РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 20 ноември 2013 година
относно Държавна помощ SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), приведена в действие от Франция в полза на SNCM
(нотифицирано под номер C(2013) 7066)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2014/882/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него (1),
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените членове (2) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 18 февруари 2002 г. Франция уведоми Комисията за проект за помощ за преструктурирането на Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море, наричано по-нататък SNCM), допълнен на 3 юли 2002 г. (3) Този проект за преструктуриране следваше уведомлението от страна на френските органи от 20 декември 2001 г. за паричен аванс, одобрен от Compagnie Générale Maritime et Financière (Генерална морска и финансова компания, наричана по-нататък CGMF) (4) за SNCM на стойност 22,5 млн. EUR като помощ за оздравяване. С решение от 17 юли 2002 г. (5) (наричано по-нататък решението от 2002 г.) Комисията разреши помощта за оздравяване в полза на SNCM в рамките на предварителната процедура по разглеждане на помощите, предвидена в член 88, параграф 3 от Договора за ЕО. Помощта за преструктуриране, за която е получено уведомление, се състои в рекапитализиране на SNCM чрез CGMF на стойност 76 млн. EUR.
(2)
С писмо от 19 август 2002 г. Комисията уведоми френските органи за решението си да открие официалната процедура по разследване (6) в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета (7).
(3)
На 8 октомври 2002 г. (8) френските органи съобщиха на Комисията мнението си относно решението от 19 август 2002 г. (9).
(4)
По искане на френските органи на 24 октомври 2002 г., 3 декември 2002 г. и 25 февруари 2003 г. бяха организирани работни срещи със службите на Комисията.
(5)
В рамките на откриването на процедурата Комисията получи мненията на две предприятия, а именно Corsica Ferries France (наричано по-нататък CFF) на 8 януари 2003 г. (10) и на STIM d’Orbigny от групата Stef-TFE (наричано по-нататък STIM) на 7 януари 2003 г., както и на различни френски териториални общности на 18 декември 2002 г. и на 9 и 10 януари 2003 г. Комисията препрати тези мнения на Франция за коментар с писма от 13 и 16 януари и 5 и 21 февруари 2003 г.
(6)
Френските органи изпратиха на Комисията своите коментари по мненията на CFF и STIM на 13 февруари 2003 г. (11) и на 27 май 2003 г. (12).
(7)
На 16 януари 2003 г. службите на Комисията отправиха искане за допълнителна информация, на което френските органи отговориха на 21 февруари 2003 г.
(8)
С писмо от 10 февруари 2003 г. (13) френските органи представиха аргументи с цел да докажат, че проектът за помощ отговаря изцяло на Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (14) (наричани по-нататък Насоките от 1999 г.).
(9)
На 25 февруари 2003 г. (15) по искане на Комисията френските органи изпратиха копие от споразумението между акционерите, обвързващо SNCM и STIM.
(10)
С Решение 2004/166/ЕО (16) (наричано по-нататък решението от 2003 г.) Комисията одобри, с някои условия, отпускането на помощта за преструктуриране в полза на SNCM, платима на два транша - първият от 66 млн. EUR, а вторият в размер на максимум 10 млн. EUR, като той ще бъде определен в зависимост от нетния резултат, получен от цесиите на активи, осъществени след приемането на решението от 2003 г. Изплащането на първия транш беше разрешено с решението от 2003 г.
(11)
На 13 октомври 2003 г. CFF внесе жалба за отмяна на решението от 2003 г. в Първоинстанционния съд на ЕО (наричан по-нататък Общият съд) (дело T-349/03).
(12)
С Решение 2005/36/ЕО (17) (наричано по-нататък решението от 2004 г.) Комисията заключи, че промените, поискани от Франция на 23 юни 2004 г., а именно да замени кораба Aliso с кораба Asco в списъка на плавателните съдове, които SNCM има разрешение да използва по силата на решението от 2003 г., и продажбата на кораба Aliso вместо на кораба Asco, не са от такова естество, че да поставят под въпрос съвместимостта с общия пазар на помощта за преструктуриране, разрешена с решението от 2003 г.
(13)
С решение от 16 март 2005 г. (наричано по-нататък решението от 2005 г.) (18) Комисията одобри изплащането на втори транш от помощта за преструктуриране на стойност 3,3 млн. EUR, с което общата стойност на разрешената помощ за преструктуриране достигна 69,3 млн. EUR.
(14)
На 15 юни 2005 г. по дело T-349/03 (19) Съдът анулира решението от 2003 г. поради грешна преценка за минималния характер на помощта.
(15)
На 25 октомври 2005 г. (20) френските органи предадоха на Комисията информация относно финансовото състояние на компанията за периода след уведомлението за проекта за помощ за преструктуриране от 18 февруари 2002 г.
(16)
На 17 ноември 2005 г. (21) френските органи предоставиха сведения във връзка с актуализацията на проекта за преструктуриране от 2002 г. и възстановяването на собствения капитал на SNCM (22).
(17)
На 15 март 2006 г. френските органи предоставиха на Комисията обзорен доклад за пазара, бизнес плана (част приходи) и отчет за предварителния резултат от дейността (23). Допълнителни документи бяха представени на службите на Комисията на 28 март 2006 г. и на 7 април 2006 г. (24) В кореспонденцията от 7 април 2006 г. френските органи приканиха Комисията да отчете, че предвид твърдяното естество на „компенсация за обществена услуга“, част от помощта за преструктуриране от 2002 г., по-специално сумата от 53,48 млн. EUR, следва да не се квалифицира като мярка, предприета в рамките на план за преструктуриране, а като мярка, непредставляваща помощ, по смисъла на съдебната практика по делото Altmark (25) или като самостоятелна и независима от плана за преструктуриране мярка по смисъла на член 86, параграф 2 от Договора за ЕО.
(18)
На 21 април 2006 г. съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета (26) до Комисията беше изпратено уведомление за проект за концентрация, чрез която се предвижда предприятията Veolia Transport (наричано по-нататък VT) (27) и Butler Capital Partners (наричано по-нататък BCP) да придобият съвместно контрола върху SNCM (28). Комисията взе решение да не се противопоставя на операцията, за която е била уведомена, и я обяви за съвместима с общия пазар с решение от 29 май 2006 г. (29).
(19)
На 21 юни 2006 г. (30) френските органи представиха пред Комисията наредбата от 26 май 2006 г. на Министерството на икономиката, финансите и индустрията, с която се одобряват финансовите операции, за които е взето решение от Société nationale des chemins de fer français (наричано по-нататък SNCF), и Декрет № 2006-606 от 26 май 2006 г. относно прехвърлянето на SNCM към частния сектор.
(20)
Сведения относно възлагането на обществена услуга и помощите със социален характер, свързани с обслужването на Корсика, бяха представени на Комисията на 7 юни 2006 г. (31).
(21)
С писмо от 13 септември 2006 г. Комисията съобщи на френските органи решението си да открие официална процедура по разследване в съответствие с член 88, параграф 2 от Договора за ЕО и член 6 от Регламент (ЕО) № 659/1999 относно новите мерки, приведени в действие в полза на SNCM, и плана за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г. (32) (наричано по-нататък решението от 2006 г.).
(22)
На 16 ноември 2006 г. Франция изпрати на Комисията своето мнение след решението от 2006 г. (33).
(23)
Тъй като беше сезирана от някои заинтересовани страни с молба за удължаване с един месец на срока за представяне на мненията им (34), Комисията реши да даде този допълнителен срок на всяка от тях (35).
(24)
Комисията получи мненията на CFF (36) и на STIM (37) и ги предаде на френските органи с писмо от 20 февруари 2007 г. Трето заинтересовано лице също изпрати коментари, които бяха предадени на френските органи и които то оттегли на 28 май 2008 г.
(25)
Френските органи представиха мненията са по коментарите на заинтересованите трети страни на 30 април 2007 г. (38).
(26)
На 20 декември 2007 г. CFF депозира в Комисията жалба срещу SNCM, която допълва изпратената на 15 юни 2007 г. и на 30 ноември 2007 г. информация. Тази жалба касае член 3 от новото споразумение за възлагане на обществена услуга, подписано през юни 2007 г. между териториалната общност на Корсика и групата Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM за 2007-2013 г. Според CFF прилагането на тази клауза мобилизира за SNCM нови финансови ресурси от порядъка на 10 млн. EUR за 2007 г. Освен това според CFF компенсацията, изплатена на SNCM във връзка със задълженията за извършване на обществена услуга, представлява държавна помощ, която е и неправомерна, тъй като за нея не е подадено уведомление до Комисията.
(27)
Комисията информира заинтересованите страни за решението си да удължи срока за представяне на мненията на трети страни до 14 март 2008 г.
(28)
Комисията предаде на 26 март 2008 г. мненията на заинтересованите трети страни на Франция, която изпрати коментарите си на 28 март 2008 г., 10 април 2008 г. и 28 април 2008 г.
(29)
С решение от 8 юли 2008 г. Комисията счета, че новите мерки от 2006 г. не представляват държавни помощи по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, и че мерките, за които е изпратено уведомление през 2002 г., са съвместими с общия пазар.
(30)
Това решение беше частично отменено от Общия съд на 11 септември 2012 г. (39). Общият съд счете, че заключенията на Комисията по отношение на приведените в действие през 2006 г. мерки съдържат явни грешки в преценката. Що се отнася до мерките за преструктуриране от 2002 г., той счете, че анализът им трябва да бъде преразгледан, тъй като отмененото решение се основава на факта, че мерките от 2006 г. не са съдържали елементи на помощ.
(31)
Не беше отменено единствено обявяването за съвместима на помощта от 53,4 млн. EUR като компенсация за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г. Ето защо този въпрос няма да бъде разглеждан в настоящото решение.
(32)
С оглед на изложеното по-горе Комисията трябва да приеме ново окончателно решение. Не е необходимо да се разглеждат обстоятелства, настъпили след датата на приемане на отмененото решение. Вследствие на отмяната Комисията трябва, от една страна, да прецени дали някои от разглежданите мерки съответстват на поведението на частен инвеститор в условията на пазарна икономика, а от друга страна - доколкото разглежданите мерки представляват държавни помощи, дали условията за съвместимост, изложени в съответните насоки, са изпълнени. В съответствие със съдебната практика на Общия съд (40) за всяко от тези две проучвания Комисията може да вземе предвид само информацията, с която е разполагала към датата на приемане на отмененото решение, т.е. 8 юли 2008 г. (41).
(33)
На 13 ноември 2012 г. с участието на Комисията беше проведена среща между френските органи и представители на SNCM.
(34)
С писма от 6 декември 2012 г. и от 5 февруари 2013 г. френските органи на два пъти поискаха да бъде взето решение процедурата да бъде започната наново поради следните причини: като е уточнил критериите за теста за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика, Общият съд е постановил новаторско решение в съдебната практика, което води до необходимост от започване наново на състезателната процедура. С писма от 15 януари и 13 февруари 2013 г. Комисията отхвърли тези искания, като подчерта, че процедурата би могла бъде възобновена от същия момент, в който е допусната незаконосъобразността, и като припомни, че решението за откриване от 2006 г. от своя страна по никакъв начин не е било незаконно. Все пак тя информира френските органи, че имат право да ѝ изпратят допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметнат за подходящ.
(35)
На 16 май 2013 г. френските органи изпратиха на Комисията информационна бележка.
(36)
С писмо от 19 юни 2013 г. SNCM също настоя за решение да се започне наново официалната процедура по разследване по причини, подобни на изложените от френските органи. Комисията отхвърли това искане с писмо от 10 юли 2013 г. Все пак тя информира SNCM, че има право да ѝ изпрати допълнителни сведения, които да бъдат разгледани и анализирани, или какъвто и да е документ, който сметне за подходящ.
(37)
На 27 август 2013 г. SNCM изпрати информационна бележка и нов доклад, свързан с цесията на SNCM.
II. ОПИСАНИЕ
2.1. ПОЛУЧАТЕЛЯТ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(38)
Получателят на мерките, предмет на настоящото решение, е SNCM, което обединява няколко дъщерни дружества в морския сектор и което извършва превози по море на пътници и леки и тежкотоварни автомобили по линиите между континентална Франция и Корсика, Италия (Сардиния) и Магреб (Алжир и Тунис).
(39)
SNCM е акционерно дружество, създадено през 1969 г. от сливането на Compagnie générale transatlantique (Трансатлантическа генерална компания) и Compagnie de navigation mixte (Компания за смесено плаване), и двете създадени през 1850 г. Наречена тогава Compagnie générale transméditerranéenne (Генерална транссредиземноморска компания), тя е преименувана в Société nationale maritime Corse-Méditerranée (Национално морско дружество Корсика-Средиземно море) през 1976 г., след като Société nationale des chemins de fer (Френска национална железопътна компания, SNCF) придобива участие в капитала ѝ. Компанията е избрана от френското правителство, за да реализира принципа на териториална цялост с Корсика, по-специално уеднаквяване на тарифите за превозите по море и тарифите на SNCF за железопътния транспорт, въз основа на споразумение, сключено на 31 март 1976 г. за двадесет и пет години. Транспортното обслужване на Корсика вече е било възложено на Compagnie générale transatlantique от френското правителство с предишно споразумение, сключено на 23 декември 1948 г.
(40)
В момента на уведомлението за рекапитализацията през 2002 г. 20 % от SNCM е собственост на SNCF, а 80 % - на CGMF. След отварянето на капитала на SNCM на 30 май 2006 г. (вж. съображение 18 от настоящото решение) BCP и VT притежават съответно 38 % и 28 % от капитала на SNCM, а дяловото участие на CGMF в капитала е 25 % (9 % от капитала е запазен за служителите).
(41)
През 2008 г. основните дъщерни предприятия на SNCM са Compagnie Méridionale de Navigation (Южна мореплавателна компания, CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (Генерална компания за туризъм и хотелиерство, CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) и Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
След цесията на бързоходните кораби Aliso през септември 2004 г. и Asco (49) през май 2005 г. флотата на SNCM се състои от десет кораба (пет фериботни (50), четири смесени (товар и пътници) (51) и един бързоходен кораб (NGV), опериращи главно от Ница) (52), от които седем са собствени (53).
(43)
За по-голяма изчерпателност е уместно да се припомни, че редовните транспортни услуги по море между пристанищата на континентална Франция и Корсика се осигуряват още от 1948 г. като обществена услуга, чиито концесионери между 1976 и 2001 г. са SNCM и CMN по силата на рамково споразумение, сключено първоначално за срок от двадесет и пет години. Съгласно действащите правила на Общността (54) и след тръжна процедура, публикувана на европейско равнище (55), организирана от териториалната общност на Корсика (56), SNCM и CMN спечелват съвместно предоставянето на обществената услуга (Délégation de Service Public, DSP), състояща се в обслужване на Корсика с тръгване от Марсилия, срещу финансови компенсации, за периода 2002-2006 г.
(44)
След като DSP приключва в края на 2006 г., горепосочената обществена услуга по море отново е предмет на тръжна процедура на европейско равнище (57) и възложена на групата SNCM-CMN, считано от 1 май 2007 г. до 31 декември 2013 г. срещу субсидия от около 100 млн. EUR годишно.
(45)
Успоредно с това на всички оператори, обслужващи острова с тръгване от Тулон и Ница, са вменени задължения за честота на обслужването. По тези линии жителите на Корсика, както и други категории пътници, от 2002 до 2013 г. се ползват от социални помощи, отпускани по силата на решенията на Комисията от 2 юли 2002 г. (58) и 24 април 2007 г. (59).
2.2. КОНКУРЕНТНА СРЕДА
(46)
SNCM осъществява дейност основно в две отделни области - за превоз на пътници и за превоз на товари. То обслужва както Корсика и Магреб с тръгване от Франция, така и допълнително Италия и Испания.
2.2.1. Обслужването на Корсика
2.2.1.1. Превоз на пътници
(47)
Обслужването на Корсика по отношение на превоза на пътници е пазар със силно изразен сезонен характер. Той в действителност се характеризира с върхови моменти в сезонните посещения, които може да са до десет пъти повече в сравнение с най-слабите месеци, а това изисква от операторите да разполагат с флота, способна да поеме тези пикове. Половината от оборота се реализира през юли и август. Освен това има и дисбаланс според направлението дори в периоди с върхови моменти: през юли например корабите тръгват от континента пълни, а се връщат почти празни. По тази причина средногодишните коефициенти на запълване на корабите са сравнително ниски.
(48)
SNCM е завареният операторът, който свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга; третата третина от неговата дейност се състои в осъществяването на връзки от други изходни точки и дестинации (Ница-Корсика, Тулон-Корсика, международни връзки към Сардиния или Магреб).
(49)
SNCM дълго време е било монополист в основната си дейност. Но от 1996 г. дружеството се изправя срещу конкуренция, която бързо се разгръща. Така например дружеството CFF днес е оператор, доминиращ морските връзки между континента и Корсика, а пазарният му дял непрекъснато се увеличава. Въпреки че присъства на този пазар едва от 1996 г., CFF увеличава превоза си на пътници с 44 % годишно между 2000 и 2005 г. и това увеличение е постоянно. Така почти […] (60) % от пътниците по море между континента и Корсика се качват на кораб на CFF, докато само […] (60) % ползват плавателен съд на SNCM, а CMN превозва останалата част от пътниците - […] (60) %.
(50)
Завоюваната от 2000 г. насам позиция на CFF на разглеждания пазар се проявява и по отношение на броя на пътниците, превозвани за един сезон между Корсика и континентална Франция. От представената по-долу графика се вижда, че пазарният дял на CFF се е увеличил от 45 % през 2000 г. до 70 % през 2007 г., а този на SNCM от 53 % е намалял до 26 % за същия период, с разлика от над един милион превозени пътници.
Графика
Брой превозени пътници за един сезон (май-септември)
Източник:
Регионален орган за наблюдение на транспорта на Корсика.
(51)
Другите по-малки конкуренти на SNCM в обслужването на Корсика са Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines и TRIS.
(52)
От 2006 г. насам предлагането на транспортни услуги от страна на SNCM и дяловете му от пазара на връзките с Корсика са редуцирани, като спадът е 8 % от предлагането на места (- 20 % за рейсовете от Ница и - 3 % за тези от Марсилия).
(53)
Проследяването на намаляването на пазарните дялове показва, че връщането на доверието на пътниците, които твърде дълго са били свидетели на стачки и смущения, породени от социалните конфликти през 2004 и 2005 г., и по-конкретно по повод на приватизацията на предприятието, става твърде бавно.
(54)
Пазарът на превоз на пътници по море между континента и Корсика нараства средно с 4 % от 1993 г. насам; този ръст би трябвало да продължи и с увеличение от […] (60) % според очакваното за 2008 г. (към периода на разглеждането на фактите) и с по-умерено темпо през следващите години. Освен това като че ли няма нови оператори, които да търсят развитие на този пазар. В отговор на обявения търг от Службата по транспорт на Корсика за предоставяне на обществена услуга за обслужване по море на някои пристанища на Корсика за периода 2007-2013 г. единствените кандидати са CFF и SNCM-CMN, въпреки че са били възможни и частични участия по дадена линия.
