pristojne organe v prvi državi članici.
7. Pri odločanju države članice glede prošnje za dolgoročno mobilnost se ustrezno uporabljajo člen 8, člen 15(2) do (6) in člen 16.
Člen 23
Jamstva in sankcije
1. Kadar dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, izda država članica, ki ne uporablja schengenskega pravnega reda v celoti, in oseba, premeščena znotraj podjetja, prestopi zunanjo mejo, lahko druga država članica kot dokaz za to, da se ta oseba seli v drugo državo članico zaradi premestitve znotraj podjetja, zahteva:
(a)
kopijo uradnega obvestila, ki ga je poslal subjekt gostitelj v prvi državi članici v skladu s členom 21(2), ali
(b)
pismo subjekta gostitelja v drugi državi članici, v katerem so navedene vsaj podrobnosti glede trajanja mobilnosti znotraj EU in kraja subjekta gostitelja ali subjektov gostiteljev v drugi državi članici.
2. Kadar prva država članica odvzame dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, o tem nemudoma obvesti organe druge države članice.
3. Subjekt gostitelj v drugi državi članici obvesti pristojne organe druge države članice o vseh spremembah, ki vplivajo na pogoje, na podlagi katerih je bila mobilnost odobrena.
4. Druga država članica lahko zahteva, da oseba, premeščena znotraj podjetja, takoj prekine vse zaposlitvene dejavnosti in zapusti njeno ozemlje, kadar:
(a)
ni bila uradno obveščena v skladu s členom 21(2) in (3) in zahteva takšno uradno obvestilo;
(b)
je nasprotovala mobilnosti v skladu s členom 21(6);
(c)
je zavrnila prošnjo za dolgoročno mobilnost v skladu s členom 22(3);
(d)
se dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali dovoljenje za dolgoročno mobilnost ne uporablja za namen, za katerega je bilo izdano;
(e)
pogoji, pod katerimi je bila mobilnost odobrena, niso več izpolnjeni.
5. V primerih iz odstavka 4 prva država članica na zahtevo druge države članice osebi, premeščeni znotraj podjetja, in po potrebi njenim družinskim članom, brez formalnosti in nemudoma dovoli ponovni vstop. To velja tudi, če se je dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ki ga je izdala prva država članica, izteklo ali je bilo odvzeto v obdobju mobilnosti v drugi državi članici.
6. Kadar imetnik dovoljenja za osebo, premeščeno znotraj podjetja, prestopi zunanjo mejo države članice, ki v celoti uporablja schengenski pravni red, ta država članica opravi poizvedbo v schengenskem informacijskem sistemu. Država članica zavrne vstop ali nasprotuje mobilnosti oseb, za katere je bil v schengenskem informacijskem sistemu razpisan ukrep zaradi zavrnitve vstopa ali bivanja.
7. Države članice lahko v skladu s členom 9 uvedejo sankcije zoper subjekta gostitelja s sedežem na njihovem ozemlju, kadar:
(a)
subjekt gostitelj ni poslal uradnega obvestila o mobilnosti osebe, premeščene znotraj podjetja, v skladu s členom 21(2) in (3);
(b)
se dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, ali dovoljenje za dolgoročno mobilnost ne uporablja za namen, za katerega je bilo izdano;
(c)
je bila prošnja za dovoljenje za osebo, premeščeno znotraj podjetja, predložena v državi članici, ki ni država članica, v kateri zadevna oseba najdlje biva;
(d)
oseba, premeščena znotraj podjetja, ne izpolnjuje več meril in pogojev, na podlagi katerih je bila odobrena mobilnost, subjekt gostitelj pa pristojnih organov druge države članice ni uradno obvestil o takšni spremembi;
(e)
je oseba, premeščena znotraj podjetja, začela delati v drugi državi članici, kljub temu da ob uporabi člena 21(5) ali točke (d) člena 22(2) pogoji za mobilnost niso bili izpolnjeni.
POGLAVJE VI
KONČNE DOLOČBE
Člen 24
Statistični podatki
1. Države članice sporočijo Komisiji statistične podatke o številu prvič izdanih dovoljenj za osebo, premeščeno znotraj podjetja, in dovoljenj za dolgoročno mobilnost ter, kadar je primerno, uradnih obvestil, prejetih v skladu s členom 21(2), koliko je mogoče, pa tudi o številu oseb, premeščenih znotraj podjetja, katerih dovoljenje je bilo podaljšano ali odvzeto. Ti statistični podatki se razčlenijo glede na državljanstvo, in, kolikor je mogoče, na obdobje veljavnosti dovoljenja, gospodarsko panogo in delovno mesto premeščene osebe.
2. Statistični podatki se nanašajo na referenčna obdobja enega koledarskega leta in se sporočijo Komisiji v šestih mesecih po koncu referenčnega leta. Prvo referenčno leto je 2017.
3. Statistični podatki se sporočijo v skladu z Uredbo (ES) št. 862/2007 Evropskega parlamenta in Sveta (15).
Člen 25
Poročanje
Komisija vsaka tri leta in prvič 29. novembra 2019 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o uporabi te direktive v državah članicah, ter predlaga vse potrebne spremembe. V poročilu se osredotoči zlasti na oceno pravilnosti delovanja sistema mobilnosti znotraj EU, morebitne zlorabe tega sistema in njegovo vzajemno delovanje s schengenskim pravnim redom. Komisija zlasti oceni praktično uporabo členov 20, 21, 22, 23 in 26.
Člen 26
Sodelovanje med kontaktnimi točkami
1. Države članice imenujejo kontaktne točke, ki učinkovito sodelujejo ter so pristojne za prejemanje in pošiljanje informacij, potrebnih za izvajanje členov 21, 22 in 23. Države članice dajejo prednost izmenjavi informacij po elektronski poti.
2. Vsaka država članica prek svojih kontaktnih točk iz odstavka 1 obvesti ostale države članice o organih iz člena 11(4) in o postopku, ki se uporablja za mobilnost, iz členov 21 in 22.
Člen 27
Prenos
1. Države članice uveljavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo, najpozneje do 29. novembra 2016. Komisiji takoj sporočijo besedila navedenih predpisov.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice sporočijo Komisiji besedila temeljnih določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
Člen 28
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 29
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice v skladu s Pogodbama.
V Bruslju, 15. maja 2014