ДИРЕКТИВА 2013/30/ЕС НА ЕВРОПЕЙСКИЯ ПАРЛАМЕНТ И НА СЪВЕТА
от 12 юни 2013 година
относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и за изменение на Директива 2004/35/ЕО
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКИЯТ ПАРЛАМЕНТ И СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взеха предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 192, параграф 1 от него,
като взеха предвид предложението на Европейската комисия,
след предаване на проекта на законодателния акт на националните парламенти,
като взеха предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (1),
след консултация с Комитета на регионите,
в съответствие с обикновената законодателна процедура (2),
като имат предвид, че:
(1)
Член 191 от Договора за функционирането на Европейския съюз определя целите за опазване, защита и подобряване на качеството на околната среда и разумното и рационалното използване на природните ресурси. Това поражда задължение всички действия на Съюза да се съпровождат от висока степен на защита в съответствие с принципа на предпазните мерки и на принципите, че е необходимо да бъдат предприети превантивни действия, че екологичните щети следва да бъдат отстранявани преди всичко при техния източник и че замърсителят трябва да плати.
(2)
Целта на настоящата директива е да намалеят във възможно най-голяма степен случаите на големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и да бъдат ограничени последиците от тях, като по този начин се подобри защитата на морската среда и крайбрежните икономики срещу замърсяване, бъдат определени минимални условия за безопасно проучване и добив на нефт и газ в крайбрежни води и се ограничат евентуалните смущения на собственото производство на енергия в Съюза, както и да бъдат усъвършенствани механизмите за реакция в случай на авария.
(3)
Настоящата директива следва да се прилага не само за бъдещи инсталации и дейности, свързани с нефт и газ в крайбрежни води, но и по отношение на съществуващи инсталации, при спазване на съответните преходни разпоредби.
(4)
Големите аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води могат да имат унищожителни и необратими последици върху морската и крайбрежната околна среда, както и значително отрицателно въздействие върху крайбрежните икономики.
(5)
Авариите при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, по-специално аварията в Мексиканския залив през 2010 г., повишиха степента на информираност на обществеността относно рисковете при свързаните с нефт и газ дейности и доведоха до преразглеждане на политиките, насочени към осигуряване на безопасността на тези дейности. Комисията започна преглед на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и изрази първоначалните си виждания относно безопасността им в съобщението „Изправени сме пред предизвикателството да се осигури безопасност на нефтените и газови дейности в морски райони“ от 13 октомври 2010 г. Европейският парламент прие резолюции по темата на 7 октомври 2010 г. и 13 септември 2011 г. министрите на енергетиката от държавите членки изразиха своята позиция в заключенията на Съвета от 3 декември 2010 г.
(6)
Рисковете, свързани с големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, са значителни. Като намалява риска от замърсяване на крайбрежните води, настоящата директива следва съответно да допринесе за осигуряването на защитата на морската среда и по-специално за постигането или поддържането на добро екологично състояние най-късно до 2020 г. - цел, определена в Директива 2008/56/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 17 юни 2008 г. за създаване на рамка за действие на Общността в областта на политиката за морска среда (Рамкова директива за морска стратегия) (3).
(7)
Директива 2008/56/ЕО има сред основните си цели уреждането на сумарните въздействия от всички дейности върху морската околна среда и представлява екологичният стълб на интегрираната морска политика. Тази политика е от значение за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, тъй като изисква свързването на конкретните проблеми от всеки стопански сектор с главната цел за осигуряване на задълбочено познаване на океаните, моретата и крайбрежните зони с цел да се разработи съгласуван подход към моретата, като се отчитат всички икономически, екологични и социални аспекти чрез използване на морското пространствено планиране и познанията за морската среда.
(8)
В редица региони на Съюза са създадени отрасли на нефт и газ в крайбрежни води, като има перспективи за нови регионални проекти в крайбрежните води на държавите членки с технологични разработки, позволяващи сондиране в по-трудни условия. Добивът на нефт и газ в крайбрежни води е съществен елемент за сигурността на енергийните доставки в Съюза.
(9)
Действащата различна и разпокъсана регулаторна рамка, приложима спрямо безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза, и съществуващите практики за безопасност в отрасъла не осигуряват напълно достатъчна гаранция за свеждане до минимум на рисковете от аварии в крайбрежни води навсякъде в Съюза и за своевременно предприемане на най-ефективната реакция в случай на авария в крайбрежните води на държавите членки. При съществуващите режими на отговорност виновното лице не винаги може да бъде категорично установено и то може да няма възможност или да не може да бъде задължено да заплати всички разходи по отстраняване на щетите, които е причинило. Отговорното лице следва винаги да може да бъде ясно установено преди започването на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(10)
Съгласно Директива 94/22/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 май 1994 г. относно условията за предоставяне и ползване на разрешения за проучване, изследване и производство на въглеводороди (4), свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза могат да се извършват, при условие че е получено разрешително. В този смисъл от лицензиращия орган се изисква да вземе под внимание техническите и финансовите рискове и ако е необходимо, данните за предходни случаи на ангажиране на отговорността на кандидатите, които искат да получат лицензи за изключителни права за проучване и добив. Необходимо е да се гарантира, че при разглеждане на техническите и финансовите възможности на притежателя на лиценз лицензиращият орган щателно проучва и неговите способности за осигуряване на непрекъсната безопасна и ефективна дейност при всички предвидими условия. При оценката на финансовите способности на субектите, кандидатстващи за разрешително съгласно Директива 94/22/ЕО, държавите членки следва да проверяват дали тези субекти са представили съответните доказателства, че са взети или ще бъдат взети адекватни мерки за покриване на отговорността, породена от големи аварии.
(11)
Необходимо е да се поясни, че титулярите на разрешителни за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно Директива 94/22/ЕО са и отговорни „оператори“ по смисъла на Директива 2004/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 г. относно екологичната отговорност по отношение на предотвратяването и отстраняването на екологичните щети (5), и не следва да делегират задълженията си в това отношение на трето лице, с което са сключили договор.
(12)
Въпреки че генералните разрешителни по Директива 94/22/ЕО гарантират на притежателите на лицензи изключителни права за проучване или добив на нефт или газ в дадена област, обект на лиценз, свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в тази област следва да са подложени на непрекъснат експертен регулаторен надзор от държавите членки, за да се гарантира наличието на ефективни средства за контрол с цел предотвратяването на големи аварии и ограничаването на въздействието им върху хората, околната среда и сигурността на енергийните доставки.
(13)
Свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води следва да се извършват само от оператори, определени от притежателите на лицензи или от лицензиращите органи. Операторът може да бъде трето лице или притежател на лиценз или един от притежателите на лицензи в зависимост от търговските договорености или националните административни изисквания. Операторът следва да е винаги субектът, носещ основната отговорност за безопасността на дейностите, и следва във всички случаи да притежава компетентността да действа в това отношение. Тази роля е различна в зависимост от конкретния етап на дейностите, обхванати от лиценза. Следователно ролята на оператора е да експлоатира сондаж на етапа на проучване и да експлоатира инсталация за производство на етапа на производство. Операторът на сондаж на етапа на проучване и операторът на инсталация за производство за дадена област, обект на лиценз, следва да могат да бъдат един и същ субект.
(14)
Операторите следва да сведат рисковете от голяма авария до практически разумния минимум до степен, при която разходите за по-нататъшното намаляване на риска биха били силно непропорционални спрямо ползите от намаляването. Разумното възможност за практическо прилагане на мерките за намаляване на риска следва да подлежи на постоянен преглед при отчитане на новите знания в областта на науката и технологиите. При оценката дали времето, разходите и усилията не биха били силно непропорционални спрямо ползите от по-нататъшното намаляване на риска, следва да се вземат предвид най-добрите практики във връзка с равнищата на риска, съвместими с извършваните дейности.
(15)
Важно е да се осигури реална възможност за обществеността да участва на ранен етап във вземането на решения във връзка с дейности, които биха могли да имат значително въздействие върху околната среда в Съюза. Тази политика е в съответствие с международните ангажименти на Съюза като Конвенцията на ИКЕ на ООН за достъпа до информация, участието на обществеността в процеса на вземането на решения и достъпа до правосъдие по въпроси на околната среда (6) (Конвенцията от Орхус). Член 6 от Конвенцията от Орхус предвижда участие на обществеността във вземането на решения относно конкретните дейности, изброени в приложение I към нея, както и относно дейности извън списъка, които могат да имат значително въздействие върху околната среда. Член 7 от Конвенцията от Орхус изисква участие на обществеността във връзка с планове и програми, отнасящи се до околната среда.
(16)
Съответни изисквания съществуват и в правните актове на Съюза, отнасящи се до разработването на планове и проекти, по специално в Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 г. относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (7), Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 г. за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда (8), Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 г. относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (9) и Директива 2012/18/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 4 юли 2012 г. относно контрола на опасностите от големи аварии, които включват опасни вещества (10). Не за всички свързани с нефт и газ проучвателни дейности в крайбрежни води обаче се прилагат действащите изисквания на Съюза за участие на обществеността. Това се отнася най-вече до вземането на решения, които целят или могат да доведат до започването на проучвателни дейности на непроизводствена инсталация. Освен това тези проучвателни дейности биха могли при определени обстоятелства да имат значително въздействие върху околната среда и процеса на вземане на решения и поради това следва да е възможно участието на обществеността, както е предвидено в Конвенцията от Орхус.
(17)
В Съюза вече има примери за добри стандарти в националните регулаторни практики по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Въпреки това те се прилагат непоследователно в Съюза, като нито една държава членка досега не е въвела всички най-добри регулаторни практики в законодателството си за предотвратяване на големи аварии или за ограничаване на последиците за човешкия живот и здраве и за околната среда. Най-добрите регулаторни практики са необходими за осигуряването на ефективно регулиране, което да гарантира възможно най-високи стандарти за безопасност и да опазва околната среда, и да може да бъде постигнато, наред с другото, чрез съчетаването на свързани функции в рамките на компетентен орган, който може да черпи ресурси от един или повече национални органи.
(18)
В съответствие с Директива 92/91/ЕИО на Съвета от 3 ноември 1992 г. за минималните изисквания за подобряване опазването на безопасността и здравето на работниците в отрасли, свързани с рудодобива чрез сондиране (Единадесета специална директива по смисъла на член 16, параграф 1 от Директива 89/391/ЕИО) (11) работниците и/или техни представители следва да бъдат консултирани по въпроси, свързани със безопасността и здравето на работното място, и следва да им бъде дадена възможност да участват в обсъжданията по всички въпроси, свързани с безопасността и здравето на работното място. Освен това добра практика в Съюза е официалното установяване от държавите членки на механизми за консултации на тристранна основа, включващи компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците. Пример за такава официално установена консултация е Конвенцията на Международната организация на труда относно тристранните консултации (международни трудови норми) (№ 144) от 1976 г.
(19)
Държавите членки следва да осигурят на компетентния орган юридически правомощия и подходящи ресурси, които да му позволяват да предприема ефективни, пропорционални и прозрачни действия по изпълнението, включително, когато е целесъобразно, преустановяване на дейностите в случай на незадоволителни резултати в областта на безопасността и опазването на околната среда от страна на операторите и собствениците.
(20)
Следва да бъде осигурена независимостта и обективността на компетентния орган. В това отношение опитът, натрупан вследствие на големи аварии, показва ясно, че организацията на административните правомощия в рамките на държавите членки може да предотврати конфликтите на интереси чрез ясното отделяне на регулаторните функции и свързаните с тях решения относно безопасността в крайбрежни води и околната среда и регулаторните функции, отнасящи се до икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води, включително лицензирането и управлението на приходите. Подобни конфликти на интереси най-успешно се предотвратяват чрез пълно отделяне на компетентния орган от функциите, свързани с икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води.
(21)
Пълното отделяне на компетентния орган от икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води може обаче да бъде непропорционално при ниска интензивност на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на дадена държава членка. В такъв случай ще се очаква съответната държава членка да предвиди най-подходящите алтернативни мерки, за да гарантира независимостта и обективността на компетентния орган.
(22)
Необходимо е специално законодателство за уреждането на въпросите, свързани с големите опасности във връзка с отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води, по-специално по отношение на технологичната безопасност, безопасното съхраняване на въглеводороди, херметичността, предпазването от пожар и взривове, евакуацията, напускането и спасяването, както и ограничаването на въздействието върху околната среда след голяма авария.
(23)
Настоящата директива следва да се прилага, без да се засягат изискванията по други правни актове на Съюза, а именно в областта на безопасността и здравето на работниците на работното място, и по-специално Директива 89/391/ЕИО на Съвета от 12 юни 1989 г. за въвеждане на мерки за насърчаване подобряването на безопасността и здравето на работниците на работното място (12) и Директива 92/91/ЕИО.
(24)
За дейности, които се осъществяват както на трайно прикрепени, така и на подвижни инсталации, трябва да се прилага режим в крайбрежни води, който да се прилага и за жизнения цикъл на проучвателните и добивните дейности от проектирането до извеждането от експлоатация и окончателното напускане.
(25)
Наличните понастоящем най-добри практики за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води се основават на подход на определяне на цели и на постигането на желаните резултати чрез задълбочена оценка на риска и надеждни системи за управление.
(26)
В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторите и собствениците се насърчават да установят ефективни политики в областта на безопасността и околната среда и да ги приложат чрез всеобхватни системи за управление във връзка с безопасността и околната среда и планове за аварийно реагиране. С цел да разработят подходящи мерки за предотвратяване на големи аварии операторите и собствениците следва изчерпателно и систематично да набележат всички сценарии за големи аварии, свързани с всички опасни дейности, които могат да се провеждат на такава инсталация, включително въздействието върху околната среда вследствие на голяма авария. Тези най-добри практики изискват и оценка на вероятността и последиците и съответно на риска от голяма авария, както и на мерките, необходими за предотвратяването им, както и за аварийно реагиране, в случай че въпреки всичко възникне голяма авария. Оценките на риска и мерките за предотвратяване на големи аварии следва ясно да бъдат описани и събрани в доклада за големите опасности. Докладът за големите опасности следва да допълва документа за безопасност и здраве, посочен в Директива 92/91/ЕИО. С работниците следва да се провеждат консултации на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности. Докладът за големите опасности следва да е бил задълбочено оценен и приет от компетентния орган.
(27)
С цел поддържане на ефективен контрол на големите опасности в крайбрежни води на държавите членки докладът за големите опасности следва да се изготвя и при необходимост, да се изменя във връзка с всеки съществен аспект от жизнения цикъл на дадена добивна инсталация, включително при проектирането, работата, дейностите при съвместна работа с други инсталации, промяната на местоположението на инсталацията в крайбрежните води на съответната държава членка, основни промени и крайното напускане. Докладът за големите опасности следва също така да се изготвя за непроизводствени инсталации и да се изменя при необходимост, за да се вземат предвид съществените изменения в инсталацията. Никоя инсталация не следва да се експлоатира в крайбрежните води на държавите членки, освен ако компетентният орган не е приел доклада за големите опасности, представен от оператора или собственика. Приемането на доклада за големите опасности от страна компетентния орган не следва да води до прехвърляне на отговорността за контрола на големите опасности от оператора или собственика към компетентния орган.
(28)
Сондажни дейности следва да се предприемат само на инсталация, на която технически могат да бъдат контролирани всички предвидими опасности на мястото на сондажа и по отношение на която е бил приет доклад за големите опасности.
(29)
В допълнение към използването на подходяща инсталация операторът следва да изготви подробен план на проекта и план за работата, съобразени с конкретните обстоятелства и опасности при всяка сондажна дейност. В съответствие с най-добрите практики в Съюза операторът следва да осигури независима експертна проверка на проекта на сондажа. Операторът следва да изпрати своевременно на компетентния орган уведомление относно плановете за сондажа, за да може компетентният орган да предприеме необходимите действия по отношение на планираната сондажна дейност. Държавите членки могат да въведат по-строги национални изисквания в това отношение преди започването на сондажна дейност.
(30)
За гарантиране на безопасността на проекта и непрекъснатата безопасност на дейностите от отрасъла се изисква да бъдат спазвани най-добрите практики, определени в официалните стандарти и ръководства. Тези стандарти и ръководства следва да се актуализират съобразно новите знания и разработки, за да се осигури непрекъснато усъвършенстване. Операторите, собствениците и компетентните органи следва да си сътрудничат за определянето на приоритетите за изготвяне на нови или усъвършенствани стандарти и ръководства с оглед опита от аварията на платформата „Deepwater Horizon“ и други големи аварии. Предвид установените приоритети следва незабавно да бъде възложено изготвянето на нови и усъвършенствани стандарти и ръководства.
(31)
Поради сложния характер на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води прилагането на най-добрите практики от страна на операторите и собствениците изисква наличието на схема за независима проверка на критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда през целия жизнен цикъл на инсталацията, включително на етапа на проектиране при производствени инсталации.
(32)
Доколкото подвижните крайбрежни сондажни съоръжения са в движение и следва да се считат за кораби, за тях се прилагат международните морски конвенции, по-специално Международната конвенция за безопасност на човешкия живот на море (SOLAS), Международна конвенция за предотвратяване на замърсяването от кораби (MARPOL) или равностойните стандарти на приложимия текст на Кодекса за изграждането и оборудването на подвижни крайбрежни сондажни съоръжения (MODU Code). Когато са в движение в крайбрежни води, за подобни подвижни крайбрежни сондажни съоръжения се прилага и правото на Съюза относно държавния пристанищен контрол и изискванията на държавата на знамето. Настоящата директива урежда онези съоръжения, които са разположени в крайбрежни води за целите на дейностите по сондиране, добив или други свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(33)
В доклада за големите опасности следва, наред с другото, да се отчитат рисковете за околната среда, включително въздействието на климатичните условия и изменението на климата върху дългосрочната издръжливост на инсталациите. Като се има предвид, че свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в една държава членка могат да имат значително неблагоприятно въздействие върху околната среда в друга държава членка, е необходимо да се предвидят и прилагат специални разпоредби в съответствие с Конвенцията на ИКЕ на ООН за оценка на въздействието върху околната среда в трансграничен контекст, съставена в Еспо (Финландия) на 25 февруари 1991 г. Държавите членки с крайбрежни води, които не участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, следва да определят звена за контакт с цел улесняване на ефективното сътрудничество в тази област.
(34)
Операторите следва незабавно да уведомяват държавите членки за възникването или за възможното възникване на голяма авария, за да може съответната държава членка да реагира по подходящ начин. За тази цел операторите следва да включат в уведомлението подходящи и достатъчни данни относно географското местоположение, мащаба и естеството на възникналата или неизбежната голяма авария, своята собствена реакция и най-неблагоприятния сценарий за развитие на ситуацията, включително възможността за надхвърляне на териториалните граници.
(35)
За да се осигури ефективна реакция при извънредни ситуации, операторите следва да изготвят вътрешни планове за аварийно реагиране, които са съобразени с обекта и се основават на сценариите за рисковете и опасностите, набелязани в доклада за големите опасности, да ги представят пред своя компетентен орган и да поддържат ресурсите, необходими за бързото изпълнение на тези планове при необходимост. Във връзка с подвижните сондажни съоръжения в крайбрежни води операторите трябва да направят необходимото плановете за аварийно реагиране на собствениците за инсталацията да бъдат изменяни при необходимост, така че да са приложими за конкретното местоположение и опасности, свързани с експлоатацията на сондажа. Тези изменения следва да бъдат включени в уведомлението за сондажни дейности. Достатъчната наличност на ресурси за аварийно реагиране следва да се оценява спрямо капацитета за разполагането им на мястото на аварията. Операторите следва да осигурят и редовно да проверяват готовността и ефективността на ресурсите за аварийно реагиране. В надлежно обосновани случаи мерките за реагиране могат да се основават на бързия превоз към отдалечени места на оборудване за реагиране, като устройства за овладяване, и други ресурси.
(36)
Най-добрата световна практика изисква притежателите на лицензи, операторите и собствениците да поемат основната отговорност за контрола на рисковете, които пораждат със своите дейности, включително дейностите, осъществявани от изпълнители от тяхно име, и за тази цел да установят в рамките на корпоративна политика за предотвратяване на големи аварии механизми и най-висока степен на корпоративна ангажираност за прилагането на въпросната политика последователно в рамките на организацията в Съюза и извън него.
(37)
От отговорните оператори и собственици следва да се очаква да провеждат своите дейности в световен мащаб в съответствие с най-добрите практики и стандарти. Последователното прилагане на тези най-добри практики и стандарти следва да стане задължително в рамките на Съюза, като е желателно регистрираните на територията на държавите членки оператори и собственици да прилагат корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии, когато извършват дейности извън крайбрежните води на държавите членки, доколкото това е възможно в рамките на приложимата национална правна рамка.
(38)
Като отчитат, че може да не е възможно да се осигури прилагането извън Съюза на корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии, държавите членки следва да гарантират, че операторите и собствениците отразяват своите свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза в документите относно корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
(39)
Информацията относно големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза може да спомогне за по-успешното разбиране на евентуалните причини за тях, за насърчаване извличането на основни поуки и за по-нататъшното развитие на регулаторната рамка. Поради това всички държави членки, включително държавите членки без излаз на море и държавите членки с крайбрежни води, които нямат свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води или не лицензират такива дейности, следва да изискват доклади за големите аварии, възникнали извън Съюза с участието на дружества, регистрирани на тяхна територия, и следва да обменят тази информация на равнището на Съюза. Изискването за такива доклади не следва да засяга аварийното реагиране или правните производства, свързани с аварията. Вместо това тези доклади следва да се съсредоточават върху значението на аварията за по-нататъшното повишаване на безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в Съюза.
(40)
Държавите членки следва да очакват от операторите и собствениците, при спазване на най-добрите практики, да установят отношения на ефективно сътрудничество с компетентния орган, като подкрепят най-добрите регулаторни практики на този орган, както и да проявяват активност при осигуряването на най-високите равнища на безопасност, включително при необходимост - като спират дейности, без да е необходима намесата на компетентния орган.
(41)
За да се гарантира, че нито един проблем във връзка с безопасността не е подценен или пренебрегнат, е важно да се създадат и насърчават подходящи средства за поверително сигнализиране на тези проблеми и за защита на подаващите сигналите. Държавите членки не могат да осигурят прилагането на правила извън Съюза, но тези средства следва да дадат възможност лица, които участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза, да сигнализират за евентуални проблеми.
(42)
Обменът на съпоставими данни между държавите членки е трудно осъществим и ненадежден поради липсата на единен формат за докладване на данните във всички държави членки. Наличието на единен формат за докладване на данни от операторите и собствениците на държавите членки би осигурило прозрачност на резултатите на операторите и собствениците във връзка с безопасността и околната среда, би предоставило достъп на обществеността до относима и съпоставима в целия Съюз информация относно безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и би улеснило разпространението на поуките, извлечени от големи аварии и предаварийни ситуации.
(43)
За да се осигурят еднакви условия за обмен на информация и насърчаване прозрачността на резултатите от дейността на отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води, на Комисията следва да бъдат предоставени изпълнителни правомощия по отношение на формата и това какви данни да бъдат обменяни и предоставяни на обществеността. Тези правомощия следва да бъдат упражнявани в съответствие с Регламент (ЕС) № 182/2011 на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 г. за установяване на общите правила и принципи относно реда и условията за контрол от страна на държавите членки върху упражняването на изпълнителните правомощия от страна на Комисията (13).
(44)
За приемането на съответните актове за изпълнение следва да се използва процедурата по консултиране, тъй като тези актове са главно от чисто практическо естество. Следователно използването на процедурата по разглеждане не би било оправдано.
(45)
С цел засилване на общественото доверие в надеждността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на Съюза държавите членки следва да представят на Комисията периодични доклади за дейността и инцидентите. Комисията следва периодично да публикува доклади за равнищата на дейността в Съюза и тенденциите в резултатите във връзка с безопасността и опазването на околната среда в отрасъла на нефт и газ в крайбрежни води. Държавите членки следва незабавно да информират за големи аварии Комисията и всяка друга държава членка, чиято територия или води са засегнати, както и заинтересованата общественост.
(46)
Опитът показва, че за да се осигури поверителност на чувствителната информация, е необходимо да се насърчава откритият диалог между компетентния орган и съответния оператор и собственик. За тази цел диалогът между операторите и собствениците и всички държави членки следва да се основава на съответните действащи международни правни инструменти и на правото на Съюза относно достъпа до информация от значение за околната среда, за която се прилага някое първостепенно изискване за безопасност и опазване на околната среда.
(47)
Значението на сътрудничеството между органите по дейностите в крайбрежни води личи ясно от дейността на Форума на институциите по морските дейности в Северно море и Международния форум на регулаторите. Подобно сътрудничество в Съюза е установено в рамките на експертна група - Групата на компетентните органи на ЕС по въпросите на добива на нефт и газ в морски райони (14), чиято цел е насърчаването на ефикасното сътрудничество между националните представители и Комисията, включително чрез разпространяването на най-добрите практики и оперативна информация, установяването на приоритетите за повишаване на стандартите и за даване на становища на Комисията относно реформите в областта на регулирането.
(48)
Аварийното реагиране и планирането на действията при големи аварии следва да стане по-ефективно посредством систематично и планирано сътрудничество между държавите членки, от една страна, и между държавите членки и отрасъла на нефт и газ, от друга страна, както и чрез обмена на съвместими ресурси за аварийно реагиране, включително експертен опит. При необходимост за реагирането и планирането следва да се използват и наличните ресурси и помощта, осигурени от Съюза, по-специално чрез Европейската агенция по морска безопасност (наричана по-долу „Агенцията“), създадена с Регламент (ЕО) № 1406/2002 (15), и механизма на Съюза за гражданска защита, установен с Решение 2007/779/ЕО, Евратом на Съвета (16). Държавите членки следва също така да могат да потърсят допълнителна подкрепа от Агенцията чрез механизма на Съюза за гражданска защита.
(49)
Съгласно Регламент (ЕО) № 1406/2002 Агенцията се създава с цел осигуряване на високо, уеднаквено и ефективно равнище на морска безопасност и предотвратяване на замърсяване, причинено от кораби в рамките на Съюза, както и реагиране на замърсяване на морската среда, причинено от инсталации за нефт и газ.