(55)
Колкото до основния конкурент на SNCM, CFF увеличава рязко предлагането на места от 500 000 до 4,5 млн. между 1999 и 2007 г. (30 % от това увеличение е през 2006-2007 г.), което му позволява да увеличи трафика си (от 1,3 млн. през 2005 г. до 1,6 млн. през 2007 г.), както и своя пазарен дял. Тази политика се изразява чрез коефициенти на запълване, които структурно са по-ниски за CFF, отколкото за SNCM, с отклонение от порядъка на 10 процентни пункта през 2007 г. За SNCM средният коефициент на запълване за 2007 г. достига 48 %, което е нормално предвид силната сезонност на пазара (вж. по-горе).
2.2.1.2. Превоз на товари
(56)
По отношение на превозите на товари за Корсика през 2005 г. SNCM притежава около 45 % от пазара по линията от Марсилия-Тулон към Корсика.
(57)
При общия превоз на стоки (непридружавани) SNCM и CMN са почти фактически монопол. В рамките на договора за предоставяне на обществена услуга двете компании осигуряват чести рейсове от Марсилия към всички пристанища на Корсика.
(58)
При придружаваните ремаркета, натоварени върху ферибот, които представляват общо 24 % от трафика на общи товари, измерени в линейни метри, има конкуренция между всички оператори за превоз на пътници. SNCM и CMN държат по-голямата част от придружавания трафик. Другите оператори, по-специално CFF, държат 10 % от него, което представлява 2 % от общия пазар.
(59)
При придружаваните автомобили (61), натоварени върху ферибот (около 24 % от трафика на общи товари през 2003 г.), SNCM и CMN държат по-голямата част от въпросния пазар. Но от 2002 г. CFF започва да развива предлагането и притежава около 15 % от пазара.
2.2.2. Обслужването на Магреб
(60)
Тунис и Алжир са сериозен пазар с около 5 млн. пътници с преобладаващ въздушен транспорт. В този контекст превозите по море представляват около 15 % от потока. Алжир е значителен пазар за превоз на пътници по море с около 560 000 пътника, а Тунис е по-малък пазар с около 250 000 пътника.
(61)
Пазарът на превозите по море от Франция към Магреб отбелязва устойчиво нарастване от порядъка на 13 % между 2001 и 2005 г. Предвид перспективите за нарастване на туризма към този регион се е предвиждало (към периода на разглеждането на фактите) морският транспорт да отбелязва годишен ръст от порядъка на 4 % до към 2010 г.
(62)
В Алжир SNCM се позиционира като вторият пазарен участник след Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), алжирско публично дружество. Пазарният дял на SNCM се увеличава от 24 % през 2001 г. до 35 % през 2005 г.
(63)
SNCM се позиционира като втори оператор на пазара на транспортни услуги към Тунис след Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Въпреки че от 2001 г. SNCM губи пазарен дял в полза на CTN - от 44 % на 39 % през 2004 г., през 2005 г. е регистрирано подобряване (40 %).
2.3. ОПИСАНИЕ НА МЕРКИТЕ, ПРЕДМЕТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
2.3.1. Рекапитализацията на SNCM от 2002 г.
(64)
В резултат на решението на Комисията от 17 юли 2002 г. да разреши помощ за оздравяването на SNCM (62), на 18 февруари 2002 г. френските органи уведомиха Комисията относно проект за помощ за преструктурирането на SNCM. Тази мярка се състои в рекапитализация на SNCM чрез неговото дружество майка - CGMF, на стойност 76 млн. EUR, от които 46 млн. EUR разходи за преструктуриране (63). Това увеличение на капитала има за цел да увеличи собствения капитал на SNCM от 30 млн. EUR на 106 млн. EUR.
(65)
Съгласно Насоките от 1999 г. френските органи представиха на Комисията план за преструктуриране (64) на SNCM със следните пет точки:
i)
намаляване на броя на курсовете и преразпределение на корабите му между отделните линии (намаляване на обслужването към Корсика и засилване на обслужването към Магреб). Планът за преструктуриране предвижда намаляване на броя на курсовете от 4 138 (3 835 за SNCM и 303 за дъщерното му предприятие Corsica Marittima) на 3 410 през 2003 г. със следните изменения в обслужването:
-
изменение на рейсовете между Марсилия и Корсика съгласно спецификациите към договора за извършване на обществена услуга 2001-2006 г.;
-
почти пълно оттегляне от връзките между Тулон и Корсика;
-
съкращаване на рейсовете между Ница и Корсика;
-
закриване на линията Ливорно-Бастиа с предназначените активи, действително закрита през 2003 г.;
-
засилване на транспортното обслужване на Алжир и Тунис с корабите Méditerranée, Ile de Beauté и Corse и прекратяване на обслужването по линията Генуа-Тунис;
ii)
съкращаване на неговата флота с четири кораба, което трябва да осигури парични средства в размер на 21 млн. EUR;
iii)
цесия на някои недвижими активи;
iv)
намаляване на персонала (65) с около 12 %, което в комбинация с една разумна политика на заплащане, би трябвало да доведе до съкращаване на разходите за екипажи от 61,8 млн. EUR през 2001 г. до 54,8 млн. EUR средно от 2003 до 2006 г., а разходите за наземен персонал - от 50,3 млн. EUR през 2001 г. до 45,8 млн. EUR за същия период;
v)
закриване на две от дъщерните предприятия му, Compagnie Maritime Toulonnaise и дружеството Corsica Marittima, чиито остатъчни активи да се влеят в SNCM.
(66)
В резултат на мнението, представено от Комисията в решението ѝ от 19 август 2002 г., френските органи описаха в писмото си от 31 януари 2003 г. подобренията, внесени в плана за преструктуриране по следните точки:
-
ангажименти и уточнения в политиката на заплащане,
-
план за съкращаване на разходите за стоки и услуги,
-
ангажимент, че SNCM няма да предизвиква тарифна война с конкурентите си в Корсика.
(67)
По повод последната точка френските органи уточниха, че: „SNCM приема този ангажимент безрезервно, тъй като смята, че една тарифна война няма да отговаря нито на стратегическото му положение, нито на неговия интерес, защото ще доведе до намаляване на приходите му, както и не отговаря на обичайните му практики и начин на действие“.
(68)
В рамките на плана за преструктуриране френските органи представиха на Комисията подробен финансов макет за периода 2002-2007 г. на базата на усреднени хипотези за редица променливи величини (66). Финансовите прогнози показват и връщане към положителните текущи резултати от 2003 г.
Таблица 1
Финансов макет за периода 2002-2007 г.
В милиони EUR
2000 г. изпълнен
2001 г. изпълнен
2002 г. план
2002 г. изпълнен
2003 г. план
2004 г. план
2005 г. план
2006 г. план
2007 г. план
Оборот
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Субсидии за дейността
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Текущ резултат
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Нетен резултат
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Собствен капитал
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Нетни финансови задължения (без лизинг)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Финансова рентабилност
Текущ резултат/оборот+субсидии
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Собствен капитал/балансова задлъжнялост
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Резултати за 2000, 2001 и 2002 г. съгласно годишните отчети за 2001 и 2002 г. на SNCM.
(69)
Капиталовата вноска от 76 млн. EUR, както и връщането към рентабилност на дейността, предвиждано още от 2003 г., би трябвало според френските органи да направят възможно увеличаването в кратък срок на собствения капитал от нивото му от около 30 млн. EUR в края на 2001 г. до 120 млн. EUR (2003 г.) и после до 160-170 млн. EUR до края на плана (2006-2007 г.). По този начин би трябвало да се намали финансовата задлъжнялост от 145 млн. EUR през 2002 г. до 40-55 млн. EUR от 2003 до 2005 г. В последните години от плана от компанията се предвижда известно увеличаване на задлъжнялостта за обновяване на един или два собствени кораба.
(70)
Френските органи предоставиха и проучване на чувствителността на изчислените резултати по отношение на работните хипотези за трафика по отделните линии. На тази база различните симулации показват, че SNCM би трябвало да намери отново пътя към рентабилността при разглежданите случаи.
(71)
Най-напред френските органи отбелязаха два алтернативни метода, които са отхвърлили поради това, че са много скъпи.
i)
Първият метод на изчисление се състои в събиране на разходите на всички мерки за преструктуриране. Той би дал като резултат необходимо финансиране от 90,9 млн. EUR, като включва:
-
кумулираните загуби от 1991 до 2001 г. - 41,7 млн. EUR (или 29 млн. EUR - цифра, потвърдена с Решение 2002/149/ЕО от 30 октомври 2001 г. (ОВ L 50, 21.2.2002 г., стр. 66), 6,1 млн. EUR за 2000 г. и 6,6 млн. EUR, преди разходите за преструктуриране, за 2001 г.),
-
намаляване на ресурса, съставен от отписаните амортизации между тези две дати, или 24 млн. EUR (позицията намалява от 86 до 62 млн. EUR в баланса за периода, което отразява удължаването от дванадесет на двадесет години на амортизационния период, като най-малкото средство за този ресурс е „лизинг“ за последните доставени бройки),
-
допълнителните приходи от цесията като резултат от това преструктуриране - 21 млн. EUR, което води до намаляване на нуждите от финансиране, и
-
кумулативният ефект на разходите по преструктурирането - 46,2 млн. EUR (вж. бележка под линия 58).
ii)
Вторият метод на изчисление се състои в определянето на размера на собствения капитал, който да бъде изискван от банковите институции за цялата флота, като се знае, че те, за да финансират изобщо закупуването на кораб, искат собствен капитал, отговарящ на 20 до 25 % от стойността на кораба. Направеното от френските органи изчисление на базата на историческата цена на придобиване на флотата от 843 млн. EUR води до необходимост от собствен капитал от 157 до 196 млн. EUR. След приспадане на собствения капитал, наличен в края на 2001 г., този подход показва необходимост от рекапитализация от 101 до 140 млн. EUR.
(72)
Методът, приложен от френските органи в крайна сметка за определяне на стойността на рекапитализацията, се състои в изчисляване на необходимото финансиране на базата на средното съотношение между собствен капитал и финансови задължения, установено през 2000 г. за пет европейски морски компании. Въпреки различията в отчетите на тези предприятия средната стойност, възприета от френските органи е 79 %. Френските органи поддържат тезата, че финансовите прогнози за периода от 2002 до 2007 г. клонят към едно средно съотношение между собствен капитал и финансови задължения от 77 %, със собствен капитал, предвиден да достигне 169 млн. EUR през 2007 г. Такова равнище на собствен капитал трябва да се получи чрез рекапитализация със 76 млн. EUR и с успешното изпълнение на действията, предвидени в плана за преструктуриране.
2.3.2. Мерки, последващи рекапитализацията от 2002 г.
2.3.2.1. Предварителни бележки
(73)
Рекапитализацията и планът за преструктуриране от 2002 г. не доведоха до очакваните резултати и от 2004 г. икономическото и финансовото състояние на SNCM силно се влоши. За това влошаване допринесоха както вътрешни фактори (социални конфликти, недостатъчно и късно постигане на целите за производителност, загуба на пазарен дял), така и фактори извън SNCM (ниска степен на атрактивност на дестинацията Корсика, придобиване на пазарен дял от страна на CFF, управленски грешки от страна на държавата (67)) и повишаването на цените на горивата.
(74)
Така текущият резултат на SNCM достигна -32,6 млн. EUR през 2004 г. и -25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлизаше на -29,7 млн. EUR през 2004 г. и на -28,8 млн. EUR през 2005 г.
(75)
Влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM принуди френските органи да се освободят от активи извън предвиденото в плана за преструктуриране от 2002 г. и изисквано с решението от 2003 г., както и да открият процедура за търсене на частни партньори.
Таблица 2
Списък на активите, прехвърлени от SNCM след 2002 г.
Нетен резултат от цесията
Дата
Цесии, предложени в уведомлението от 2002 г. (в хиляди EUR)
25 165
Aliso
(заместващ Asco съгласно решение от 8.9.2004 г. на Комисията)
(315)
30.9.2004 г.
Napoléon
6 396
6.5.2002 г.
Monte Rotondo
591
31.7.2002 г.
Liberté
10 088
27.1.2003 г.
Недвижим имот Schuman
8 405
20.1.2003 г.
Допълнителни цесии, наложени от Комисията в решението ѝ от 9.7.2003 г. (в хиляди EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003 г.
Southern Trader
2 153
22.7.2003 г.
Someca
1 423,9
30.4.2004 г.
Amadeus
680
12.10.2004 г.
CCM
-
(68)
-
Допълнителни цесии, извършени след решението от юли 2003 г. (в хиляди EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005 г.
Sud Cargos
4 300
15.9.2005 г.
Продажба на апартаменти от имотите на SNCM
(заемани преди от персонал на SNCM)
1 200
9.2003 до 2006 г.
ОБЩО (в хиляди EUR)
42 385
2.3.2.2. Мерките след рекапитализацията от 2002 г.
(76)
Процедурата за избор на частен партньор е проведена от 26 януари 2005 г. до края на септември 2005 г.
(77)
На 26 януари и 17 февруари 2005 г. френското правителство обяви, че търси частен партньор за включване в капитала на SNCM с цел да се укрепи финансовата му структура и да го подкрепи в необходимите за развитието му действия.
(78)
След като номинира независимо лице за наблюдение на процедурата за търсене на частен партньор, Агенцията за дяловите участия на държавата („APE“) предостави мандат на банка консултант („HSBC“) за установяване на контакт с потенциалните кандидати.
(79)
В този контекст са установени контакти със седемдесет и двама индустриални и финансови инвеститори с оглед определяне на финансовите условия за оферта с цел да се подкрепи индустриалният проект на компанията и да се запазят работни места и доброто изпълнение на обществената услуга. Двадесет и три от тях са изразили интерес, подписани са петнадесет споразумения за поверителност и са изпратени петнадесет информационни меморандума. Шест предприятия са представили оферти на първия кръг на 5 април 2005 г. и три оферти (Connex, станало след това Veolia Transdev (VT), Caravelle и BCP) са получени за втория кръг на 17 юни 2005 г., както и заявен интерес за миноритарно участие (Comanav). За третия кръг са получени три оферти на 28 юли 2005 г.
(80)
На 14 септември 2005 г. всички предприятия са поканени да подадат своята твърда и окончателна оферта преди 15 септември 2005 г. На тази дата дружеството Connex се отказва и държавните служби получават две твърди оферти за капиталова вноска и за поемане на целия капитал от френските групи BCP и Caravelle.
(81)
На 27 септември 2005 г. Франция публикува съобщение за медиите, в което се посочва, че въз основа на задълбочено разглеждане на двете оферти офертата на групата BCP е предпочетена, тъй като, освен че е най-приемлива от финансова гледна точка, тя отговаря най-добре на интересите на компанията, на обществената услуга и на служителите. В първоначалната оферта на BCP се предлага отрицателна цена от 113 млн. EUR и това представлява най-ниското изчисление на отрицателната цена.
(82)
В тази първоначална оферта на потенциалните купувачи е предвидена изрично възможността те да прецизират своята оферта след извършените одити. Френските органи посочиха, че първоначалната отрицателна цена е преразгледана към повишение след одитите на 16 декември 2005 г. поради обективни елементи, оказващи влияние върху регулаторните и икономическите условия, в които осъществява дейност SNCM, като впоследствие офертата е подадена отново на 15 септември 2005 г. Отрицателната цена е преразгледана на ниво 200 млн. EUR.
(83)
При преговорите между френските органи и евентуалните купувачи, а именно ВСР, асоциирана към групата Connex, което по-късно става Veolia Transdev, дъщерно предприятие на Veolia, тази цифра е фиксирана на 142,5 млн. EUR, увеличена от поемането на част от разходите за осигуряване на излизащите в пенсия служители на SNCM (15,5 млн. EUR).
(84)
След открита, прозрачна и недискриминационна процедура за избор в крайна сметка на 13 октомври 2005 г. е подписан договор между държавата, BCP и VT в много трудна социална и финансова ситуация. VT е индустриалният оператор на SNCM (28 % участие), а BCP е основният акционер с 38 % участие. Държавата се ангажира, по-специално по отношение на наетите служители, да остане акционер в компанията с 25 % участие (69). BCP и VT изготвиха бизнес план за SNCM, който бе представен в Европейската комисия на 7 април 2006 г.
а) Съдържание на меморандума за разбирателство
(85)
Меморандумът за разбирателство, по смисъла на който 75 % от капитала на SNCM е прехвърлен на частни купувачи, е подписан на 16 май 2006 г. между страните (BCP, VT и CGMF).
(86)
В раздел II от меморандума за разбирателство е предвидено, че CGMF се ангажира да одобри, подпише и освободи изцяло увеличение на капитала на SNCM на обща стойност 142,5 млн. EUR.
(87)
В допълнение към увеличението на капитала CGMF се ангажира да предостави на разположение на SNCM под формата на аванс по текуща сметка сумата от 38,5 млн. EUR. Този аванс по текуща сметка, който SNCM ще депозира при секвестър (банка CIC), е предназначен за финансирането на онази част от разходите, наречена „sur générosité“, която ще се получи в допълнение към дължимите суми в приложение на законовите разпоредби и колективните трудови договори при евентуален план за съкращаване на персонал, предприет от новите собственици. Изплащането на компенсации освен обезщетенията, получени съгласно законовите разпоредби и колективните трудови договори, се извършва индивидуално и поименно за служители, които са напуснали предприятието и чийто трудов договор е прекратен.
(88)
Този механизъм е предвиден в член II.2 от протокола за цесия от 16 май 2006 г., в който се посочва, че тази сметка е предназначена „за финансиране на част от стойността на евентуални доброволни напускания или прекратявания на трудови договори […], с което ще се допълват сумите от всякакво естество, които трябва да се платят от работодателя съгласно законовите разпоредби и задълженията по колективните трудови договори“. Секвестърът „има за задача да освобождава средства, когато засегнатите служители, които не са обект на вътрешно преназначаване в групата SNCM, действително ще напуснат дружеството, и да освободи остатъка от заложената сума при завършването на мисията си на секвестър“. Функционирането на тази сметка е предмет на споразумение за секвестър, приложено към меморандума за разбирателство. За да се задейства секвестърът, SNCM трябва да предостави на председателя на CGMF поименен списък на лицата с прекратен трудов договор, заради който се изисква задействане на секвестъра, както и месечното състояние на нетните разходи, включващо изчерпателни изчисления на обезщетенията и разходите, изплатени на засегнатите служители. Същевременно SNCM представя на секвестъра „допълнителните действителни месечни разходи“ с подробна разбивка по служител, които са допълнителни и не включват каквито и да е суми, платими от работодателя по силата на законовите разпоредби и колективните трудови договори. Общата сума на допълнителните мерки на държавата, наречени „sur-générosité“, в никакъв случай не може да превишава 38,5 млн. EUR и в случай че тези допълнителни социални мерки не достигнат този праг три години след реализирането на цесията, излишъкът се връща на държавата.
(89)
Вследствие на тези операции в раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да отстъпи на частните купувачи акциите си, представляващи 75 % от дружествения капитал на предприятието, и обезпечителния депозит, предназначен за финансиране на онази част от социалния план, която е извън задълженията, произтичащи от законовите разпоредби и колективните трудови договори.
(90)
В раздел III от меморандума за разбирателство се предвижда също допълнително увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR от BCP/VT, предоставени на SNCM в зависимост от нуждите му от парични средства. В параграф III.2.7 от меморандума за разбирателство е предвидено стойността на акциите на CGMF да е равна във всеки един момент на първоначалната им номинална стойност, увеличена с […] (60) % от освободената им номинална стойност, умножено по J/365, където J е броят дни от датата на реализацията, след приспадане на каквато и да е получена сума (например дивиденти). Тези условия не са приложими при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на дружеството.
(91)
Меморандумът за разбирателство (раздел III.5) съдържа разтрогваща клауза за цесията на SNCM, която може да се упражни едновременно от купувачите, ако е налице някое от следните събития, доколкото тези хипотези биха могли да поставят под въпрос изпълнимостта на техния бизнес план и възстановяването на жизнеспособността на дружеството:
-
невъзлагане на договора за предоставяне на обществена услуга - обслужване по море на Корсика за периода, започващ на 1 януари 2007 г., или възлагането му при значителни влошени условия,
-
всяко отрицателно решение на Европейската комисия или решение на Общия съд или на Съда на ЕС, като например отхвърляне на операцията или налагане на условия, оказващи съществено въздействие върху стойността на дружеството, в срок от шест години, считано от деня на придобиването от партньорите на правата върху дружеството.
(92)
В раздел VII от меморандума за разбирателство се предвижда CGMF да поеме част от социалните ангажименти на SNCM, като например разходите по взаимноосигурителните дружества на пенсионерите му, на стойност 15,5 млн. EUR, считано от деня на прехвърляне на собствеността на дружеството.
(93)
Начините за управление на дружеството са уточнени в раздел IV от меморандума за разбирателство. Предвидено е да се пристъпи към промяна на начина на управление на SNCM, което ще се преобразува в акционерно дружество със съвет на директорите и надзорен съвет. Последният ще се състои от 10, по-късно от 14 члена. Председателството се упражнява временно от представител на държавата. Ако предоставянето на обществената услуга (DSP) бъде възложено на SNCM, председателят на надзорния съвет ще бъде заместен от представител на BCP. Съветът на директорите има за задача да осигури оперативното управление на SNCM.
(94)
На 26 май 2006 г. френското правителство одобри цесията на SNCM, както и горепосочените мерки.
б) Мерките
(95)
С оглед на гореизложеното меморандумът за разбирателство съдържа три вида държавни мерки, които обосновават разследването в съответствие с правилата на Съюза в областта на държавните помощи:
-
цесията на 75 % от SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR (капиталова вноска за 142,5 млн. EUR и поемане на разходите по взаимноосигурителните дружества в размер на 15,5 млн. EUR),
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF съвместно и едновременно при внасянето на 26,25 млн. EUR, направено от VT и BCP,
-
разтрогващата клауза за цесията (70).
2.4. ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(96)
Настоящото окончателно решение касае мерките, предприети от Франция в полза на SNCM след 18 февруари 2002 г., а именно:
-
остатъкът от капиталовата вноска на CGMF в SNCM в размер на 76 млн. EUR, отпуснати през 2002 г., т.е. 15,81 млн. EUR,
-
отрицателна продажна цена на SNCM от CGMF, равняваща се на 158 млн. EUR,
-
авансът по текуща сметка от страна на CGMF на стойност 38,5 млн. EUR в полза на освободения персонал на SNCM,
-
увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF.
(97)
Настоящото решение не засяга компенсацията за задълженията за обществена услуга на SNCM за периода 1991-2001 г., чието съответствие е потвърдено с решение на Общия съд от 11 септември 2012 г. (71).
(98)
То не касае разглеждането на финансовите компенсации, получени или които ще бъдат получени от SNCM за задълженията му за обществена услуга за периода 2007-2013 г., които са предмет на друга процедура (72).
(99)
Уместно е да се отбележи, че съдебното решение от 11 ноември 2012 г. е обжалвано два пъти пред Съда, съответно от SNCM и от Франция, в съединени дела C-533/12 P и C-536/12 P. Настоящото решение е прието в изпълнение на обжалваното съдебно решение единствено доколкото последното отменя решението от 8 юли 2008 г. При тези обстоятелства, в случай че разглеждането на жалбите доведе до частична или пълна отмяна на решението от 11 ноември 2012 г., както и до потвърждаването на някои части, отменени с диспозитива на решението от 8 юли 2008 г., настоящото решение би загубило своята сила поради самото съществуване на тези апелативни решения, доколкото се отнася до вече потвърдени мерки.
2.5. ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ПРЕЗ 2002 Г. И РАЗШИРЯВАНЕТО ѝ ПРЕЗ 2006 Г.
2.5.1. Откриване на официалната процедура по разследване през 2002 г.
(100)
В решението си за откриване на процедурата от 19 август 2002 г. Комисията, като призна на SNCM статута на предприятие в затруднено положение, изрази съмненията си по отношение на съвместимостта на мярката, за която е получено уведомление, с критериите, изложени в точка 3.2.2 от Насоките от 1999 г., които по това време са в сила.
(101)
Комисията изрази някои съмнения по отношение на плана за преструктуриране предвид липсата на анализ на причините за загубите на предприятието. По-специално Комисията постави въпроси, касаещи връзката между загубите и задълженията за извършване на обществена услуга, въздействието на политиката на купуване на съдове на SNCM върху баланса му и мерките, предвидени за увеличаване на производителността на предприятието.
(102)
Комисията посочва освен това и някои празноти в плана за преструктуриране, по-специално липсата на конкретни мерки за намаляване на разходите за стоки и услуги и липсата на информация за бъдещата тарифна политика на SNCM.
(103)
Комисията постави под въпрос основателността на метода на изчисление, използван от френските органи за установяване на стойността на рекапитализацията, както някои хипотези при финансовите симулации.
2.5.2. Разширяване на официалната процедура по разследване от 2006 г.
(104)
С решението си от 13 септември 2006 г. Комисията реши да разшири официалната процедура по разследване от 2002 г., като обхване мерките, предвидени в рамките на цесията на SNCM към частния сектор.
(105)
При хипотезата, че тази сума бъде квалифицирана като държавна помощ, съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО, Комисията счита, че тя е трябвало да се пресметне в съответствие с Насоките на Общността за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (наричани по-нататък Насоките от 2004 г.) (73). Доколкото размерът на помощта за преструктуриране е значително по-нисък от заявения през 2002 г. и одобрен през 2003 г., Комисията изрази съмнение дали е целесъобразно да се поддържа целият обем компенсаторни мерки, наложени на SNCM с решението от 2003 г.
(106)
Комисията изрази съмнения и дали се спазват условията, наложени с решението от 2003 г., а именно принципът за price leadership (ценово лидерство) и броят на ротациите по линиите за Корсика.
(107)
Що се отнася до отрицателната цена на цесията на SNCM, Комисията изрази съмнение дали принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика е в съответствие с рекапитализацията от страна на държавата, предшестваща цесията на SNCM. По-специално Комисията постави под съмнение валидността на изчисленията на разходите за ликвидация, които държавата акционер би трябвало да плати в случай на ликвидация на SNCM.
(108)
Комисията подложи на съмнение факта, че финансовите мерки могат да се обосноват в съответствие с Насоките от 2004 г.
(109)
Тя изрази съмнения също така и за втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, с оглед на спазване на принципите на едновременност между частния и публичния инвеститор и идентичността на условията за извършване по смисъла на съдебната практика.
(110)
Накрая Комисията изрази съмнения и относно факта, че допълнителните социални мерки от 38,5 млн. EUR в помощ на персонала може да донесат косвено предимство за предприятието. Тя подчерта и риска от противоречие, ако допълнителните обезщетения при уволнение се разглеждат като част от рисковете за разумния инвеститор.
III. МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ
3.1. ОТНОСНО РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(111)
Планът за преструктуриране, за който е подадено уведомление през 2002 г., включва капиталова вноска от 76 млн. EUR, 53,48 млн. от които са компенсация за обществена услуга. Ако се вземе предвид и цесиите на активи, извършени от SNCM (74), размерът на реално отпуснатата помощ възлиза на 69 292 400 EUR. Френските органи считат, че ако сумата от 53,48 млн. EUR е съвместима помощ, сумата на помощта, която трябва да бъде счетена за помощ за преструктуриране съгласно уведомлението от 2002 г., в крайна сметка ще възлезе на 15,81 млн..
3.2. ОТНОСНО МЕРКИТЕ, ПОСЛЕДВАЩИ РЕКАПИТАЛИЗАЦИЯТА ОТ 2002 г.
(112)
Франция припомня преди всичко, че сериозността на социалните движения от 2004-2005 г. и влошаването на икономическото и финансовото състояние на SNCM са принудили държавата акционер да започне през януари 2005 г. процедура за избор на частни инвеститори и да предприеме спешни мерки (конкретно цесията на Asco и на участието в Sud Cargos (75)).
3.2.1. Относно отрицателната цена на цесията на SNCM
(113)
Съгласно действащата тогава съдебна практика на Общността в тази област френските органи приканват Комисията да отчете, че отрицателната цена на цесията на SNCM от 158 млн. EUR не съдържа никаква мярка, която би могла да бъде квалифицирана като помощ по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО, доколкото френската държава има поведение на частен инвеститор в условията на пазарна икономика.
(114)
Най-напред Франция отбеляза, че крайната цена от 158 млн. EUR, която е по-ниска от отрицателната цена, първоначално поискана от купувачите на базата на техния одит на SNCM, е резултат от преговори за прехвърляне на контрола, проведени в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна процедура, и в този смисъл цената действително е пазарна.
(115)
Франция смята, че доколкото търсенето на частен партньор за SNCM е извършено в рамките на открита, прозрачна и недискриминационна конкурентна процедура, чийто резултат е приемането на най-добрата оферта, цената на цесията е пазарна.
(116)
Според френските органи цесията на отрицателна цена от 158 млн. EUR е осъществена при най-благоприятни за държавата условия и в съответствие с действащата тогава съдебна практика на Общността и практиката за вземане на решения на Комисията и не съдържа никакъв елемент на помощ. В действителност Франция смята, че тази отрицателна цена е по-ниска от разходите за ликвидация, която държавата би трябвало да понесе при ликвидация на дружеството.
(117)
Това заключение се налага и с оглед на съдебната практика на Съда на Европейските общности (наричана по-нататък съдебната практика по делото Gröditzer (76)) и на резултата от анализа на действителните ликвидационни разходи на SNCM (решение по делото ABX (77)).
(118)
По отношение на първия метод, базирайки се на съдебната практика по делото Gröditzer, Франция твърди, че това решение би потвърдило оценката на Комисията в нейното решение от 8 юли 1999 г., според което „само ликвидационната стойност […] на активите, […], трябва да се счита като стойност на ликвидацията“ (78).
(119)
В тази връзка в докладите на CGMF (79) и Oddo-Hastings (80) ликвидационната стойност на активите се оценява на минимум 190,3 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (81).
(120)
В резултат, доколкото държавата като собственик акционер на едно дружество е отговорна за неговите задължения само до размера на ликвидационната стойност на неговите активи (съдебна практика по делото „Hytasa“ (82)), Франция твърди, че ликвидационната стойност на активите на компанията, изчислена на минимум 190,3 млн. EUR, е по-висока от отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR.
(121)
По втория метод Франция посочва, че той произтича от решение на Комисията относно държавната помощ, приведена в действие от Белгия в полза на ABX Logistics, в което Комисията разглежда една отрицателна цена на цесия, имаща, както и в случая, характер на пазарна цена, като я сравнява с разходите, които държавата акционер действително би понесла в рамките на една ликвидация по споразумение или по съдебен път, определени от експерт - независимо трето лице. Според Франция Комисията признава в това решение валидността на определен брой разходи, произтичащи от действие за попълване на пасивите, поискано от страна на кредиторите, или от ликвидацията на други клонове на групата, ликвидираща свое дъщерно предприятие.
(122)
Въз основа на докладите CGMF и Oddo-Hastings френските органи смятат, че съвкупността от действителните разходи, които Френската република би понесла като акционер, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. и се разпределят по следния начин:
-
Ø [70-80] (60) млн. EUR съгласно социалния план по колективния трудов договор, който включва всички разходи, свързани с прекратяването на трудовия договор и които съгласно същия са за сметка на предприятието,
-
Ø [30-40] (60) млн. EUR съгласно социалния план извън колективния трудов договор, който обхваща всички разходи, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM във връзка с уволнението, и косвените разходи, свързани със социалния план по колективния трудов договор,
-
Ø Между [200-210] (60) и [250-260] (60) млн. EUR за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение, които съдията би присъдил да бъдат понесени от държавата в допълнение към обезщетенията, изплатени в рамките на социалния план по и извън колективния трудов договор, в съответствие със съдебната практика Aspocomp Group Oyj на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.
(123)
При този метод се отчита рискът, който френската държава би понесла, в случай че получи покана да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM. Френските органи смятат, че рискът от процедура по покриване на пасивите не може да се изключи, особено при наличието на прецедент в Касационния съд на Франция (83). В няколко писма до Комисията френските органи изтъкват, че възможността държавата да бъде осъдена от национален съдия да покрие пасивите на управляваното от нея предприятие е повече от възможен сценарий и че това би трябвало да се отчете при изчисляването на реалната стойност на една евентуална ликвидация на SNCM.
(124)
Към 30 септември 2005 г. остатъчната сума от активите на SNCM (или 190,3 млн. EUR) би била 36,5 млн. EUR след изплащане на привилегированите задължения. Другите елементи на разходите, които се вземат предвид при процедура по покриване на пасивите към държавата, включват разходите по прекратяването на основните експлоатационни договори, свързани с прекратяването на условията по лизинга на корабите и изплащането на негарантираните задължения, което ще доведе до недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR. Френските органи смятат, че държавата ще бъде осъдена да поеме 85-100 % от тази сума.
(125)
Освен това френските органи смятат, че поради връзката си със SNCM и съгласно друга френска съдебна практика (84) ликвидацията на предприятието би дала основание на съдията да нареди изплащане на обезщетение за пропуснати ползи и загуби на служителите. Тази съдебна практика дава основание на френските органи да смятат, че е повече от възможно даден съдия да определи стойността на допълнителните обезщетения на базата на обезщетенията, които биха били изплатени в рамките на социален план, предложен преди ликвидацията.
(126)
Анализът на действителните разходи, които държавата акционер би понесла, показва, че разходите за държавата при продажба на SNCM на отрицателна цена от 158 млн. EUR са по-ниски от тези, които би понесла при ликвидация на предприятието по съдебен път.
(127)
В заключение френските органи смятат, че тази сума не би могла да бъде квалифицирана като държавна помощ.
3.2.2. Относно съвместната капиталова вноска на акционерите
(128)
Франция смята, че чрез това поемане на дялове тя е действала като разумен инвеститор, защото от една страна се е намесила едновременно и миноритарно заедно с BCP и VT, а от друга страна за това участие е получавано възнаграждение под формата на фиксиран капитал в размер на […] (60) % годишно, което освобождава държавата от риска за изпълнението на бизнес плана. Франция посочва, че този показател на рентабилност е удовлетворяващ за един частен инвеститор (85). Тя уточнява обаче, че няма да се дължи никакво възнаграждение при съдебен надзор или ликвидация по съдебен път на SNCM или при упражняването на разтрогващата клауза от страна на новите собственици.
3.2.3. Относно допълнителните социални мерки (помощ за персонала)
(129)
Франция смята, като се позовава на практиката за вземане на решения на Комисията, по-специално по делото SFP - Société française de production (86), че това финансиране е помощ за персонала, която не носи ползи на предприятието. Прилагането благодарение на публични фондове на допълнителни социални мерки в полза на уволнените служители, без тези мерки да освобождават работодателя от нормалните му задължения, произтичат от социалната политика на държавите членки и не представляват държавна помощ.
3.2.4. Относно премахването на ограниченията, наложени с отмененото решение от 2003 г.
(130)
Френските органи припомнят от една страна, че всички условия, наложени с решението от 2003 г., са били приведени в действие и спазвани през периода 2003-2006 г. От друга страна френските органи смятат, че тези мерки вече не са необходими за предотвратяване на нарушение на конкуренцията и че тяхното поддържане ще противоречи на принципа за пропорционалност по отношение на ограничаването на размера на помощите за преструктуриране, редуцирани до 15,81 млн. EUR. По-специално френските органи смятат, че е целесъобразно премахването на условията, които все още биха намерили приложение, по-специално касаещите забраната за модернизация на флота на SNCM, спазването на принципа за price leadership по отношение на тарифите и поддържането на определена честота на курсовете.
3.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(131)
Ако Комисията следва да квалифицира като държавна помощ всички или част от новите мерки, Франция обръща внимание на Комисията върху факта, че новите мерки, като осигуряват възстановяването на жизнеспособността на SNCM, ще направят възможно поддържането на конкуренцията на въпросните пазари и по-специално на пазара за транспортно обслужване на Корсика. Този елемент според Франция е един от принципите на Насоките за оздравяване на предприятие в затруднение, както е посочено от Комисията по настоящото дело (съображение 283 от отмененото ѝ решение), така и от Общия съд в неговото решение от 15 юни 2005 г. (съображение 117). По-специално последният припомня, че Комисията може да прецени, при упражняването на широкото си право на преценка, че присъствието на дадено предприятие е необходимо за предотвратяване на зараждането на една силна олигополна структура на въпросните пазари.
(132)
Относно определянето на евентуални компенсаторни мерки, които да бъдат наложени на SNCM, Франция препоръчва Комисията да се съобрази със структурата на пазара. Така например намаляването на капацитета на SNCM ще доведе до засилване на вече доминантната позиция на CFF на пазара на транспортни услуги за Корсика (87).
(133)
Според френските органи планът за преструктуриране, заедно с актуализацията му, съответства на критериите за съвместимост, формулирани от Комисията в Насоките ѝ от 1999 и 2004 г. Комплексът от мерки, изложен в контекста на приватизацията на SNCM, е трябвало според френските органи да позволи възстановяването в дългосрочен план, още от края на 2009 г., на жизнеспособността на SNCM и да бъде ограничен до необходимия минимум за това възстановяване на жизнеспособността.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
4.1.1. Мнение на Corsica Ferries (CFF)
(134)
Като оспорва най-напред, че SNCM е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките (88), CFF се съмнява в способността на SNCM да стане рентабилно по несубсидираните си линии. CFF констатира, че противно на обявеното в плана за преструктуриране (89), Ливорно все още се обслужва.