(50)
При изпълнението на задълженията по настоящата директива следва да се има предвид фактът, че морските води, попадащи под суверенитета или суверенните права и юрисдикцията на държавите членки, съставляват неразделна част от четирите морски региона, посочени в член 4, параграф 1 от Директива 2008/56/ЕО, а именно Балтийско море, Североизточният Атлантически океан, Средиземно море и Черно море. Поради тази причина Съюзът следва приоритетно да засили координацията с трети държави, които имат суверенитет или суверенни права и юрисдикция върху морските води в тези морски региони. Подходящи рамки за сътрудничество са регионалните морски конвенции по смисъла на член 3, точка 10 от Директива 2008/56/ЕО.
(51)
По отношение на Средиземно море във връзка с настоящата директива бяха предприети необходимите действия за присъединяване на Съюза към Протокола относно опазването на Средиземно море от замърсяване в резултат на проучване и експлоатация на континенталния шелф и на морското дъно и неговите недра (17) („Протоколът за крайбрежните води“) към Конвенцията за защита на морската среда и на крайбрежните райони в Средиземноморието („Конвенцията от Барселона“), сключена с Решение 77/585/ЕИО на Съвета (18).
(52)
Арктическите води представляват съседна морска среда с особено значение за Съюза и играят важна роля за смекчаване на въздействието на изменението на климата. Сериозните екологични проблеми във връзка с арктическите води изискват специално внимание, за да се осигури опазване на околната среда в Арктика по отношение на всякакъв вид свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително проучвателните дейности, като се има предвид рискът от големи аварии и необходимостта от ефективно реагиране. Държавите членки, които са членове на Арктическия съвет, се поощряват активно да насърчават най-високите стандарти за екологична безопасност в тази уязвима и уникална екосистема чрез създаването на международни правни инструменти във връзка с предотвратяването, готовността и реагирането на замърсяване с нефт на морската среда в Арктика, както и като се основават, наред с другото, на работата на специалната група, създадена от Арктическия съвет, и съществуващите насоки на Арктическия съвет относно свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(53)
Националните външни планове за аварийно реагиране следва да се основават на оценка на риска, като се съобразяват докладите за големите опасности за инсталациите, разположени в съответните крайбрежни води. Държавите членки следва да вземат предвид последните актуализирани насоки за оценка и картографиране на риска за целите на управлението на бедствия, подготвени от Комисията.
(54)
Ефективната реакция при извънредни ситуации изисква незабавни действия от страна на оператора и собственика и тясно сътрудничество с организациите на държавите членки за аварийно реагиране, които координират включването на допълнителни ресурси за аварийно реагиране в зависимост от развитието на ситуацията. Реакцията следва да включва и пълно разследване на аварията, което следва да започне незабавно, така че да се осигури минимална загуба на важна информация и доказателства. След възникването на извънредна ситуация държавите членки следва да направят съответните заключения и да вземат всички необходими мерки.
(55)
От решаващо значение е цялата относима информация, включително техническите данни и параметри, да е на разположение за последващото разследване. Държавите членки следва да осигурят събирането на съответните данни в хода на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и, в случай на авария - за обезпечаване на сигурността на данните и по-интензивното им събиране. Във връзка с това държавите членки следва да насърчават използването на подходящи технически средства с цел да се подобри надеждността и съхраняването на данни от значение, както и да се предотврати евентуалното им манипулиране.
(56)
За да се осигури ефективно изпълнение на изискванията на настоящата директива, следва да бъдат въведени ефективни, пропорционални и възпиращи санкции за нарушения.
(57)
С цел адаптирането на някои приложения, за да бъде включена допълнителна информация, която може да се окаже необходима в контекста на техническия прогрес, на Комисията следва да бъде делегирано правомощието да приема актове в съответствие с член 290 от Договора за функционирането на Европейския съюз във връзка с изменението на изискванията в някои приложения към настоящата директива. От особена важност е по време на подготвителната си работа Комисията да проведе подходящи консултации, включително на експертно равнище. При подготовката и изготвянето на делегираните актове Комисията следва да осигури едновременното и своевременно предаване на съответните документи по подходящ начин на Европейския парламент и Съвета.
(58)
Определението за щети на водите в Директива 2004/35/ЕО следва да бъде изменено, за да стане възможно отговорността на притежателите на лицензи по смисъла на посочената директива да се прилага по отношение на морските води на държавите членки, определени в Директива 2008/56/ЕО.
(59)
Много от разпоредбите на настоящата директива не се отнасят за държавите членки без излаз на море, а именно Австрия, Люксембург, Словакия, Унгария и Чешката република. Желателно е обаче при двустранните си контакти с трети държави и със съответните международни организации тези държави членки да утвърждават принципите и високите стандарти, съществуващи в правото на Съюза във връзка с безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(60)
Не всички държави членки с крайбрежни води позволяват извършването на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на своята юрисдикция. Тези държави членки не участват в лицензирането и предотвратяването на големи аварии при такива дейности. Следователно транспонирането и прилагането на всички разпоредби на настоящата директива от страна на тези държави членки би било непропорционално и ненужно задължение. Въпреки това аварии по време на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води могат да засегнат и техните брегове. Затова тези държави членки следва, наред с другото, да бъдат подготвени да реагират и да разследват случаи на големи аварии и следва да си сътрудничат посредством звена за контакт с други засегнати държави членки и със съответните трети държави.
(61)
Предвид географското си положение държавите членки без излаз на море не участват в лицензирането или предотвратяването на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, нито могат да бъдат засегнати от подобни аварии в крайбрежните води на други държави членки. Поради това те не следва да бъдат задължавани да транспонират по-голямата част от разпоредбите на настоящата директива. Въпреки това, когато дадено дружество, което пряко или чрез свое дъщерно дружество извършва свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза, е регистрирано в държава членка без излаз на море, е необходимо тази държава членка да изиска от посоченото дружество да представи доклад за авариите, които биха могли да възникнат при такива дейности, който може да бъде предмет на обмен на равнището на Съюза с цел всички заинтересовани лица в Съюза да се ползват от опита, натрупан в резултат на такива аварии.
(62)
Освен мерките, въведени с настоящата директива, Комисията следва да проучи и други подходящи средства за по-успешно предотвратяване на големи аварии и за ограничаване на последиците от тях.
(63)
Операторите следва да си осигурят достъп до достатъчно материални, човешки и финансови ресурси за предотвратяване на големи аварии и ограничаване на последиците от тях. Тъй като обаче никакви съществуващи инструменти за финансово обезпечение, включително договорености за споделяне на риска, не могат да обхванат всички възможни последици от големи аварии, Комисията следва да направи допълнителен анализ и проучвания на подходящите мерки за осигуряване на достатъчно надежден режим на отговорността за щети при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, изисквания относно финансовия капацитет, включително наличието на подходящи инструменти за финансово обезпечение или други средства. Това може да включва проучване на осъществимостта на схема за взаимно компенсиране. Комисията следва да представи на Европейския парламент и на Съвета доклад за заключенията си, придружен при необходимост от предложения.
(64)
На равнището на Съюза е важно техническите стандарти да бъдат допълнени от съответната правна рамка от законодателство относно безопасността на продуктите и тези стандарти да се прилагат по отношение на всички инсталации в крайбрежни води на държавите членки, а не само по отношение на неподвижните производствени инсталации. Ето защо Комисията следва да направи допълнителен анализ на стандартите за безопасност на продуктите, приложими по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
(65)
Тъй като целта на настоящата директива, а именно установяването на минимални изисквания за предотвратяването на големи аварии при свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и ограничаването на последиците от такива аварии, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите членки и следователно, предвид обхвата и последиците на предложеното действие, може да бъде постигната по-добре на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа на пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел,
ПРИЕХА НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
ГЛАВА I
УВОДНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 1
Предмет и обхват
1. Настоящата директива установява минималните изисквания за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води и за ограничаване на последиците от такива аварии.
2. Настоящата директива не засяга правото на Съюза, отнасящо се до безопасността и здравето на работниците на работното място, по-специално директиви 89/391/ЕИО и 92/91/ЕИО.
3. Настоящата директива не се засяга директиви 94/22/ЕО, 2001/42/ЕО, 2003/4/ЕО (19), 2003/35/ЕО, 2010/75/ЕС (20) и 2011/92/ЕС.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива:
1)
„голяма авария“ по отношение на инсталация или свързана инфраструктура означава:
а)
инцидент, включващ взрив, пожар, изгубване контрола върху сондаж или изпускане на нефт, газ или опасни вещества, които водят или е силно вероятно да доведат до смъртни случаи или сериозни наранявания на лица;
б)
инцидент, пораждащ сериозни щети за инсталацията или свързаната инфраструктура, който води или е силно вероятно да доведе до смъртни случаи или сериозни наранявания на лица;
в)
всякакъв друг инцидент, водещ до смърт или сериозно нараняване на пет или повече лица, които са на инсталация в крайбрежни води, където е разположен източникът на опасност, или които участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води във връзка с инсталацията или свързаната инфраструктура; или
г)
всеки значителен екологичен инцидент, възникнал в резултат от инциденти, посочени в букви а), б) и в).
За да се определи дали даден инцидент съставлява голяма авария по буква а), б) или г), инсталациите, на които обикновено няма човешко присъствие, се приемат за инсталации, на които има човешко присъствие;
2)
„в крайбрежни води“ означава разположен в териториално море, в изключителна икономическа зона или на континенталния шелф на държавите членки по смисъла на Конвенцията на Организацията на обединените нации по морско право;
3)
„свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води“ означава всички дейности във връзка с инсталация или свързана инфраструктура, включително тяхното проектиране, планиране, изграждане, експлоатация и извеждане от експлоатация, отнасящи се до проучване и добив на нефт и газ, но без пренос на нефт и газ от един бряг до друг;
4)
„риск“ означава комбинацията от вероятността за настъпване на дадено събитие и последиците от него;
5)
„оператор“ означава субектът, определен от притежателя на лиценз или от лицензиращия орган за осъществяването на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително планирането и изпълнението на сондажна дейност или управлението и контрола на функциите на дадена производствена инсталация;
6)
„подходящ“ означава правилен или напълно уместен за дадено изискване или ситуация - включително въз основа на оценка на пропорционалните усилия и разходи, основаващ се на обективни доказателства и доказан чрез анализ, сравнение с подходящи стандарти или други решения, които са били използвани при сравними ситуации от други органи или отрасли;
7)
„субект“ означава всяко физическо или юридическо лице или група от такива лица;
8)
„приемлив“ във връзка с риск означава ниво на риск, по отношение на което времето, разходите или усилията за по-нататъшното му намаляване биха били силно непропорционални спрямо ползите от подобно намаляване. При оценката дали времето, разходите или усилията биха били силно непропорционални спрямо ползите от по-нататъшното намаляване на риска се вземат предвид най-добрите практики във връзка с нивата на риска, съвместими с начинанието;
9)
„лиценз“ означава разрешително за извършване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно Директива 94/22/ЕО;
10)
„област, обект на лиценз“ означава географската област, обхваната от лиценза;
11)
„притежател на лиценз“ означава лице, което притежава лиценз или лица, съпритежатели на лиценз;
12)
„изпълнител“ означава всеки субект, с който операторът или собственикът е сключил договор за изпълнение на конкретни задачи от името на оператора или на собственика;
13)
„лицензиращ орган“ означава публичният орган, който е отговорен за издаването на разрешителни или за контрола върху използването им, както е предвидено в Директива 94/22/ЕО;
14)
„компетентен орган“ означава публичният орган, определен съгласно настоящата директива и отговарящ за изпълнението на задълженията, възложени му с настоящата директива. Компетентният орган може да се състои от една или повече публични структури;
15)
„проучване“ означава сондирането в даден участък и всички съответни свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, необходими на етапа преди свързаните с добива дейности;
16)
„добив“ означава извличане в крайбрежни води на нефт и газ от подземните слоеве на област, обект на лиценз, включително преработката на нефт и газ в крайбрежни води и техния пренос чрез свързана инфраструктура;
17)
„непроизводствена инсталация“ означава инсталация, различна от инсталация, която се използва за добив на нефт и газ;
18)
„общественост“ означава един или повече субекти и - в съответствие с националното законодателство или практика - техните сдружения, организации или групи;
19)
„инсталация“ означава стационарно, трайно прикрепено или подвижно съоръжение или комбинация от съоръжения, постоянно свързани помежду си с мостове или други конструкции, използвани за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води или във връзка с такива дейности. Инсталациите включват подвижни крайбрежни сондажни съоръжения единствено когато са разположени в крайбрежни води за целите на дейностите по сондаж, добив или други свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
20)
„производствена инсталация“ означава инсталация, която се използва за добив;
21)
„свързана инфраструктура“ означава, в рамките на зоната на безопасност или в рамките на съседна зона на по-голямо разстояние от инсталацията, определено по преценка на държавата членка:
а)
всеки сондаж и свързани структури, допълнителни съоръжения и устройства, свързани с инсталацията;
б)
всякаква апаратура и обекти, разположени на главната конструкция на инсталацията или прикрепени към нея;
в)
всякаква прикрепена към тръбопровода апаратура и обекти;
22)
„приемане“ във връзка с доклада за големи опасности означава писменото съобщение от компетентния орган до оператора или собственика, че ако бъде изпълнен по описания в него начин, докладът отговаря на изискванията на настоящата директива. Приемането не предполага прехвърляне на отговорността за контрола на големите опасности към компетентния орган;
23)
„голяма опасност“ означава ситуация, която може да доведе до голяма авария;
24)
„сондажна дейност“ означава всяка дейност, свързана със сондаж, която би могла да доведе до случайно изпускане на вещества, които биха могли да предизвикат голяма авария, включително пробиването на сондаж, ремонтът или промяната на сондаж, спирането на сондажни дейности или окончателното напускане на сондаж;
25)
„комбинирана дейност“ означава дейност, осъществявана от инсталация съвместно с друга инсталация или инсталации за цели, свързани с другата или другите инсталации, която оказва съществено въздействие върху рисковете за безопасността на хората или опазването на околната среда на някоя инсталация или на всички тях;
26)
„зона на безопасност“ означава площта в периметър от 500 метра от всяка част на инсталацията, установена от държавата членка;
27)
„собственик“ означава субект, на който нормативно е възложен контролът върху дейността на непроизводствена инсталация;
28)
„вътрешен план за аварийно реагиране“ означава план, изготвен от оператора или собственика съгласно изискванията на настоящата директива относно мерките за предотвратяване на разрастването или за ограничаване на последиците от голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
29)
„независима проверка“ означава оценка и потвърждаване на точността на конкретни писмени декларации от субект или организационно подразделение на оператора или собственика, което не се контролира или влияе от субекта или организационното подразделение, използващо декларациите;
30)
„съществено изменение“ означава:
а)
при доклад за големи опасности - изменение на основанието, въз основа на което е бил приет първоначалният доклад, включително, наред с другото, материалните промени, наличието на нови знания или технологии и измененията в оперативното управление;
б)
при уведомление за сондажни дейности или за комбинирани дейности - изменение на основанието, въз основа на което е било подадено първоначалното уведомление, включително, наред с другото, материалните промени, замяната на инсталацията с друга, наличието на нови знания или технологии и измененията в оперативното управление;
31)
„започване на дейностите“ означава моментът във времето, в който инсталацията или свързаната инфраструктура е включена за първи път в дейностите, за които е предназначена;
32)
„ефективност на реагирането при нефтен разлив“ означава ефективност на системите за реагиране при нефтен разлив, определена въз основа на анализ на честотата, продължителността и графика на условията на околната среда, които биха попречили да се реагира. Оценката на ефективността на реагирането при нефтен разлив се изразява като процент от време, през което тези условия не са налице, и включва описание на оперативните ограничения за засегнатите инсталации вследствие на тази оценка;
33)
„критични елементи във връзка с безопасността и околната среда“ означава части на дадена инсталация, включително компютърните програми, чиято цел е да предотвратят или да ограничат последиците от голяма авария или чиято неизправност би могла да причини голяма авария или да допринесе съществено за такава авария;
34)
„тристранна консултация“ означава официална договореност за осигуряване на диалог и сътрудничество между компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците;
35)
„отрасъл“ означава субекти, които пряко участват в свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води по настоящата директива или чиято дейност е пряко свързана с такива дейности;
36)
„външен план за аварийно реагиране“ означава местна, национална или регионална стратегия за предотвратяване на разрастването или за ограничаване на последиците от голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води с използване на всички ресурси, с които разполага операторът, описани в съответния вътрешен план за аварийно реагиране, както и всякакви допълнителни ресурси, осигурени от държавите членки;
37)
„значителен екологичен инцидент“ означава инцидент, който води или може да доведе до сериозни неблагоприятни въздействия върху околната среда в съответствие с Директива 2004/35/ЕО.
ГЛАВА II
ПРЕДОТВРАТЯВАНЕ НА ГОЛЕМИ АВАРИИ ПРИ СВЪРЗАНИ С НЕФТ И ГАЗ ДЕЙНОСТИ В КРАЙБРЕЖНИ ВОДИ
Член 3
Основни принципи на управлението на риска при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки изискват от операторите да осигурят предприемането на всички подходящи мерки за предотвратяване на големи аварии при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
2. Държавите членки правят необходимото операторите да не се освобождават от задълженията си по настоящата директива поради факта, че действията или пропуските, които водят или допринасят за големи аварии, се дължат на изпълнители.
3. В случай че възникне голяма авария, държавите членки правят необходимото операторите да вземат всички подходящи мерки за ограничаване на последиците от нея за човешкото здраве и околната среда.
4. Държавите членки изискват от операторите да направят необходимото свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води да се извършват въз основа на системно управление на риска, така че остатъчните рискове от големи аварии за хората, околната среда и ресурсите в инсталации в крайбрежни води да са приемливи.
Член 4
Съображения във връзка с безопасността и околната среда, отнасящи се до лицензите
1. Държавите членки правят необходимото решенията за даване или прехвърляне на лицензи за извършване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води да бъдат съобразени със способността на кандидата за лиценз да спазва изискванията за дейностите в рамките на лиценза, предвидени в съответните разпоредби на правото на Съюза, и по-специално в настоящата директива.
2. По-специално, когато се оценява техническата и финансова способност на кандидата за лиценз, се взема надлежно предвид следното:
а)
рисковете, опасностите и всяка друга относима информация във връзка със съответната област, обект на лиценз, включително, ако е необходимо, разходите, свързани с увреждането на морската среда, посочени в член 8, параграф 1, буква в) от Директива 2008/56/ЕО;
б)
конкретния етап на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води;
в)
финансовите възможности на кандидата, включително всякакви финансови обезпечения, за покриване на отговорността, която може да бъде породена от въпросните свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително отговорността за евентуални икономически вреди, когато националното право предвижда подобна отговорност;
г)
наличната информация относно резултатите във връзка с безопасността и околната среда на кандидата, включително по отношение на големи аварии, доколкото е приложимо за дейностите, за които е поискан лицензът.
Преди да издаде или прехвърли лиценз за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, лицензиращият орган се консултира с компетентния орган, ако е целесъобразно.
3. Държавите членки правят необходимото лицензиращият орган да не издава лиценз, докато не се увери въз основа на представени от кандидата доказателства, че кандидатът вече е предприел или ще предприеме достатъчни мерки въз основа на правила, решение за които вземат държавите членки, за покриване на отговорността, която може да бъде породена от извършвани от кандидата свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Тази мерки трябва да са приложими и ефективни при започването на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Държавите членки изискват от кандидатите да представят по подходящ начин доказателства за техническия и финансов капацитет и всякаква друга информация от значение за областта, обхваната от лиценза, и конкретния етап на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
Държавите членки преценяват дали мерките по първа алинея са достатъчни да се установи дали кандидатът притежава достатъчно финансови ресурси за незабавното въвеждане и непрекъснатото поддържане на всички мерки, необходими за ефективното аварийно реагиране и последващото отстраняване на щетите.
Държавите членки улесняват установяването на устойчиви финансови инструменти и други мерки с цел да подпомогнат кандидатите за лицензи да докажат своя финансов капацитет съгласно първа алинея.
Държавите членки установяват най-малко процедури, гарантиращи бързата обработка по подходящ начин на претенциите за обезщетение, включително по отношение на изплащането на обезщетение за трансгранични инциденти.
Държавите членки изискват от притежателите на лиценз да поддържат достатъчен капацитет за посрещане на финансовите си задължения, произтичащи от отговорност за свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
4. Операторът се определя от лицензиращия орган или от притежателя на лиценз. Когато операторът се определя от притежателя на лиценз, лицензиращият орган се уведомява за това предварително. В такива случаи лицензиращият орган, при необходимост като се консултира с компетентен орган, може да възрази срещу определянето на оператора. В случай на такова възражение държавите членки изискват от притежателя на лиценз да определи подходящ друг оператор или да поеме задълженията на оператора по смисъла на настоящата директива.
5. Лицензионните процедури за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, отнасящи се до определена област, обект на лиценз, се организират така, че информацията, събрана в резултат на проучвателни дейности, да може да бъде проучена от държавите членки преди започване на добива.
6. Когато се оценяват техническите и финансовите способности на кандидата за лиценз, се обръща специално внимание на чувствителната в екологично отношение морска и крайбрежна среда, по-специално екосистемите, които изпълняват важна роля за смекчаването и приспособяването към изменението на климата, като солените блата и пластовете морска трева, както и защитените морски зони като специалните защитени зони съгласно Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 г. за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (21), специалните защитени зони съгласно Директива 2009/147/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 30 ноември 2009 г. относно опазването на дивите птици (22), както и защитените морски зони, договорени от Съюза или съответните държави членки в рамките на международните или регионалните споразумения, по които те са страни.
Член 5
Участие на обществеността във връзка с въздействието върху околната среда на планирани проучвателни дейности за нефт и газ в крайбрежни води
1. Пробиването на проучвателен сондаж от непроизводствена инсталация не започва, преди съответните органи на държавите членки да са осигурили реално участие на обществеността на ранен етап във връзка с евентуалното въздействие върху околната среда на планирани свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води съгласно други правни актове на Съюза, по-специално директиви 2001/42/ЕО или 2011/92/ЕС, в зависимост от случая.
2. Когато не е било осигурено участие на обществеността съгласно параграф 1, държавите членки осигуряват предприемането на следните мерки:
а)
обществеността се информира, чрез публични обявления или други подходящи средства като електронни медии, за това къде се планира да бъдат разрешени проучвателни дейности;
б)
установява се заинтересованата общественост, включително онази част от обществеността, която е засегната или има вероятност да бъде засегната от решението за разрешаване на проучвателните дейности, или която има интерес от това решение, включително съответните неправителствени организации, като например организациите, подкрепящи опазването на околната среда, и други организации от значение;
в)
съответната информация за такива планирани дейности се предоставя на обществеността, включително, наред с другото, информация относно правото на участие във вземането на решения и за това до кого могат да бъдат изпращани бележки и въпроси;
г)
обществеността има право да прави бележки и да изразява мнения по времето, когато все още са възможни всякакви варианти, преди да бъде взето решение за разрешаване на проучвателните дейности;
д)
при вземането на решения по буква г) надлежно се вземат предвид резултатите от участието на обществеността; и
е)
след като е разгледала бележките и мненията на обществеността, съответната държава членка незабавно информира обществеността за взетите решения и за мотивите и съображенията, на които те се основават, включително информация за процеса на участие на обществеността.
Предвиждат се разумни срокове, с които се осигурява достатъчно време за всеки един от различните етапи на участието на обществеността.
3. Настоящият член не се прилага за области, по отношение на които е издаден лиценз преди 18 юли 2013 г.
Член 6
Свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в границите на областите, обект на лиценз
1. Държавите членки правят необходимото производствените инсталации и свързаната инфраструктура да бъдат експлоатирани единствено в области, обект на лиценз, и само от оператори, определени за тази цел съгласно член 4, параграф 4.
2. Държавите членки изискват от притежателите на лицензи да гарантират, че операторът разполага с капацитет за спазване на изискванията за конкретната дейност в рамките на лиценза.
3. През цялото времетраене на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води държавите членки изискват от притежателите на лиценз да предприемат всички разумни стъпки за осигуряване от страна на оператора на спазването на изискванията и изпълнението на функциите и задълженията по настоящата директива.
4. Когато компетентният орган констатира, че операторът вече не е в състояние да спазва съответните изисквания съгласно настоящата директива, се информира лицензиращият орган. След това лицензиращият орган уведомява за това притежателя на лиценза, който поема отговорността за изпълнението на съответните задължения и незабавно предлага на лицензиращия орган заместващ оператор.
5. Държавите членки правят необходимото дейностите, свързани с производствени или непроизводствени инсталации, да не започват или да не продължават, преди компетентният орган да приеме доклада за големите опасности в съответствие с настоящата директива.
6. Държавите членки правят необходимото сондажните дейности или комбинираните дейности да не започват или да не продължават, преди докладът за големите опасности за включените инсталации да е приет в съответствие с настоящата директива. Освен това тези дейности не може да започват или да продължат, ако до компетентния орган не е подадено уведомление за сондажни дейности или уведомление за комбинирани дейности съгласно член 11, параграф 1, буква з) или и) съответно, или ако компетентният орган направи възражения относно съдържанието на уведомлението.
7. Държавите членки правят необходимото за установяването на зона на безопасност около всяка инсталация и за забрана на влизането или пребиваването на плавателни съдове в тази зона на безопасност.
Тази забрана обаче не се прилага за плавателни съдове, които влизат или пребивават в зоната на безопасност:
а)
във връзка с полагането, проверката, изпробването, ремонта, поддръжката, поправката, подмяната или демонтирането на всякакви подводни кабели или тръбопроводи в зоната на безопасност или близо до нея;
б)
да предоставят услуги или да превозват лица или стоки към или от инсталация в зоната на безопасност;
в)
съгласно указанията на държавата членка да извършват проверка на инсталации или свързана инфраструктура в зоната на безопасност;
г)
във връзка със спасяване или в опит за спасяване на човешки живот или имущество;
д)
поради неблагоприятни метеорологични условия;
е)
в случай на бедствие; или
ж)
със съгласието на оператора, на собственика или на държавата членка, в която е разположена зоната на безопасност.
8. Държавите членки създават механизъм за ефективно участие в рамките на тристранни консултации на компетентния орган, операторите и собствениците и представителите на работниците при изготвянето на стандартите и политиките, отнасящи се до предотвратяването на големи аварии.
Член 7
Отговорност за екологични щети
Без да се засяга съществуващият обхват на отговорността във връзка с предотвратяването и отстраняването на екологични щети съгласно Директива 2004/35/ЕО, държавите членки правят необходимото притежателят на лиценз да носи имуществена отговорност за предотвратяването и отстраняването на екологични щети по смисъла на настоящата директива, причинени от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, осъществявани от притежателя на лиценз или оператора, или от тяхно име.
Член 8
Определяне на компетентния орган
1. Държавите членки определят компетентен орган, натоварен със следните регулаторни функции:
а)
оценка и приемане на доклади за големите опасности, оценка на уведомления за проекти, оценка на уведомления за сондажни дейности или за комбинирани дейности, както и на други подобни документи, които му се представят;
б)
надзор върху спазването на настоящата директива от страна на операторите и собствениците, включително инспекции, разследвания и действия по изпълнението;
в)
консултиране на други органи или ведомства, включително на лицензиращия орган;
г)
съставяне на годишни планове съгласно член 21;
д)
изготвяне на доклади;
е)
сътрудничество с компетентните органи или със звената за контакт по член 27.
2. Във всеки един момент държавите членки гарантират независимостта и обективността на компетентния орган при изпълнението на регулаторните му функции, и по-специално по отношение на параграф 1, букви а), б) и в). Също така се предотвратяват конфликтите на интереси между регулаторните функции на компетентния орган, от една страна, и от друга страна, регулаторните функции, отнасящи се до икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води и лицензирането на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в държавите членки, както и събирането и управлението на приходите от тези дейности.
3. За постигането на целите по параграф 2 държавите членки изискват регулаторните функции на компетентния орган да се изпълняват в рамките на орган, който е независим от която и да е от функциите на държавата членка, свързани с икономическото развитие на природните ресурси в крайбрежни води и лицензирането на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на държавата членка, както и със събирането и управлението на приходите от тези дейности.
Въпреки това, когато общият брой на инсталациите, на които обикновено има човешко присъствие, е по-малък от шест, заинтересованата държава членка може да реши да не прилага първата алинея. Подобно решение не засяга задълженията ѝ по параграф 2.
4. Държавите членки предоставят на разположение на обществеността описание на това как е организиран компетентният орган, включително защо са го създали по този начин и как са осигурили изпълнението на регулаторните функции по параграф 1 и спазването на задълженията по параграф 2.
5. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да разполага с нужните човешки и финансови ресурси, за да може да изпълнява задълженията си съгласно настоящата директива. Тези ресурси са съобразени с равнището на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на държавата членка.
6. Държавите членки могат да сключат официални споразумения със съответни агенции на Съюза и други подходящи органи, когато има такива, за осигуряването на експертен опит за подпомагане на компетентния орган при изпълнението на неговите регулаторни функции. За целите на настоящия параграф няма да се счита за подходящ орган, чиято обективност може да бъде поставена под съмнение поради конфликт на интереси.
7. Държавите членки могат да създават механизми, съгласно които финансовите разходи на компетентния орган при изпълнението на неговите задължения по настоящата директива могат да бъдат възстановявани от притежателите на лицензи, операторите или собствениците.
8. Когато компетентният орган се състои от повече от една структура, държавите членки полагат всички усилия за избягване на дублиране на регулаторните функции между тях. Държавите членки могат да определят една от съставните структури за водеща и отговаряща за координацията на регулаторните функции по настоящата директива и за докладването на Комисията.
9. Държавите членки правят преглед на дейностите на компетентния орган и вземат всички необходими мерки за подобряване на неговата ефективност при изпълнението на регулаторните функции по параграф 1.
Член 9
Работа на компетентния орган
Държавите членки правят необходимото компетентният орган:
а)
да действа независимо от политиките, регулаторните решения или други съображения, нямащи отношение към задълженията му по настоящата директива;
б)
да определи ясно обема на своята отговорност и на отговорността на оператора и собственика за контрола на рисковете от големи аварии съгласно настоящата директива;
в)
да установи политика, процеси и процедури за задълбочена оценка на докладите за големите опасности и на уведомленията, подадени съгласно член 11, както и надзор за спазването на настоящата директива в рамките на юрисдикцията на държавите членки, включително инспекции, разследвания и действия по изпълнението;
г)
да предостави политиката, процесите и процедурите съгласно буква в) на разположение на операторите и собствениците и да предостави обобщена информация за тях на разположение на обществеността;
д)
при необходимост да разработва и въвежда съгласувани или съвместни процедури с други органи на държавите членки за изпълнение на задълженията по настоящата директива; и
е)
да основава политиката, организацията и оперативните си процедури на принципите, изложени в приложение III.
Член 10
Задачи на Европейската агенция по морска безопасност
1. Европейската агенция по морска безопасност (ЕАМБ) (наричана по-долу „Агенцията“) предоставя на държавите членки и Комисията необходимата техническа и научна помощ в съответствие с мандата ѝ съгласно Регламент (ЕО) № 1406/2002.
2. В рамките на своя мандат Агенцията:
а)
подпомага Комисията и засегнатата държава членка, по нейно искане, в определянето и проследяването на размера на даден нефтен или газов разлив;
б)
по тяхно искане, подпомага държавите членки при подготовката и изпълнението на външните планове за аварийно реагиране, особено при трансгранично въздействие в рамките на крайбрежните води на държавите членки и извън тях;
в)
въз основа на външните и вътрешните планове за енергийно реагиране на държавите членки разработва заедно с държавите членки и операторите опис на наличното оборудване и услуги за аварийно реагиране.
3. При поискване Агенцията може:
а)
да подпомага Комисията в оценката на съответствието на външните планове за аварийно реагиране на държавите членки с настоящата директива;
б)
да прави преглед на ученията, насочени към изпитването на трансграничните и аварийни механизми на Съюза.
ГЛАВА III
ПОДГОТОВКА И ОСЪЩЕСТВЯВАНЕ НА СВЪРЗАНИ С НЕФТ И ГАЗ ДЕЙНОСТИ В КРАЙБРЕЖНИ ВОДИ
Член 11
Документи, които се подават за осъществяване на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки правят необходимото операторът или собственикът да подаде до компетентния орган следните документи:
а)
корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии или подходящо нейно описание в съответствие с член 19, параграфи 1 и 5;
б)
системата за управление във връзка с безопасността и околната среда, приложима към инсталацията, или подходящо нейно описание в съответствие с член 19, параграфи 3 и 5;
в)
в случай на планирана производствена инсталация - уведомление за проекта в съответствие с изискванията на част 1 от приложение I;
г)
описание на схемата за независима проверка в съответствие с член 17;
д)
доклад за големите опасности в съответствие с членове 12 и 13;
е)
при съществено изменение или при демонтиране на инсталацията, изменен доклад за големите опасности в съответствие с членове 12 и 13;
ж)
вътрешния план за аварийно реагиране или подходящо негово описание в съответствие с членове 14 и 28;
з)
в случай на сондажна дейност - уведомление за тази сондажна дейност и информация за нея в съответствие с член 15;
и)
в случай на комбинирана дейност -уведомление за комбинирани дейности в съответствие с член 16;
й)
в случай на съществуваща производствена инсталация, която предстои да бъде преместена на ново място за добив, на което да бъде експлоатирана - уведомление за промяна на местоположението в съответствие с приложение I, част 1;
к)
всички други относими документи, поискани от компетентния орган.
2. Документите, които се подават съгласно параграф 1, букви а), б), г) и ж), се включват в доклада за големите опасности, който се изисква съгласно параграф 1, буква д). Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии на оператори на сондажи се прилага към уведомлението за сондажни дейности, което се подава съгласно параграф1, буква з), когато не била подадена преди това.
3. Уведомлението за проекта, което се изисква съгласно параграф 1, буква в), се подава до компетентния орган в срока, определен от него, преди предвиденото подаване на доклада за големите опасности във връзка с планираната дейност. В отговор на уведомление за проекта компетентният орган прави бележки, които да бъдат отразени в доклада за големите опасности.
4. Когато съществуваща производствена инсталация предстои да навлезе в крайбрежните води на държава членка или да ги напусне, операторът уведомява компетентния орган писмено преди датата, на която производствената инсталация се очаква да навлезе в крайбрежните води на държавата членка или да ги напусне.
5. Уведомлението за промяна на местоположението, което се изисква съгласно параграф 1, буква й), се подава до компетентният орган на достатъчно ранен етап от процеса, за да може по време на изготвянето на доклада за големите опасности операторът да вземе предвид всички въпроси, повдигнати от компетентния орган.
6. В случай на съществено изменение, което засяга уведомление за проект или за промяна на местоположението преди предаването на доклада за големите опасности, компетентният орган се уведомява за това изменение възможно най-рано.
7. Докладът за големите опасности, който се изисква съгласно параграф 1, буква е), се подава до компетентния орган в срока, определен от него, преди планираното започване на дейностите.
Член 12
Доклад за големите опасности във връзка с производствена инсталация
1. Държавите членки осигуряват изготвянето от оператора на доклад за големите опасности във връзка с производствена инсталация, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква д). Посоченият доклад съдържа информацията, посочена в части 2 и 5 от приложение I, и се актуализира при необходимост или когато това бъде поискано от компетентния орган.
2. Държавите членки правят необходимото за провеждането на консултации с представителите на работниците на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности във връзка с производствена инсталация, както и за представянето на доказателства във връзка с това в съответствие с част 2, точка 3 от приложение I.
3. Със съгласието на компетентния орган докладът за големите опасности във връзка с производствена инсталация може да бъде изготвен по отношение на група инсталации.
4. Когато е необходима допълнителна информация, преди докладът за големите опасности да бъде приет, държавите членки правят необходимото операторът да предостави, по искане на компетентния орган, тази информация и да направи всички необходими промени в подадения доклад за големите опасности.
5. В случай че по производствената инсталация се налагат промени, които водят до съществено изменение, или е планирано демонтирането на трайно прикрепена производствена инсталация, операторът изготвя изменен доклад за големите опасности, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква е) в срок, определен от компетентния орган, в съответствие с част 6 от приложение I.
6. Държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат или демонтирането да не започва, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за производствената инсталация.
7. Докладът за големите опасности във връзка с производствена инсталация подлежи на пълен периодичен преглед от страна на оператора най-малко веднъж на всеки пет години или по-често, по искане на компетентния орган. Резултатите от този преглед се съобщават на компетентния орган.
Член 13
Доклад за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация
1. Държавите членки осигуряват изготвянето от собственика на доклад за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква д). Този доклад съдържа информацията, посочена в части 3 и 5 от приложение I, и се актуализира при необходимост или когато това бъде поискано от компетентния орган.
2. Държавите членки правят необходимото за провеждането на консултации с представителите на работниците на съответните етапи от изготвянето на доклада за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация и за представянето на доказателства във връзка с това в съответствие с част 3, точка 2 от приложение I.
3. Когато е необходима допълнителна информация, преди докладът за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация да бъде приет, държавите членки изискват от собственика да предостави, по искане на компетентния орган, тази информация и да направи всички необходими промени в подадения доклад за големите опасности.
4. В случай че по непроизводствената инсталация се налагат промени, които водят до съществено изменение, или се планира демонтиране на трайно прикрепена непроизводствена инсталация, собственикът изготвя изменен доклад за големите опасности, който се подава съгласно член 11, параграф 1, буква е) в срок, определен от компетентния орган, в съответствие с част 6, точки 1, 2 и 3 от приложение I.
5. Във връзка с трайно прикрепена непроизводствена инсталация държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат или демонтирането да не започва, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за трайно прикрепената непроизводствена инсталация.
6. Във връзка с подвижна непроизводствена инсталация държавите членки правят необходимото планираните промени да не се въвеждат, докато компетентният орган не приеме изменения доклад за големите опасности за подвижната непроизводствена инсталация.
7. Докладът за големите опасности във връзка с непроизводствена инсталация подлежи на пълен периодичен преглед от страна на собственика най-малко веднъж на всеки 5 години или по-често, по искане на компетентния орган. Резултатите от този преглед се съобщават на компетентния орган.
Член 14
Вътрешни планове за аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото операторите или собствениците, в зависимост от случая, да изготвят вътрешни планове за аварийно реагиране, които се подават съгласно член 11, параграф 1, буква ж). Плановете се изготвят в съответствие с член 28, като вземат предвид оценката на риска във връзка с големи аварии, предприета по време на изготвянето на последния доклад за големите опасности. Планът включва анализ на ефективността на реагирането при нефтен разлив.
2. Когато за извършването на сондажни дейности ще бъде използвана подвижна непроизводствена инсталация, във вътрешния план за аварийно реагиране на инсталацията се взема предвид оценката на риска, предприета по време на изготвянето на уведомлението за сондажни дейности, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква з). Когато вътрешният план за аварийно реагиране трябва да бъде изменен поради особеното естество или местоположението на сондажа, държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да подаде до компетентния орган изменения вътрешен план за аварийно реагиране или подходящо негово описание в допълнение към съответното уведомление за сондажни дейности.
3. Когато за извършването на комбинирани дейности ще бъде използвана непроизводствена инсталация, вътрешният план за аварийно реагиране се изменя така, че в него да бъдат отразени комбинираните дейности, и се подава до компетентния орган в допълнение към съответното уведомление за комбинираните дейности.
Член 15
Уведомление и информация за сондажни дейности
1. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да изготви уведомлението, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква з) до компетентния орган. То се подава в срок, определен от компетентния орган, преди започването на сондажната дейност. Това уведомление за сондажни дейности трябва да съдържа данни за проекта на сондажа и за предлаганите сондажни дейности в съответствие с част 4 от приложение I. Това включва анализ на ефективността на реагирането при нефтен разлив.
2. Компетентният орган разглежда уведомлението и, когато счита за необходимо, преди започването на сондажните дейности предприема подходящи действия, които могат да включват забрана за започването на дейностите.
3. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да включи независимия проверяващ в планирането и изготвянето на съществено изменение на подаденото уведомление за сондажни дейности съгласно член 17, параграф 4, буква б) и незабавно да информира компетентния орган за всяко съществено изменение в подаденото уведомление за сондажни дейности. Компетентният орган разглежда тези изменения и, когато счита за необходимо, предприема подходящи действия.
4. Държавите членки правят необходимото операторът на сондажа да подаде до компетентния орган доклади за сондажните дейности в съответствие с изискванията на приложение II. Докладите се подават ежеседмично, считано от деня на започване на сондажните дейности, или на определени от компетентния орган интервали от време.
Член 16
Уведомление за комбинирани дейности
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците, участващи в комбинирани дейности, съвместно да изготвят уведомлението, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква и). Уведомлението трябва да съдържа информацията, посочена в част 7 от приложение I. Държавите членки правят необходимото един от съответните оператори да подаде уведомлението за комбинирани дейности до компетентния орган. Уведомлението се подава в срока, определен от компетентния орган, преди започването на комбинираните дейности.
2. Компетентният орган разглежда уведомлението и когато счита за необходимо, преди започването на комбинираните дейности предприема подходящи действия, които могат да включват забрана за започването на дейностите.
3. Държавите членки правят необходимото операторът, подал уведомлението, да информира незабавно компетентния орган за всяко съществено изменение на подаденото уведомление. Компетентният орган разглежда тези изменения и, когато счита за необходимо, предприема подходящи действия.
Член 17
Независима проверка
1. Държавите членки гарантират, че операторите и собствениците установяват схеми за независима проверка и изготвят описание на тези схеми, което се подава съгласно член 11, параграф 1, буква г) и се включва в системата за управление във връзка с безопасността и околната среда, подадена съгласно член 11, параграф 1, буква б). Описанието съдържа информацията, посочена в част 5 от приложение I.
2. Резултатите от независимата проверка не засягат отговорността на оператора или собственика за правилното и безопасно функциониране на оборудването и системите, предмет на проверката.
3. Изборът на независим проверител и структурата на схемите за независима проверка трябва да отговарят на критериите в приложение V.
4. Схемите за независима проверка се установяват:
а)
по отношение на инсталациите, за да се осигури независима гаранция, че критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда, набелязани в оценката на риска за инсталацията, както е описано в доклада за големите опасности, са подходящи и че графикът за проверка и изпитване на критичните елементи във връзка с безопасността и околната среда е подходящ, актуален и се изпълнява по план;
б)
по отношение на уведомленията за сондажни дейности, за да осигури независима гаранция, че проектът на сондажа и мерките за контрол на сондажа са винаги подходящи предвид очакваните условия на сондажа.
5. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да реагират и да предприемат подходящи действия въз основа на препоръките на независимия проверител.
6. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да гарантират, че препоръките, получени от независимия проверител съгласно параграф 4, буква а), и данни за действията, предприети въз основа на тези препоръки, се предоставят на разположение на компетентния орган и се съхраняват от оператора или собственика за срок от шест месеца след приключване на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, за които се отнасят.
7. Държавите членки изискват от операторите на сондажи да гарантират, че в уведомлението за сондажни дейности, изготвено в съответствие с член 15, се представят данни за констатациите и бележките на независимия проверител съгласно параграф 4, буква б) от настоящия член и за техните ответни действия по тези констатации и бележки.
8. При производствени инсталации схемата за проверка трябва да е въведена преди завършването на проекта. При непроизводствени инсталации схемата за проверка трябва да е въведена преди започването на дейности в крайбрежните води на държавите членки.
Член 18
Правомощия на компетентния орган във връзка с дейностите по инсталациите
Държавите членки правят необходимото компетентният орган:
а)
да забранява експлоатацията или започването на дейности на всяка инсталация или свързана инфраструктура, ако мерките, предложени в доклада за големите опасности за предотвратяване или ограничаване на последиците от големи аварии или в уведомленията за сондажни дейности или комбинирани операции, подадени съгласно член 11, параграф 1, буква з) или и) съответно, се смятат за недостатъчни за изпълнение на изискванията по настоящата директива;
б)
в изключителни случаи и ако прецени, че не се засягат безопасността и опазването на околната среда, да съкрати срока между подаването на доклада за големите опасности или другите документи, които се подават по член 11, и започването на дейностите;
в)
да изисква от оператора да вземе такива пропорционални мерки, каквито компетентният орган сметне за необходими, за осигуряване на съответствието с член 3, параграф 1;
г)
когато се прилага член 6, параграф 4, да вземе подходящи мерки за осигуряване непрекъснатата безопасност на дейностите;
д)
да разполага с правомощия да изисква подобрения и, ако е необходимо, да забранява продължаването на експлоатацията на всяка инсталация или част от нея или на всяка свързана инфраструктура, ако резултатите от проверка, констатация съгласно член 6, параграф 4, периодичен преглед на доклада за големите опасности, подаден съгласно член 11, параграф 1, буква д), или измененията на уведомления, подадени съгласно член 11, сочат, че не са изпълнени изискванията на настоящата директива, или ако е налице основателна загриженост за безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води или инсталациите.
ГЛАВА IV
ПОЛИТИКА ЗА ПРЕВЕНЦИЯ
Член 19
Предотвратяване на големи аварии от страна на операторите и собствениците
1. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да изготвят документ, в който се излага тяхната корпоративна политика за предотвратяване на големи аварии, която се представя съгласно член 11, параграф 1, буква а), и да осигурят неговото прилагане на всички етапи на техните свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, включително чрез установяването на подходящи мерки за наблюдение с цел осигуряване ефективността на политиката. Документът трябва да съдържа информацията, посочена в част 8 от приложение I.
2. Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии трябва да е съобразена с първостепенната отговорност на операторите, наред с другото, за контрола на рисковете от големи аварии, произтичащи от техните дейности, и за непрекъснатото подобряване на контрола на посочените рискове с цел осигуряване на висока степен на защита във всеки един момент.
3. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да изготвят документ, в който се излага тяхната система за управление във връзка с безопасността и околната среда, която се представя съгласно член 11, параграф 1, буква б). Посоченият документ включва описание на:
а)
организационните мерки за контрол на големи опасности;
б)
мерките за изготвяне и подаване на доклади за големите опасности и, при необходимост -други документи, съгласно настоящата директива; както и
в)
схемите за независима проверка, установени съгласно член 17.
4. Държавите членки осигуряват възможности на операторите и собствениците да дават своя принос за механизмите за ефективни тристранни консултации, установени съгласно член 6, параграф 8. При необходимост ангажиментите на даден оператор или собственик във връзка с тези механизми може да бъдат очертани в корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
5. Корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии и системите за управление във връзка с безопасността и околната среда се изготвят в съответствие с части 8 и 9 от приложение I и с приложение IV. Прилагат се следните условия:
а)
корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии се представя в писмена форма, като в нея се определят общите цели и мерки за контрол на риска от големи аварии, както и как тези цели се постигат на корпоративно равнище и как тези мерки се прилагат на това равнище;
б)
системата за управление във връзка с безопасността и околната среда се включва в рамките на общата система за управление на оператора или собственика и се състои от организационна структура, отговорности, практики, процедури, процеси и ресурси за определяне и изпълнение на корпоративната политика за предотвратяване на големи аварии.
6. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да изготвят и поддържат пълен опис на оборудването за аварийно реагиране от значение за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, извършвани от тях.
7. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците, след консултация с компетентния орган и като използват обмена на знания, информация и опит, предвиден в член 27, параграф 1, да изготвят и преразглеждат стандарти и ръководства за най-добрите практики по отношение на контрола на големите опасности на всички етапи на проектирането и работния жизнен цикъл на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води, а като минимално изискване спазват изложеното в приложение VI.
8. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да гарантират, че документът за корпоративната им политика за предотвратяване на големи аварии, посочен в параграф 1, обхваща и техните производствени и непроизводствени инсталации извън Съюза.
9. Когато дейността на даден оператор или собственик води до непосредствена опасност за човешкото здраве или значително увеличава риска от голяма авария, държавите членки правят необходимото операторът или собственикът да предприеме подходящи мерки, които могат да включват, ако бъде счетено за необходимо, спиране на съответната дейност, докато опасността или рискът не бъдат контролирани по подходящ начин. Държавите членки правят необходимото за това, когато се предприемат такива мерки, операторът или собственикът да уведоми за това компетентния орган незабавно и не по-късно от 24 часа след предприемането на мерките.
10. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предприемат, когато е целесъобразно, подходящи мерки за използване на подходящи технически средства или процедури, за да подобри надеждността на събирането и съхраняването на данни от значение и за да бъде предотвратено евентуалното им манипулиране.
Член 20
Свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза
1. Държавите членки изискват от дружествата, регистрирани на тяхна територия и осъществяващи, пряко или чрез дъщерни дружества, свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води извън Съюза като притежатели на лиценз или оператори, при поискване да им докладват за обстоятелствата на всякакви големи аварии с тяхно участие.
2. В искането за доклад съгласно параграф 1 от настоящия член съответната държава членка посочва подробно изискваната информация. Тези доклади се обменят в съответствие с член 27, параграф 1. Държавите членки, които нямат нито компетентен орган, нито звено за контакт, подават получените доклади до Комисията.
Член 21
Осигуряване на спазването на регулаторната рамка за предотвратяване на големи аварии
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да спазват мерките, установени в доклада за големите опасности и в плановете, посочени в уведомленията за сондажни дейности и уведомленията за комбинирани дейности, подадени съгласно член 11, параграф 1, букви д), з) и и) съответно.
2. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предоставят на компетентния орган или на всяко друго лице, действащо по указание на компетентния орган, превоз до или от дадена инсталация или плавателен съд, имащи отношение към свързани с нефт и газ дейност, включително превоз на оборудването им, по всяко разумно време, както и настаняване, храна и други средства за задоволяване на потребностите им във връзка с посещенията на инсталациите, за да улеснят упражняването на надзор от страна на компетентния орган, включително инспекции, разследвания и действия по осигуряване на спазването на настоящата директива.
3. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да разработва годишни планове за ефективен надзор, включително чрез инспекции, на големи опасности, въз основа на управлението на риска и като обръща специално внимание на съответствието с доклада за големите опасности и с други документи, подадени до компетентния орган съгласно член 11. Извършва се редовен преглед на ефективността на плановете и компетентният орган предприема всички необходими мерки за усъвършенстването им.
Член 22
Поверително подаване на сигнали във връзка с безопасността
1. Държавите членки правят необходимото компетентният орган да установи механизми:
а)
за поверително подаване на сигнали за безопасността и околната среда по отношение на свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води от всеки източник; и
б)
за разследване на тези сигнали при съхраняване на анонимността на съответните лица.
2. Държавите членки изискват от операторите и собствениците да съобщават подробна информация за националните правила относно механизмите по параграф 1 на своите работници и на изпълнителите, свързани с дейността, и на техните работници, като гарантират, че въпросът за поверителното подаване на сигнали е включен в съответното обучение и известия.
ГЛАВА V
ПРОЗРАЧНОСТ И ОБМЕН НА ИНФОРМАЦИЯ
Член 23
Обмен на информация
1. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците да предоставят на компетентния орган най-малко информацията, описана в приложение IX.
2. Комисията определя чрез акт за изпълнение общ формат за докладване на данни, както и подробности за информацията, която следва да се обменя. Този акт за изпълнение се приема в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 37, параграф 2.
Член 24
Прозрачност
1. Държавите членки осигуряват публичен достъп до информацията, посочена в приложение IX.
2. Комисията определя чрез акт за изпълнение общ формат за публикуване, който позволява трансграничното съпоставяне на данните. Този акт за изпълнение се приема в съответствие с процедурата по консултиране, посочена в член 37, параграф 2. Общият формат за публикуване трябва да позволява надеждно сравняване на националните практики по настоящия член и член 25.
Член 25
Докладване относно въздействието върху безопасността и околната среда
1. Държавите членки представят на Комисията годишен доклад, който съдържа информацията, посочена в точка 3 от приложение IX.
2. Държавите членки посочват орган, който отговаря за обмена на информация съгласно член 23 и публикуването на информацията съгласно член 24.
3. Комисията публикува годишен доклад въз основа на информацията, която ѝ е докладвана от държавите членки съгласно параграф 1.
Член 26
Разследване след голяма авария
1. Държавите членки започват пълни разследвания на големи аварии, възникнали в рамките на тяхната юрисдикция.