(135)
По отношение на съкращаването на разходите CFF изразява съжаление, че няма достъп до някои елементи от плана за преструктуриране, по отношение на който неговите представители са изразили критики (90).
(136)
CFF е на мнение, че изчисленията на френските органи, водещи до сумата от 76 млн. EUR, са чисто фиктивни (91), а съотношението между собствен капитал и финансови задължения, определено от френските органи на 79 %, счита за преувеличено (92). Относно дяловете на SNCM CFF отбелязва, че някои дъщерни предприятия не са от полза за дейностите на морската компания (93).
(137)
В заключение според CFF проектът за помощ има за цел да бъде заобиколено регулирането на каботажа и да се обезсмисли тръжната процедура, обявена за обслужването на Корсика от Марсилия. CFF настоява да не се допусне предвижданата помощ да доведе до по-агресивно търговско предлагане от страна на SNCM. То предлага помощта за преструктуриране да се одобри едва за 2007 г. и само в случай че SNCM загуби следващия търг през 2006 г. - единственият сценарий, при който публичната морска компания би изпаднала в затруднение.
4.1.2. Мнение на STIM
(138)
STIM, основният акционер на CMN, посочва, че участието на SNCM в CMN трябва да се разглежда като чисто финансови активи. Според STIM CMN и SNCM са независими и в конкуренция за линиите, които не са с отправна точка Марсилия, дори ако тези две компании са съвместни изпълнители по договора за предоставяне на обществена услуга.
(139)
В писмото се посочва, че STIM би се ангажирало „да откупи, изцяло или на части, а за предпочитане всички дялове на SNCM в CMN“, чиято стойност по негова преценка е между 15 и 17 млн. EUR, ако Комисията прецени, че при условията, които би могла да наложи в окончателното си решение, „подобна цесия е необходима за уравновесяване на плана за преструктуриране“.
4.1.3. Мнения на представителите на местните общности
(140)
Кметът на Марсилия, председателят на генералния съвет на Bouches-du-Rhône и председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur подчертават икономическото значение на SNCM за регионалната икономика.
(141)
Председателят на регионалния съвет на Provence-Alpes-Côte d’Azur добавя, че условията, с които планът за преструктуриране на SNCM би гарантирал жизнеспособността на предприятието, според него изглежда са изпълнени.
(142)
Председателят на изпълнителния съвет на Асамблеята на Корсика е представил решение на тази асамблея от 18 декември 2002 г., в което Асамблеята на Корсика е изказала „благоприятно мнение“ за проекта за рекапитализация на SNCM.
4.1.4. Мнение на Службата по транспорт на Корсика
(143)
Службата отбелязва, че SNCM е единствената компания, способна да отговори на изискванията по договора с оглед на превоза на пътници, и изчезването ѝ „ще доведе незабавно до значително намаляване на услугите“. Тя припомня също така и важността на SNCM за икономиката на Корсика.
4.2. ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА РАЗШИРЯВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ОТ 2006 г.
4.2.1. Мнение на Corsica Ferries France (CFF)
(144)
CFF подчертава значението на въпросните финансови суми, техния диспропорционален характер по отношение на оборота на SNCM и факта, че са били изплатени на SNCM преди Комисията да се произнесе за квалификацията им по смисъла на член 87, параграф 1 от Договора за ЕО.
(145)
CFF обръща внимание на Комисията върху факта, че подкрепата на френската държава за SNCM има стратегически характер за развитието на CFF. Тези неразрешени мерки ще позволят на SNCM да води твърде агресивна тарифна политика по линиите, на които CFF е позиционирано от 10 години и където, за първи път от своето навлизане, то ще загуби пазарни дялове.
(146)
Що се касае до тръжната процедура за цесията на компанията, CFF смята, че тя не е напълно прозрачна, доколкото избраното предприятие, в случая BCP, вече не е в оперативното ръководство на SNCM, отстъпвайки мястото си на групата VT. Освен това финансовите условия са станали много по-благоприятни за купувачите и CFF се съмнява в принципа на равно третирането на инвеститорите, който би трябвало да е водещ за цялата операция.
(147)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, CFF се съмнява в прилагането в този случай на критерия за разумния инвеститор в условията на пазарна икономика. От друга страна CFF отправя питане дали може да се смята, че въпросната операция е проведена от държавата успоредно със значителната и едновременна интервенция на частните оператори при сравними условия, след като държавата е рекапитализирала компанията преди съвместната рекапитализация на акционерите и новия план за преструктуриране. От друга страна CFF смята, че предвид тежките финансови условия в SNCM, разумният инвеститор би се намесил по-рано, за да не се обезцени инвестицията му (94).
(148)
CFF смята, че сравнението с „ABX Logistics“ не е подходящо. Освен факта, че обстоятелствата по това дело не са приложими към конкретния случай, CFF подчертава един значителен принос на получателя на помощите в това дело, какъвто явно не е случаят с SNCM. Освен това според CFF в решението на Комисията от 2006 г. не са взети предвид разходите, свързани с риска от съдебни действия в рамките на една ликвидация на засегнатото предприятие. По този повод CFF смята, че националната съдебна практика, на която се позовава Франция, за да оправдае разходите, които биха били свързани с ликвидацията на SNCM, не е приложима към конкретния случай. Според CFF Касационният съд в делото за мините и химическите продукти на Salsignes не засяга изобщо пряката отговорност на държавата акционер при ликвидацията на предприятие, в което е акционер, а по-скоро посочва възможността тя да ръководи действие за плащане на социални задължения срещу публично образувание с промишлен и търговски характер, и невъзможността на неговите ръководители да се освободят от задълженията си, като призовава за намесата на публичните власти.
(149)
Що се касае до приложимостта към случая от съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocomp, CFF посочва, че случаят, който е предмет на тази съдебна практика, при която дружеството майка е осъдено да плати на служителите на дъщерно дружество обезщетения за „неспазване на договор“, утвърден от нея, е твърде различен в сравнение с обстоятелствата по случая на SNCM. Няма риск CGMF или държавата да бъдат осъдени да плащат обезщетения за уволнения при съдебна ликвидация. Освен това CFF се съмнява в цифрите за другите социални разходи поради факта, че те са доста различни при различните експерти, поканени да ги установят.
(150)
CFF смята, че прилагането на съдебната практика на Общността по делата „Gröditzer“ и „Hytasa“ към конкретния случай може само да доведе до заключението, че държавата не е действала като частен инвеститор, доколкото съгласно тази съдебна практика капиталовата вноска на държавата е свързана с продажбата на 75 % от участието ѝ в SNCM, като така се намаляват перспективите за възвръщаемост.
(151)
Накрая, CFF смята, че при сравнението между разходите за ликвидация и разходите за рекапитализация трябва да се отчете стойността на активите, които и в двата случая се прехвърлят на купувача. CFF смята, че стойността на прехвърлените активи варира между 640 млн. EUR и 755 млн. EUR (95) предвид пазарната стойност на флотата, използвана от SNCM, която CFF оценява между 644 и 664 млн. EUR през август 2006 г.
(152)
По отношение на оценката на мерките, последвали рекапитализацията от 2002 г. като помощ за преструктуриране, CFF смята че, ако SNCM отговаря на условията за предприятие в затруднение според Насоките от 2004 г. в периода, предшестващ първата рекапитализация със 142,5 млн. EUR, тази квалификация вече е твърде спорна за периода, предшестващ второто увеличение на капитала с 8,75 млн. EUR, тъй като собственият капитал на предприятието е възстановен.
(153)
Що се касае до жизнеспособността на предприятието, CFF подчертава, че цесията на SNCM е частична и не е неотменяема предвид разтрогващите клаузи, договорени с купувачите. Тези елементи са важни елементи на несигурност по отношение на волята и капацитета на купувачите да оздравят SNCM и следователно „залагат на карта“ перспективите за трайна жизнеспособност на предприятието. CFF посочва, че противно на изискванията в Насоките от 2004 г., френските органи не са предвидили спирането на дейности, които ще останат губещи в структурно отношение дори след преструктурирането (96). CFF изразява своя скептицизъм по отношение на плана за съкращаване на разходите, при положение че флотата на SNCM ще се увеличи (97), и на плана за съкращаване на персонал, като се има предвид провала на социалния план от 2002 г.
(154)
CFF изразява съмненията си по отношение на факта, че новите помощи ще са ограничени до минимум, поради липсата на яснота за това какво покриват социалните разходи от една страна, а от друга - поради съдържанието на протокола от Общото събрание на SNCM от 28 април 2006 г., където е видно, че част от тези помощи биха покрили загубите от дейността на дружеството през 2006 и 2007 г. CFF смята също така, че купувачите на SNCM не допринасят съществено за преструктурирането на предприятието.
(155)
За да се предотврати нежелано нарушаване на конкуренцията, CFF смята, че е необходимо да се преразгледат и уточнят компенсаторните мерки, наложени на SNCM през 2003 г., както и да се добавят нови, свързани с редуцирането на присъствието на SNCM на пазара (98). CFF смята, че част от мерките наложени на SNCM с решението от 2003 г., не са били спазени. SNCM е пристъпило към придобиването на нови кораби в нарушение на член 2 от решението на Комисията от 2003 г. Освен това SNCM не е отстъпило своя дял в CCM в нарушение на член 3 от решението на Комисията. И накрая, SNCM практикува от 2003 г. агресивна тарифна политика с цени под тези на CFF в нарушение на член 4 от същото решение (до 30 % по-евтини билети за еднакви или сравними услуги).
(156)
Що се касае до естеството на втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, CFF смята, че извън едновременността на публичната и частната инвестиция, частната интервенция трябва да бъде значителна и реализирана при сравними условия, така че да се оправдае интервенцията на държавата. В конкретния случай тези две условия не са удовлетворени. От една страна участието на купувачите, тясно свързано с първото увеличение на капитала със 142,5 млн. EUR, не е значително. От друга страна интервенцията на купувачите не е извършена при сравними условия с тези на държавата поради разтрогващите клаузи и очакваната рентабилност от миноритарното участие на CGMF.
(157)
Що се касае до социалните мерки на стойност 38,5 млн. EUR, CFF оспорва квалификацията на тази сума като помощ за персонала. В действителност, макар да е вярно, че тази сума е в полза пряко на служителите на SNCM, CFF подчертава, че тази мярка може да генерира косвен положителен ефект за SNCM, по-специално по отношение на успокояването на социалната атмосфера.
4.2.2. Мнение на STIM
4.2.2.1. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(158)
Що се касае до отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR, STIM смята, че тази цена не е пазарната цена, получена в резултат на открита и недискриминационна конкурентна тръжна процедура, тъй като рекапитализацията е извършена при условия, различни от тези, които по принцип трябва да ръководят един частен инвеститор. STIM счита, че преоцененият счетоводен нетен актив в най-лошия случай би позволил ликвидация без разходи за държавата, дори печалба от ликвидацията, че цената на цесията е неоправдано ниска спрямо стойността на дружеството (оценено от STIM на 350 млн. EUR) и че помощта не е пропорционална на нуждите на дружеството.
(159)
STIM насочва вниманието на Комисията върху прекомерния характер на разтрогващата клауза за прехвърлянето към частния сектор.
(160)
Накрая, STIM оспорва обосноваването на продажбата на отрицателна цена, основаващо се на хипотезата за трудна от социална гледна точка ликвидация, което изглежда нереалистично.
(161)
Що се касае до втората рекапитализация от 8,75 млн. EUR, STIM смята, че за тази капиталова вноска не се спазва принципът на частния инвеститор в условията на пазарна икономика предвид недостатъчните гаранции за възвръщаемост на инвестицията. STIM оспорва аргумента, приведен във връзка с едновременността на частната и публичната инвестиция, за да се отрече квалифицирането на тази вноска като държавна помощ. Една такава едновременност, доколкото е установена, представлява само показател и сама по себе си не би могла да бъде критерий за квалифициране (99). STIM твърди, че тази вноска представлява гаранция, дадена на купувачите от страна на френското правителство, че SNCM ще получи DSP за обслужването на Корсика.
(162)
Що се касае до сумата от 38,5 млн. EUR за помощ за персонала, STIM смята, че в действителност тази сума има за цел да се предоставят средства на SNCM, с които то да спази някои основни аспекти от плана за възстановяване, представен на Комисията, които не са били изпълнени, по-специално намаляване на персонала.
4.2.2.2. Относно съвместимостта с Насоките от 2004 г.
(163)
STIM e на мнение, че получените от SNCM помощи не са ограничени до минимума. Приносът на SNCM и на купувачите към плана за преструктуриране е недостатъчен по отношение на условията, установени в Насоките от 2004 г., и не е ясно дали положението на SNCM е изключително дотолкова, че да оправдае по-малък собствен принос. Освен това STIM подчертава непропорционалния характер на помощите, отпуснати през 2006 г., доколкото те са позволили на SNCM да формира резерви за покриване на бъдещи загуби. Накрая, фактът, че SNCM не е предвидило цесията на активи, които не са необходими за оцеляването на дружеството, противоречи на изискванията, определени в Насоките от 2004 г.
(164)
STIM счита, че предоставените суми са били изплатени в нарушение на принципа на единство, залегнал в Насоките от 2004 г. Влошаването на финансовото състояние на дружеството, както и социалните конфликти, не биха могли да се анализират като изключителни и непредвидени обстоятелства, за които дружеството не носи отговорност.
(165)
Следователно STIM изисква допълнителни компенсации на стойност половината от предоставените помощи, или 98,25 млн. EUR, чрез цесията на допълнителен кораб, както и на преките и косвените участия на SNCM в CMN. В тази връзка STIM твърди, че тези участия не са стратегически по смисъла на Насоките от 2004 г. за държавните помощи за преструктуриране, тъй като те не са „от жизненоважно значение за оцеляването на дружеството“, нито имат характера на неотчуждаем актив.
(166)
STIM изтъква също така, че предполагаемото взаимодействие между SNCM и CMN не съществува, доколкото SNCM няма действителна роля в управлението и развитието на CMN. STIM подчертава, че споразумението на акционерите, свързващо двете дружества, не е в сила от 15 март 2006 г., когато то е било прекратено от CMN, както е било установено от Апелативния съд на Париж.
4.2.3. Мнение на SNCM
(167)
SNCM е предало на Комисията досие, съдържащо преглед на неговото икономическо и конкурентно положение, придружено от правно становище, в което в случай на процедура по ликвидация се оценява рискът от съдебна квалификация на намесата на държавата в качеството ѝ на фактически управител на компанията през периода, предшестващ приватизацията.
(168)
В резултат на запитването от SNCM кантората Baker & McKenzie достига до заключението, че въз основа на документите на дружеството, допълнени с кореспонденцията, оценките и протоколите на контролните органи, държавата има […] (60) решения (100), […] (60) органи (101), […] (60) социални органи (102). Освен това в доклада се подчертава, че […] (60) SNCM (103). Накрая, в същия доклад се посочва, че […] (60) SNCM.
(169)
Въз основа на това експертът на SNCM заключава, че е много вероятно качеството на държавата като фактически управител да би било отбелязано от Търговския съд на Марсилия.
(170)
Освен това от фактите, установени от доклади на Сметната палата, е видно, че грешките в управлението, за които носи отговорност френската държава, фактически управител на SNCM, са допринесли за недостига на активи, установен от SNCM. В доклада се разкриват и следните грешки в управлението: търговският избор […] (60). Щетите, резултат от грешките в управлението на държавата, възлизат на […] (60).
(171)
В този контекст според експерта на SNCM осъждането на държавата да поеме изцяло или отчасти недостига на активи в рамките на процедура по покриване на пасивите не подлежи съмнение предвид изключително силната намеса на държавата в управлението на SNCM, на очевидните ѝ грешки в управлението и на обхвата на нейните финансови ресурси.
(172)
На базата на съответната съдебна практика експертът на SNCM заключава, че ако SNCM е било ликвидирано, държавата без никакво съмнение би била осъдена да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM. Това би довело до поемане от страна на държавата акционер на една част, оценена между 85 и 100 % от установения недостиг на активи (или между 316,6 и 385,7 млн. EUR). Вследствие на това, решавайки да приватизира SNCM, като предварително подсили неговия собствен капитал със сумата от 158 млн. EUR, държавата е действала като разумен инвеститор.
V. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
5.1. КОМЕНТАРИ НА ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ОТНОСНО РЕШЕНИЕТО ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ ОТ 2002 г.
5.1.1. Относно мнението на cff
(173)
Френските органи посочват, че някои от представените от CFF данни относно предложението на SNCM са неточни.
(174)
Държавата счита, противно на твърденията на CFF, че планът за преструктуриране е бил изготвен по такъв начин, че да позволи възстановяването на SNCM в най-кратки срокове и да създаде условия за неговата жизнеспособност в средносрочен и дългосрочен план. Френските органи уточняват, че важна част от програмата за намаляване на разходите вече е била изпълнена. Плавателните средства са намалени и програмата за цесии на активи се осъществява съгласно промишления план. Обслужването на линиите е подновено и планът за действие за съкращаване на потреблението на стоки и услуги дава първите си резултати. Постепенно се изпълнява частта от промишления план, касаеща заетостта. Освен това през 2001 г. SNCM е заделило 21,3 млн. EUR, предназначени за финансирането на мерките по преструктуриране, и по-специално на плана за запазване на работните места.
(175)
По отношение на определянето на размера на помощта френските органи потвърждават, че съотношение на собствения капитал към общата задлъжнялост от 0,79 е характерно за балансите на повечето морски дружества, освен при наличието на извънредна ситуация. Що се отнася до индекса от 0,497, обявен от CFF за CMN през 2001 г., той е неточен според френските органи, тъй като при него не се вземат предвид разполагаемите средства в актива на баланса. Коригиран с този пропуск, индексът на CMN е 0,557. Според френските органи при всички положения това ниво продължава да бъде недостатъчно за CMN и трудностите по отношение на паричната наличност, изпитани от CMN през 2002 г., са пример за това. CMN е трябвало да заеме до 8 млн. EUR според STIM, за да финансира касов дефицит, непокрит от неговите банки.
5.1.2. Относно Мнението На Stim
(176)
Френските органи твърдят, че участието на SNCM в капитала на CMN не може да бъде анализирано като чисто финансов актив, както твърди STIM. Франция защитава позицията, че участието на SNCM в CMN има силно стратегически характер. В действителност според нея тяхната цесия не само би било лишена от смисъл от икономическа гледна точка, но би представлявала и и сериозна стратегическа грешка.