2. След приключване на разследването или след приключване на съдебното производство, в зависимост от случая, на Комисията се предоставя обобщение на констатациите съгласно параграф 1. Държавите членки осигуряват публичен достъп до неповерителна версия на констатациите.
3. Държавите членки правят необходимото след разследванията по параграф 1 компетентният орган да приложи всички препоръки от разследването, доколкото това е в рамките на неговите изпълнителни правомощия.
ГЛАВА VI
СЪТРУДНИЧЕСТВО
Член 27
Сътрудничество между държавите членки
1. Всяка държава членка прави необходимото нейният компетентен орган редовно да обменя знания, информация и опит с другите компетентни органи, наред с другото, чрез Групата на компетентните органи на ЕС по въпросите на добива на нефт и газ в морски райони, и да взема участие в консултации относно прилагането на съответното национално право и право на Съюза с представители на отрасъла, други заинтересовани лица и Комисията.
По отношение на държавите членки без свързани с нефт и газ дейности в рамките на тяхната юрисдикция информацията, посочена в първа алинея, се получава от звената за контакт, определени съгласно член 32, параграф 1.
2. Знанията, информацията и опитът, които се обменят съгласно параграф 1, се отнасят по-специално до действието на мерките за управление на риска, предотвратяването на големи аварии, проверката на съответствието и аварийното реагиране, имащи отношение към свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води в рамките на Съюза, както и извън Съюза, когато това е целесъобразно.
3. Всяка държава членка прави необходимото компетентните ѝ органи да участват в установяването на ясни общи приоритети за изготвянето и актуализирането на стандартите и ръководствата, за да бъдат установени най-добрите практики за свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води и да бъде улеснено тяхното въвеждане и последователно прилагане.
4. До 19 юли 2014 г. Комисията представя на държавите членки доклад за адекватността на националните експертни ресурси за целите на изпълнението на предвидените в настоящата директива регулаторни функции, който при необходимост съдържа предложения за осигуряване на достъп на всички държави членки до подходящи експертни ресурси.
5. До 19 юли 2016 г. държавите членки уведомяват Комисията за националните мерки, които са взели във връзка с достъпа до знания, активи и експертни ресурси, включително и за официални споразумения по член 8, параграф 6.
ГЛАВА VII
АВАРИЙНА ГОТОВНОСТ И АВАРИЙНО РЕАГИРАНЕ
Член 28
Изисквания за вътрешните планове за аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото вътрешните планове за аварийно реагиране, които се изготвят от оператора или собственика в съответствие с член 14 и се подават съгласно член 11, параграф 1, буква ж), да:
а)
се задействат незабавно за реагиране при голяма авария или ситуация, при която има непосредствен риск от голяма авария; и
б)
са съгласувани с външния план за аварийно реагиране, посочен в член 29.
2. Държавите членки правят необходимото операторът и собственикът да поддържат оборудване и квалификация, съответстващи на вътрешния план за аварийно реагиране, така че това оборудване и квалификация да бъдат на разположение по всяко време, и при необходимост да ги предоставят на разположение на органите, отговарящи за изпълнението на външния план за аварийно реагиране на държавата членка, в която се прилага вътрешният план за аварийно реагиране.
3. Вътрешният план за аварийно реагиране се изготвя в съответствие с част 10 от приложение I, като се актуализира след всяко съществено изменение в доклада за големите опасности или уведомленията, подадени съгласно член 11. Тези актуализации се подават до компетентния орган съгласно член 11, параграф 1, буква ж) и за тях се уведомява съответният орган или органи, отговарящ(и) за изготвянето на външния план за аварийно реагиране в съответната област.
4. Вътрешният план за аварийно реагиране се съчетава с други мерки, свързани със защитата и спасяването на персонала от засегнатата инсталация, за да се осигурят добри изгледи във връзка с личната безопасност и оцеляването.
Член 29
Външни планове за аварийно реагиране и аварийна готовност
1. Държавите членки изготвят външни планове за аварийно реагиране, които обхващат всички нефтени и газови инсталации в крайбрежни води или свързана инфраструктура, както и областите, които биха могли да бъдат засегнати в рамките на тяхната юрисдикция. Държавите членки подробно описват ролята и финансовите задължения на притежателите на лиценз и операторите във външните планове за аварийно реагиране.
2. Външните планове за аварийно реагиране се изготвят от държавата членка в сътрудничество със съответните оператори и собственици и, когато е целесъобразно, с притежателите на лиценз и компетентния орган, и в тях се взема предвид последната редакция на вътрешните планове за аварийно реагиране на съществуващите или планираните инсталации или свързана инфраструктура в областта, обхваната от външния план за аварийно реагиране.
3. Външните планове за аварийно реагиране се изготвят в съответствие с приложение VII и се предоставят на разположение на Комисията, на други държави членки, които биха могли да бъдат засегнати, и на обществеността. Когато предоставят на разположение своите външни планове за аварийно реагиране, държавите членки гарантират, че оповестената информация не излага на риск безопасността и сигурността на нефтените и газовите инсталации в крайбрежни води, нито тяхната експлоатация, и че не уврежда икономическите интереси на държавите членки или личната безопасност и благосъстояние на служителите на държавите членки.
4. Държавите членки предприемат подходящи мерки за постигане на висока степен на обща съвместимост и оперативна съвместимост на оборудването и квалификацията за реагиране между всички държави членки в географския регион и, когато е целесъобразно, извън него. Държавите членки насърчават отрасъла да разработва оборудване и предоставяни по договор услуги за реагиране, които са съгласувани и оперативно съвместими в целия географски район.
5. Държавите членки съхраняват данни за оборудването и услугите за аварийно реагиране в съответствие с точка 1 от приложение VIII. Тези данни се предоставят на разположение на другите държави членки, които биха могли да бъдат засегнати, и на Комисията, както и на съседни трети държави, при условията на взаимност.
6. Държавите членки правят необходимото операторите и собствениците редовно да подлагат на изпитване своята готовност да реагират ефективно при големи аварии, в тясно сътрудничество със съответните органи на държавите членки.
7. Държавите членки правят необходимото компетентните органи или, в зависимост от случая, звената за контакт да разработват сценарии за сътрудничество при извънредни ситуации. Тези сценарии редовно се оценяват и при необходимост се актуализират.
Член 30
Аварийно реагиране
1. Държавите членки правят необходимото операторът или, когато е целесъобразно, собственикът да уведомява незабавно съответните органи за големи аварии или ситуации, при които има непосредствен риск от голяма авария. В посоченото уведомление се описват обстоятелствата, включително по възможност мястото, възможното въздействие върху околната среда и основните последици, които биха могли да възникнат.
2. Държавите членки правят необходимото в случай на голяма авария операторът или собственикът да предприеме всички подходящи мерки за предотвратяване на разрастването и за ограничаване на последиците ѝ. Съответните органи на държавите членки могат да съдействат на оператора или на собственика, включително като предоставят допълнителни ресурси.
3. В хода на действията за аварийно реагиране държавата членка събира необходимата информация за пълно разследване съгласно член 26, параграф 1.
ГЛАВА VIII
ТРАНСГРАНИЧНИ ВЪЗДЕЙСТВИЯ
Член 31
Трансгранична аварийна готовност и аварийно реагиране на държавите членки, под чиято юрисдикция се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Когато държава членка смята, че е вероятно голяма авария при свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, които ще се извършват под нейна юрисдикция, да има сериозни въздействия върху околната среда в друга държава членка, преди започването на дейностите тя препраща съответната информация до държавата членка, която би могла да бъде засегната, като се стреми да предприеме мерки за предотвратяване на щетите съвместно с посочената държава членка.
Държави членки, които считат, че биха могли да бъдат засегнати, могат да поискат от държавата членка, под чиято юрисдикция ще се извършва свързаната с нефт и газ дейност в крайбрежни води, да им препрати цялата съответна информация. Тези държави членки могат съвместно да направят оценка на ефективността на мерките, без да се засягат регулаторните функции на компетентния орган, на който е подведомствена съответната дейност съгласно член 8, параграф 1, букви а), б) и в).
2. Набелязаните съгласно параграф 1 големи опасности се вземат предвид във вътрешните и външните планове за аварийно реагиране с цел да се улесни съвместната ефективна реакция при голяма авария.
3. Когато има риск предвидимите трансгранични въздействия от големи аварии да засегнат трети държави, държавите членки, при условията на взаимност, предоставят на третите държави достъп до тази информация.
4. Държавите членки координират помежду си мерките във връзка с области извън Съюза, за да предотвратят възможните отрицателни въздействия от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води.
5. Държавите членки редовно проверяват своята готовност да реагират ефективно на големи аварии в сътрудничество с държавите членки, които биха могли да бъдат засегнати, съответните агенции на Съюза и - при условията на взаимност - с трети държави, които биха могли да бъдат засегнати. Комисията може да подпомогне учения, насочени основно към изпитване на трансграничните механизми за аварийно реагиране.
6. В случай на голяма авария или на непосредствена заплаха от голяма авария, която е довела или може да доведе до трансгранични въздействия, държавата членка, под чиято юрисдикция е възникнала ситуацията, незабавно уведомява Комисията и тези държави членки или трети държави, които биха могли да бъдат засегнати от ситуацията, като без прекъсване предоставя необходимата за ефективно аварийно реагиране информация.
Член 32
Трансгранична аварийна готовност и аварийно реагиране на държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води
1. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, определят звено за контакт, за да обменят информация със съответните съседни държави членки.
2. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, прилагат член 29, параграфи 4 и 7, за да гарантират, че разполагат с достатъчен капацитет за реагиране, в случай че бъдат засегнати от голяма авария.
3. Държавите членки, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, координират своето планиране на национално равнище на действията при извънредни ситуации в морска среда с други държави членки, доколкото това е необходимо, за да се осигури най-ефективната реакция при голяма авария.
4. Когато държава членка, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, е засегната от голяма авария, тя:
а)
предприема всички подходящи мерки в съответствие с планирането на национално равнище на действията в извънредни ситуации, посочено в параграф 3;
б)
гарантира, че информация, върху която има контрол или която е достъпна в рамките на нейната юрисдикция и която може да е от значение за пълното разследване на голяма авария, при поискване се предоставя или до нея се осигурява достъп на държавата членка, провеждаща разследването съгласно член 26.
Член 33
Съгласуван подход към безопасността на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на международно равнище
1. Комисията, в тясно сътрудничество с държавите членки и без да се засягат приложимите международни споразумения, насърчава сътрудничеството с трети държави, които осъществяват свързани с нефт и газ дейности в същите морски райони като държавите членки.
2. Комисията улеснява обмена на информация между държавите членки, в които се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води, и съседни трети държави, в които се извършват подобни дейности, за да насърчи прилагането на превантивни мерки и регионални планове за аварийно реагиране.
3. Комисията се стреми към налагането на високи стандарти за безопасност по отношение на свързаните с нефт и газ дейности в крайбрежни води на международно равнище в рамките на съответните световни и регионални форуми, включително тези във връзка с арктическите води.
ГЛАВА IX
ЗАКЛЮЧИТЕЛНИ РАЗПОРЕДБИ
Член 34
Санкции
Държавите членки определят системата от санкции за нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното прилагане. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези разпоредби до 19 юли 2015 г. и незабавно я уведомяват за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 35
Делегирани правомощия на Комисията
На Комисията се предоставя правомощието да приема делегирани актове в съответствие с член 36, за да адаптира приложения I, II, VI и VII с цел включване на допълнителна информация, която може да стане необходима предвид техническия прогрес. Тези адаптации не може да водят до съществени изменения на задълженията, предвидени в настоящата директива.
Член 36
Упражняване на делегирането
1. Правомощието да приема делегирани актове се предоставя на Комисията при спазване на предвидените в настоящия член условия.
2. Правомощието да приема делегирани актове, посочено в член 35, се предоставя на Комисията за срок от пет години, считано от 18 юли 2013 г. Комисията изготвя доклад относно делегирането на правомощия не по-късно от девет месеца преди изтичането на петгодишния срок. Делегирането на правомощия се продължава мълчаливо за срокове с еднаква продължителност, освен ако Европейският парламент или Съветът не възразят срещу подобно продължаване не по-късно от четири месеца преди изтичането на всеки срок.
3. Делегирането на правомощия, посочено в член 35, може да бъде оттеглено по всяко време от Европейския парламент или от Съвета. С решението за оттегляне се прекратява посоченото в него делегиране на правомощия. То поражда действие в деня след публикуването на решението в Официален вестник на Европейския съюз или на по-късна, посочена в решението дата. То не засяга действителността на делегираните актове, които вече са в сила.
4. Веднага след като приеме делегиран акт, Комисията нотифицира акта едновременно на Европейския парламент и Съвета.
5. Делегиран акт, приет съгласно член 35, влиза в сила единствено ако нито Европейският парламент, нито Съветът са представили възражения в срок от два месеца след нотифицирането на акта на Европейския парламент и Съвета или ако преди изтичането на този срок и Европейският парламент, и Съветът са уведомили Комисията, че няма да представят възражения. Този срок се удължава с два месеца по инициатива на Европейския парламент или на Съвета.
Член 37
Процедура на комитет
1. Комисията се подпомага от комитет. Този комитет е комитет по смисъла на Регламент (ЕС) № 182/2011.
2. При позоваване на настоящия параграф се прилага член 4 от Регламент (ЕС) № 182/2011.
Член 38
Изменение на Директива 2004/35/ЕО
1. В член 2, параграф 1 от Директива 2004/35/ЕО буква б) се заменя със следното:
„б)
„щети на водите“, които включват всички щети със сериозно неблагоприятно въздействие върху:
i)
екологичното, химичното или количественото състояние или екологичния потенциал на въпросните води по смисъла на Директива 2000/60/ЕО, с изключение на отрицателни ефекти, при които се прилага член 4, параграф 7 от посочената директива; или
ii)
състоянието на околната среда в съответните морски води по смисъла на Директива 2008/56/ЕО, доколкото определени аспекти от състоянието на морската среда не са вече разгледани съгласно Директива 2000/60/ЕО;“.
2. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с параграф 1, до 19 юли 2015 г. Те незабавно информират Комисията за това.
Член 39
Доклади до Европейския парламент и до Съвета
1. До 31 декември 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и на Съвета доклад относно наличието на инструменти за финансово обезпечение и относно обработката на претенциите за обезщетение, придружен, когато е целесъобразно, от предложения.
2. До 19 юли 2015 г. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад относно нейната оценка на ефективността на режимите на отговорност в Съюза по отношение на щетите, причинени от свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води. Този доклад съдържа оценка на целесъобразността на разширяването на разпоредбите за отговорността. Когато е целесъобразно, докладът се придружава от предложения.
3. Комисията проучва целесъобразността на включването на определено поведение, водещо до голяма авария, в приложното поле на Директива 2008/99/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 19 ноември 2008 г. относно защитата на околната среда чрез наказателно право (23). До 31 декември 2014 г. Комисията представя пред Европейския парламент и на Съвета доклад с констатациите си, когато е целесъобразно - придружен със законодателни предложения, при условие че държавите членки са предоставили необходимата информация.
Член 40
Доклади и преглед
1. Най-късно до 19 юли 2019 г. Комисията оценява опита от изпълнението на настоящата директива, като взема надлежно предвид усилията и опита на компетентните органи.
2. Комисията представя пред Европейския парламент и Съвета доклад, съдържащ резултатите от тази оценка. Докладът съдържа евентуални целесъобразни предложения за изменение на настоящата директива.
Член 41
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 19 юли 2015 г.
Те незабавно информират Комисията за това.
Когато държавите членки приемат тези мерки, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или то се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
2. Държавите членки съобщават на Комисията текстовете на основните разпоредби от националното законодателство, които те приемат в областта, уредена с настоящата директива.
3. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея и при спазване на параграф 5 държавите членки с крайбрежни води, под чиято юрисдикция не се извършват свързани с нефт и газ дейности в крайбрежни води и които не планират да лицензират такива дейности, информират Комисията за това и са задължен да въведат в сила до 19 юли 2015 г. само тези мерки, които са необходими, за да се осигури спазването на членове 20, 32 и 34. Тези държави членки нямат право да лицензират такива дейности, докато не транспонират и изпълнят останалите разпоредби на настоящата директива и не информират Комисията за това.
4. Чрез дерогация от параграф 1, първа алинея и при спазване на параграф 5 държавите членки без излаз на море са задължени да въведат в сила до 19 юли 2015 г. само мерките, които са необходими, за да се осигури спазването на член 20.
5. Когато към 18 юли 2013 г. в държава членка, попадаща в приложното поле на параграф 3 или 4, не е регистрирано дружество, осъществяващо дейности по член 20, тази държава членка е задължена да въведе в сила мерките, които са необходими, за да се осигури спазването на член 20, до по-късната от следните две дати: 12 месеца след последващата регистрация на такова дружество в съответната държава членка или 19 юли 2015 г.
Член 42
Преходни разпоредби
1. По отношение на собственици и оператори на планирани производствени инсталации и оператори, планиращи или извършващи сондажни дейности, държавите членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно член 41, от 19 юли 2016 г.
2. По отношение на съществуващи инсталации и свързана инфраструктура държавите членки прилагат законовите, подзаконовите и административните разпоредби, приети съгласно член 41, от датата на насрочения регулаторен преглед на документацията във връзка с оценката на риска, но най-късно от 19 юли 2018 г.
Член 43
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 44
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Страсбург на 12 юни 2013 година.
DIREKTIVA 2013/30/EU EVROPSKEGA PARLAMENTA IN SVETA
z dne 12. junija 2013
o varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju in spremembi Direktive 2004/35/ES
(Besedilo velja za EGP)
EVROPSKI PARLAMENT IN SVET EVROPSKE UNIJE STA -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije in zlasti člena 192(1) Pogodbe,
ob upoštevanju predloga Evropske komisije,
po posredovanju osnutka zakonodajnega akta nacionalnim parlamentom,
ob upoštevanju mnenja Evropskega ekonomsko-socialnega odbora (1),
po posvetovanju z Odborom regij,
v skladu z rednim zakonodajnim postopkom (2),
ob upoštevanju naslednjega:
(1)
V členu 191 Pogodbe o delovanju Evropske unije so določeni cilji o ohranjanju, varstvu in izboljšanju kakovosti okolja ter skrbni in preudarni rabi naravnih virov. S tem je uvedena obveznost, da je treba pri vseh ukrepih Unije zagotoviti visoko raven varstva, ki temelji na previdnostnem načelu in na načelih, da je treba delovati preventivno, da je treba okoljsko škodo prednostno odpravljati pri viru, ter da mora stroške plačati povzročitelj obremenitve.
(2)
Cilj te direktive je čim bolj zmanjšati pogostost večjih nesreč, povezanih z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, in omejiti njihove posledice ter s tem izboljšati zaščito morskega okolja in obalnih gospodarstev pred onesnaženjem, določiti minimalne pogoje za varno raziskovanje in izkoriščanje nafte ter zemeljskega plina na morju, omejiti morebitne prekinitve domače proizvodnje energije v Uniji ter izboljšati mehanizme za ukrepanje ob nesrečah.
(3)
Ta direktiva bi se morala uporabljati ne samo za bodoče naftne in plinske naprave ter dejavnosti na morju, temveč, pod pogoji prehodne ureditve, tudi za obstoječe naprave.
(4)
Zelo verjetno je, da bodo imele večje nesreče, povezane z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, uničujoče in trajne posledice za morsko in obalno okolje, pa tudi precejšne negativne učinke na obalna gospodarstva.
(5)
Nesreče, povezane z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, zlasti nesreča v Mehiškem zalivu leta 2010, so povečale ozaveščenost javnosti o tveganjih, povezanih z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, in spodbudile pregled politik za zagotavljanje varnosti takih dejavnosti. Komisija je sprožila pregled naftnih in plinskih dejavnosti na morju in prvo stališče o njihovi varnosti objavila v sporočilu „Soočanje z izzivom varnosti pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju“ z dne 13. oktobra 2010. Evropski parlament je v zvezi s tem sprejel resoluciji 7. oktobra 2010 in 13. septembra 2011. Ministri držav članic za energijo so svoja stališča izrazili v sklepih Sveta z dne 3. decembra 2010.
(6)
Tveganja, povezana z večjimi naftnimi in plinskimi nesrečami na morju, so precejšnja. Z zmanjšanjem tveganja onesnaženja morskih voda bi morala ta direktiva torej prispevati k zagotavljanju varstva morskega okolja, zlasti k temu, da se najpozneje do leta 2020 doseže ali ohrani dobro okoljsko stanje, kar je določeno kot cilj v Direktivi 2008/56/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. junija 2008 o določitvi okvira za ukrepe Skupnosti na področju politike morskega okolja (Okvirna direktiva o morski strategiji) (3).
(7)
Direktiva 2008/56/ES, katere eden glavnih ciljev je obravnava skupnega vpliva vseh dejavnosti na morsko okolje, je okoljski steber integrirane pomorske politike. Ta politika je pomembna za naftne in plinske dejavnosti na morju, saj določa, da je treba interese posameznih gospodarskih sektorjev uskladiti s splošnim ciljem zagotavljanja celovitega razumevanja oceanov, morij in obalnih območij, da bi oblikovali usklajen pristop k obravnavi morij, v katerem bodo s pomočjo pomorskega prostorskega načrtovanja in znanja o morju upoštevani vsi gospodarski, okoljski in socialni vidiki.
(8)
Podjetja, ki se ukvarjajo s pridobivanjem nafte in plina na morju, so v številnih regijah Unije, v morskih vodah držav članic pa obstajajo možnosti za nadaljnji regionalni razvoj, saj tehnološki napredek omogoča vrtanje v vse zahtevnejših okoljih. Proizvodnja nafte in zemeljskega plina na morju je pomemben del zanesljive oskrbe Unije z energijo.
(9)
V veljavnem neenotnem in razdrobljenem regulativnem okviru, ki ureja varnost naftnih in plinskih dejavnosti na morju v Uniji, in praksi industrije glede zagotavljanja varnosti ni popolnoma ustreznega zagotovila, da so tveganja zaradi nesreč na morju po vsej Uniji minimalna in da bo v primeru nesreče v morskih vodah držav članic pravočasno uporabljen najučinkovitejši ukrep. Z veljavnimi ureditvami glede odgovornosti ni vedno mogoče jasno določiti, kdo je odgovoren, ali pa tisti, ki je odgovoren, morda ni sposoben oziroma ni zavezan plačati vseh stroškov sanacije škode, ki jo je povzročil. Vedno bi moralo biti še pred začetkom naftnih in plinskih dejavnosti na morju jasno, kdo so odgovorne osebe.
(10)
V skladu z Direktivo 94/22/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. maja 1994 o pogojih za izdajo in uporabo dovoljenj za iskanje, raziskovanje in izkoriščanje ogljikovodikov (4) se lahko naftne in plinske dejavnosti na morju v Uniji opravljajo po pridobitvi dovoljenja. Pri tem mora organ, pristojen za izdajo dovoljenj, upoštevati tehnična in finančna tveganja ter morebitno predhodno odgovornost prosilcev, ki zaprosijo za izdajo izključnih dovoljenj za raziskovanje in proizvodnjo. Zagotoviti je treba, da organ, pristojen za izdajo dovoljenj, pri preverjanju tehnične in finančne sposobnosti imetnika dovoljenja temeljito preveri tudi, ali je ta sposoben zagotavljati stalno varnost in učinkovitost dejavnosti v vseh predvidljivih okoliščinah. Države članice bi morale pri oceni finančne sposobnosti subjektov, ki zaprosijo za dovoljenje, v skladu z Direktivo 94/22/ES preveriti, ali so taki subjekti predložili ustrezne dokaze, da so bili ali bodo sprejeti ustrezni ukrepi za kritje odgovornosti v primeru večjih nesreč.
(11)
Pojasniti je treba, da so imetniki dovoljenj za opravljanje naftnih in plinskih dejavnosti na morju v skladu z Direktivo 94/22/ES tudi potencialni odgovorni „izvajalci“ v skladu z Direktivo 2004/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 21. aprila 2004 o okoljski odgovornosti v zvezi s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode (5) in zato svoje odgovornosti ne bi smeli prenašati na tretje osebe, s katerimi sklenejo pogodbo.
(12)
Čeprav splošna dovoljenja v skladu z Direktivo 94/22/ES imetnikom dovoljenja zagotavljajo izključne pravice do raziskovanja ali proizvodnje nafte ali zemeljskega plina na določenem območju, za katero je bilo izdano dovoljenje, bi morale države članice izvajati stalni strokovni regulativni nadzor nad naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju na tem območju, s čimer zagotovijo, da obstaja učinkovita kontrola za preprečevanje večjih nesreč in omejitev njihovega vpliva na ljudi, okolje in zanesljivo oskrbo z energijo.
(13)
Naftne in plinske dejavnosti na morju bi morali opravljati samo izvajalci, ki jih imenujejo imetniki dovoljenj ali organi, pristojni za izdajo dovoljenj. Izvajalec je lahko tretja oseba ali imetnik dovoljenja ali eden od imetnikov dovoljenja, odvisno od komercialne ureditve ali nacionalnih upravnih zahtev. Izvajalec bi moral biti vedno subjekt z glavno odgovornostjo za varnost dejavnosti in bi moral biti ves čas sposoben ukrepati. Ta vloga se razlikuje glede na fazo, v kateri so dejavnosti, zajete v dovoljenju. Vloga izvajalca je torej izvajanje del na vrtini v fazi raziskovanja in izvajanje del na proizvodni napravi v fazi proizvodnje. Moralo bi biti mogoče, da sta izvajalec del na vrtini v fazi raziskovanja in izvajalec na proizvodni napravi na nekem območju, za katero je bilo izdano dovoljenje, en subjekt.
(14)
Izvajalci bi morali tveganje večje nesreče zmanjšati na najnižjo raven, ki je izvedljiva v praksi, tj. na raven, pri kateri bi bili stroški nadaljnjega zmanjšanja tveganja preveč nesorazmerni s prednostmi takega zmanjšanja. Praktično izvedljivost ukrepov za zmanjšanje tveganja bi bilo treba redno preverjati na podlagi novih spoznanj in tehnološkega razvoja. Pri ocenjevanju, ali bi bili čas, stroški in trud preveč nesorazmerni s prednostmi nadaljnjega zmanjševanja tveganja, bi bilo treba upoštevati ravni tveganja iz najboljše prakse, ki ustrezajo izvajani dejavnosti.
(15)
Pomembno je, da se javnosti omogoči zgodnja in učinkovita udeležba pri odločanju, povezanem z dejavnostmi, ki bi lahko pomembno vplivale na okolje v Uniji. Ta politika je skladna z mednarodnimi obveznostmi Unije, kot je Konvencija ZN/ECE o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (6) (Aarhuška konvencija). Člen 6 Aarhuške konvencije določa udeležbo javnosti pri odločanju o posebnih dejavnostih, naštetih v Prilogi I k Aarhuški konvenciji, in dejavnostih, ki v tej prilogi niso naštete, vendar bi lahko pomembno vplivale na okolje. Člen 7 Aarhuške konvencije določa udeležbo javnosti pri načrtih in programih v zvezi z okoljem.
(16)
Pravni akti Unije določajo ustrezne zahteve glede priprave načrtov in projektov, zlasti v Direktivi 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (7), Direktivi 2003/35/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. maja 2003 o sodelovanju javnosti pri sestavi nekaterih načrtov in programov v zvezi z okoljem (8), Direktivi 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (9) in Direktivi 2012/18/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o obvladovanju nevarnosti večjih nesreč, v katere so vključene nevarne snovi (10). Vendar veljavne zahteve Unije glede udeležbe javnosti ne veljajo za vse raziskovalne naftne in plinske dejavnosti na morju. To velja zlasti za odločanje, katerega cilj je začetek raziskovalnih dejavnosti z neproizvodne naprave ali pa bi bila to lahko njegova posledica. Toda takšne raziskovalne dejavnosti bi lahko v nekaterih okoliščinah pomembno vplivale na okolje in odločanje, zato bi morala biti zanje obvezna udeležba javnosti, kot to določa Aarhuška konvencija.
(17)
V Uniji že obstajajo primeri dobrih nacionalnih regulativnih praks v zvezi z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju. Vendar se te po Uniji ne uporabljajo dosledno, nobena od držav članic pa v svojo zakonodajo tudi še ni vključila vseh najboljših regulativnih praks, katerih namen je preprečevanje večjih nesreč ali omejevanje njihovih posledic za življenje in zdravje ljudi ter za okolje. Najboljše regulativne prakse so nujne za učinkovito zakonsko ureditev, ki zagotavlja najvišje standarde glede varnosti in varuje okolje in ki jo je med drugim mogoče zagotoviti z dodelitvijo sorodnih nalog pristojnemu organu, ki lahko uporablja vire enega ali več nacionalnih organov.
(18)
Direktiva Sveta 92/91/EGS z dne 3. novembra 1992 o minimalnih zahtevah za izboljšanje varnosti in zdravja pri delu za delavce v dejavnostih pridobivanja rudnin z vrtanjem (enajsta posebna direktiva v smislu člena 16(1) Direktive 89/391/EGS) (11) določa, da se je treba o zadevah v zvezi z varnostjo in zdravjem pri delu posvetovati z delavci in/ali njihovimi zastopniki ter jim omogočiti, da se udeležijo razprav o vseh vprašanjih v zvezi z varnostjo in zdravjem pri delu. Poleg tega morajo države članice v skladu z najboljšo prakso v Uniji formalno vzpostaviti tristranske posvetovalne mehanizme, ki vključujejo pristojni organ, izvajalce na neproizvodnih napravah in lastnike takšnih naprav ter predstavnike delavcev. Primer takšnega formalnega posvetovanja je konvencija Mednarodne organizacije dela o tristranskih posvetovanjih (mednarodni delovni standardi) iz leta 1976 (št. 144).
(19)
Države članice bi morale zagotoviti, da ima pristojni organ zakonska pooblastila in zadostne vire za sprejemanje učinkovitih, sorazmernih in preglednih izvršilnih ukrepov, po potrebi tudi prekinitev dejavnosti, če izvajalci in lastniki ne zagotavljajo zadostne ravni varnosti in varstva okolja.
(20)
Zagotoviti bi bilo treba neodvisnost in nepristranskost pristojnega organa. V zvezi s tem izkušnje, pridobljene ob večjih nesrečah, jasno kažejo, da je mogoče z ureditvijo upravnih pristojnosti v državi članici preprečiti navzkrižja interesov, če so regulativne funkcije in z njimi povezane odločitve v zvezi z varnostjo na morju in okoljem ločene od regulativnih funkcij, povezanih z gospodarskim razvojem naravnih virov na morju, vključno z izdajo dovoljenj in upravljanjem prihodkov. Taka navzkrižja interesov se lahko najbolje preprečijo s popolno ločitvijo pristojnega organa od funkcij, povezanih z gospodarski razvojem naravnih virov na morju.
(21)
Toda popolna ločitev pristojnega organa od gospodarskega razvoja naravnih virov na morju je lahko nesorazmerna, kadar je obseg naftnih in plinskih dejavnosti v državi članici majhen. V takem primeru se od držav članic pričakuje, da bodo zagotovile najboljšo nadomestno ureditev, da bi zagotovile neodvisnost in nepristranskost pristojnega organa.
(22)
Potrebna je posebna zakonodaja, da se sooči z nevarnostjo večjih nesreč, povezanih z naftno in plinsko industrijo na morju, zlasti glede varnosti procesa, varnega zadrževanja ogljikovodikov, strukturne neoporečnosti, preprečevanja požara in eksplozij, evakuacije, umika in reševanja ter omejevanja vplivov na okolje po večjih nesrečah.
(23)
Ta direktiva bi se morala uporabljati brez poseganja v zahteve iz drugih pravnih aktov Unije, zlasti s področja varnosti in zdravja delavcev pri delu, še posebej Direktive Sveta 89/391/EGS z dne 12. junija 1989 o uvajanju ukrepov za spodbujanje izboljšav varnosti in zdravja delavcev pri delu (12) ter Direktive 92/91/EGS.
(24)
Ureditev na morju mora veljati tako za dejavnosti, ki se opravljajo na fiksnih napravah, kot za dejavnosti ki se opravljajo na mobilnih napravah, ter za celotno trajanje dejavnosti raziskovanja in proizvodnje, od zasnove do razgradnje in trajne opustitve dejavnosti.
(25)
Najboljše prakse, ki se trenutno uporabljajo na področju preprečevanja večjih nesreč pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju, temeljijo na ciljno usmerjenem pristopu in doseganju želenih rezultatov s temeljito oceno tveganja in zanesljivimi sistemi za upravljanje.
(26)
V skladu z najboljšimi praksami v Uniji se izvajalce in lastnike naprav spodbuja, da vzpostavijo učinkovite politike podjetja glede varnosti in okolja, ter jih uveljavijo v okvirih celovitega sistema za upravljanje varnosti in okolja ter ustreznega načrta za ukrepanje ob nesrečah. Da bi sprejeli ustrezno ureditev za preprečevanje večjih nesreč, bi morali izvajalci in lastniki naprav izčrpno in sistematično opredeliti vse možne scenarije večjih nesreč za vse nevarne dejavnosti, ki se lahko opravljajo na teh napravah, vključno z vplivi večjih nesreč na okolje. Te najboljše prakse zahtevajo tudi ocenjevanje verjetnosti in posledic in s tem tveganja za večje nesreče, pa tudi ukrepe, ki so potrebni za njihovo preprečevanje in ukrepe za ukrepanje ob nesrečah, če do nesreče vseeno pride. Ocena tveganja in ureditev za preprečevanje večjih nesreč bi morali biti jasno opisani in zbrani v poročilu o nevarnosti večjih nesreč. Poročilo o večjih nesrečah bi moralo dopolnjevati dokument o varnosti in zdravju pri delu iz Direktive 92/91/EGS. Pri ustreznih fazah priprave poročila o nevarnosti večjih nesreč bi se bilo treba posvetovati z delavci. Pristojni organ bi moral poročilo o nevarnosti večjih nesreč temeljito oceniti in sprejeti.
(27)
Da se ohrani učinkovitost nadzora nevarnosti večjih nesreč v morskih vodah držav članic, bi bilo treba pri pripravi poročila o nevarnosti večjih nesreč in ga, če je potrebno, spremeniti glede vseh pomembnih vidikov življenjskega cikla proizvodne naprave, vključno z zasnovo, delovanjem, dejavnostmi v povezavi z drugimi napravami, premestitvijo takšne naprave znotraj morskih voda zadevne države članice, večjimi spremembami in dokončno opustitvijo. Poročilo o nevarnosti večjih nesreč bi bilo treba pripraviti tudi za neproizvodne naprave in ga po potrebi spremeniti, da se upoštevajo pomembne spremembe na napravi. Dejavnosti se ne bi smele opravljati na nobeni napravi v morskih vodah držav članic, razen če je pristojni organ sprejel poročilo o nevarnosti večjih nesreč, ki ga je predložil izvajalec ali lastnik. Če pristojni organ sprejme poročilo o nevarnosti večjih nesreč, to ne bi smelo pomeniti, da se odgovornost za nadzor nevarnosti večjih nesreč z izvajalca ali lastnika prenese na pristojni organ.
(28)
Pri delih na vrtini bi se morala uporabljati samo naprava, ki lahko tehnično nadzoruje vse predvidljive nevarnosti na kraju vrtine in za katero je bilo sprejeto poročilo o nevarnosti večjih nesreč.
(29)
Izvajalec bi moral poleg tega, da uporablja ustrezno napravo, pripraviti tudi podrobne načrte o zasnovi in delovanju, ki veljajo za posebne okoliščine in nevarnosti posameznih del na vrtini. V skladu z najboljšimi praksami v Uniji, bi moral izvajalec zagotoviti, da zasnovo vrtine pregleda neodvisen strokovnjak. Izvajalec bi moral pristojne organe pravočasno obvestiti o načrtih del na vrtini, tako da lahko pristojni organ v zvezi z načrtovanimi deli na vrtini sprejme vse potrebne ukrepe. V zvezi s tem lahko države članice določijo strožje nacionalne zahteve pred začetkom del na vrtini.
(30)
Da bi zagotovili varno zasnovo in neprekinjeno varnost pri opravljanju dejavnosti, mora industrija upoštevati najboljše razpoložljive prakse, določene z veljavnimi standardi in smernicami. Take standardi in smernice, bi morali biti na osnovi novega znanja in dognanj posodobljeni, da se zagotovi nenehna izboljšava. Izvajalci, lastniki in pristojni organi bi morali sodelovati, da se določijo prednostne naloge za pripravo novih ali izboljšanih standardov in smernic na podlagi izkušenj, pridobljenih pri nesreči na ploščadi Deepwater Horizon in drugih večjih nesrečah. Ob upoštevanju vzpostavljenih prednosti, bi morali nemudoma naročiti pripravo novih in izboljšanih standardov in smernic.
(31)
Zaradi kompleksnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju je za izvajanje najboljših praks s strani izvajalcev in lastnikov potreben sistem za neodvisno preverjanje varnostnih in okoljskih kritičnih elementov v celotnem življenjskem ciklu naprave, vključno s fazo zasnove v primeru proizvodnih naprav.
(32)
Ko so mobilne vrtalne enote na morju, ki se obravnavajo kot ladje, v tranzitu, za njih veljajo mednarodne pomorske konvencije, zlasti konvenciji SOLAS in MARPOL ali enakovredni standardi veljavne različice Kodeksa za izdelovanje in opremljanje mobilnih vrtalnih enot na morju (kodeks MODU). Za take mobilne vrtalne enote, ki so v tranzitu na morju, velja tudi pravo Unije glede pomorske inšpekcije in skladnosti z zahtevami države zastave. Ta direktiva ureja take enote, če so zasidrane na odrtem morju zaradi vrtanja, proizvodnje ali drugih dejavnosti, povezanimi z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju.
(33)
Poročilo o nevarnosti večjih nesreč bi moralo med drugim upoštevati tveganja za okolje, vključno z vplivom podnebnih razmer in podnebnih sprememb na dolgoročno odpornost naprav. Ker imajo lahko naftne in plinske dejavnosti na morju ene države članice večje škodljive vplive na okolje tudi v drugih državah članicah, je treba v skladu s Konvencijo ZN/ECE o presoji čezmejnih vplivov na okolje, podpisano v Espooju (Finska) 25. februarja 1991, sprejeti posebne določbe in jih uporabljati. Države članice z morjem, v katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, bi morale imenovati kontaktne točke, da bi olajšale učinkovito sodelovanje v zvezi s tem.
(34)
Izvajalci bi morali nemudoma obvestiti države članice, da se je zgodila ali da bi se lahko zgodila večja nesreča, da bi države članice lahko ustrezno ukrepale. Zato bi morali izvajalci v obvestilo vključiti ustrezne in zadostne podatke o kraju, obsegu in vrsti dejanske ali neposredne večje nesreče, njihove ukrepe in najslabši možni scenarij, vključno z možnostjo čezmejnega vpliva.
(35)
Da se zagotovi učinkovito ukrepanje ob nesrečah, bi morali izvajalci pripraviti notranje načrte za ukrepanje ob nesrečah ki so specifični za posamezne lokacije in temeljijo na tveganjih in nevarnostih, opredeljenih v poročilu o nevarnosti večjih nesreč, jih predložiti pristojnemu organu in imeti na voljo ustrezna sredstva za takojšno izvršitev teh načrtov, ko je to potrebno. V primeru mobilnih vrtalnih enot na morju, morajo izvajalci zagotoviti, da se notranji načrti za ukrepanje ob nesrečah lastnika za naprave spremenijo kot je to potrebno, da so uporabni za specifično lokacijo in za nevarnost delovanja vrtine. Take spremembe bi bilo treba vključiti v obvestilo o delih na vrtini. Ali so sredstva za ukrepanje ob nesrečah ustrezna, bi bilo treba oceniti glede na to, v kolikšni meri jih je mogoče uporabiti na kraju nesreče. Izvajalci bi morali zagotoviti pripravljenost in učinkovitost sredstev za ukrepanje ob nesrečah ter jih redno preskušati. Kadar je upravičeno, lahko ureditev za ukrepanje ob nesrečah predvideva hiter prevoz opreme za ukrepanje, kot so kupole, in drugih sredstev, na oddaljene lokacije.
(36)
V skladu z najboljšo svetovno prakso morajo imetniki dovoljenj, izvajalci in lastniki prevzeti glavno odgovornost za nadzor tveganj, ki nastanejo zaradi njihovih dejavnosti, vključno z dejavnostmi, ki jih v njihovem imenu izvajajo pogodbeni izvajalci, in torej v okviru politike podjetja za preprečevanje večjih nesreč vzpostaviti mehanizme in najvišjo raven odgovornosti podjetja za dosledno izvajanje te politike v celotni organizaciji v Uniji in izven Unije.
(37)
Od odgovornih izvajalcev in lastnikov bi se moralo pričakovati, da svoje dejavnosti po vsem svetu opravljajo v skladu z najboljšo prakso in standardi. Dosledna uporaba takšnih najboljših praks in standardov bi morala postati v Uniji obvezna in za izvajalce in lastnike, registrirane na ozemlju države članice, pa bi bilo zaželeno, da izvajajo politiko podjetja za preprečevanje večjih nesreč, ko delujejo zunaj morskih voda držav članic, kolikor jim to dovoljuje veljavni nacionalni zakonodajni okvir.
(38)
Ob priznavanju, da je lahko nemogoče izvajati politiko podjetja za preprečevanje večjih nesreč zunaj Unije, bi morale države članice zagotoviti, da izvajalci in lastniki svoje naftne in plinske dejavnosti zunaj Unije vključijo v dokumente o politiki podjetja za preprečevanje večjih nesreč.
(39)
Informacije o večjih nesrečah pri dejavnostih na morju zunaj Unije lahko pomagajo osvetliti njihove potencialne vzroke, spodbujati učenje z uporabo najpomembnejših izkušenj in še naprej razvijati regulativni okvir. Zato bi morale vse države članice, tiste brez izhoda na morje in tiste z morjem, v katerih ne potekajo naftne ali plinske dejavnosti na morju ali dejavnosti izdajanja dovoljenj, zahtevati poročila o večjih nesrečah, ki se zgodijo zunaj Unije in ki zadevajo podjetja, registrirana na njihovem ozemlju, in te informacije izmenjati na ravni Unije. Zahteva za poročanje ne bi smela posegati v ukrepanje ob nesreči ali v sodni postopek v zvezi z nesrečo. Namesto tega bi moral bit poudarek na tem, kako lahko nesreča prispeva k nadaljnjemu izboljšanju varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju v Uniji.
(40)
Države članice bi morale od izvajalcev in lastnikov pričakovati, da v skladu z najboljšo prakso vzpostavijo učinkovito sodelovanje s pristojnim organom, da podpirajo najboljšo prakso pristojnega organa in proaktivno zagotavljajo najvišjo raven varnosti, vključno s prekinitvijo dejavnosti, če je to potrebno, brez potrebe po posredovanju pristojnega organa.
(41)
Da ne bi spregledali ali zanemarili nobenih pomembnih pomislekov glede varnosti, je pomembno oblikovati in spodbujati ustrezne načine za zaupno poročanje o teh pomislekih in zaščito prijaviteljev nepravilnosti. Ker države članice nimajo možnosti izvajati pravil zunaj Unije, bi morali ti načini omogočiti poročanje o pomislekih oseb, ki opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju zunaj Unije.
(42)
Izmenjava primerljivih podatkov med državami članicami je težavna in nezanesljiva, ker za podatkovno poročanje ni enotne oblike, ki bi jo uporabljale vse države članice. Enotna oblika za sporočanje podatkov državam članicam, ki bi jo uporabljali izvajalci in lastniki, bi zagotovila preglednost varnostne in okoljske uspešnosti izvajalcev in lastnikov ter javni dostop do ustreznih informacij o varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju, primerljivih v vsej Uniji, pomagala pa bi tudi pri širjenju izkušenj, pridobljenih v večjih in skorajšnjih nesrečah.
(43)
Da se zagotovijo enotni pogoji za izmenjavo informacij in spodbujanje preglednosti uspešnosti naftnega in plinskega sektorja na morju, bi bilo treba na Komisijo prenesti izvedbena pooblastila glede oblike in vrste informacij, ki se bodo izmenjale in javno objavile. Ta pooblastila bi bilo treba izvajati v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. februarja 2011 o določitvi splošnih pravil in načel, na podlagi katerih države članice nadzirajo izvajanje izvedbenih pooblastil Komisije (13).
(44)
Ustrezni izvedbeni akti bi se morali sprejemati po svetovalnem postopku, saj gre za akte, ki so večinoma izključno praktične narave. Zato uporaba postopka pregleda ne bi bila upravičena.
(45)
Da se okrepi zaupanje javnosti v zakonitost in neoporečnost naftnih in plinskih dejavnosti na morju v Uniji, bi morale države članice za Komisijo pripraviti redna poročila o dejavnosti in incidentih. Komisija bi morala redno objavljati poročila o obsegu dejavnosti Unije ter trendih glede varnostne in okoljske uspešnosti naftnega in plinskega sektorja na morju. Države članice bi morale o večjih nesrečah nemudoma obvestiti Komisijo in vse druge države članice, katerih ozemlje ali vode so prizadete, kakor tudi zadevno javnost.
(46)
Sodeč po izkušnjah, je treba zagotoviti tajnost občutljivih podatkov, da se spodbudi odprt dialog med pristojnim organom ter izvajalcem in lastnikom. Dialog med izvajalci in lastniki in vsemi državami članicami bi moral zato temeljiti na ustreznih veljavnih mednarodnih pravnih instrumentih in pravu Unije o dostopu do ustreznih informacij o okolju, pri čemer je treba upoštevati morebitne prevladujoče zahteve glede varnosti in varstva okolja.
(47)
Koristi sodelovanja med organi, ki urejajo dejavnosti na morju, jasno ponazarjajo dejavnosti Foruma organov, pristojnih za dejavnosti v Severnem morju, in Mednarodnega foruma regulativnih organov. Podobno sodelovanje po vsej Uniji je bilo vzpostavljeno s strokovno skupino, skupino organov Evropske unije, pristojnih za naftne in plinske dejavnosti na morju (14), katere naloga je spodbujati učinkovito sodelovanje med nacionalnimi predstavniki in Komisijo, vključno z razširjanjem najboljše prakse in operativnih obveščevalnih podatkov, določitvijo prednostnih nalog za pripravo strožjih standardov in za svetovanje Komisiji glede regulativne reforme.
(48)
Ukrepanje ob nesrečah in načrtovanje izrednih ukrepov v primeru večjih nesreč bi moralo biti še učinkovitejše, če bo med samimi državami članicami ter med njimi in naftno in plinsko industrijo vzpostavljeno sistematično in načrtno sodelovanje in če bo zagotovljena izmenjava združljivih zmogljivosti za ukrepanje ob nesrečah, vključno s strokovnim znanjem. V okviru teh ukrepanj ob nesrečah in načrtovanja bi bilo treba, kadar je ustrezno, izkoristiti tudi obstoječa sredstva in pomoč, ki so na voljo znotraj Unije, zlasti prek Evropske agencije za pomorsko varnost (v nadaljnjem besedilu: agencija), ustanovljene z Uredbo (ES) št. 1406/2002 (15) in mehanizma Unije za civilno zaščito, vzpostavljenega z Odločbo Sveta 2007/779/ES, Euratom (16). Državam članicam bi moralo biti omogočeno, da zaprosijo tudi za dodatno pomoč agencije prek mehanizma Unije na področju civilne zaščite.
(49)
Skladno z Uredbo (ES) št. 1406/2002 je bila agencija ustanovljena z namenom zagotovitve visoke, enotne in učinkovite stopnje varnosti v pomorskem prometu in preprečevanja onesnaževanja z ladij znotraj Unije, pa tudi zagotavljanja ukrepanja v primeru onesnaženja morja, ki ga povzročijo naftne in plinske naprave.
(50)
Pri izvajanju obveznosti iz te direktive bi bilo treba upoštevati dejstvo, da so morske vode, v katerih države članice izvajajo suverenost ali suverene pravice in imajo sodno pristojnost, sestavni del štirih morskih regij iz člena 4(1) Direktive 2008/56/ES, namreč Baltskega morja, Severovzhodnega Atlantskega oceana, Sredozemskega morja in Črnega morja. Zato bi morala biti prednostna naloga Unije boljše usklajevanje s tretjimi državami, ki izvajajo suverenost ali suverene pravice in imajo sodno pristojnost nad morskimi vodami v teh morskih regijah. Ustrezen okvir sodelovanja predstavljajo konvencije o regionalnih morjih, kot so opredeljene v točki 10 člena 3 Direktive 2008/56/ES.
(51)
V zvezi s Sredozemskim morjem se v povezavi s to direktivo sprejemajo potrebni ukrepi za pristop Unije k Protokolu o varstvu Sredozemskega morja pred onesnaževanjem zaradi raziskovanja in izkoriščanja epikontinentalnega pasu, morskega dna in njegovega podmorja (17) (v nadaljnjem besedilu: protokol o dejavnostih na morju) in Konvenciji za varstvo morskega okolja in obalnega območja Sredozemlja (v nadaljnjem besedilu: Barcelonska konvencija), ki je bila sklenjena s Sklepom Sveta 77/585/EGS (18).
(52)
Vode Arktike so sosednje morsko okolje s posebnim pomenom za Unijo in imajo pomembno vlogo pri blažitvi posledic podnebnih sprememb. Resni okoljski problematiki voda Arktike je treba nameniti posebno pozornost, da se zagotovi varstvo okolja na Arktiki pri vseh naftnih in plinskih dejavnostih na morju, vključno z raziskovanjem, pri tem pa je treba upoštevati tveganje večjih nesreč in potrebo po učinkovitem ukrepanju. Države članice, ki so članice Arktičnega sveta, naj se dejavno zavzemajo za najvišje standarde glede varstva okolja v tem ranljivem in edinstvenem ekosistemu, na primer s sprejetjem mednarodnih instrumentov o preprečevanju onesnaževanja morja Arktike z nafto, pripravljenosti in odzivanju nanj, ter z nadgradnjo dela projektne skupine, ki jo je ustanovil Arktični svet, in veljavnih smernic Arktičnega sveta glede pridobivanja nafte in plina na morju.
(53)
Nacionalni zunanji načrti za ukrepanje ob nesrečah bi morali temeljiti na oceni tveganja, upoštevajoč poročila o nevarnosti večjih nesreč za naprave, ki se nahajajo v zadevnih morskih vodah. Države članice bi morale upoštevati najnovejše smernice za ocenjevanje in kartiranje tveganj na področju obvladovanja nesreč, ki jih pripravi Komisija.
(54)
Za učinkovito ukrepanje ob nesrečah sta potrebna takojšnje ukrepanje izvajalca in lastnika ter tesno sodelovanje z organizacijami držav članic za ukrepanje ob nesrečah, ki med nadaljnjim razvojem dogodkov usklajujejo zagotavljanje dodatnih sredstev za takšno ukrepanje ob nesrečah. Tako ukrepanje ob nesrečah bi moralo vključevati tudi temeljito preiskavo nesreče, ki bi se morala začeti nemudoma, da se zagotovi minimalna izguba ustreznih informacij in dokazov. Države članice bi morale po nesreči sprejeti ustrezne sklepe in izvesti vse potrebne ukrepe.
(55)
Ključno je, da so vse ustrezne informacije, vključno s tehničnimi podatki in parametri, na voljo za kasnejše preiskave. Države članice bi morale zagotoviti, da se med opravljanjem naftnih in plinskih dejavnosti na morju zbirajo ustrezni podatki ter da se v primeru večje nesreče ti podatki zaščitijo in zbiranje podatkov ustrezno okrepi. V zvezi s tem bi morale države članice spodbujati uporabo primernih tehničnih zmogljivosti, da bi se izboljšala zanesljivost in beleženje zadevnih podatkov ter preprečila morebitna manipulacija teh podatkov.
(56)
Da se zagotovi učinkovito izvajanje zahtev iz te direktive, bi bilo treba določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne kazni za kršitve.