5.1.3. Относно мненията на представителите на местните общности
(177)
Франция одобрява като цяло съдържанието на писмото на председателя на област Provence-Alpes-Côte d’Azur, но държи въпреки това да отбележи, че противно на това, което се твърди в точка 2 от посоченото писмо (104), предлагането по линията между континентална Франция и Корсика не е „прекалено голямо по отношение на търсенето“ и че тарифната политика на SNCM отговаря на поетите от него задължения да не предизвиква тарифна война и да не бъде „price leader“.
5.2. ОТНОСНО МНЕНИЯТА НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ ПО РЕШЕНИЕТО ОТ 2006 г.
(178)
В общ смисъл Франция отбелязва, че голям брой забележки на STIM и CFF са идентични с коментарите, които дружествата вече са формулирали пред Комисията през 2003 г. По-специално тя подчертава че коментарите на CFF са били представени пред Първоинстанционния съд в рамките на жалба за отмяна на решението на Комисията от 9 юли 2003 г. и в по-голямата си част вече са били отхвърлени както от Комисията, така и от Първоинстанционния съд.
5.2.1. Относно предварителното привеждане в действие на мерките, предвидени в първия план за преструктуриране и неговите изменения
(179)
На общата забележка относно преждевременното прилагане от страна на Франция на мерките, които могат да бъдат квалифицирани като помощи, френските органи отговарят, че въпросното прилагане се обосновава с особения характер на процедурата, а именно отмяната през 2005 г. на положителното решение на Комисията от 9 юли 2003 г., а не с намерението на френските органи да не признаят задълженията си по Договора за ЕО. Всъщност Франция уточнява, че винаги е информирала Комисията за развитието на делото и различните мерки, приети от януари 2005 г. нататък, съгласно принципа на лоялно сътрудничество между държавите членки и Комисията.
(180)
Относно последните мерки френските органи смятат, че тъй като нито една от тях не представлява помощ, член 88, параграф 3 от Договора за ЕО in fine не може да бъде приложен и не съществува никакво задължение за прекратяване на тяхното изпълнение.
5.2.2. Относно мерките, последващи рекапитализацията от 2002 г.
(181)
Що се касае до процеса на цесията, Франция уточнява, че първоначално е предвиждала класически критерии за подбор, базиращи се основно на цената, предложена за остойностяването на акциите на SNCM, и на второ място - на други параметри (промишлен план, социален проект и др.), сред които сумата, която кандидатите са били готови да инвестират в дружеството като рекапитализация. Франция оспорва категорично аргумента, изложен от третите заинтересовани страни, според който процесът по продажба не е бил прозрачен, и напомня, че в конкретния случай самата държава е надхвърлила своите достатъчно силни и задължаващи законови и регулаторни задължения, предвидени в случай на цесия на публични дялове. Франция напомня, че развитието вследствие на предложението на BCP да закупи 100 % от акциите на SNCM, е протекло в много трудни финансови и социални условия и че присъединяването на VT към предложението на BCP не е променило търговските и финансови параметри на операцията (извън разпределението на капитала).
(182)
Относно отрицателната цена от 158 млн. EUR френските органи припомнят, че предвид финансовото състояние на SNCM към 30 септември 2005 г.,дружеството е било продадено на пазарна цена и че продажбата е била икономически по-изгодна, отколкото ликвидацията на дружеството. В тази връзка френските органи уточняват, че прилагането на критерия за частния инвеститор в случай на цесия на дружество, намиращо се близо до ликвидация, не трябва да бъде считано като търсене на „рентабилността на публичната намеса“, а като предотвратяване на по-сериозни загуби, които акционерът би могъл да понесе с извършването на по-скъпа ликвидация.
(183)
Относно платената цена Франция оспорва аргумента, според който SNCM е било прехвърлено на цена, която не отговоря на реалната му стойност. По-специално, тя отхвърля изчисляването на стойността на дружеството на приблизително 350 млн. EUR, направено от STIM, при което се вземат предвид само данните от баланса, които повишават остойностяването на базата на собствения капитал (амортизации, остатъчна добавена стойност на корабите и др.), без да се отчитат данните за пасивите, които биха го намалили. Този метод на изчисление с чисто счетоводен характер не съответства на икономическата реалност на едно морско дружество, каквото е SNCM, с активи, фигуриращи в баланса, но което има и ограничена рентабилност и сериозни пасиви извън баланса.
(184)
Френските органи отхвърлят освен това и аргумента на CFF, че са подценили пазарната стойност на флотата на SNCM, която CFF определя между 406,5 млн. EUR и 426,5 млн. EUR. Френските органи твърдят, че корабите, взети предвид при изчислението на CFF, не отговарят на тези, които SNCM притежава към 30 септември 2005 г. По отношение на липсата на отстъпка, приложена към пазарната стойност на корабите, не се взема предвид контекстът, в който би се извършила една евентуална съдебна ликвидация на тези активи, и накрая, датата, отбелязана при изчисляването на тази пазарна стойност, а именно август 2006 г., не е датата на потенциалната ликвидация на SNCM, която трябва да послужи като референтна дата, която е 30 септември 2005 г. От друга страна Франция отбелязва, че ако се спази предложеното от CFF изчисление, отрицателната цена би била три пъти по-ниска от стойността за ликвидация на активите, изисквана от съдебната практика по делото Gröditzer, което би било по-благоприятно в сравнение с хипотезите, представени на Комисията от френските органи.
(185)
Относно аргумента, изложен от CFF, с който се оспорва прилагането на съдебната практика по делото Gröditzer въз основа на факта, че капиталовата вноска на SNCM от страна на държавата е свързана с продажбата на 75 % от нейното участие, като с толкова се намаляват перспективите за възвръщаема печалба, френските органи напомнят, че отрицателната цена на цесията от 158 млн. EUR отговаря на цесията на целия капитал на SNCM, последвана от нова инвестиция от държавата на стойност 25 % с възвръщаемост от […] (60) % годишно. Следователно Франция счита, че възвръщаемостта на инвестицията остава гарантирана чрез нейното участие като акционер в компанията в размер на 25 %, доколкото това участие се ползва с висока гаранция за възвръщаемост.
(186)
Освен това Франция оспорва и аргумента, изложен от CFF, за неприложимостта в конкретния случай на метода ABX, основаващ се на анализа на действителните разходи по ликвидацията на SNCM и на риска, че държавата би могла да бъде считана за отговорна за пасивите на дружеството при процедура по покриване на пасивите, както е предвидено във френските колективни процедури и потвърдено от националната съдебна практика (решение на Апелативния съд на Руан от 22 март 2005 г.). Въпреки че френските органи смятат, че тяхното поведение като управител на SNCM не би трябвало да бъде квалифицирано като „грешно“ при тази процедура, те настояват за наличието на много висок риск от осъждане на държавата от национален съдия за недостиг на активи на SNCM поради гъвкавите критерии за квалифициране на грешката в управлението по смисъла на член L. 651-2 от Търговския закон и съгласно горепосочената съдебна практика, която може да бъде приложена в настоящия случай.
(187)
По отношение на рекапитализацията от 8,75 млн. EUR Франция напомня, че противно на твърденията на CFF и STIM тази капиталова вноска не представлява държавна помощ предвид едновременността на тази инвестиция, сходния характер на условията по нея и възнаграждението, получено от държавата чрез CGMF, чийто размер е по-висок от средния.
(188)
По-специално френските органи уточняват, че принципът на равнопоставеност на инвеститорите не би бил оспорен от съществуването на разтрогващи клаузи, доколкото те са били предвидени в рамките на цесията на 100 % от SNCM, а не в рамките на последвалата я рекапитализация с 35 млн. EUR.
(189)
Освен това Франция припомня, че размерът на нейната инвестиция е доста по-нисък от този на купувачите, доколкото единствено сумата от 8,75 млн. EUR трябва да бъде сравнявана с направената от купувачите инвестиция (26,25 млн. EUR). В действителност първата рекапитализация от 142,5 млн. EUR трябва да бъде разглеждана само и единствено в рамките на сравнение с ликвидационната цена.
(190)
Накрая Франция оспорва аргумента на STIM относно факта, че тази вноска би съставлявала гаранция за частните купувачи, че SNCM ще получи DSP за обслужване на Корсика. Френските органи изтъкват, че това увеличение на капитала е разумно и независимо от резултатите на дружеството и че предоставянето на DSP на SNCM не би позволило да се подобри очакваната възвръщаемост на тази инвестиция.
(191)
Относно сумата от 38,5 млн. EUR за социални мерки Франция отново изтъква аргумента, според който тези мерки представляват помощ за персонала и че тяхното поемане от страна на държавата не може да бъде считано като предоставяне на непряко предимство на дружеството, тъй като са в допълнение към законовите разпоредби и задълженията, произтичащи от колективните трудови договори на SNCM. Освен това Франция припомня, че тези мерки не биха позволили напускането на служители, за които SNCM би продължило да бъде отговорно в случай на липсата на такива мерки.
(192)
В противовес на аргумента на CFF френските органи уточняват, че сумата от 38,5 млн. EUR не е предназначена за провеждане на съкращенията на персонала, предвидени в социалния план от 2003 г., тъй като въпреки закъснението тези съкращения вече са осъществени на практика. Новият социален план представлява допълнение към първите социални мерки от 2003 г.
5.2.3. Относно съвместимостта с Насоките на Общността
(193)
Франция счита, че като се има предвид гореизложеното, размерът на помощта, която трябва да бъде оценена съгласно Насоките, възлиза на 15,81 млн. EUR.
(194)
Противно на твърденията на CFF френските органи считат, че по отношение на точка 11 от Насоките от 2004 г. първата рекапитализация, при все че е позволила на SNCM да възстанови собствения си капитал, не е причина да загуби характера си на предприятие в затруднение, доколкото тази рекапитализация има за цел да осигури поддържането на дейността на дружеството.
(195)
Франция опровергава твърденията на CFF, според които тя не е трябвало да извършва нови финансови инжекции в дружеството предвид факта, че SNCM е могло да поиска банков кредит. В тази връзка френските органи уточняват, че на 24 август 2005 г. банките са отказали отпускането на нови кредити за оборотни парични средства в полза на SNCM и че от този момент единствената възможна алтернатива е била приватизацията или ликвидацията на дружеството.
(196)
Франция оспорва твърденията на CFF и STIM относно провала на плана за преструктуриране от 2002 г., който, въпреки известно закъснение, е бил изпълнен и е позволил да бъдат постигнати целите през 2005 г. Влошаването на икономическото и финансово състояние на SNCM, дължащо се на външни за дружеството фактори, е довело след това до необходимостта от удължаване на плана, за което е изпратено уведомление през 2002 г., и до въвеждането на нови мерки.
(197)
Франция смята, че SNCM има добри перспективи за възстановяване и че мерките, предвидени от новите акционери, а именно изпълнението на социалния план, възстановяването на транспортните услуги и обновяването на някои кораби, ще позволят да се възвърне жизнеспособността на дружеството. В тази връзка Франция отбелязва, че поради приходите, получени от DSP (около [50-70] (60) % от оборота на SNCM) и предвид значимостта на фиксираните разходи и трудностите при разпределяне на шестте кораба за обслужване на линията Марсилия-Корсика, DSP представлява съществен елемент от стратегията на дружеството и неговата жизнеспособност.
(198)
По отношение на ограничението до минимум на помощта Франция смята, че е ограничила до стриктния минимум разходите за необходимото преструктуриране, за да позволи неговото реализиране. В тази връзка френските органи припомнят, че, както Комисията посочва в решението си от 2003 г., самото дружество е допринесло достатъчно за плана за преструктуриране със свои собствени ресурси чрез цесия на активи на стойност 30,2 млн. EUR. Освен това с оглед на други цесии, извършени от SNCM в размер на 12,2 млн. EUR, общият размер на собствения принос на дружеството достига 42,38 млн. EUR. Франция смята, че този размер е много по-висок от този на собствения принос, необходим за одобряване на помощите за преструктуриране, чийто краен размер възлиза на 15,81 млн. EUR, доколкото останалите мерки не са държавни помощи.
5.2.4. Относно условията, наложени с решение на Комисията от 2003 г., и относно евентуалните нови компенсаторни мерки
(199)
Противно на твърденията на STIM и на CFF френските органи заявяват, че са спазили условията, наложени с решението от 2003 г., с които са били обвързани до края на 2006 г., и по-специално поддържането на флота от 11 кораба и прилагането на тарифи, по-ниски от тези на конкурентите.
(200)
От друга страна Франция смята, че в рамките на новото окончателно решение нивото на компенсаторни мерки, което ще бъде наложено на SNCM, трябва да бъде съответстващо, доколкото размерът на помощите за преструктуриране ще бъде от този момент 15,81 млн. EUR вместо 69,3 млн. EUR.
(201)
В тази връзка Франция оспорва становището на STIM относно възможността Комисията да наложи на SNCM като компенсаторна мярка цесията на неговото участие в CMN. Франция оспорва аргумента на STIM, според който определянето на стратегически активи не би съответствало на Насоките от 2004 г. в сравнение с тези от 1999 г.
(202)
Що се касае до изложените от CFF мерки, целящи намаляването на присъствието на SNCM на пазара, френските органи уточняват, че както всъщност е било посочено от Комисията в решението от 2003 г. (съображение 87), съответните засегнати пазари (Франция-Корсика-Магреб) не се характеризират със свръхкапацитет и че една промяна на конфигурацията на линиите, обслужващи Корсика в рамките и извън DSP, отново ще изложи на риск жизнеспособността на дружеството.
(203)
По отношение на аргумента, изложен от CFF, според който прилагането в полза на SNCM на горепосочените мерки би довело до сериозен риск от изчезването от пазара на континентална Франция-Корсика на неговия основен конкурент, а именно CFF, френските органи изтъкват, че предвид настоящата конфигурация на този пазар, на който CFF има мажоритарно участие, поддържането на конкурентна структура зависи от одобряването на плана за преструктуриране на SNCM и неговото присъствие на въпросния пазар.
VI. ОЦЕНКА НА МЕРКИТЕ
6.1. НАЛИЧИЕ НА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДОГОВОРА ЗА ЕО
(204)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС гласи, че: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(205)
Квалифицирането на една национална мярка като държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС предполага кумулативното изпълнение на следните условия: 1) въпросната мярка да предоставя избирателно икономическо предимство; 2) това предимство се финансира чрез държавни ресурси; 3) това предимство нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и, накрая; 4) това предимство засяга търговията между държавите членки (105).
(206)
Комисията установява, че SNCM е получило държавни ресурси на обща стойност 274,54 млн. EUR (106) чрез CGMF, която е 100 % на държавата.
(207)
Тъй като SNCM осъществява дейност в сектора на морския транспорт, който е отворен към вътрешноевропейската конкуренция, полученото потенциално икономическо предимство може да наруши конкуренцията и да засегне търговията между държавите членки.
(208)
Обстоятелството, че пазарът на каботажни превози към средиземноморските острови до 1 януари 1999 г. е бил временно освободен от прилагането на Регламент (ЕИО) № 3577/92, не позволява a priori да се изключи, че изплатените субсидии за обслужване на каботажните линии между средиземноморските острови в рамките на DSP са могли да засегнат търговията между държавите членки и да нарушат конкуренцията.
(209)
Във всички случаи, дори ако отпуснатите субсидии за обслужване на линиите за каботаж не са засягали търговията и не са нарушавали конкуренцията преди 1 януари 1999 г., положението се е променило след тази дата, тъй като съгласно Регламент № 3577/92 дейностите, свързани с морския каботаж, са отворени за всички оператори на Европейския съюз. Освен това трябва да се подчертае, че SNCM не извършва само крайбрежен транспорт, но осъществява дейност и на международния морски транспортен пазар, който бе либерализиран с Регламент (ЕИО) № 4055/86 (107).
(210)
Следователно Комисията счита, че в конкретния случай трите последни критерия на член 107, параграф 1 от ДФЕС, посочени в съображение 205 от настоящото решение, са изпълнени. Ето защо тя трябва да проучи последователно за всяка мярка наличието на избирателно икономическо предимство в съответствие с решението на Общия съд от 11 септември 2012 г.
6.1.1. Временна рамка на анализа
(211)
В съответствие с практиката на Общия съд (108) Комисията трябва след отмяната на някое от нейните решения да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала към момента на приемане на отмененото решение, т.е. в този случай към 8 юли 2008 г.
(212)
Последващите събития, които евентуално са настъпили след 8 юли 2008 г., не трябва да бъдат взети под внимание. Измененията или развитието на пазара или на положението, в което се намира получателят на помощта, трябва да бъдат изключени от анализа. По същия начин Комисията не взема предвид периода на изпълнение на плана за преструктуриране след месец юли 2008 г. (109).
(213)
Освен това Комисията няма задължение отново да открие делото, нито дори да го допълни с нови технически експертизи (110). Отмяната на акта слага край на административната процедура, която съдържа няколко етапа, но това не води непременно до отмяна на цялата процедура. Когато, както в този случай, въпреки предприетите действия по разследването, позволяващи изчерпателен анализ на съвместимостта на помощта, извършеният от Комисията анализ се окаже непълен и по този начин доведе до незаконосъобразност на решението, процедурата за замяна на това решение може да бъде започната въз основа на вече осъществените действия по разследване (111).
(214)
Освен това, тъй като Комисията трябва да основе своя нов анализ единствено на информацията, с която е разполагала през юли 2008 г., т.е. информация, за която френските органи и SNCM вече са изразили позиция, не е нужно отново да се прави допитване за техните становища (112). И накрая, правото на трети заинтересовани страни да представят своите мнения било спазено чрез публикуване в Официален вестник на решението за откриване на процедурата (113) и нито една разпоредба от Регламент № 659/1999 не изисква да им се предложи отново тази възможност, когато първоначалният план за преструктуриране се изменя по време на разследването (114).
(215)
Настоящото решение се основава главно на известните факти към 8 юли 2008 г. Допълнително обаче Комисията ще покаже, че ако евентуално вземе предвид информационната бележка на френските органи от 16 май 2013 г. относно посочените факти преди датата 8 юли 2008 г., както и представената от SNCM информация на 27 август 2013 г., това няма да промени заключенията ѝ.
6.1.2. Цесия на SNCM на отрицателна продажна цена от 158 млн. EUR
(216)
В конкретния случай Комисията трябва да проучи дали капиталовата вноска на държавата в размер на 158 млн. EUR, предхождаща цесията на SNCM на частни купувачи, т.е. in fine отрицателната продажна цена на дружеството за еквивалентна сума, не съдържа елементи на държавна помощ.
(217)
Една открита, прозрачна и недискриминационна обществена процедура за избор, в рамките на която държавата прехвърля дружеството след предварителна рекапитализация (за сума, по-голяма от продажната цена), не позволява непременно да се изключи наличието на помощ, от която може да се възползва едновременно приватизираното дружество и неговият купувач (115).