(57)
Da se z vključitvijo dodatnih informacij, ki lahko zaradi tehničnega napredka postanejo potrebne, prilagodijo določene priloge, bi bilo treba na Komisijo prenesti pooblastila, da v skladu s členom 290 Pogodbe o delovanju Evropske unije sprejme akte v zvezi s spreminjanjem zahtev iz nekaterih prilog k tej direktivi. Zlasti je pomembno, da Komisija pri svojem pripravljalnem delu opravi ustrezna posvetovanja, vključno na ravni strokovnjakov. Komisija bi morala pri pripravi in oblikovanju delegiranih aktov zagotoviti, da so ustrezni dokumenti predloženi Evropskemu parlamentu in Svetu istočasno, pravočasno in na ustrezen način.
(58)
Opredelitev škode na vodah iz Direktive 2004/35/ES bi bilo treba spremeniti, da se zagotovi, da se bo odgovornost imetnikov dovoljenj iz navedene direktive uporabljala za morske vode držav članic, kot so opredeljene v Direktivi 2008/56/ES.
(59)
Veliko določb te direktive ne zadeva držav članic brez izhoda na morje, in sicer Avstrije, Češke, Madžarske, Luksemburga in Slovaške. Vseeno pa je zaželeno, da se te države članice v dvostranskih odnosih s tretjimi državami in ustreznimi mednarodnimi organizacijami zavzemajo za načela in visoke standarde glede varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju, ki veljajo v pravu Unije.
(60)
Naftne in plinske dejavnosti na morju niso dovoljene v vseh državah članicah z morjem v njihovi jurisdikciji. Te države članice ne izdajajo dovoljenj in nimajo ukrepov za preprečevanje večjih nesreč zaradi takih dejavnosti. Zato bi bilo nesorazmerno in nepotrebno, če bi morale te države članice v svoj pravni red prenesti in izvajati vse določbe te direktive. Vendar pa bi lahko nesreče zaradi naftnih in plinskih dejavnosti na morju prizadele njihove obale. Zato bi morale biti te države članice med drugim pripravljene ukrepati in preiskovati večje nesreče ter bi morale prek svojih kontaktnih točk sodelovati z drugimi zadevnimi državami članicami in ustreznimi tretjimi državami.
(61)
Države članice brez izhoda na morje zaradi svoje zemljepisne lege ne izdajajo dovoljenj, ne sodelujejo pri preprečevanju večjih nesreč zaradi naftnih in plinskih dejavnosti na morju, niti ni verjetno, da bi čutile posledice takšnih nesreč v morskih vodah drugih držav članic. Zato jim ne bi bilo treba prenesti večine določb te direktive. Če pa je podjetje, ki samo ali prek podružnic opravlja naftne in plinske dejavnosti zunaj Unije, registrirano v državi članici brez izhoda na morje, bi morala ta država članica od zadevnega podjetja zahtevati poročilo o nesrečah, ki izhajajo iz teh dejavnosti in ki se lahko izmenja na ravni Unije, da bi vse zainteresirane strani v Uniji koristile izkušnje, pridobljene pri takih nesrečah.
(62)
Poleg ukrepov, ki jih uvaja ta direktiva, bi morala Komisija preučiti druge primerne možnosti za izboljšavo preprečevanja večjih nesreč ter omejitve njihovih posledic.
(63)
Izvajalci bi morali zagotoviti, da imajo dostop do zadostnih materialnih, kadrovskih in finančnih sredstev, da se preprečijo večje nesreče in omejijo posledice takšnih nesreč. Ker pa obstoječi instrumenti finančnega jamstva, vključno z ureditvami o razpršitvi tveganja, ne morejo pokriti vseh možnih posledic večjih nesreč, bi morala Komisija izvesti nadaljnje analize in raziskave ustreznih ukrepov, s katerimi bi zagotovila ustrezen trden sistem odgovornosti za škodo, povezano z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, ter zahtev glede finančne sposobnosti, vključno z razpoložljivostjo ustreznih instrumentov finančnega jamstva ali drugih ureditev. To lahko vključuje preučitev izvedljivosti vzajemnih odškodninskih shem. Komisija bi morala Evropskemu parlamentu in Svetu predložiti poročilo o svojih ugotovitvah, katerega bi po potrebi, spremljali predlogi.
(64)
Na ravni Unije je pomembno, da se tehnični standardi dopolnijo z ustreznim pravnim okvirom za varnost proizvodov, in da ti standardi veljajo za vse naprave na morju v morskih vodah držav članic in ne samo za nemobilne proizvodne naprave. Komisija bi morala zato poskrbeti za nadaljnjo analizo takšnih varnostnih standardov za proizvode, ki se uporabljajo za naftne in plinske dejavnosti na morju.
(65)
Ker cilja te direktive, in sicer ustanovitve minimalnih zahtev za preprečevanje večjih nesreč zaradi naftnih in plinskih dejavnosti na morju in omejitve posledic takšnih nesreč, države članice ne morejo zadovoljivo doseči in ker se ta cilj zaradi obsega in učinka predlaganega ukrepa lažje doseže na ravni Unije, lahko Unija sprejme ukrepe v skladu z načelom subsidiarnosti iz člena 5 Pogodbe o Evropski uniji. V skladu z načelom sorazmernosti iz navedenega člena ta direktiva ne presega tistega, kar je potrebno za doseganje navedenega cilja -
SPREJELA TO DIREKTIVO:
POGLAVJE I
UVODNE DOLOČBE
Člen 1
Predmet urejanja in področje uporabe
1. Ta direktiva določa minimalne zahteve za preprečevanje večjih nesreč pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju in omejitve posledic takih nesreč.
2. Ta direktiva ne posega v pravo Unije o varnosti in zdravju delavcev pri delu, zlasti direktivi 89/391/EGS in 92/91/EGS.
3. Ta direktiva ne posega v direktive 94/22/ES, 2001/42/ES, 2003/4/ES (19), 2003/35/ES, 2010/75/EU (20) in 2011/92/EU.
Člen 2
Opredelitev pojmov
V tej direktivi:
1.
„večja nesreča“ v povezavi z napravo ali povezano infrastrukturo pomeni:
(a)
incident, ki vključuje eksplozijo, požar, izgubo nadzora nad vrtino ali uhajanje nafte, plina ali nevarnih snovi, pri čemer pride ali bi zelo verjetno lahko prišlo do smrtnih žrtev ali hudih telesnih poškodb;
(b)
incident, ki povzroči hudo škodo na napravi ali povezani infrastrukturi, pri čemer pride ali bi zelo verjetno lahko prišlo do smrtnih žrtev ali hudih telesnih poškodb;
(c)
vsak drug incident, ki vodi do smrtnih žrtev ali hudih telesnih poškodb petih ali več oseb, ki so na napravi na morju, ki je vir nevarnosti, ali ki opravljajo naftno in plinsko dejavnost na morju v zvezi z napravo ali povezano infrastrukturo, ali
(d)
vsako drugo večjo okoljsko nesrečo, ki je posledica incidentov iz točk (a), (b) in (c).
Za določitev ali nek incident predstavlja večjo nesrečo v skladu s točkami (a), (b) ali (d) se naprava na kateri navadno ni stalne posadke, smatra kot da ima stalno posadko;
2.
„na morju“ pomeni v teritorialnih vodah, izključni ekonomski coni ali epikontinentalnem pasu države članice v smislu Konvencije Združenih narodov o pomorskem mednarodnem pravu;
3.
„naftne in plinske dejavnosti na morju“ pomenijo vse dejavnosti, povezane z napravo ali povezano infrastrukturo, vključno z njeno zasnovo, načrtovanjem, izgradnjo, delovanjem in razgradnjo, povezano z raziskovanjem in proizvodnjo nafte ali plina, kar pa ne vključuje prenosa nafte in plina z ene obale na drugo;
4.
„tveganje“ pomeni kombinacijo verjetnosti dogodka in njegovih posledic;
5.
„izvajalec“ pomeni subjekt, ki ga imenuje imetnik dovoljenja ali organ, pristojen za izdajo dovoljenja, da bi opravljal naftne in plinske dejavnosti na morju, vključno z načrtovanjem in izvajanjem del na vrtini ter vodenjem in nadzorom glavnih funkcij proizvodne naprave;
6.
„ustrezen“ pomeni pravilen ali popolnoma ustrezen, tudi ob upoštevanju sorazmernega truda in stroškov, za določeno zahtevo ali okoliščino, utemeljen na objektivnih dokazih in dokazan z analizo, primerjavo z ustreznimi standardi ali drugimi rešitvami, ki jih v podobnih okoliščinah uporabljajo drugi organi ali industrija;
7.
„subjekt“ pomeni vsako fizično ali pravno osebo ali vsako skupino takih oseb;
8.
„sprejemljivo“ v povezavi s tveganjem pomeni raven tveganja, pri kateri bi bili čas, stroški ali trud, potrebni za njegovo nadaljnje zmanjšanje, preveč nesorazmerni s prednostmi takega zmanjšanja. Pri ocenjevanju, ali bi bili čas, stroški ali trud preveč nesorazmerni s prednostmi nadaljnjega zmanjševanja tveganja, se upoštevajo ravni tveganja iz najboljše prakse, ki ustrezajo dejavnosti;
9.
„dovoljenje“ pomeni dovoljenje za izvajanje naftnih in plinskih dejavnosti na morju v skladu z Direktivo 94/22/ES;
10.
„območje, za katero je bilo izdano dovoljenje“ pomeni geografsko območje, za katero velja dovoljenje;
11.
„imetnik dovoljenja“ pomeni osebo ali skupino oseb, ki ima dovoljenje;
12.
„pogodbeni izvajalec“ pomeni vsak subjekt, ki ga izvajalec ali lastnik najame, da v njegovem imenu opravi določene naloge;
13.
„organ, pristojen za izdajo dovoljenj“ pomeni javni organ, ki je odgovoren za izdajanje dovoljenj ali spremljanje njihove uporabe, kot je določeno v Direktivi 94/22/ES;
14.
„pristojni organ“ pomeni javni organ, imenovan v skladu s to direktivo in odgovoren za naloge, dodeljene s to direktivo. Pristojni organ je lahko sestavljen iz enega ali več javnih organov;
15.
„raziskovanje“ pomeni vrtanje v morebitno nahajališče in vse povezane naftne in plinske dejavnosti na morju, ki so potrebne pred dejavnostmi, povezanimi s proizvodnjo;
16.
„proizvodnja“ pomeni črpanje nafte in zemeljskega plina iz podzemeljskih plasti območja na morju, za katero je bilo izdano dovoljenje, vključno s predelavo nafte in plina na morju ter njunim prenosom po povezani infrastrukturi,
17.
„neproizvodna naprava“ pomeni napravo, ki se ne uporablja za proizvodnjo nafte in plina;
18.
„javnost“ pomeni enega ali več subjektov in - v skladu z nacionalno zakonodajo ali prakso - njihova združenja, organizacije ali skupine;
19.
„naprava“ pomeni stacionarni, fiksni ali mobilni objekt ali skupino objektov, ki so med seboj stalno povezani z mostovi ali drugimi konstrukcijami ter se uporabljajo za naftne in plinske dejavnosti na morju ali v povezavi s takimi dejavnostmi. Naprave vključujejo mobilne enote na morju, če so zasidrane na odrtem morju zaradi vrtanja, proizvodnje ali drugih dejavnosti, povezanimi z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju;
20.
„proizvodna naprava“ pomeni napravo, ki se uporablja za proizvodnjo;
21.
„povezana infrastruktura“ v varnostnem območju ali v bližnjem območju, ki je bolj oddaljeno od naprave, če tako določi država članica, pomeni:
(a)
vsako vrtino in z njo povezane konstrukcije, dopolnilne enote in instrumente, povezane z napravo;
(b)
vsak aparat ali obrat, ki je na glavni konstrukciji naprave ali je na njej pritrjen;
(c)
vsak aparat ali obrat, ki je priključen na cevovod;
22.
„sprejetje“ v povezavi s poročilom o nevarnosti večjih nesreč pomeni pisno obvestilo pristojnega organa izvajalcu ali lastniku, da poročilo, če se izvaja, kot je v njem opisano, izpolnjuje zahteve iz te direktive. Sprejetje ne pomeni nobenega prenosa odgovornosti za nadzor nevarnosti večjih nesreč na pristojni organ;
23.
„nevarnost večjih nesreč“ pomeni stanje, ki bi se lahko končalo z večjo nesrečo;
24.
„delo na vrtini“ pomeni vsako dejavnost na vrtini, ki bi lahko povzročila nenamerno uhajanje snovi, zaradi katerega bi lahko prišlo do večje nesreče, vključno z vrtanjem vrtine, popravilom ali spremembami na vrtini, začasno zaustavitvijo del na vrtini ali trajno opustitvijo vrtine;
25.
„skupna dejavnost“ pomeni dejavnost, ki se opravlja z ene naprave skupaj z drugo napravo ali napravami za namene, povezane z drugo napravo ali napravami, zaradi česar bistveno vpliva na tveganje za varnost oseb ali varstvo okolja na eni od teh naprav ali na vseh napravah;
26.
„varnostno območje“ pomeni območje v razdalji 500 metrov od katerega koli dela naprave, ki ga določi država članica;
27.
„lastnik“ pomeni subjekt, ki ima zakonito pravico, da nadzira dejavnosti na neproizvodni napravi;
28.
„notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah“ pomeni načrt, ki ga pripravi izvajalec ali lastnik v skladu z zahtevami iz te direktive glede ukrepov za preprečitev stopnjevanja ali omejitev posledic večje nesreče, povezane z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju;
29.
„neodvisno preverjanje“ pomeni oceno in potrditev veljavnosti določenih pisnih izjav, ki ju opravi subjekt ali organizacijski oddelek izvajalca ali lastnika, ki ni pod nadzorom ali vplivom subjekta ali organizacijskega oddelka, ki daje take izjave;
30.
„bistvena sprememba“ pomeni:
(a)
v primeru poročila o nevarnosti večje nesreče, spremembo osnove, na podlagi katere je bilo sprejeto prvotno poročilo, kar med drugim vključuje fizične spremembe, razpoložljivost novega znanja ali tehnologije in spremembe v operativnem upravljanju;
(b)
v primeru obvestila o delih na vrtini ali skupnih dejavnostih, spremembo osnove, na podlagi katere je bilo predloženo prvotno obvestilo, kar med drugim vključuje fizične spremembe, zamenjavo ene naprave z drugo, razpoložljivost novega znanja ali tehnologije in spremembe v operativnem upravljanju;
31.
„začetek dejavnosti“ pomeni čas, ko se naprava ali povezana infrastruktura prvič uporabita za dejavnosti, za katere sta bili zasnovani;
32.
„učinkovitost ukrepanja ob razlitju nafte“ pomeni učinkovitost sistemov za ukrepanje ob razlitju in temelji na analizi pogostosti, trajanja in časovnega pojavljanja okoljskih razmer, v katerih bi bilo ukrepanje onemogočeno. Ocena učinkovitosti ukrepanja ob razlitju se izrazi kot odstotek časa, v katerem ni takšnih razmer, in vključuje opis obratovalnih omejitev, ki veljajo za zadevne naprave zaradi te ocene;
33.
„varnostni in okoljski kritični elementi“ pomeni dele naprave, vključno z računalniškimi programi, katerih namen je preprečiti ali omejiti posledice večje nesreče oziroma katerih okvara bi lahko povzročila večjo nesrečo ali k njej pomembno prispevala;
34.
„tristransko posvetovanje“ pomeni formalno ureditev, ki omogoča dialog in sodelovanje med pristojnim organom, izvajalci in lastniki ter predstavniki delavcev;
35.
„industrija“ pomeni subjekte, ki so neposredno udeleženi pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju, za katere velja ta direktiva ali katerih poslovanje je s temi dejavnostmi tesno povezano;
36.
„zunanji načrt za ukrepanje ob nesrečah“ pomeni lokalno, nacionalno ali regionalno strategijo za preprečevanje stopnjevanja ali omejitev posledic večje nesreče, povezane z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, pri čemer se uporabijo vse zmogljivosti, ki so na voljo izvajalcu, kot je opisano v ustreznem notranjem načrtu za ukrepanje ob nesrečah, in vse dodatne zmogljivosti, ki jih dajo na voljo države članice;
37.
„večja okoljska nesreča“ pomeni nesrečo, ki povzroči ali bi lahko povzročila pomembne negativne spremembe v okolju v skladu z Direktivo 2004/35/ES.
POGLAVJE II
PREPREČEVANJE VEČJIH NESREČ, POVEZANIH Z NAFTNIMI IN PLINSKIMI DEJAVNOSTMI NA MORJU
Člen 3
Splošna načela obvladovanja tveganja pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju
1. Države članice od izvajalcev zahtevajo, da poskrbijo, da se sprejmejo vsi ustrezni ukrepi za preprečitev večjih nesreč pri naftnih in plinskih dejavnosti na morju.
2. Države članice zagotovijo, da izvajalci niso razrešeni nalog po tej direktivi, če so dejanja ali opustitve dejanj, ki so privedli do večjih nesreč ali k njim prispevali, izvršili pogodbeni izvajalci.
3. V primeru večje nesreče države članice zagotovijo, da izvajalci sprejmejo vse ustrezne ukrepe, da bi omejili njene posledice za zdravje ljudi in za okolje.
4. Države članice od izvajalcev zahtevajo, da poskrbijo, da se naftne in plinske dejavnosti na morju opravljajo na podlagi sistematičnega obvladovanja tveganja, zato da bi bila preostala tveganja večjih nesreč za ljudi, okolje in naprave na morju sprejemljiva.
Člen 4
Varnostni in okoljski vidiki, povezani z dovoljenji
1. Države članice zagotovijo, da se pri odločitvah o izdaji ali prenosu dovoljenj za opravljanje naftnih in plinskih dejavnosti na morju upošteva sposobnost prosilca za tako dovoljenje, da izpolnjuje zahteve glede dejavnosti v okviru dovoljenja, kot so določene v ustreznih določbah prava Unije, zlasti v tej direktivi.
2. Pri ocenjevanju tehnične in finančne sposobnosti prosilcev za dovoljenje se zlasti upošteva naslednje:
(a)
tveganje, nevarnosti in vse druge pomembne informacije, povezane z območjem, za katero je bilo izdano dovoljenje, po potrebi tudi stroški poslabšanja morskega okolja iz točke (c) člena 8(1) Direktive 2008/56/ES;
(b)
posamezna faza naftnih in plinskih dejavnosti na morju;
(c)
finančna sposobnost prosilca, vključno s finančnimi jamstvi, da krije odgovornost, ki bi lahko nastala zaradi zadevnih naftnih in plinskih dejavnosti na morju, kar vključuje odgovornost za morebitno gospodarsko škodo, če je taka odgovornost določena v nacionalnem pravu;
(d)
razpoložljive informacije o varnostni in okoljski uspešnosti prosilca, tudi informacije v zvezi z večjimi nesrečami, ki ustrezajo dejavnostim, za katere je bilo zaprošeno dovoljenje.
Organ, pristojen za izdajo dovoljenja, se pred odobritvijo ali prenosom dovoljenja za opravljanje naftnih in plinskih dejavnosti na morju po potrebi posvetuje s pristojnim organom.
3. Države članice zagotovijo, da organ, pristojen za izdajo dovoljenj, ne izda dovoljenja, dokler ni zadovoljen z dokazi prosilca, da je ali bo na podlagi ureditve, ki jo določijo države članice, sprejel ustrezne ukrepe za kritje odgovornosti, ki bi lahko nastala zaradi njegovih naftnih in plinskih dejavnosti na morju. Taki ukrepi so veljavni in učinkujejo od začetka naftnih in plinskih dejavnosti na morju. Države članice od prosilcev, zahtevajo, da na ustrezen način predložijo dokaze o tehnični in finančni sposobnosti ter vse druge ustrezne informacije, povezane z območjem, za katero se izda dovoljenje, in posamezno fazo naftnih in plinskih dejavnosti na morju.
Države članice ocenijo ustreznost ukrepov iz prvega pododstavka, da bi ugotovile ali ima prosilec dovolj finančnih sredstev za takojšen začetek ali nemoteno nadaljevanje izvajanja vseh ukrepov, potrebnih za učinkovito ukrepanje ob nesreči in poznejšo sanacijo.
Države članice omogočijo uporabo vzdržnih finančnih instrumentov in drugih ureditev, s katerimi lahko prosilci za dovoljenje dokažejo finančno sposobnost v skladu s prvim pododstavkom.
Države članice določijo vsaj postopke za zagotovitev hitre in ustrezne obravnave odškodninskih zahtevkov, tudi za plačila odškodnin zaradi čezmejnih incidentov.
Države članice od imetnika dovoljenja zahtevajo, da vzdržuje zadostno sposobnost, da lahko poravna svoje finančne obveznosti zaradi odgovornosti za naftne in plinske dejavnosti na morju.
4. Organ, pristojen za izdajo dovoljenj, ali imetnik dovoljenja imenuje izvajalca. Kadar izvajalca imenuje imetnik dovoljenja, se organ, pristojen za izdajo dovoljenj, vnaprej uradno obvesti o imenovanju. V takih primerih lahko organ, pristojen za izdajo dovoljenj, po potrebi po posvetovanju s pristojnim organom, nasprotuje imenovanju izvajalca. V primeru takega nasprotovanja država članica od imetnika dovoljenja zahteva, da imenuje ustreznega nadomestnega izvajalca ali prevzame odgovornosti izvajalca po tej direktivi.
5. Postopki za izdajo dovoljenja za naftne in plinske dejavnosti na morju v zvezi z danim območjem, za katero je bilo izdano dovoljenje, se uredijo tako, da lahko država članica informacije, zbrane po fazi raziskovanja, preuči pred začetkom proizvodnje.
6. Pri oceni tehnične in finančne sposobnosti prosilca za dovoljenje se posebna pozornost nameni vsem okoljsko občutljivim morskim in obalnim okoljem, zlasti ekosistemom, ki so pomembni za blaženje podnebnih sprememb in prilagajanje nanje, kot so slana močvirja in morsko rastlinje, ter zavarovanim morskim območjem, kot so posebna ohranitvena območja iz Direktive Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (21), posebna območja varstva iz Direktive 2009/147/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 30. novembra 2009 o ohranjanju prosto živečih ptic (22) in zavarovana morska območja, kot jih določijo Unija ali zadevne države članice v okviru katerega koli mednarodnega ali regionalnega sporazuma, katerega pogodbenice so.
Člen 5
Javno posvetovanje o okoljskih vplivih načrtovanih naftnih in plinskih raziskovalnih dejavnosti
1. Vrtanje vrtine v raziskovalne namene z neproizvodne naprave se ne začne, če ustrezni organi držav članic pred tem niso zagotovili zgodnjega in učinkovitega javnega posvetovanja o mogočih okoljskih vplivih načrtovanih naftnih in plinskih dejavnosti na morju v skladu z drugimi pravnimi akti Unije, zlasti Direktivo 2001/42/ES ali 2011/92/EU, kar je ustrezno.
2. Kadar javno posvetovanje v skladu z odstavkom 1 ni opravljeno, države članice zagotovijo naslednje:
(a)
javnost se z javnimi obvestili ali na drug primeren način, npr. po elektronskih medijih, obvesti, kje naj bi se dovolile dejavnosti raziskovanja;
(b)
opredeli se zainteresirana javnost, vključno z javnostjo, ki jo zadeva ali bi jo lahko zadevala ali ki jo zanima odločitev, da se dovolijo dejavnosti raziskovanja, vključno z ustreznimi nevladnimi organizacijami, kot so tiste, ki se zavzemajo za varovanje okolja in druge ustrezne organizacije;
(c)
objavijo se ustrezne informacije o takih načrtovanih dejavnostih, med drugim informacije o pravici do udeležbe pri odločanju ter o tem, komu se lahko pošljejo pripombe in vprašanja;
(d)
javnost ima pravico izraziti pripombe in mnenja pred sprejetjem odločitve, ko so o prošnji za izdajo dovoljenja za dejavnosti raziskovanja odprte še vse možnosti;
(e)
pri sprejemanju odločitev iz točke (d) se upoštevajo rezultati javnega posvetovanja, in
(f)
zadevna država članica po pregledu pripomb in mnenj javnosti takoj obvesti javnost o sprejetih odločitvah in razlogih ter pomislekih, na katerih te odločitve temeljijo, vključno z informacijami o postopku javnega posvetovanja.
Določijo se razumni roki, ki omogočajo dovolj časa za vsako fazo javnega posvetovanja.
3. Ta člen se ne uporablja za območja, za katera je bilo izdano dovoljenje pred 18. julijem 2013.
Člen 6
Naftne in plinske dejavnosti na morju na območjih, za katera je bilo izdano dovoljenje
1. Države članice zagotovijo, da se dela na proizvodnih napravah in povezani infrastrukturi izvajajo le na območjih, za katera je bilo izdano dovoljenje, in jih izvajajo le izvajalci, ki so bili imenovani v ta namen v skladu s členom 4(4).
2. Države članice od imetnika dovoljenja zahtevajo, da poskrbi, da je vsak izvajalec sposoben izpolniti zahteve glede točno določenih dejavnosti, ki so zajete v dovoljenju.
3. Države članice od imetnika dovoljenja zahtevajo, da med opravljanjem naftnih in plinskih dejavnosti na morju sprejme vse ustrezne ukrepe, s katerimi zagotovi, da izvajalec izpolnjuje zahteve ter opravlja funkcije in naloge po tej direktivi.
4. Kadar pristojni organ ugotovi, da izvajalec ni več sposoben izpolnjevati ustreznih zahtev po tej direktivi, se o tem obvesti organ, pristojen za izdajo dovoljenj. Nato organ, pristojen za izdajo dovoljenj, o tem obvesti imetnika dovoljenja, ki prevzame odgovornost za opravljanje zadevnih nalog in organu, pristojnemu za izdajo dovoljenja, brez odlašanja predlaga nadomestnega izvajalca.
5. Države članice zagotovijo, da se dejavnosti, povezane s proizvodnimi in neproizvodnimi napravami, ne začnejo ali nadaljujejo, dokler pristojni organ ne sprejme poročila o nevarnosti večjih nesreč v skladu s to direktivo.