(218)
За да провери дали едно дружество е ползвало икономическо предимство вследствие на капиталовата вноска от държавата, Комисията прилага по принцип критерия за „частния инвеститор, действащ в условията на пазарна икономика“ (наричан по-нататък критерият за частния инвеститор), при условие че получателят не е задължен да възстанови други държавни помощи и тази вноска подлежи на анализ спрямо този критерий. Критерият за частния инвеститор следва принципа на равно третиране на публичния и частния сектор, което произтича от член 345 от ДФЕС. Според този принцип предоставените от държавата капитали на разположение на дадено дружество пряко или косвено при обстоятелства, които съответстват на нормалните условия на пазара, не биха могли да бъдат квалифицирани като държавни помощи (116).
(219)
За тази цел Комисията може по-специално да оцени дали лицето, предоставящо средствата, действа като частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика, и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали. Валидността на този подход е призната от Съда на ЕС в рамките на няколко дела (117).
(220)
Съгласно постоянната съдебна практика капиталова вноска, направена от публичен инвеститор при отсъствието на всякаква перспектива за печалба, дори дългосрочна, представлява държавна помощ (118).
(221)
Съдът на ЕС е отбелязал освен това, че един частен инвеститор, който следва структурна, обща или секторна политика и е воден от перспективи за дългосрочна рентабилност, разумно не би си позволил след дългогодишни загуби да направи капиталова вноска, която от икономическа гледна точка е не само по-скъпа от една ликвидация на активите, но и е свързана с продажбата на дружеството, която му отнема всякаква перспектива за печалба, дори и в по-дългосрочен план (119).
(222)
По-конкретно в решението си по дело „Gröditzer“ Съдът е постановил, че с цел определяне на това дали приватизацията на едно дружество срещу отрицателна продажна цена съдържа елементи на държавна помощ: „[е] редно е да се установи дали при сходни обстоятелства един частен инвеститор, чиято големина може да бъде сравнена с тази на органите, управляващи публичния сектор, би могъл да пристъпи към такава голяма капиталова вноска в рамките на продажбата на въпросното дружество или би избрал неговата ликвидация“ (120).
(223)
С оглед на гореизложеното, за да се определи характерът на помощта по въпросната мярка, Комисията трябва „да прецени дали избраното решение от държавата е в абсолютни стойности и по отношение на всяко друго решение, включително ненамесата, най-евтиното, което, ако е така, би довело до заключението, че държавата е действала като частен инвеститор“ (121).
(224)
С други думи Комисията трябва да провери дали изборът да се направи капиталова вноска с такъв размер на практика се оказва по-малко ефективен в сравнение с ликвидацията.
6.1.2.1. Относно оценката на разходите по ликвидация
а) Относно вземането предвид на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение
(225)
За целите на изчисляването на разходите по ликвидацията за акционера френските органи считат, че големите групи от предприятия, когато пристъпват към затваряне на обекти или ликвидация на дъщерни предприятия, не могат да не се интересуват от социалните последствия, до които водят тези затваряния или ликвидации. По тази причина те най-често прилагат социални планове, които могат да включват мерки за преквалификация на персонала, съдействие при намиране на друга работа, обезщетения при напускане и действия на местно икономическо равнище, които дори надхвърлят разпоредбите на закона и на колективните трудови договори.
(226)
В този контекст френските органи приемат въз основа на социалния план от 2005 г., основаващ се на социалния план от 2002 г., диапазон от [90 000-100 000] (60) до [120 000-130 000] (60) EUR за служител или общ размер между [200-210] (60) млн. EUR и [250-260] млн. EUR. Френските органи уточняват, че долната граница на горепосочения размер обяснява факта, че цената на референтния социален план е увеличена поради големия брой служители, доближаващи пенсионна възраст, които напускат при изключително благоприятни условия. Освен това взет е предвид и фактът, че контекстът на ликвидацията на дружеството и уволняването на целия персонал не могат да бъдат сравнени с преквалификацията на служителите, позволяваща продължаване на дейността, какъвто е случаят при референтния социален план.
(227)
Накрая, френските органи считат, че дори и да приложат таблицата за анализ, определена от Общия съд в решението му от 15 септември 2012 г., прехвърлянето на контрола на SNCM за отрицателна цена от 158 млн. EUR не съдържа елементи на държавна помощ. На практика те считат, че Комисията разполага с всички необходими сведения, за да отговори на критиките на Общия съд.
(228)
В случая Комисията не споделя този анализ.
(229)
В съответствие с решението на Общия съд (122) изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение от частен инвеститор по принцип може да представлява законна и уместна практика според обстоятелствата в конкретния случай, с цел насърчаване на спокойния социален диалог и поддържане на доброто име на дадено дружество или група от дружества. В съответствие с принципа на равно третиране на частния и публичния сектор възможността за изплащане на допълнителни обезщетения за уволнение е открита и за държавите членки при ликвидация на публично предприятие, независимо че задълженията им a priori не надвишават строгия законов и договорен минимум. Все пак Общият съд уточнява, че „(…) поемането на тези допълнителни разходи поради основателни опасения не може да преследва единствено социална или дори политическа цел, тъй като по този начин може да излезе от рамките на теста за частния инвеститор (…). При липса на всякаква, дори дългосрочна, икономическа рационалност, поемането на разходи, които излизат извън строгите законови или договорни задължения, следователно трябва да се счита за държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО.“ (123).
(230)
Що се отнася до мотива за имиджа на държавата, изтъкнат от френските органи, Общият съд счита, че „(…) защитата на доброто име на държава членка в качеството ѝ на глобален инвеститор в пазарната икономика не може да представлява, при липса на специални обстоятелства и без особено убедителни мотиви, достатъчна обосновка за доказване на дългосрочната икономическа рационалност на поемането на допълнителни разходи като допълнителните обезщетения за уволнение“ (124). Такива специални обстоятелства в случая няма.
(231)
Комисията установява, че след откриването на процедурата френските органи не пристъпват към определяне на икономическите дейности на френската държава, по-специално на географско и секторно равнище, по отношение на които се прецени икономическата рационалност в дългосрочен план на разглежданите мерки, макар и в писмото си от 16 май 2013 г. да посочват, че поведението на държавата трябва да се сравни с това на холдинг с диверсифицирани дейности, който търси максимална печалба и защита на доброто си име като глобално индустриално предприятие, по-специално по отношение на управлението на персонала му.
(232)
Що се отнася до доброто име на CGMF, Комисията отбелязва, че компанията не е имала никакъв друг актив освен SNCM в сектора на морския транспорт. Следователно този аргумент не може да се отнася до нея.
(233)
По отношение на доброто име на държавата акционер френските органи изтъкват съществуването на висок риск от социални конфликти в управляваните от държавата предприятия - не само тези, които в географски план се намират в близост до дейностите на SNCM, но и такива от други сектори, и по-специално този на транспорта. От една страна Комисията отбелязва, че френските органи не доказват реалността на този риск от „заразяване“ на всички държавни предприятия, а от друга счита, че те не доказват също така, че изплащането на допълнителни обезщетения би възпрепятствало възникването на нови стачки. Накрая, Комисията счита, че изключително социалната обосновка на поемането на тези обезщетения от държавата е недостатъчна, за да се изключи наличието на държавна помощ.
(234)
Комисията счита от друга страна, че френските органи не посочват достатъчно обективни и проверими сведения, които да докажат, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията посочва, че просто препращане към ограничен брой социални планове също не може да докаже съществуването на достатъчно установена практика в случаи, сравними с разглеждания, тъй като посочените от френските органи социални планове се отнасят до планове за преструктуриране, а не за ликвидация, и голяма част от тях засягат сектори, които a priori нямат нищо общо с транспортната инфраструктура, като козметичния (Yves Saint-Laurent Haute couture), селскостопанския сектор (Danone) или сектора на електрониката (Hewlett Packard). Освен това в представената от френските органи таблица в информационната бележка от 16 май 2013 г., в която е включен списък със социални планове, се изброяват шест плана след приватизацията на SNCM, които следователно не могат да бъдат приети като основание за поемането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(235)
SNCM представя нов списък с пет социални плана в информационната бележка от 27 август 2013 г. Комисията счита, че този списък не позволява да се установи, че изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение при сходни обстоятелства е установена практика сред частните предприемачи от същия сектор. Комисията отбелязва най-напред, че от петте посочени плана два засягат SNCM, сред които е и планът, предмет на настоящото решение. Тези два плана не могат да бъдат използвани като обективни елементи за сравнение поради две причини: от една страна SNCM не може да изтъква собствените си предишни практики в тази област, за да обоснове достатъчно добре установеността на тази практика; и от друга страна социалният план от 2002 г. съответства на период, когато SNCM е било все още държавно предприятие, а зададеният от Общия съд критерий за сравнение са частни предприятия от същия сектор. В този смисъл Комисията отбелязва, че социалният план на пристанището в Марсилия не може да бъде приет, тъй като през 2004 г. пристанището е било публично образувание, а не частно предприятие. Накрая, Комисията отбелязва, че последните два посочени социални плана - на Air Lib и на Eurostar - са планове за преструктуриране, а не такива за ликвидация. В допълнение Комисията изтъква, че средното допълнително обезщетение от тези два плана е с над 50 % по-ниско спрямо приетия от SNCM среден размер на допълнителните обезщетения.
(236)
Комисията посочва, че френските органи не са установили, че поведението на френската държава е било мотивирано от разумна вероятност за получаване на косвена материална печалба, дори в дългосрочен план, като се избегне допълнително влошаване на социалната атмосфера в предприятието, тъй като именно при хипотезата за ликвидация предприятието е трябвало да прекрати съществуването си. Що се отнася до хипотезата за по-голяма полза за служителите на други държавни предприятия, тя е недостатъчно обоснована. Още повече, че дори в рамките на логиката на глобален инвеститор, каквато се изтъква от френските органи, предоставянето на много високи обезщетения при напускане на служителите на едно дружество може да усложни евентуалното преструктуриране на останалите дружества, които притежава същият инвеститор. Освен това френските органи не са определили количествено доколко значителни биха били евентуалните социални разходи, с които обосновават плащането на допълнителните обезщетения за уволнение.
(237)
Френските органи също така посочват, че една процедура за ликвидация би била по-дълга и потенциално по-рискована за държавата акционер спрямо цесията на SNCM на отрицателна цена. Комисията отбелязва, че френските органи не са предоставили никакво доказателство за този риск и не са обяснили защо продължителността на процедурата за ликвидация е била взета предвид от частен акционер. Делото Frucona Kosice (125), цитирано от френските органи, не е релевантно към настоящия случай, тъй като се отнася до теста на частен кредитор. Срокът на една процедура за ликвидация е подходящ за анализирането дали държавата в позицията на кредитор на Frucona Kosice е възстановила в максимална степен вземанията си, като е приела частично, но незабавно възстановяване, или дали е трябвало да чака ликвидацията на предприятието. Положението в разглеждания случай е различно, тъй като държавата е в позицията на акционер в SNCM, а не на частен кредитор. Като се има предвид, че в случай на ликвидация на SNCM активите определено не биха били достатъчни за покриването на пасивите, държавата не би могла да възстанови своята вноска. Следователно в този случай не е подходящо да се изтъква срокът на процедурата за ликвидация.
(238)
Френските органи не са доказали, че поемането на разходите по тези допълнителни обезщетения от държавата като частен инвеститор при сценария за ликвидация е било обосновано.
(239)
На този етап от анализа Комисията следва да определи стойността на ликвидацията на SNCM без допълнителни обезщетения за уволнение.
б) Относно стойността на ликвидацията на SNCM
(240)
Съгласно този метод недостатъчното количество на активи е установено, когато икономическата стойност на реалните активи (по принцип по-висока от счетоводната нетна стойност) не покрива икономическата стойност на реалните дългове.
(241)
С цел установяването на недостига на активи в конкретния случай Комисията с помощта на свой експерт (126) е проверила, както е обяснено по-долу, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM не е била достатъчна, за да удовлетвори привилегированите и непривилегированите кредитори.
(242)
Комисията счита, че стойността на нетните активи е често използван метод за остойностяване на дружествата в сектора на морския транспорт. Освен това тя смята, че този метод е изключително подходящ за ситуацията на SNCM, доколкото неговият основен акционер разполага с един единствен избор, алтернативен на цесията, а именно ликвидация.
(243)
По отношение на другите методи за остойностяване, по-специално на метода на актуализираните оперативни свободни парични потоци, Комисията смята, че предвид факта, че той предполага продължаването на дейността на дружеството, какъвто не е случаят при предвидената хипотеза за ликвидация на SNCM, то той не е актуален в настоящия случай.
(244)
Комисията отбелязва датата 30 септември 2005 г. като референтна дата за оценката на SNCM, която е датата, на която е направен реалният избор между приемане на предложението за възстановяване на дружеството или неговата ликвидация; решението за избора на BCP е взето на 27 септември 2005 г.
i) Относно стойността на активите на SNCM
(245)
Комисията отбелязва, че акционерът на SNCM със сътрудничеството на кантора Ernst & Young е пристъпил към определяне на разходите за ликвидацията на дружеството (горепосоченият доклад CGMF) на 30 септември 2005 г., който е бил повторно разгледан от Oddo Corporate Finance и кантората Paul Hastings. Комисията припомня, че в горепосочения доклад Oddo-Hastings активите на SNCM са оценени на 190,3 млн. EUR.
(246)
Що се отнася до стойността на собствената флота (127), брутната продажна стойност на корабите на SNCM е била оценена от специализирания експерт BRS на 224 млн. EUR на 30 септември 2005 г., а флотата на SNCM е била оценена в доклада Oddo на 150,7 млн. EUR след отстъпки (128), комисиона за търговско посредничество (129) и несигурно събитие (130).
Таблица 3
Сценарии за остойностяване на активите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на активите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на активите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Нематериални активи
-
-
Материални активи
Собствена флота
150,7
151,7
Недвижими имоти
(131)
11,2
11,2
Финансови активи
(132)
32,7
38,3
Нематериални активи
194,6
201,2
Стокова наличност
-
-
Аванси и предплати
-
-
Вземания от клиенти
0,8
0,8
Други вземания
(133)
9,4
9,4
Нетни парични потоци
-14,5
-
Сметки от изравняване
-
-
Други активи
-4,3
10,20
Общо активи
190,3
211,4
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(247)
При прочита на горната таблица Комисията констатира, че флотата от кораби съставлява основният елемент от оценката на активите на дружеството. В тази връзка експертът на Комисията е преценил след извършване на сравнителен анализ в подходящото време, че намалението, приложено към брутната продажна цена на корабите и несигурното събитие, са били съвместими. На тази база той е направил заключения, че няма аргументи за отхвърляне на оценката на стойността на флотата, изготвена от държавата.
(248)
По отношение на намалението Комисията смята, че неговото ниво е съвместимо с намаленията, наблюдавани при продажбите на кораби при съдебна ликвидация. Според експерта на Комисията Управлението за морски транспорт, национално белгийско дружество, обслужващо линията Остенде-Рамсгате, е продало например два ферибота за автомобили през 1997 г. с намаления, оценени на 35 % и 45 %. Неотдавна дружеството Festival Cruises е продало три туристически кораба със средна отстъпка от 20 %. Намаленията, прилагани в сходни случаи, са от порядъка на тези, приложени от френските органи в настоящия случай.
(249)
Що се отнася до несигурното събитие, такъв пример не е бил отбелязан на пазара и Комисията смята, че аргументите, оправдаващи прилагането на несигурното събитие са съвместими с ограничения пазар на специализирани кораби, изработени за изключително специфична употреба.
(250)
От друга страна Комисията отбелязва, че нейният независим експерт е ревизирал покачването на стойността на финансовите активи, по-специално стойността на участието на SNCM в CMN (от 21,8 млн. EUR до 28 млн. EUR). В тази връзка, предвид предложението за закупуване на това участие от Stef-TFE за 35,2 млн. EUR, предадено на Комисията в рамките на настоящото разследване, Комисията счита, че оценката на участието на SNCM в CMN в размер на 28 млн. EUR е разумна в контекста на ликвидация на дружеството.
(251)
Относно остойностяването на другите компоненти на активите експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. Той не е отбелязал рубриката „нетни парични потоци“ в активите, тъй като тя е в дефицит. Комисията смята, че тази рубрика трябва да премине към пасивите на дружеството SNCM.
(252)
Като взема предвид извършените промени, Комисията оценява активите на SNCM на 211,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г.
ii) Относно оценката на пасивите на SNCM
(253)
Комисията установява, че френските органи оценяват дължимата сума за привилегировани вземания на 153,8 млн. EUR, а на 170,9 млн. EUR - дължимата сума за непривилегировани вземания (без допълнителните обезщетения за уволнение).
(254)
Що се касае по-специално до пасивите на дружеството, френските органи изчисляват цената на социалния план по колективния трудов договор на [70-80] (60) млн. EUR. Разходите по социалния план са определени на индивидуална база и предвид вида на договора (безсрочен договор - CDI и срочен договор - CDD), устава и колективните трудови договори (морски персонал, стационарен персонал и управление), трудовия стаж, позицията и възнаграждението на всеки отделен служител. Този размер покрива неустойките по предизвестия ([20-30] (60) млн. EUR), неустойките по платен отпуск по предизвестие ([0-10] (60) млн. EUR), конвенционални обезщетения за уволнение ([30-40] (60) млн. EUR) и контрибуция Delalande ([0-10] (60) млн. EUR) (134).
(255)
Цената на социалния план извън колективните трудови договори е оценен от френските органи на [30-40] (60) млн. EUR. Този социален план обхваща всички придружаващи мерки, свързани със законовите и регулаторни задължения на SNCM в областта на уволнението (135) и косвените разходи, свързани с социалния план по колективния трудов договор (136).
(256)
Разходите по прекратяване на основните договори за експлоатация засяга основно и включването на банкова гаранция в размер на 7,4 млн. EUR, дадена като гаранция за доброто изпълнение от страна на SNCM на неговите задължения за извършване на обществена услуга, към която се прибавя наказателна санкция, предвидена в договора, в размер на 2 % от референтната финансова компенсация в размер на 63 млн. EUR за 2005 г., или около 1,2 млн. EUR.
(257)
По отношение на нетния пасив, свързан с цесията на кораби на лизинг, (137) френските органи подчертават, че на базата на определени хипотези (138) нетният продукт от цесията е оценен от специализирания експерт BRS на 144,8 млн. EUR към 30 септември 2005 г. след отстъпки, комисиона за търговско посредничество и финансови разходи за пристанище. Спестяванията от данъци и банкови задължения възлизат на 193,5 млн. EUR, като съществува оставаща сума от банкови задължения за корабите, закупени на лизинг, която трябва да бъде възстановена, на стойност 48,7 млн. EUR.
Таблица 4
Сценарии за остойностяване на пасивите на SNCM към 30 септември 2005 г.