6. Države članice zagotovijo, da se dela na vrtini ali skupne dejavnosti ne začnejo ali nadaljujejo, dokler poročilo o nevarnosti večjih nesreč za zadevne naprave ni bilo sprejeto v skladu s to direktivo. Poleg tega se takšne dejavnosti ne začnejo ali nadaljujejo, če pristojnemu organu ni bilo predloženo obvestilo o delih na vrtini ali obvestilo o skupnih dejavnostih v skladu s točko (h) oziroma točko (i) člena 11(1) ali če pristojni organ izrazi zadržke glede vsebine obvestila.
7. Države članice zagotovijo, da se določi varnostno območje okoli naprave in da je plovilom prepovedano vstopiti na varnostno območje ali se na njem zadrževati.
Vendar pa ta prepoved ne velja za plovila, ki vstopijo v varnostno območje ali se tam zadržujejo:
(a)
zaradi položitve, inšpekcijskega pregleda, testiranja, popravila, vzdrževanja, spremembe, obnove ali odstranitve kakršnega koli podmorskega kabla ali cevovoda na tem varnostnem območju ali v njegovi bližini;
(b)
zaradi opravljanja storitev na kateri koli napravi na tem varnostnem območju ali prevoza oseb ali blaga do naprave ali z nje;
(c)
zaradi inšpekcijskega pregleda naprave ali povezane infrastrukture na tem varnostnem območju, ki je v pristojnosti države članice;
(d)
zaradi reševanja ali poskusa reševanja življenj ali premoženja;
(e)
zaradi slabega vremena;
(f)
zaradi stiske, ali,
(g)
če s tem soglašajo izvajalec, lastnik ali država članica, v kateri se nahaja varnostno območje.
8. Države članice vzpostavijo mehanizem za učinkovito sodelovanje v tristranskem posvetovanju med pristojnim organom, izvajalci in lastniki ter predstavniki delavcev pri oblikovanju standardov in politik glede preprečevanja večjih nesreč.
Člen 7
Odgovornost za okoljsko škodo
Države članice brez poseganja v obseg odgovornosti, povezane s preprečevanjem in sanacijo okoljske škode v skladu z Direktivo 2004/35/ES, zagotovijo, da je imetnik dovoljenja finančno odgovoren za preprečevanje in sanacijo okoljske škode, kot je opredeljena v navedeni direktivi in je nastala zaradi naftnih in plinskih dejavnosti na morju, ki jih opravlja imetnik dovoljenja ali izvajalec ali jih nekdo opravlja v njunem imenu.
Člen 8
Imenovanje pristojnega organa
1. Države članice imenujejo organ, ki je pristojen za naslednje regulativne funkcije:
(a)
ocenjevanje in sprejemanje poročil o nevarnosti večjih nesreč, ocenjevanje obvestil o zasnovi in ocenjevanje obvestil o delih na vrtini ali skupnih dejavnostih ter drugih podobnih dokumentov, ki so mu predloženi;
(b)
nadzor usklajenosti izvajalcev in lastnikov s to direktivo, vključno z inšpekcijskimi pregledi, preiskavami in izvršilnimi ukrepi;
(c)
svetovanje drugim organom ali telesom, tudi organu, pristojnemu za izdajo dovoljenj;
(d)
pripravo letnih načrtov v skladu s členom 21;
(e)
pripravo poročil;
(f)
sodelovanje s pristojnimi organi ali kontaktnimi točkami v skladu s členom 27.
2. Države članice ves čas zagotavljajo, da je pristojni organ neodvisen in nepristranski pri opravljanju svojih regulativnih funkcij, zlasti v zvezi s točkami (a), (b) in (c) odstavka 1. V skladu s tem se preprečijo navzkrižja interesov med na eni strani regulativnimi funkcijami pristojnega organa po tej direktivi in na drugi strani regulativnimi funkcijami, povezanimi z gospodarskim razvojem naravnih virov ter izdajo dovoljenj za naftne in plinske dejavnosti na morju v državi članici, vključno s pobiranjem in upravljanjem prihodkov od teh dejavnosti.
3. Države članice zaradi izpolnitve ciljev iz odstavka 2 zahtevajo, da se regulativne funkcije pristojnega organa opravljajo v okviru organa, ki je neodvisen od vseh funkcij države članice, povezanih z gospodarskim razvojem naravnih virov ter izdajo dovoljenj za naftne in plinske dejavnosti na morju v državi članici, vključno s pobiranjem in upravljanjem prihodkov od teh dejavnosti.
Kadar je skupaj manj kot šest naprav s stalno posadko, se zadevna država članica lahko odloči, da ne bo uporabljala prvega pododstavka. Takšna odločitev ne posega v njene obveznosti iz odstavka 2.
4. Države članice objavijo opis organizacije pristojnega organa, vključno z razlogi za takšno organizacijo, ter kako so zagotovile, da se regulativne funkcije iz odstavka 1 opravljajo ter kako so zagotovile usklajenost z obveznostmi iz odstavka 2.
5. Države članice zagotovijo, da ima pristojni organ ustrezne človeške in finančne vire za opravljanje svojih nalog v skladu s to direktivo. Ti viri ustrezajo obsegu naftnih in plinskih dejavnosti na morju držav članic.
6. Države članice lahko sklenejo formalne dogovore z ustreznimi agencijami Unije ali drugimi ustreznimi organi, če ti obstajajo, o strokovni pomoči pristojnemu organu pri opravljanju njegovih regulativnih funkcij. Za namene tega odstavka organ velja za neprimernega, če je zaradi navzkrižja interesov ogrožena njegova nepristranskost.
7. Države članice lahko vzpostavijo mehanizme, v skladu s katerimi lahko finančne stroške pristojnega organa, nastale pri opravljanju njegovih nalog v skladu s to direktivo, krijejo imetniki dovoljenj, izvajalci ali lastniki.
8. Če je pristojni organ sestavljen iz več organov, si države članice po najboljših močeh prizadevajo, da se regulativne funkcije med organi ne podvajajo. Države članice lahko določijo enega od sestavnih organov za glavni organ, ki je odgovoren za usklajevanje regulativnih funkcij v skladu s to direktivo, in za poročanje Komisiji.
9. Države članice pregledajo dejavnosti pristojnega organa in sprejmejo vse potrebne ukrepe za izboljšanje njegove učinkovitosti pri opravljanju regulativnih funkcij iz odstavka 1.
Člen 9
Delovanje pristojnega organa
Države članice zagotovijo, da pristojni organ:
(a)
deluje neodvisno od politik, regulativnih odločitev in drugih vidikov, ki niso povezani z njegovimi nalogami v skladu s to direktivo;
(b)
jasno določi obseg svojih odgovornosti ter odgovornosti izvajalca in lastnika za nadzor tveganj večjih nesreč v skladu s to direktivo;
(c)
določi politiko, proces in postopke za temeljito oceno poročil o nevarnosti večjih nesreč in obvestil, predloženih v skladu s členom 11 ter za nadzor usklajenosti s to direktivo v okviru jurisdikcije države članice, vključno inšpekcijskimi pregledi, preiskavami in izvršilnimi ukrepi
(d)
o politiki, procesu in postopkih iz točke (c) obvesti izvajalce in lastnike ter njihov povzetek objavi;
(e)
po potrebi pripravi in izvaja usklajene ali skupne postopke z drugimi organi v državah članicah za opravljanje nalog v skladu s to direktivo, ter
(f)
pri politiki, organizaciji in operativnih postopkih upošteva načela iz Priloge III.
Člen 10
Naloge Evropske agencije za pomorsko varnost
1. Evropska agencija za pomorsko varnost (v nadaljnjem besedilu: agencija) v skladu s svojimi nalogami po Uredbi (ES) št. 1406/2002 zagotavlja državam članicam in Komisiji tehnično in znanstveno podporo.
2. V tem okviru svojih nalog agencija:
(a)
pomaga Komisiji in državi članici, ki jo je prizadela nesreča, če ta to zahteva, pri odkrivanju in spremljanju obsega uhajanja nafte ali plina;
(b)
pomaga državam članicam, če to zahtevajo, pri pripravi in izvajanju zunanjih načrtov za ukrepanje ob nesrečah, zlasti v primeru čezmejnih vplivov v morskih vodah držav članic in zunaj njih;
(c)
na podlagi zunanjih in notranjih načrtov za ukrepanje ob nesrečah držav članic z državami članicami in izvajalci oblikuje katalog opreme in storitev za ukrepanje ob nesrečah, ki so na voljo.
3. Agencija lahko na zahtevo:
(a)
pomaga Komisiji pri ocenjevanju zunanjih načrtov za ukrepanje ob nesrečah držav članic, s katerim se preveri, ali so ti načrti v skladu s to direktivo;
(b)
pregleduje vaje, s katerimi se preskušajo čezmejni mehanizmi in mehanizmi Unije za ukrepanje ob nesrečah.
POGLAVJE III
PRIPRAVA IN OPRAVLJANJE NAFTNIH IN PLINSKIH DEJAVNOSTI NA MORJU
Člen 11
Dokumenti, ki jih je treba predložiti za opravljanje naftnih in plinskih dejavnosti na morju
1. Države članice zagotovijo, da izvajalec ali lastnik pristojnemu organu predloži naslednje dokumente:
(a)
politiko podjetja za preprečevanje večjih nesreč v skladu s členom 19(1) in (5) ali ustrezen opis takšne politike;
(b)
sistem za upravljanje varnosti in okolja, ki se uporablja za napravo, v skladu s členom 19(3) in (5), ali ustrezen opis takšnega sistema;
(c)
v primeru načrtovane proizvodne naprave: obvestilo o zasnovi v skladu z zahtevami iz dela 1 Priloge I;
(d)
opis sistema za neodvisno preverjanje v skladu s členom 17;
(e)
poročilo o nevarnosti večjih nesreč v skladu s členoma 12 in 13;
(f)
v primeru bistvene spremembe ali odstranitve naprave, spremenjeno poročilo o nevarnosti večjih nesreč v skladu s členoma 12 in 13;
(g)
notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah v skladu s členoma 14 in 28 ali ustrezen opis takšnega načrta;
(h)
v primeru del na vrtini obvestilo o teh delih na vrtini in informacije o teh delih na vrtini v skladu s členom 15;
(i)
v primeru skupne dejavnosti obvestilo o skupnih dejavnostih v skladu s členom 16;
(j)
v primeru obstoječe proizvodne naprave, ki naj bi se premestila na novo lokacijo, na kateri naj bi se opravljale dejavnosti, obvestilo o premestitvi v skladu z delom 1 Priloge I;
(k)
vsak drug ustrezen dokument, ki ga zahteva pristojni organ.
2. Dokumenti, ki se predložijo v skladu s točkami (a), (b), (d) in (g) odstavka 1, se vključijo v poročilo o nevarnosti večjih nesreč iz točke (e) odstavka 1. Politika podjetja za preprečevanje večjih nesreč izvajalca del na vrtini, ki ni bila predložena prej, se vključi v obvestilo o delih na vrtini, ki se predloži v skladu s točko (h) odstavka 1.
3. Obvestilo o zasnovi, zahtevano v skladu s točko (c) odstavka 1, se pristojnemu organu predloži pred nameravano predložitvijo poročila o nevarnosti večjih nesreč za načrtovano dejavnost, v roku, ki ga določi pristojni organ. Pristojni organ odgovori na obvestilo o zasnovi s pripombami, ki jih je treba upoštevati v poročilu o nevarnosti večjih nesreč.
4. Kadar naj bi obstoječa proizvodna naprava vstopila v morske vode države članice ali jih zapustila, izvajalec pisno obvesti pristojni organ pred datumom, ko naj bi proizvodna naprava vstopila v morske vode države članice ali jih zapustila.
5. Obvestilo o premestitvi, zahtevano v skladu s točko (j) odstavka 1, se predloži pristojnemu organu v fazi predlaganega razvoja, ki je dovolj zgodaj, da lahko izvajalec pri pripravi poročila o nevarnosti večjih nesreč upošteva vse vidike, ki jih izpostavi pristojni organ.
6. Kadar pride do bistvene spremembe, ki vpliva na obvestilo o zasnovi ali premestitvi pred predložitvijo poročila o nevarnosti večjih nesreč, se pristojni organ obvesti o spremembi, takoj, ko je to mogoče.
7. Poročilo o nevarnosti večjih nesreč, zahtevano v skladu s točko (e) odstavka 1 se predloži pristojnemu organu pred predvidenim začetkom dejavnosti, v roku, ki ga določi pristojni organ.
Člen 12
Poročilo o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo
1. Države članice zagotovijo, da izvajalec pripravi poročilo o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo, ki se predloži v skladu s točko (e) člena 11(1). To poročilo vsebuje informacije iz delov 2 in 5 Priloge I in se posodobi, kadar koli je to potrebno ali kadar to zahteva pristojni organ.
2. Države članice zagotovijo, da se v ustreznih fazah priprave poročila o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo opravi posvetovanje s predstavniki delavcev in da se v ta namen predložijo dokazi v skladu s točko 3 dela 2 Priloge I.
3. Poročilo o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo se lahko pripravi tudi za skupino naprav, če se s tem strinja pristojni organ.
4. Kadar so potrebne dodatne informacije, preden se lahko sprejme poročilo o nevarnosti večjih nesreč, države članice zagotovijo, da izvajalec na zahtevo pristojnega organa predloži takšne informacije in vse potrebne spremembe vnese v predloženo poročilo o nevarnosti večjih nesreč.
5. V primeru načrtovane spremembe proizvodne naprave, ki pomeni bistveno spremembo, ali je namenjena odstranitvi fiksne proizvodne naprave, izvajalec pripravi spremenjeno poročilo o nevarnosti večjih nesreč, ki se predloži v skladu s točko (f) člena 11(1) v roku, ki ga določi pristojni organ, v skladu z delom 6 Priloge I.
6. Države članice zagotovijo, da se načrtovane spremembe ne uresničijo ali, da se odstranitev ne začne, dokler pristojni organ ne sprejme spremenjenega poročila o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo.
7. Izvajalec redno temeljito pregleduje poročilo o nevarnosti večjih nesreč za proizvodno napravo vsaj vsakih pet let ali prej, če to zahteva pristojni organ. Izvajalec o rezultatih pregleda obvesti pristojni organ.
Člen 13
Poročilo o nevarnosti večjih nesreč za neproizvodno napravo
1. Države članice zagotovijo, da lastnik pripravi poročilo o nevarnosti večjih nesreč za neproizvodno napravo, ki se predloži v skladu s točko (e) člena 11(1). To poročilo vsebuje informacije iz delov 3 in 5 Priloge I in se posodobi, kadar koli je to potrebno ali kadar to zahteva pristojni organ.
2. Države članice zagotovijo, da se v ustreznih fazah priprave poročila o nevarnosti večjih nesreč za neproizvodno napravo opravi posvetovanje s predstavniki delavcev in da se v ta namen predložijo dokazi v skladu s točko 2 dela 3 Priloge I.
3. Kadar so potrebne dodatne informacije, preden se lahko sprejme poročilo o nevarnosti večjih nesreč za neproizvodno napravo, države članice od lastnika zahtevajo, da na zahtevo pristojnega organa predloži takšne informacije in vse potrebne spremembe vnese v predloženo poročilo o nevarnosti večjih nesreč.
4. Kadar so načrtovane spremembe neproizvodne naprave, ki pomenijo bistveno spremembo, ali so namenjene odstranitvi fiksne neproizvodne naprave, lastnik pripravi spremenjeno poročilo o nevarnosti večjih nesreč, ki se predloži v skladu s točko (f) člena 11(1) v roku, ki ga določi pristojni organ v skladu s točkami 1, 2 in 3 dela 6 Priloge I
5. Za fiksno neproizvodno napravo države članice zagotovijo, da se načrtovane spremembe ne uresničijo niti se odstranitev ne začne, dokler pristojni organ ne sprejme spremenjenega poročila o nevarnosti večjih nesreč za fiksno neproizvodno napravo.
6. Za mobilno neproizvodno napravo države članice zagotovijo, da se načrtovane spremembe ne uresničijo, dokler pristojni organ ne sprejme spremenjenega poročila o nevarnosti večjih nesreč za mobilno neproizvodno napravo.
7. Lastnik redno temeljito pregleduje poročilo o nevarnosti večjih nesreč za neproizvodno napravo vsaj vsakih pet let ali prej, če to zahteva pristojni organ. O rezultatih pregleda se obvesti pristojni organ.
Člen 14
Notranji načrti za ukrepanje ob nesrečah
1. Države članice zagotovijo, da izvajalci ali, če je to primerno, lastniki, pripravijo notranje načrte za ukrepanje ob nesrečah, ki se predložijo v skladu s točko (g) člena 11(1). Načrti se pripravijo v skladu s členom 28, pri čemer se upošteva ocena tveganja večjih nesreč, ki je bila opravljena med pripravo zadnjega poročila o nevarnosti večjih nesreč. Ta načrt vključuje analizo učinkovitosti ukrepanja ob razlitju nafte.
2. V primeru, da se na mobilni neproizvodni napravi opravljajo dela na vrtini, se v notranjem načrtu za ukrepanje ob nesrečah upošteva ocena tveganja, opravljena med pripravo obvestila o delih na vrtini, ki se predloži v skladu s točko (h) člena 11(1). Kadar je treba zaradi posebnosti ali lokacije vrtine spremeniti notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah, države članice zagotovijo, da izvajalec predloži pristojnemu organu spremenjen notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah, ali njegov ustrezen opis, s čimer se dopolni ustrezno obvestilo o delih na vrtini.
3. V primeru, da se na neproizvodni napravi opravljajo skupne dejavnosti, se notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah spremeni, tako da vključuje skupne dejavnosti, in predloži pristojnemu organu, s čimer se dopolni ustrezno obvestilo o skupnih dejavnostih.
Člen 15
Obvestilo in informacije o delih na vrtini
1. Države članice zagotovijo, da izvajalec del na vrtini pripravi obvestilo, ki se predloži pristojnemu organu v skladu s točko (h) člena 11(1). Predloži se pred začetkom del na vrtini v roku, ki ga določi pristojni organ. Obvestilo o delih na vrtini vsebuje podrobnosti o zasnovi vrtine in predlaganih delih na vrtini v skladu z delom 4 Priloge I. To vključuje analizo učinkovitosti ukrepanja ob razlitju nafte.
2. Pristojni organ preuči obvestilo in po potrebi še pred začetkom del na vrtini sprejme vse potrebne ukrepe, ki lahko vključujejo prepoved začetka del.
3. Države članice zagotovijo, da izvajalec del na vrtini vključi neodvisnega preveritelja v načrtovanje in pripravo bistvene spremembe obvestila o delih na vrtini v skladu s točko (b) člena 17(4) in takoj obvesti pristojni organ o vseh bistvenih spremembah predloženega obvestila o delih na vrtini. Pristojni organ preuči te spremembe in po potrebi sprejme ustrezne ukrepe.
4. Države članice zagotovijo, da izvajalec del na vrtini predloži poročila o delih na vrtini pristojnemu organu v skladu z zahtevami iz Priloge II. Poročila se predložijo vsak teden, prvič na dan začetka del na vrtini, ali v presledkih, ki jih določi pristojni organ.
Člen 16
Obvestilo o skupnih dejavnostih
1. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki, ki so vključeni v skupne dejavnosti, skupaj pripravijo obvestilo, ki se ga predloži v skladu s točko (i) člena 11(1). Obvestilo vsebuje informacije, določene v delu 7 Priloge I. Države članice zagotovijo, da eden od izvajalcev predloži obvestilo o skupnih dejavnostih pristojnemu organu. Obvestilo se predloži pred začetkom skupnih dejavnosti v roku, ki ga določi pristojni organ.
2. Pristojni organ preuči obvestilo in po potrebi še pred začetkom del na vrtini sprejme vse potrebne ukrepe, ki lahko vključujejo prepoved začetka del.
3. Države članice zagotovijo, da izvajalec, ki je predložil obvestilo, pristojni organ nemudoma obvesti o vseh bistvenih spremembah predloženega obvestila. Pristojni organ preuči te spremembe in po potrebi sprejme ustrezne ukrepe.
Člen 17
Neodvisno preverjanje
1. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki vzpostavijo sisteme za neodvisno preverjanje in pripravijo opis takih sistemov, ki ga predložijo v skladu s točko (d) člena 11(1) in ki je vključen v sistem za upravljanje varnosti in okolja, ki se predloži v skladu s točko (b) člena 11(1). Opis vključuje informacije, določene v delu 5 Priloge I.
2. Rezultati neodvisnega preverjanja ne posegajo v odgovornost izvajalca ali lastnika za pravilno in varno delovanje opreme in sistemov, ki se preverjajo.
3. Pri izbiri neodvisnega preveritelja in oblikovanju sistemov za neodvisno preverjanje se upoštevajo merila iz Priloge V.
4. Sistem za neodvisno preverjanje se pripravi:
(a)
za naprave: da se dobi neodvisno zagotovilo, da so varnostni in okoljski kritični elementi iz ocene tveganja za napravo, opisani v poročilu o nevarnosti večjih nesreč, ustrezni in da je tudi urnik pregledovanja in testiranja varnostnih in okoljskih kritičnih elementov, posodobljen, ustrezen, in da se uporablja kot predvideno;
(b)
za obvestilo o delih na vrtini: da se dobi neodvisno zagotovilo, da zasnova vrtine in ukrepi za nadzorovanje vrtine ves čas ustrezajo predvidenim razmeram na vrtini.
5. Države članice zagotovijo, da se izvajalci in lastniki odzovejo na nasvete neodvisnega preveritelja in v skladu z njimi sprejmejo ustrezne ukrepe.
6. Države članice zahtevajo, da izvajalci in lastniki poskrbijo, da je pristojni organ seznanjen z nasveti, ki jih dobijo od neodvisnega preveritelja v skladu točko (a) odstavka 4, in ukrepi, ki jih sprejmejo na podlagi teh nasvetov, ter da jih izvajalec ali lastnik hrani šest mesecev po končanju naftnih in plinskih dejavnosti, na katere se nanašajo.
7. Države članice od izvajalcev del na vrtini zahtevajo, da poskrbijo, da se ugotovitve in pripombe neodvisnega preveritelja v skladu s točko (b) odstavka 4 tega člena ter njihovi ukrepi v odziv na te ugotovitve in pripombe opišejo v obvestilu o delih na vrtini, pripravljenem v skladu s členom 15.
8. Sistem za preverjanje proizvodnih naprav se vzpostavi še pred končanjem zasnove. Za neproizvodne naprave se sistem vzpostavi pred začetkom dejavnosti v morskih vodah držav članic.
Člen 18
Pooblastila pristojnega organa glede dejavnosti na napravah
Države članice zagotovijo, da pristojni organ:
(a)
prepove dejavnost ali začetek dejavnosti na kateri koli napravi ali kateri koli povezani infrastrukturi, če ugotovi, da so ukrepi, ki jih izvajalec predlaga v poročilu o nevarnosti večjih nesreč za preprečevanje ali omejitve posledic večjih nesreč ali da obvestilo o delih na vrtini ali obvestilo o skupnih dejavnostih, predložena v skladu s točkama (h) oziroma (i) člena 11(1), nezadostni, da bi izpolnjevali zahteve iz te direktive;
(b)
v izjemnih okoliščinah in, če meni, da varnost in varstvo okolja nista ogrožena, skrajša rok med predložitvijo poročila o nevarnosti večjih nesreč ali drugih dokumentov, ki se predložijo v skladu s členom 11, in začetkom dejavnosti;
(c)
od izvajalca zahteva, da sprejme vse ustrezne sorazmerne ukrepe, ki so po mnenju pristojnega organa potrebni za uskladitev s členom 3(1);
(d)
če se uporablja člen 6(4), sprejme ustrezne ukrepe za zagotovitev nadaljnje varnosti dejavnosti;
(e)
je pooblaščen, da zahteva izboljšave in po potrebi prepove nadaljnje delovanje katere koli naprave ali katerega koli dela naprave ali katere koli povezane infrastrukture, kadar rezultati inšpekcijskega pregleda, ugotovitev v skladu s členom 6(4), redni pregled poročila o nevarnosti večjih nesreč, predložen v skladu s točko (e) člena 11(1) ali spremembe obvestil, predložene v skladu s členom 11 pokažejo, da zahteve iz te direktive niso izpolnjene in da obstajajo utemeljeni pomisleki glede varnosti naftnih in plinskih dejavnosti na morju ali naprav.
POGLAVJE IV
POLITIKA PREPREČEVANJA
Člen 19
Preprečevanje večjih nesreč s strani izvajalcev in lastnikov
1. Države članice od izvajalcev in lastnikov zahtevajo, da pripravijo dokument, v katerem opredelijo svojo politiko podjetja za preprečevanje večjih nesreč, ki se predloži v skladu s točko (a) člena 11(1) in da zagotovijo, da se ta izvaja med celotnim trajanjem njihovih naftnih in plinskih dejavnosti na morju, pri čemer določijo tudi ustrezno ureditev spremljanja, da bi zagotovili učinkovitost te politike. Ta dokument vsebuje informacije, določene v delu 8 Priloge I.
2. Pri politiki podjetja za preprečevanje večjih nesreč se upošteva glavna odgovornost izvajalca, med drugim za nadzor tveganj večjih nesreč, ki nastanejo zaradi njegovih dejavnosti, in za nenehno izboljševanje nadzora omenjenih tveganj, da je ves čas zagotovljena visoka raven zaščite.
3. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki pripravijo dokument, ki določa njihov sistem za upravljanje varnosti in okolja, ki ga predložijo v skladu s točko (b) člena 11(1). Ta dokument vključuje opis:
(a)
organizacijske ureditve za nadzor nevarnosti večjih nesreč;
(b)
ureditev za pripravo in predložitev poročil o nevarnosti večjih nesreč ter po potrebi drugih dokumentov, v skladu s to direktivo, in
(c)
sisteme za neodvisno preverjanje vzpostavljen v skladu s členom 17.
4. Države članice izvajalcem in lastnikom omogočijo, da prispevajo k mehanizmom za učinkovito tristransko posvetovanje, vzpostavljeno v skladu s členom 6(8). Zavezanost izvajalca takšnim mehanizmom se lahko po potrebi opiše v politiki podjetja za preprečevanje večjih nesreč.
5. Politika podjetja za preprečevanje večjih nesreč ter sistem za upravljanje varnosti in okolja se pripravita v skladu z deloma 8 in 9 Priloge I ter Prilogo IV. Veljajo naslednji pogoji:
(a)
politika podjetja za preprečevanje večjih nesreč se pripravi v pisni obliki in določa splošne cilje in ureditve za nadzor tveganja večjih nesreč ter kako se ti cilji dosežejo in ureditve izvajajo na ravni podjetja;
(b)
sistem za upravljanje varnosti in okolja je del splošnega sistema za upravljanje izvajalca ali lastnika, ter zajema organizacijsko strukturo, odgovornosti, prakso, postopke, procese in sredstva za določanje in izvajanje politike podjetja za preprečevanje večjih nesreč.
6. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki pripravijo in posodabljajo popoln popis opreme za ukrepanje ob nesrečah, ki ustreza njihovim naftnim in plinskim dejavnostim na morju.
7. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki v posvetovanju s pristojnim organom ter na podlagi izmenjave znanja, informacij in izkušenj v skladu s členom 27(1), pripravijo in pregledajo standarde in smernice glede najboljše prakse glede nadzora nevarnosti večjih nesreč v celotni fazi zasnove in opravljanja naftnih in plinskih dejavnosti na morju, pri čemer upoštevajo vsaj elemente iz Priloge VI.
8. Države članice od izvajalcev in lastnikov zahtevajo, da so v njihovem dokumentu o politiki podjetja za preprečevanje večjih nesreč iz odstavka 1 vključene tudi proizvodne in neproizvodne naprave zunaj Unije.
9. Kadar dejavnost, ki jo opravlja izvajalec ali lastnik, predstavlja neposredno nevarnost za zdravje ljudi ali pomembno poveča tveganje za večjo nesrečo, države članice zagotovijo, da izvajalec ali lastnik sprejme ustrezne ukrepe, ki lahko po potrebi vključujejo začasno prekinitev ustrezne dejavnosti, dokler nevarnost ali tveganje ni pod ustreznim nadzorom. Države članice zagotovijo, da izvajalec ali lastnik v primeru, da so taki ukrepi sprejeti o tem nemudoma in najpozneje v roku 24 ur obvesti pristojni organ.
10. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki po potrebi sprejmejo ustrezne ukrepe za uporabo ustreznih tehničnih sredstev ali postopkov, da se spodbuja zanesljivejše zbiranje in beleženje ustreznih podatkov in da se prepreči njihova morebitna manipulacija.
Člen 20
Naftne in plinske dejavnosti na morju zunaj Unije
1. Države članice od podjetij, ki so registrirana na njihovem ozemlju ter sama ali prek podružnic kot imetniki dovoljenja ali izvajalci opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju zunaj Unije, zahtevajo, da jim na zahtevo poročajo o okoliščinah večje nesreče, v katero so bili vpleteni.
2. Zadevna država članica v zahtevi za poročilo v skladu z odstavkom 1 tega člena določi podrobnosti zahtevanih informacij. Taka poročila se izmenjajo v skladu s členom 27(1). Države članice, ki nimajo niti pristojnega organa niti kontaktne točke, sprejeta poročila predložijo Komisiji.
Člen 21
Zagotavljanje skladnosti z regulativnim okvirom za preprečevanje večjih nesreč
1. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki ravnajo v skladu z ukrepi, določenimi v poročilu o nevarnosti večjih nesreč ter v načrtih iz obvestil o delih na vrtini in obvestil o skupnih dejavnostih, predloženih v skladu s točkami (e), (h) oziroma (i) člena 11(1).
2. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki pristojnemu organu ali katerim koli drugim osebam, ki delujejo pod vodstvom pristojnega organa, zagotovijo prevoz do naprave ali plovila, povezanega z naftnimi in plinskimi dejavnostmi, ali nazaj, vključno s prenosom njihove opreme, ob katerem koli razumnem času ter namestitev, obroke in druge stroške bivanja v zvezi z obiski naprav, da bi omogočili nadzor pristojnih organov, vključno z inšpekcijskimi pregledi, preiskavami in uveljavljanjem skladnosti s to direktivo.
3. Države članice zagotovijo, da pristojni organ pripravi letne načrte za učinkovit nadzor nad nevarnostmi večjih nesreč, vključno z inšpekcijskimi pregledi, pri čemer ta nadzor temelji na obvladovanju tveganja ter se posebej upošteva skladnost s poročilom o nevarnosti večjih nesreč in drugimi dokumenti, predloženimi v skladu s členom 11. Učinkovitost načrtov se redno pregleduje in pristojni organ sprejme vse potrebne ukrepe za njihovo izboljšanje.
Člen 22
Zaupno poročanje o varnostnih pomislekih
1. Države članice zagotovijo, da pristojni organ vzpostavi mehanizme za:
(a)
zaupno poročanje katerega koli vira o varnostnih in okoljskih pomislekih v zvezi z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju ter
(b)
preiskavo teh poročil, pri čemer se ohranja anonimnost zadevnih posameznikov.
2. Države članice od izvajalcev in lastnikov zahtevajo, da svoje zaposlene in pogodbene izvajalce, vključene v dejavnost, ter njihove zaposlene, obvestijo o podrobnostih nacionalne ureditve za mehanizme iz odstavka 1 ter zagotovijo sklicevanje na zaupno poročanje v ustreznih usposabljanjih in obvestilih.
POGLAVJE V
PREGLEDNOST IN IZMENJAVA INFORMACIJ
Člen 23
Izmenjava informacij
1. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki pristojnemu organu zagotovijo vsaj informacije, navedene v Prilogi IX.
2. Komisija z izvedbenim aktom določi enotno obliko za podatkovno poročanje ter podrobnosti o informacijah, ki jih je treba izmenjati. Ta izvedbeni akt se sprejme po svetovalnem postopku iz člena 37(2).
Člen 24
Preglednost
1. Države članice informacije iz Priloge IX objavijo.
2. Komisija z izvedbenim aktom določi enotno obliko objave, kar omogoča enostavno čezmejno primerjavo podatkov. Ta izvedbeni akt se sprejme po svetovalnem postopku iz člena 37(2). Enotna oblika objave omogoča zanesljivo primerjavo nacionalnih praks na podlagi tega člena in člena 25.
Člen 25
Poročanje o vplivu na varnost in okolje
1. Države članice Komisiji predložijo letno poročilo z informacijami, navedenimi v točki 3 Priloge IX.
2. Države članice imenujejo organ, odgovoren za izmenjavo informacij v skladu s členom 23 in objavo teh informacij v skladu s členom 24.
3. Komisija objavi letno poročilo na podlagi informacij, ki so ji jih države članice sporočile v skladu z odstavkom 1.
Člen 26
Preiskava po večji nesreči
1. Države članice izvedejo temeljite preiskave večjih nesreč, ki se zgodijo v njihovi jurisdikciji.
2. Povzetek ugotovitev iz odstavka 1 je Komisiji dostopen bodisi ob koncu preiskave ali po zaključku sodnega postopka, kar je primerneje. Države članice objavijo nezaupno različico ugotovitev.
3. Države članice zagotovijo, da pristojni organ po preiskavah v skladu z odstavkom 1 izvede vsa priporočila, izdana na podlagi preiskave, za katera je pristojen.
POGLAVJE VI
SODELOVANJE
Člen 27
Sodelovanje med državami članicami
1. Vsaka država članica zagotovi, da njihov pristojni organ redno izmenjuje znanje, informacije in izkušnje z drugimi pristojnimi organi, med drugim v okviru skupine organov Evropske unije, pristojnih za naftne in plinske dejavnosti na morju, ter sodeluje z industrijo, drugimi interesnimi skupinami in Komisijo v posvetovanjih o uporabi ustreznega nacionalnega pravnega okvira in pravnega okvira Unije.
Za države članice, ki v svoji jurisdikciji nimajo naftnih in plinskih dejavnosti na morju, informacije iz prvega pododstavka prejme kontaktna točka, določena v skladu s členom 32(1).
2. Znanje, informacije in izkušnje, ki se izmenjajo v skladu z odstavkom 1, se nanašajo zlasti na učinek ukrepov za obvladovanje tveganja, preprečevanje večjih nesreč, preverjanje skladnosti in ukrepanje ob nesrečah pri opravljanju naftnih in plinskih dejavnosti na morju v Uniji in po potrebi zunaj Unije.
3. Vsaka država članica zagotovi, da njihov pristojni organ sodeluje pri določanju jasnih skupnih prednostnih nalog za pripravo in posodabljanje smernic in standardov, da bi opredelil najboljše prakse pri naftnih in plinskih dejavnostih na morju ter poenostavil njihovo izvajanje in dosledno uporabo.
4. Komisija do 19. julija 2014 državam članicam predstavi poročilo o ustreznosti nacionalnih strokovnih virov za uskladitev z regulativnimi funkcijami iz te direktive, ki po potrebi vključuje predloge, s katerimi se državam članicam zagotovi dostop do ustreznega strokovnega znanja.
5. Države članice do 19. julija 2016 obvestijo Komisijo o nacionalnih ukrepih, ki so jih sprejele v zvezi z dostopom do znanja, sredstev in strokovnih virov, med drugim tudi na podlagi formalnih dogovorov iz člena 8(6).
POGLAVJE VII
PRIPRAVLJENOST IN UKREPANJE OB NESREČAH
Člen 28
Zahteve za notranje načrte za ukrepanje ob nesrečah
1. Države članice zagotovijo, da se notranji načrti za ukrepanje ob nesrečah, ki jih pripravi izvajalec ali lastnik v skladu s členom 14 in ki se predložijo v skladu s točko (g) člena 11(1):
(a)
začnejo izvajati nemudoma kot odziv na večjo nesrečo ali situacijo, ki predstavlja neposredno tveganje za večjo nesrečo, ter
(b)
so skladni z zunanjim načrtom za ukrepanje ob nesrečah iz člena 29.
2. Države članice zagotovijo, da izvajalec in lastnik vzdržujeta opremo in strokovno znanje, pomembno za notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah, z namenom, da sta ta oprema in strokovno znanje vedno na voljo ter da ju po potrebi dasta na voljo organom, odgovornim za izvajanje zunanjega načrta za ukrepanje ob nesrečah države članice, v kateri velja notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah.
3. Notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah se pripravi v skladu z delom 10 Priloge I ter se posodobi ob vsaki bistveni spremembi poročila o nevarnosti večjih nesreč ali obvestil, predloženih v skladu s členom 11. Vsakršne takšne posodobitve se predložijo pristojnemu organu v skladu s točko (g) člena 11(1), in o njih se obvesti pristojni organ oziroma organe, odgovorne za pripravo zunanjih načrtov za ukrepanje ob nesrečah na zadevnem območju.
4. Notranji načrt za ukrepanje ob nesrečah se vključi v druge ukrepe za zaščito in reševanje zaposlenih s prizadete naprave, da se zagotovijo dobre možnosti za osebno varnost in preživetje.
Člen 29
Zunanji načrti za ukrepanje ob nesrečah in pripravljenost na nesreče
1. Države članice pripravijo zunanje načrte za ukrepanje ob nesrečah, ki zajemajo vse naftne in plinske naprave na morju ali povezano infrastrukturo in potencialno prizadeta območja v njihovi jurisdikciji. Države članice določijo vlogo in finančne obveznosti imetnikov licenc in izvajalcev pri zunanjih načrtih za ukrepanju ob nesrečah.
2. Zunanje načrte za ukrepanje ob nesrečah pripravi država članica v sodelovanju z ustreznimi izvajalci in lastniki ter po potrebi z imetniki licenc in pristojnim organom, pri čemer je treba upoštevati zadnjo posodobljeno različico notranjega načrta za ukrepanje ob nesrečah na obstoječih ali načrtovanih napravah oziroma povezani infrastrukturi na zadevnem območju, ki ga zajema zunanji načrt za ukrepanje ob nesrečah.
3. Zunanji načrti za ukrepanje ob nesrečah se pripravijo v skladu s Prilogo VII ter dajo na voljo Komisiji, drugim državam članicam, ki bi jih lahko prizadela nesreča, in javnosti. Ko države članice dajo na voljo svoje zunanje načrte za ukrepanje ob nesrečah, zagotovijo, da razkritje informacij ne ogroža varnosti naftnih in plinskih naprav na morju in njihovega delovanja ter ne škoduje gospodarskim interesom držav članic ali osebni varnosti in dobremu počutju uradnikov držav članic.
4. Države članice sprejmejo ustrezne ukrepe, da bi dosegle visoko raven združljivosti in interoperabilnosti opreme za ukrepanje in strokovnega znanja med vsemi državami članicami v geografski regiji ter po potrebi zunaj nje. Države članice spodbujajo industrijo, da razvije opremo in pogodbene storitve za ukrepanje, ki so združljivi in interoperabilni v celi geografski regiji.
5. Države članice vodijo evidence o opremi in storitvah za ukrepanje v skladu s točko 1 Priloge VIII. Te evidence so na voljo drugim državam članicam, ki bi jih lahko prizadele nesreče, državam članicam in Komisiji ter na podlagi vzajemnosti sosednjim tretjim državam.
6. Države članice zagotovijo, da izvajalci in lastniki v tesnem sodelovanju z ustreznimi organi držav članic redno preskušajo svojo pripravljenost na učinkovito ukrepanje ob večjih nesrečah.
7. Države članice zagotovijo, da pristojni organi oziroma, kadar je to ustrezno, kontaktne točke pripravijo scenarije za sodelovanje ob nesrečah. Take scenarije se redno ocenjuje in po potrebi posodablja.
Člen 30
Ukrepanje ob nesrečah
1. Države članice zagotovijo, da izvajalec ali, če je primerno, lastnik nemudoma obvesti pristojne organe o večji nesreči ali situaciji, ki predstavlja neposredno tveganje za nastanek večje nesreče. To obvestilo opisuje okoliščine, vključno z, kadar je to mogoče, virom, možnimi vplivi na okolje in možnimi resnimi posledicami.
2. Države članice zagotovijo, da izvajalec ali lastnik v primeru večje nesreče sprejmeta vse primerne ukrepe za preprečitev stopnjevanja nesreče in omejitev njenih posledic. Pristojni organi držav članic lahko pomagajo izvajalcu ali lastniku, tudi z dodelitvijo dodatnih virov.
3. Država članica med ukrepanjem ob nesrečah zbere informacije, potrebne za temeljito preiskavo v skladu s členom 26(1).
POGLAVJE VIII
ČEZMEJNI VPLIVI
Člen 31
Čezmejna pripravljenost in ukrepanje ob nesrečah držav članic, v jurisdikciji katerih se opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju
1. Kadar država članica meni, da bi lahko nevarnost večje nesreče, povezana z naftnimi in plinskimi dejavnostmi na morju, ki se bodo izvedle v njeni jurisdikciji, pomembno vplivala na okolje v drugi državi članici, pred začetkom dejavnosti posreduje državi članici, ki bi jo lahko prizadela nesreča, ustrezne informacije in si skupaj z njo prizadeva za sprejetje ukrepov za preprečitev škode.
Države članice, ki menijo, da bi jih lahko prizadela nesreča, lahko državo članico, v jurisdikciji katere se bo opravljala naftna in plinska dejavnost na morju, kadar koli zaprosi, naj jim posreduje vse ustrezne informacije. Te države članice lahko skupno ocenijo učinkovitost ukrepov brez poseganja v regulativne funkcije pristojnega organa, ki ima jurisdikcijo nad zadevno dejavnostjo v skladu s točkami (a), (b) in (c) člena 8(1).
2. Nevarnost večje nesreče, ugotovljena v skladu z odstavkom 1, se upošteva v notranjih in zunanjih načrtih za ukrepanje ob nesrečah, da se omogoči učinkovito skupno ukrepanje ob veliki nesreči.
3. Kadar obstaja tveganje, da bi predvidljivi čezmejni vplivi večjih nesreč prizadeli tretje države, države članice na podlagi vzajemnosti tem državam zagotovijo informacije.
4. Države članice medsebojno uskladijo ukrepe, ki se nanašajo na območja zunaj Unije, s čimer preprečijo potencialne škodljive vplive naftnih in plinskih dejavnosti na morju.
5. Države članice v sodelovanju z državami članicami, ki bi jih lahko prizadela nesreča, ustreznimi agencijami Unije ter na podlagi vzajemnosti s potencialno prizadetimi tretjimi državami redno preskušajo svojo pripravljenost na učinkovito ukrepanje ob nesrečah. Komisija lahko prispeva k dejavnostim, usmerjenim v preskušanje čezmejnih mehanizmov za ukrepanje ob nesrečah.
6. Ob večji nesreči ali ob njeni neposredni nevarnosti, ki ima ali bi lahko imela čezmejne vplive, država članica, v jurisdikciji katere pride do situacije, o tem takoj obvesti Komisijo in tiste države članice ali tretje države, ki bi jih situacija lahko zadevala, ter redno zagotavlja informacije, pomembne za učinkovito ukrepanje ob nesrečah.
Člen 32
Čezmejna pripravljenost in ukrepanje ob nesrečah držav članic, v jurisdikciji katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju
1. Države članice, v jurisdikciji katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, imenujejo kontaktno točko za izmenjavo informacij z ustreznimi sosednjimi državami članicami.
2. Države članice, v jurisdikciji katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, uporabljajo člen 29(4) in (7), da bi zagotovile, da so v primeru, če jih prizadene večja nesreča, vzpostavljene zadostne zmogljivosti ukrepanja ob nesreči.
3. Države članice, v jurisdikciji katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, z drugimi zadevnimi državami članicami uskladijo svoje nacionalno načrtovanje ukrepov za morsko okolje, kolikor je to potrebno za zagotovitev najučinkovitejšega ukrepanja ob večji nesreči.
4. Kadar državo članico, v jurisdikciji katere se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, prizadene večja nesreča:
(a)
sprejme vse ustrezne ukrepe v skladu z nacionalnim načrtovanjem iz odstavka 3;
(b)
zagotovi vse informacije, ki so pod njenim nadzorom in so na voljo na območju v njeni jurisdikciji ter bi lahko bile pomembne za temeljito preiskavo večje nesreče, oziroma dostop do teh informacij na zahtevo države članice, ki vodi preiskavo v skladu s členom 26.
Člen 33
Usklajen pristop k varnosti pri naftnih in plinskih dejavnosti na morju na mednarodni ravni
1. Komisija v tesnem sodelovanju z državami članicami in brez poseganja v ustrezne mednarodne sporazume, podpira sodelovanje s tretjimi državami, ki opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju v istih morskih regijah kot države članice.
2. Komisija omogoči izmenjavo informacij med državami članicami, ki opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, ter sosednjimi tretjimi državami, ki opravljajo podobne dejavnosti, da bi podprla preventivne ukrepe in regionalne načrte za ukrepanje ob nesrečah.
3. Komisija na mednarodni ravni v ustreznih svetovnih in regionalnih forumih podpira visoke varnostne standarde za naftne in plinske dejavnosti na morju, vključno s standardi v zvezi z vodami Arktike.
POGLAVJE IX
KONČNE DOLOČBE
Člen 34
Kazni
Države članice določijo pravila o kaznih za kršitve nacionalnih določb, sprejetih v skladu s to direktivo, in sprejmejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Predpisane kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne. Države članice o teh določbah Komisijo obvestijo do 19. julija 2015, in jo takoj obvestijo o vsakršni morebitni poznejši spremembi, ki vpliva na te določbe.
Člen 35
Prenesena pooblastila Komisije
Na Komisijo se prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 36 za prilagoditev prilog I, II, VI in VII, da se vključijo dodatne informacije, ki bi lahko bile potrebne zaradi tehničnega napredka. Takšne prilagoditve ne pomenijo bistvenih sprememb obveznosti, določenih v tej direktivi.
Člen 36
Izvajanje pooblastila
1. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov je preneseno na Komisijo pod pogoji, določenimi v tem členu.
2. Pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov iz člena 35 se prenese na Komisijo za obdobje pet let od 18. julija 2013. Komisija pripravi poročilo o prenesenem pooblastilu najpozneje devet mesecev pred koncem petletnega obdobja. Prenos pooblastila se samodejno podaljša za enako obdobje, razen če Evropski parlament ali Svet nasprotuje temu podaljšanju najpozneje štiri mesece pred koncem vsakega obdobja.
3. Pooblastilo iz člena 35 lahko kadar koli prekliče Evropski parlament ali Svet. Z odločitvijo o preklicu preneha veljati prenos pooblastila, navedena v tej odločitvi. Odločitev začne učinkovati dan po njeni objavi v Uradnem listu Evropske unije ali na poznejši dan, ki je v njej določen. Odločitev ne vpliva na veljavnost že veljavnih delegiranih aktov.
4. Takoj ko Komisija sprejme delegirani akt, o tem istočasno uradno obvesti Evropski parlament in Svet.
5. Delegirani akt, sprejet v skladu s členom 35, začne veljati le, če niti Evropski parlament niti Svet ne nasprotuje delegiranemu aktu v roku dveh mesecev od uradnega obvestila Evropskemu parlamentu in Svetu o tem aktu ali če sta pred iztekom tega roka tako Evropski parlament kot Svet obvestila Komisijo, da ne bosta nasprotovala. Ta rok se na pobudo Evropskega parlamenta ali Sveta podaljša za dva meseca.
Člen 37
Postopek v odboru
1. Komisiji pomaga odbor. Ta odbor je odbor v skladu z Uredbo (EU) št. 182/2011.
2. Pri sklicevanju na ta odstavek se uporablja člen 4 Uredbe (EU) št. 182/2011.
Člen 38
Sprememba Direktive 2004/35/ES
1. V členu 2(1) Direktive 2004/35/ES se točka (b) nadomesti z naslednjim:
„(b)
škodo na vodah, ki je vsaka škoda z večjim škodljivim vplivom
(i)
na ekološko, kemično ali količinsko stanje ali ekološki potencial voda, kot sta opredeljena v Direktivi 2000/60/ES, razen škodljivih vplivov, za katere se uporabljajo določbe člena 4(7) navedene direktive, ali
(ii)
na okoljsko stanje zadevnih morskih voda, kot je opredeljeno v Direktivi 2008/56/ES, če določenih vidikov okoljskega stanja morskega okolja ne ureja že Direktiva 2000/60/ES;“.
2. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev z odstavkom 1 do 19. julija 2015. O tem takoj obvestijo Komisijo.
Člen 39
Poročanje Evropskemu parlamentu in Svetu
1. Komisija do 31. decembra 2014 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o razpoložljivosti instrumentov finančnega jamstva in obravnavanju odškodninskih zahtevkov, po potrebi skupaj s predlogi.
2. Komisija do 19. julija 2015 Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o svoji oceni učinkovitosti ureditev glede odgovornosti v Uniji v zvezi s škodo, nastalo zaradi naftnih in plinskih dejavnosti na morju. To poročilo vključuje oceno ustreznosti razširitve določb o odgovornosti, po potrebi pa se mu priložijo predlogi.
3. Komisija preuči ustreznost vključitve nekaterih ravnanj, ki lahko povzročijo večjo nesrečo, v področje uporabe Direktive 2008/99/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. novembra 2008 o kazenskopravnem varstvu okolja (23). Komisija do 31. decembra 2014 predloži poročilo o svojih ugotovitvah Evropskemu parlamentu in Svetu ter po potrebi priloži zakonodajne predloge, če države članice dajo na voljo ustrezne informacije.
Člen 40
Poročilo in pregled
1. Najpozneje 19. julija 2019, Komisija oceni učinkovitost izvajanja te direktive in pri tem ustrezno upošteva prizadevanja in izkušnje pristojnih organov.
2. Komisija Evropskemu parlamentu in Svetu predloži poročilo o rezultatih te ocene. To poročilo vključuje morebitne ustrezne predloge za spremembo te direktive.
Člen 41
Prenos
1. Države članice sprejmejo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s to direktivo do 19. julija 2015.
O tem takoj obvestijo Komisijo.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Način sklicevanja določijo države članice.
2. Države članice Komisiji pošljejo besedila glavnih določb nacionalne zakonodaje, sprejetih na področju, ki ga ureja ta direktiva.
3. Z odstopanjem od prvega pododstavka odstavka 1 in ob upoštevanju odstavka 5, države članice z morjem, v jurisdikciji katerih se ne opravljajo naftne in plinske dejavnosti na morju, in ki ne nameravajo izdajati dovoljenj za takšne dejavnosti, o tem obvestijo Komisijo in so zavezane, da do 19. julija 2015 uveljavijo le tiste ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev skladnosti z zahtevami iz členov 20, 32 in 34. Te države članice ne smejo izdajati dovoljenj za opravljanje takih dejavnosti, dokler ne prenesejo in izvedejo preostalih določb te direktive ter o tem obvestijo Komisijo.
4. Z odstopanjem od prvega pododstavka odstavka 1 in ob upoštevanju odstavka 5, morajo države članice brez izhoda na morje do 19. julija 2015 sprejeti le tiste ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev skladnosti s členom 20.
5. Kadar na dan 18. julija 2013 nobeno podjetje, ki opravlja dejavnosti v skladu s členom 20, ni registrirano v državi članici, za katero veljata odstavka 3 in 4, mora ta država članica sprejeti ukrepe, ki so potrebni za zagotovitev skladnosti s členom 20, 12 mesecev po morebitni poznejši registraciji takšnega podjetja v tej državi članici ali do 19. julija 2015, kar koli je pozneje.
Člen 42
Prehodne določbe
1. Kar zadeva lastnike, izvajalce na načrtovanih proizvodnih napravah in izvajalce, ki načrtujejo izvajanje del na vrtini ali ta dela izvajajo, države članice zakone in druge predpise, sprejete v skladu s členom 41, uporabljajo od 19. julija 2016.
2. Kar zadeva obstoječe naprave, države članice zakone in druge predpise, sprejete v skladu s členom 41, uporabljajo od datuma predvidenega regulativnega pregleda dokumentacije o oceni tveganja, vsekakor pa najpozneje 19. julija 2018.
Člen 43
Začetek veljavnosti
Ta direktiva začne veljati dvajseti dan po objavi v Uradnem listu Evropske unije.
Člen 44
Naslovniki
Ta direktiva je naslovljena na države članice.
V Strasbourgu, 12. junija 2013