Стойност на пасивите
в доклада Oddo
в милиони EUR
Стойност на пасивите
според експерт на Комисията
в милиони EUR
Привилегировани задължения, от които:
Социални и данъчни задължения
[20-30]*
[20-30]*
Финансови задължения, гарантирани с активи
(139)
15,9
15,9
Разходи по социалния план по колективния трудов договор
[70-80]*
[70-80]*
Разходи по пенсионни осигурителни каси
(140)
10,2
10,2
Разходи по процеса на ликвидация
4,7
4,7
Добавени загуби от дейността
(141)
26,5
26,5
Удовлетворяване на привилегировани кредитори
153,8
153,8
Необезпечени задължения
(142)
69,7
84,2
Разходи по социалния план, извън колективния трудов договор
[30-40]*
[30-40]*
Разходи по прекратяване на основните договори за експлоатация
[10-20]*
[10-20]*
Допълнителни разходи, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг
48,7
48,7
Удовлетворяване на непривилегировани кредитори
170,9
181,1
Източници:
Доклад Oddo-Hastings, доклад на експерт на Комисията.
(258)
Комисията отбелязва, че социалните пасиви на дружеството съставляват основният елемент от пасивите на SNCM. Що се отнася до цената на социалния план по колективния трудов договор, експертът на Комисията е проверил формулите за изчисляване на всички елементи от плана на базата на извадки и не е установил нито аномалия, нито грешка. Въз основа на тази проверка Комисията смята за разумен размера от [70-80] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи за социален план по колективния трудов договор.
(259)
Относно допълнителните загуби от дейността Комисията смята, че оценката е предпазлива с оглед на законодателството, по-специално член L.622-10 от Търговския закон и член 119-2 от Постановление № 85-1388 от 27 декември 1985 г., съгласно които SNCM би могло да бъде задължено от компетентния търговски съд да продължи дейността за срок от два месеца, който срок може да бъде подновен по искане на прокуратурата във връзка с изпълнението на задълженията за предоставяне на обществена услуга.
(260)
Що се отнася до необезпечените задължения, експертът на Комисията не е изразил конкретно възражение. При все това той е коригирал размера от 69,7 млн. EUR на 14,5 млн. EUR вследствие на промяната на рубриката „Нетни парични потоци“ в активите. Комисията оценява, че тази промяна е в съответствие с промените, извършени при оценяването на активите на SNCM.
(261)
По отношение на разходите по социалния план извън колективния трудов договор (без допълнителните обезщетения за уволнение) експертът на Комисията счита, че разходите за съдебни спорове трябва да бъдат [0-5] (60) млн. EUR вместо [0-10] (60) млн. EUR, изплатени предварително от френските органи. По този въпрос, въпреки че Комисията смята за сигурно, че синдикалните организации биха поискали преквалифициране на договорите CDD в договори CDI (143), тя счита от друга страна, че тези изчисления трябва да засягат само и единствено служителите, работещи на CDD, за които този риск е почти сигурен (или 150 CDD). Като се отчита едно месечно брутно възнаграждение в размер на [2 000-2 500] (60) EUR с обезщетение от 9 месечни заплати за първите [100-120] (60) CDD и от 6 месечни заплати за следващите [50-70] (60), размерът възлиза на [0-10] (60) млн. EUR.
(262)
Що се касае до нетните пасиви, свързани с цесията на корабите, които са на лизинг, Комисията смята, че хипотезите, свързани с изчисленията, са оправдани от договорния формализъм на GIE, който ограничава всякакво заместване на SNCM от трети страни и обуславя данъчни предимства за използването на корабите под френски флаг. Освен това несигурното събитие не се прилага в случая на кораби, използвани на лизинг, тъй като тези кораби са продадени от банките кредитори на GIE. В този контекст Комисията счита, че е оправдано да бъдат взети предвид разходите за превоз между 30 септември 2005 г. и датата на действителната цесия на кораба.
(263)
Във връзка с гореизложеното Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. привилегированите пасиви на SNCM възлизат на 153,8 млн. EUR, а непривилегированите пасиви на SNCM са 181,1 млн. EUR.
iii) Относно установяването на недостиг на активите
(264)
Като се има предвид горепосоченото, Комисията смята, че към 30 септември 2005 г. стойността на активите на SNCM (или 211,4 млн. EUR) не е била достатъчна за удовлетворяване на привилегированите кредитори (или 153,8 млн. EUR) и на непривилегированите кредитори (181,1 млн. EUR), или 334,9 млн. EUR. Следователно активите не достигат с около 123,5 млн. EUR.
в) Относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(265)
Комисията също така разгледа и аргумента на френските органи и на SNCM, според който държавата в качеството ѝ на мажоритарен акционер може да бъде поканена да покрие пасивите в случай на ликвидация на дружеството. Една от заинтересованите страни, CFF, оспорва прилагането на националната съдебна практика, посочена от френските органи към настоящия случай. CFF счита, че по отношение на съдебната практика на Апелативния съд на Руан по делото Aspocom Group Oyj съдията е осъдил финландското дружество майка да заплати обезщетения на служителите от неговото френско дъщерно предприятие, което е било в ликвидация, тъй като тези обезщетения са били предвидени от социален план чрез споразумение в предприятието, потвърдено от дружеството майка, а в крайна сметка не са били изплатени.
(266)
Френските органи смятат, че всички реални разходи, които е трябвало да бъдат поети от държавата в качеството ѝ на акционер чрез CGMF, възлизат на 312,1-361 млн. EUR към 30 септември 2005 г. Те считат също, че в тази оценка се взема предвид рискът държавата да бъде поканена да „покрие пасивите“, ако съдът я счете за фактически управител на SNCM, както и рискът държавата да бъде осъдена да заплати допълнителните обезщетения за уволнение на освободения персонал. Френските органи смятат, че тези рискове трябва да бъдат взети предвид при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(267)
Следователно възниква въпросът за оценката на всички реални разходи, които Франция би била длъжна да поеме като акционер в случай на съдебна ликвидация на SNCM, за да се определи дали, предвид риска да бъде осъден да поеме тези разходи и предвид техния обем, един частен акционер би предпочел да продаде незабавно своето дъщерно предприятие на отрицателната цена от 158 млн. EUR, отколкото да се изложи на този риск.
(268)
Във френското право назначеният ликвидатор на дружество в съдебна ликвидация има възможността да започне процедура по поемане на отговорност срещу бившите управители на дружеството, наречена „процедура по покриване на пасивите“, в случай на решение за прекратяване на план за възстановяване на дружеството или поставянето му под съдебен надзор, както и в случай на съдебна ликвидация (144).
(269)
Започването на процедура по покриване на пасивите срещу бившите управители на дружеството в ликвидация е мотивирано от необходимостта от възстановяване на имуществото на дружеството, което е една от задачите на назначения ликвидатор.
(270)
В множество писма до Комисията френските органи поддържат становището, че хипотезата за осъждане на държавата от национален съдия за покриване на пасивите на управляваното от нея дружество представлява възможно най-правдоподобният сценарий и че тази хипотеза трябва да бъде отчетена при изчисляването на действителните разходи по евентуална ликвидация на SNCM.
(271)
В писмените си бележки от 28 февруари 2008 г. SNCM е представило доклада Baker & McKenzie, в който се оценяват правните последици от процедура по покриване на пасивите срещу френската държава. В този доклад се заключава, че сезираният по делото търговски съд най-вероятно би отбелязал отговорността на държавата и би я осъдил да поеме за своя сметка всички социални задължения на SNCM.
(272)
Съответното законодателство предвижда, че социалните задължения на дружество в ликвидация могат да бъдат поети от неговите бивши управители от правна и фактическа гледна точка, ако бъдат едновременно спазени четири условия.
i) Признаване на държавата като управител от правна и фактическа гледна точка на дружество в съдебна ликвидация
(273)
Докладът Baker & Mc Kenzie, изпратен от SNCM, предоставя на Комисията анализ, който води до заключението, че […] (60). По същество горепосоченият експертен доклад цели да покаже, че съгласно съответната съдебна практика (145) държавата е допуснала […] (60) нееднократно. По-специално според същия този доклад държавата е взела […] (60) решения. Освен това изглежда, че управителните органи […] (60) предприятието. Накрая, държавата […] (60).
(274)
Комисията констатира, че френските органи в писмените си бележки от 28 март 2008 г. не са изразили резерви […] (60). В своето писмо от 20 ноември 2006 г. самите френски власти посочват, че съдията […] (60) предприятието.
(275)
При все това Комисията е на мнение, че декларацията на френските органи от 20 ноември 2006 г., направена в рамките на дело за държавна помощ, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел националните органи за фактически управители на дружеството получател на въпросните мерки и най-вече доколко такава възможност реално може да стане факт.
(276)
Преди всичко по отношение на спорните решения далеч не е установено, че вземането на окончателно решение от държавата се отдалечава в значителна степен от практиката, следвана при управлението от нейна страна на участията ѝ. Дори в доклада Baker & Mc Kenzie се припомня съществуването на повтарящо се противоречие по отношение на желаната степен на намеса на държавата в управлението на участията ѝ и се посочва значителната роля в общия случай на […] (60).
(277)
В националната съдебна практика, посочена от държавата и от SNCM, не се обяснява пряко подобен род положение. Основните обяснени случаи засягат местните общности, а решението по делото BRGM от 6 февруари 2001 г. се отнася до промишлено-търговско публично образувание.
(278)
Във всеки случай далеч не е установено, че държавата в качеството ѝ на публична власт трябва да се счита за фактически управител.
ii) Съществуването на една или повече грешки в управлението от страна на френската държава, фактически управител на дружество в съдебна ликвидация
(279)
В конкретния случай Комисията отбелязва, че в доклада на експерта на SNCM въз основа на списък от фактически данни, който не е изчерпателен, са посочени редица данни, за да покаже, че държавата, […] (60), е допуснала грешки в управлението.
(280)
По-специално е отбелязано, че френската държава е допуснала грешки при инвестициите, свързани с […] (60) SNCM. Освен това държавата е допуснала и многобройни грешки в управлението по отношение на мащабността […] (60) SNCM.
(281)
В писмото си от 30 април 2007 г. френските органи са оценили като много висок риска от осъждане на държавата за поемане на отговорност предвид критериите за квалифициране на грешката при управление по смисъла на член L.651-2 от Търговския закон.
(282)
Комисията отново счита, че тази декларация от 30 април 2007 г., направена в рамките на процедура в областта на държавните помощи, не е достатъчна сама по себе си, за да се установи de jure дали един съдия би счел, че националните органи са допуснали твърдяните грешки, и най-вече да се определи степента на вероятност от такава възможност. Това важи в още по-голяма степен, тъй като френските органи оспорват самото съществуване на грешки в управлението, които са необходими за прилагането на процедура по покриване на пасивите.
(283)
Като цяло се забелязва, че SNCM и френските органи се придържат до голяма степен към доста стари решения относно управлението. Ето защо докладът Baker & Mc Kenzie е насочен към […] (60), реализирани до 2000 г. В него с увереност се прави позоваване на доклади на Сметната палата за финансовите години 1993-1999. Основните твърдяни грешки в управлението са допуснати в средата на 90-те години на 20 в. Кредиторите на SNCM са били информирани за този начин на управление, когато са му отпускали кредити. Тоест те най-малко неявно са приели риска, свързан с този вид управление. Няма данни, че отговорността на държавата е можело да бъде успешно поискана за покриване на пасивите в подобна ситуация.
(284)
Освен това твърдяните грешки в управлението биха могли да се обяснят с избора на политики от публичните власти, като няма данни, че този избор на политики е можел да се квалифицира като грешки в управлението по смисъла на съдебната практика относно покриването на пасивите.
(285)
На последно място, в доклада Baker & Mc Kenzie липсва достоверност, тъй като в него се счита, че положението на SNCM може да се дължи на грешки във външната комуникация, допуснати от държавата по повод положението на SNCM. От този доклад е видно единствено, че държавата посочва положение, което е било вече известно. Следователно поведението на държавата не изглежда като грешка в управлението.
iii) Установяване на недостиг на активи
(286)
В настоящия случай Комисията констатира, че докладът Oddo-Hastings показва недостиг на активи в размер на 134,4 млн. EUR към 30 септември 2005 г., изчислен от една страна като разликата между стойността на активите на SNCM (190,3 млн. EUR) и от друга страна - стойността на пасивите на дружеството (привилегировани и непривилегировани задължения, оценени съответно на 153,8 млн. EUR и на 170,9 млн. EUR).
(287)
Комисията е оценила недостига на активи на SNCM на 123,5 млн. EUR към 30 септември 2005 г. (срв. съображение 264).
iv) Съществуване на причинно-следствена връзка между грешките и установения недостиг на активи
(288)
Според френските органи управителят на юридическо лице може да бъде обявен за отговорен на основание на член L.624-3 от Търговския закон дори ако грешката в управлението, допусната от него, е само една от причините за недостига на активи и може да бъде осъден да заплати всички или част от социалните задължения дори ако грешката е причина само за част от тях (146). Според френските органи френската държава ще бъде задължена да заплати една част в размер между 85 % и 100 % от установения недостиг на активите, или между 114,3 млн. EUR и 134,4 млн. EUR.
(289)
Този анализ не почива на никакво солидно основание. Всъщност, доколкото твърдяните грешки в управлението се основават на взети в средата на 90-те години на 20 в. решения и след като са породили незабавен свръхразход за SNCM, е много трудно това да се определи като причина за недостига на активи през 2005 г., особено след като между тези две дати са се случили много събития.
(290)
Освен това дори и да изглежда, че няма автоматична връзка между размера на отпуснатото обезщетение за покриване на пасивите и размера на натрупаните пасиви в резултат на грешка в управлението от страна на управителя (при положение, че е установена), това означава също, че съдията може да реши да определи сумата, с която да бъде осъден управителят, на много по-ниска стойност от установения недостиг на активи (147).
(291)
Обратно на това, което изглежда френските органи (и SNCM) считат, нищо не сочи, че разглежданите решения са считани от съдията по процедурата за покриване на пасивите като толкова тежки решения, че да оправдаят поемането от страна на публичните власти на значителна част от установените пасиви. Съгласно разгледаните твърдения става въпрос за решения с протекционистка визия, взети в рамките на политиката (като повечето се отнасят за десетилетие преди това), или по-скорошни решения, за да се спести на служителите задължението за повишаване на производителността или за да се направи опит да се възстанови по-добра социална атмосфера.
v) Определяне на евентуално поемане на допълнителните обезщетения за уволнение при хипотезата за съдебна ликвидация на SNCM
(292)
Според френските органи, в допълнение към недостига на активи, предвид съответната съдебна практика (148) даден съдия със сигурност би осъдил държавата да изплати допълнителните обезщетения за уволнение (т.е. между [200-210] (60) и [250-260] млн. EUR). Според френските органи всички реални разходи, които държавата в качеството си на акционер би могла да бъде задължена да заплати, са между 212,1 млн. EUR и 361 млн. EUR.
(293)
Френските органи уточняват, че в последните съдебни решения френските съдилища са осъдили правния и фактически управител да поеме, освен недостига на активите, допълнителните обезщетения за уволнение, изчислени на базата на социалния план, изготвен от дружеството преди ликвидацията.
(294)
Френските органи посочват, че по делото Aspocomp френското дружество Aspocomp SAS, дъщерно предприятие, собственост на 99 % на финландското дружество Aspocomp Group Oyj, е сключило споразумение в предприятието на 18 януари 2002 г., в което се описват условията за обезщетение по социален план за 210 служители от общо 550. В това споразумение е бил посочен размерът на компенсационните и допълнителните обезщетения, както и помощите при доброволно напускане. Вследствие промяна на стратегията на групата дружеството майка Aspocomp Group Oyj е взело решение на 21 февруари 2002 г. да спре финансирането на дъщерно предприятие Aspocomp SAS и по този начин е предизвикало обявяването във фалит на този дъщерно предприятие. Това решение de facto го е затруднило да изпълнява задълженията си, поети в рамките на посоченото споразумение, и го е принудило да уволни целия останал персонал.
(295)
В този контекст съдебното решение на Апелативния съд на Руан е потвърдило решението на колегията по трудовоправни дела в Еврьо и по тази начин е задължило дружеството Aspocomp Group Oyj, което притежава 99 % от своето дъщерно дружество, да изплати: i) на засегнатите от споразумението служители всички компенсационни и допълнителни обезщетения, предвидени в това единствено споразумение, както и всички обезщетения за пропуснати ползи и загуби за уволнение без реална и сериозна причина, и ii) на служителите, уволнени вследствие на обявяването на дружество Aspocomp в несъстоятелност - еквивалентните обезщетения, като в него се счита, че с неспазването на поетите ангажименти дружеството майка е показало нелоялно поведение и сериозно лекомислие.
(296)
Макар и Франция също да се позовава на съдебното решение от 19 април 2005 г. на търговската колегия от Касационния съд (149), за да подкрепи теорията си, Комисията не вижда в това решение нито един решаващ факт по отношение на настоящия спор. Касационният съд на практика се ограничава до това да отбележи, че един апелативен съд не е характеризирал в достатъчна степен de jure смесването на имуществото между дружеството майка и неговото дъщерно предприятие. При всички положения Комисията установява, че свързаните със съдебната практика Aspocomp факти не са същите като тези в разглеждания случай. В последния не е налице неспазване на ангажиментите от страна на CGMF по отношение на изплащането на допълнителни обезщетения за уволнение.
(297)
Трябва да се отбележи, че SNCM и френските органи обръщат внимание на факта, че един социален план […] (60). Твърде съмнително е, че […] (60) може да се счита като грешка в управлението, която да доведе до поемане на отговорност от страна на държавата към служителите […] (60). Дори и да се предположи, че извънредно […] (60), държавата е можела да поеме отговорност към служителите и да им предостави право на платено от нея обезщетение (150), предоставянето на такова право би било само по себе си предимство, предоставено на предприятието SNCM, и следователно държавна помощ, поради аналогични доводи като изложените по-долу по повод мерките за помощ за персонала в размер на 38,5 млн. EUR. Тази мярка е можела до известна степен да успокои социалната атмосфера в предприятието.
vi) Заключение относно вземането предвид на процедура по покриване на пасивите
(298)
Не е установено в достатъчна степен de jure, че френските органи са щели, с достатъчна степен на вероятност, да бъдат осъдени от национална юрисдикция да платят обезщетения при покриване на пасивите, и още по-малко, че при подобно отсъждане би била превишена отрицателната цена, за която SNCM е било „продадено“.
(299)
Също така трябва да се отчете фактът, че действията на държавата, дори и да се предположи, че в случая е била лош управител, са имали за цел да защитят националните индустрии и услуги, включително SNCM и служителите му, като се избегне по-специално да им се налагат промени, които в социален план е можело да получат лош отзвук. На практика дори и публичните субекти, включително държавата, да могат да се считат при определени обстоятелства за фактически управители на едно предприятие, нищо не сочи, че процедурата по покриване на пасивите е можело да се използва за обяснение на политическия избор на държавата, особено при подобни обстоятелства. В случая не са налице обстоятелствата от делото Aspocomp, което изобщо не се е отнасяло до подобна проблематика.
(300)
Във всеки случай Комисията счита, че понастоящем френските органи не могат да изтъкнат политически избор, направен в миналото, за да обосноват публични намеси, предназначени да коригират последици от по-ранни намеси. Обратното, тези две намеси, а именно от миналото и новите публични намеси, се анализират като две кумулативни нарушения на конкуренцията. Поемането на отговорност от страна на държавата за покриване на пасивите отново би позволило на държавата да признае, че е допуснала грешки в управлението на предприятието, за да се обоснове, че финансовата вноска не е държавна помощ, което от своя страна би довело ново нарушение на конкуренцията. Тогава държавата би изтъкнала собствените си грешки в управлението, за да обоснове допълнителна финансова вноска, в противоречие с общия принцип, според който собствената грешка не може да се изтъква като причина (151).
(301)
Не по-малко изкуствено би било да се разделя поведението на държавата като „лош управител“ (при положение, че е установено) и поведението на държавата, която спасява зле управляваното от нея предприятие. Допускане на грешка в управлението не се включва в нормалното поведение на разумния частен инвеститор в условията на пазарна икономика. Ето защо механизмът за спасяване, който не може да се раздели от тази грешка, също не се вписва в това последно поведение.
(302)
Приемането на теорията на френските органи и на SNCM също така би позволило на държавата да предостави гаранция на предприятие, като допусне съзнателно „грешка в управлението“, което по никакъв начин не може да бъде допустимо в областта на помощите.
(303)
В разглеждания случай поведението, което би ангажирало отговорността на държавата, според защитаваната от SNCM и френските органи теория, е поведение на държавата, действаща като на публична власт, а не като акционер. Като се има предвид, че един разумен частен акционер не би взел решения въз основа на политически и държавни съображения, рискът от покриване на пасивите в резултат на такива решения не може да се вземе предвид при тест за разумен частен инвеститор в условията на пазарна икономика (152).
(304)
Френските органи припомнят, че в решението си по делото АВХ от 7 декември 2005 г. Комисията предвижда да отчете факта, че „в определени изключителни случаи, някои национални законодателства предвиждат възможността за трети страни да се обърнат срещу акционерите на ликвидирано дружество, а именно ако тези акционери могат да бъдат считани като [заличено в текста] и/или допуснали сериозни грешки при управлението“ (153).
(305)
Въпреки това Комисията припомня, че понятието за помощ трябва да се преценява обективно, и отбелязва, че в решението за откриване относно същото дело, се уточнява, че „[в] крайна сметка, дори при малко вероятната хипотеза, когато всички изисквани от националното право условия за поемане на отговорност […] са изпълнени, това не би изключило характера на държавна помощ на тези намеси в полза на дъщерно предприятие“ (154).
(306)
В случая Комисията смята, че френските органи не са опровергали достатъчно ясно съмненията на Комисията, че е твърде вероятно отговорността на акционера на SNCM да бъде оспорена.
(307)
При тези обстоятелства и след като отхвърля вземането предвид на допълнителните обезщетения за уволнение (срв. съображение 225 и следващи), Комисията заключава, че държавата не би имала никакви разходи за ликвидацията на SNCM. Комисията счита, че на държавата в качеството ѝ на акционер не може да бъде наложено да поеме разходите за ликвидацията, тъй като рискът за акционера е обвързан от стойността на вноската му в дружествения капитал на предприятието.
6.1.2.2. Заключение
(308)
Комисията счита, че един частен инвеститор би отдал приоритет на най-изгодното финансово решение, т.е. ликвидацията на SNCM. Ето защо тя заключава, че отрицателната цена от 158 млн. EUR представлява държавна помощ.
6.1.3. Капиталова вноска на CGMF на стойност 8,75 млн. EUR
(309)
В мнението си след решението за откриване френските органи посочват, че рекапитализацията от 8,75 млн. EUR от държавата е била извършена едновременно с вноската от частните инвеститори. Те обясняват, че съвпадението се подсилва от поемането от страна на държавата на миноритарна част спрямо пазарно внесения мажоритарен дял. Освен това те считат, че нормата на възвращаемост на вноската на държавата, или […] (60) % годишно, представлява адекватна дългосрочна рентабилност на инвестираните капитали от частен инвеститор. В информационната бележка от 16 май 2013 г. те считат също така, че свързаните с разтрогващата клауза рискове се компенсират с възможността за изкупуване от частните акционери.
(310)
Понастоящем вноската на държавата трябва да се сравнява с вноската на частните купувачи, възлизаща на 26,25 млн. EUR. Както е посочено в раздел 6.1.2, вноската на държавата се равнява на 158 млн. EUR, към които се добавят 38,5 млн. помощ за персонала и 15,81 млн., изплатени съгласно плана от 2002 г., както е видно от раздели 6.1.4 и 6.1.5.
(311)
Всички мерки от 2006 г. се съдържат в меморандума за разбирателство. Страните по този меморандум, CGMF, BCP и VT, са приели реализирането на вноската от 158 млн., на аванса по текущата сметка от 38,5 млн. и на увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR в същия документ. В случая трите мерки представляват една и съща операция с цел приватизация на SNCM. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 125 от решението от 11 септември 2012 г.„тази вноска в капитала [от 8,75 млн. EUR] се вписва в общ протокол за продажба, резултат от единни преговори, в който вноските на купувачите са насрещната престация за обременителни задължения под различни форми на френската държава“. Следователно трите горепосочени мерки трябва да се считат като цяло за вноска в капитала на SNCM от държавата и да се сравняват с вноската на частните инвеститори, за да се оцени доколко е значителна или не тяхната намеса.
(312)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че вноската на частните акционери, т.е. 10,6 % от общата вноска, не може да се счита за значителна.
(313)
Както беше посочено и в съображение 311, трите разглеждани мерки представляват една и съща операция за приватизация. Следователно Комисията счита, че публичните и частните капиталови вноски са направени едновременно.
(314)
Що се отнася до критерия за вноските, направени при сравними условия, най-напред Комисията отбелязва, че заинтересованите страни, CCF и STIM, са поставили под съмнение значителния характер на частната намеса и най-вече наличието на сравними условия между публичното инвестиране и частните инвеститори поради съществуването на разтрогваща клауза.
(315)
Комисията счита, че условията за това увеличение на капитала сами по себе си показват, че рисковете, поети от частните и публичните инвеститори, не са еднакви. Съществуването и условията на разтрогващата клауза за цесията са показателни сами по себе си, че положението на частните инвеститори и на публичния инвеститор не е едно и също в случай на настъпване на изброените в клаузата условия. Съгласно меморандума за разбирателство частните инвеститори могат да се оттеглят и да изтеглят вноската си в случай на отрицателно решение от страна на Комисията, на Общия съд или на Съда или при неподновяване на предоставянето на обществена поръчка. Тази последна част от разтрогващата клауза санкционира още по-сериозно държавата, защото засяга основното ядро от дейността на SNCM. На практика SNCM е операторът, който исторически свързва Корсика с континентална Франция. Схематично две трети от неговата дейност се извършват между Марсилия и Корсика в рамките на предоставяне на обществена услуга. По този начин частните инвеститори са защитени чрез разтрогващата клауза срещу търговски риск за повечето от дейностите на SNCM. Така този риск се поема само от държавата.
(316)
Прилагането на горепосочената разтрогваща клауза би довело от една страна до задължение всички вноски на купувачите да бъдат възстановени от SNCM в полза на тези частни инвеститори. От друга страна CGMF би се оказала отново собственик на 100 % от капитала на SNCM, като рискът от ликвидация и съответно загубата на съществена част от публичните инвестиции значително би се увеличил.
(317)
Що се отнася до ангажимента за изкупуване от частните акционери, той не може да бъде изпълнен от CGMF в случай на съдебен надзор или ликвидация на SNCM. Това потвърждава, че при възникване на трудности тази възможност не може да се използва и рисковете се поемат главно от CGMF, т.е. държавата. Ето защо Комисията счита, че ангажиментът за изкупуване не може да са анализира като компенсаторна мярка за разтрогващата клауза.
(318)
Впрочем Комисията не може да приеме аргумента на френските органи, според който меморандумът за разбирателство съдържа редица гаранции за защита на инвестирането от страна на държавата. Всъщност наложените на купувачите задължения не включват поети от тях допълнителни рискове или трудности, които да ги поставят в ситуация, сравнима с тази на CGMF. Те целят единствено да се гарантира, че през периода, през който разтрогващата клауза може да се задейства от частните купувачи, последните не извършват никаква правна промяна в SNCM и изпълняват само необходимите действия за прилагането на бизнес плана и социалния пакт.
(319)
Освен това, както подчертава Общият съд в решението от 11 септември 2012 г., единствено анализът за изчислената рентабилност не е достатъчен, за да се заключи, че инвестицията е била направена от държавата при пазарни условия, доколкото рисковете не са равностойно поделени между публичния акционер и частните акционери.
(320)
Дори и условието за инвестиция pari passu да не е изпълнено, мярката все пак може да е съответствие с принципа на частния инвеститор в условията на пазарна икономика. В такъв случай би следвало да се докаже, че поведението на държавата е било такова, каквото би приел разумен частен инвеститор в подобна ситуация, например въз основа на предварителни анализи на рентабилността на инвестицията. Френските органи обаче не предоставят никакво доказателство за такъв предварителен анализ. Последните едва впоследствие посочват в мнението си, че фиксираната норма на възвръщаемост от […] (60) % е била подходяща за частен инвеститор, като я сравняват с доходността от една OAT (асимилируема облигация на трезора), емитирана от държавата, с доходност към онзи период между 3,72 % и 3,95 %. Но те не предоставят анализ, доказващ, че равнището от 10 % е било приемливо за частен инвеститор, като се имат предвид поетите от държавата рискове, например риска, свързан с разтрогващата клауза, и рисковете, свързани с положението на предприятието.
(321)
Нормата от […] (60) % се прилага единствено към капиталовата вноска в размер на 8,75 млн. EUR, но в подобен анализ следва да е отчетена общата вноска на държавата, приета в меморандума. Като се има предвид, че не е налице възвръщаемост, свързана с отрицателната цена от 158 млн. EUR или аванса по текущата сметка от 38,5 млн. EUR, възвръщаемостта на цялата инвестиция на държавата в SNCM в момента на приватизацията от 2006 г. е очевидно по-ниска от доходността на една OAT. Поради произтичащите рискове един частен инвеститор в условията на пазарна икономика не би приел подобно равнище на възвръщаемост.
(322)
С оглед на гореизложените съображения Комисията смята, че критериите, установени от съдебната практика за автоматично изключване на характеристиките на помощ на въпросната мярка, не са изпълнени. Следователно Комисията смята, че капиталовата вноска на държавата в размер на 8,75 млн. EUR не предоставя икономическо предимство на SNCM, доколкото е реализирана паралелно с вливане на частни капитали при несравними условия по смисъла на съдебната практика на Съюза. Следователно разглежданата мярка представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.4. Мерки за помощ за персонала (38,5 млн. EUR)
(323)
Френските органи считат, че това финансиране представлява помощ за персонала, което не носи печалба на дружеството, и следователно не е държавна помощ. Заинтересованите страни, CCF и STIM, оспорват квалифицирането на тази мярка като помощ за персонала, тъй като считат по-специално, че тази мярка може да има положителни непреки последици за SNCM.
(324)
Комисията счита, че фактът, че преките получатели на помощта за персонала са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател. Общият съд уточнява следното: „[…] фактът, че преките получатели на помощта за лицата са служителите, не е достатъчен, за да се докаже липсата на помощ в полза на техния работодател.“ (155).
(325)
Както посочва Общият съд и в точка 138 от решението от 11 септември 2012 г., „[…] за да се провери дали тези помощи за лицата представляват помощ по смисъла на член 87, параграф 1 ЕО, трябва да се определи дали SNCM получава непряко икономическо предимство, което му позволява да не трябва да понася разходите, които нормално би трябвало да бъдат отчислени от собствените му финансови ресурси, и по този начин пречи на пазарните механизми да породят нормалните си последици“.
(326)
Комисията отбелязва, че съгласно меморандума за разбирателство тази мярка е ангажимент на държавата към частните инвеститори за финансиране на „частта от разходите при евентуални доброволни напускания или прекратяване на трудови договори (независимо от естеството им), наречена „sur générosité“, с която ще се допълват всякакви други суми, които работодателят трябва да плати (…)“. В съответствие с посоченото от Общия съд в точка 145 от решението от 11 септември 2012 г. съществуването на тези помощи за персонала в протокола „за продажба“ изглежда показва, че те създават предимство. Страните са се възползвали от него, защото са можели да извлекат определени ползи.
(327)
Следователно естеството на тези помощи е такова, че може да създаде икономическо предимство в полза на SNCM, като му позволи да не понесе всички разходи при евентуално и бъдещо напускане някои служители. Ако държавата освободи едно предприятие от подобни разходи, това представлява предимство за него. Комисията припомня, че тези допълнителни социални мерки целят да облекчат изпълнението на плановете за уволнение, необходими да постигането на целите на предприятието, и че те не произтичат от правно задължение. В този случай честотата на социалните движения в SNCM показва, че при въвеждането на социален план в това предприятие почти неизменно се стига до стачки и други синдикални действия. Тези допълнителни социални мерки несъмнено представляват предимство за SNCM.
(328)
Следователно Комисията смята, че тази мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
6.1.5. Сумата от 15,81 млн. евро, изплатена като помощ за преструктуриране през 2002 г.
(329)
Мерките от 2006 г. водят до съществено увеличение на размера на помощта за преструктуриране, разгледана съгласно плана от 2002 г., възлизаща на 69,29 млн. EUR, което се разглежда като изменение на плана за преструктуриране и на разходите по него. Всъщност към момента на предвиждане на приватизацията планът за преструктуриране е бил все още в изпълнение. Тези цели за възстановяване на жизнеспособността на SNCM обаче не са били постигнати. Общият съд посочва, че „[в] това отношение всъщност следва да се отбележи, че решението от 2006 г. изрично посочва факта, че при наличие на елементи на помощ за преструктурирането в плана от 2006 г. последните трябва да бъдат анализирани съвместно с помощта за преструктуриране в плана от 2002 г. (…)“ (156). Общият съд подчертава, че този анализ е бил извършен „с основание“. Сумата от 69,29 млн. съответства на сумата от 66 млн. EUR, предоставени през 2002 г. като първи транш по плана за преструктуриране, и 3,29 млн. помощи, отпуснати през 2005 г. като втори транш.
(330)
От общата стойност на отпуснатите помощи по плана за преструктуриране от 2002 г. 53,4 млн. са свързани с предоставянето на обществена услуга. След като Общият съд потвърждава правомерността на тази помощ в решението си от 11 септември 2012 г., Комисията трябва да разгледа едновременно съвместимостта на самата помощ за преструктуриране - 15,81 млн. EUR, предоставени по време на преструктурирането през 2002 г., и съвместимостта на всички мерки от 2006 г. спрямо Насоките от 2004 г.
6.2. РАЗГЛЕЖДАНЕ НА СЪВМЕСТИМОСТТА НА ПОМОЩТА ЗА ПРЕСТРУКТУРИРАНЕ, ИЗПЛАТЕНА ПРЕЗ 2002 И 2006 г.
6.2.1. Насоки, които да бъдат взети предвид
(331)
Комисията отбелязва, че планът за преструктуриране от 2002 г. е бил разгледан в съответствие с Насоките от 1999 г. Тя посочва още, че новите мерки от 2006 г., включващи плана от 2002 г., са след датата на влизането в сила на новите Насоки от 2004 г. и са приведени в действие преди Комисията да даде съответното разрешение.
(332)
В съответствие с преходните правила, предвидени в Насоките от 2004 г. (157), тези насоки се прилагат, когато става въпрос за неправомерна помощ, отчасти предоставена след влизането им в сила.
(333)
Следователно, тъй като мерките от 2006 г. представляват помощи, те се вписват в операциите за преструктуриране, започнати през 2002 г. и се анализират заедно с последните. Съвместимостта на всички тези помощи ще бъде разгледана в съответствие с Насоките от 2004 г.
6.2.2. Характер на предприятие в затруднение
(334)
За да може да получи помощ за преструктуриране, предприятието трябва да е квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките.
(335)
В конкретния случай Комисията припомня, че е констатирала, че това условие е било изпълнено, както в решението на Комисията от 17 юли 2002 г. относно помощта за оздравяване на SNCM (158), така и в това от 19 август 2002 г., с което се открива официалната процедура по разследване на проекта за рекапитализация, въз основа на годишния баланс на SNCM за 2001 г.
(336)
За целите на настоящото решение Комисията провери дали SNCM отговаря на тези условия въз основа на годишния баланс на предприятието за 2002 г. Следователно собствените капитали извън регламентираните провизии (159) остават винаги отрицателни на равнище от -26,5 млн. EUR за 2002 г., след като са били -30,7 млн. EUR през 2001 г. Подобно ниво показва липса на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е бил загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин се доказва наличието на условието, описано в точка 5, буква а) от Насоките.
(337)
Освен динамиката на дружествения капитал Комисията установи, че:
-
между 2001 г. и 2002 г. текущият резултат преди данъци се е променил от - 5,1 млн. EUR през 2001 г. на - 5,8 млн. EUR през 2002 г., като нетните загуби през 2002 г. са били намалени единствено чрез продажба на някои кораби,
-
способността за самофинансиране на SNCM, достигаща 39,2 млн. EUR в края на 2001 г., е сведена до 35,7 млн. EUR в края на 2002 г.,
-
нетните финансови задължения извън кредитите по договорите са се променили от 135,8 млн. EUR на 144,8 млн. EUR между 2000 и 2002 г.,
-
финансовите разходи (лихви и подобни разходи) са се променили от 7,0 млн. EUR през 2000 г. на 9,503 млн. EUR през 2002 г.
(338)
От друга страна френските органи са потвърдили пред Комисията, че банките вече са отказвали да заемат пари на SNCM поради задлъжнялостта, въпреки че последното е предложило да даде като гаранция последните си кораби, които нямат ипотека или подобни тежести.
(339)
Накрая, договорът за DSP не е променил с нищо този анализ. Ако този договор е трябвало нормално да позволи на SNCM, заедно с успеха на плана за преструктуриране, да постигне след време положителни резултати от дейността, не може да се отрече, че острата липса на собствен капитал, нарастващото задлъжняване и стойността на оперативните мерки в плана за преструктуриране ще доведат след известно време до преустановяване на плащането за SNCM.
(340)
Тъй като преструктурирането се извършва между 2002 и 2006 г., е необходимо да се провери дали SNCM отговаря на това условие през този период, и по-специално в момента на вземане на решение за ново вливане на публични средства.
(341)
В решението от 2003 г. се отбелязва, че SNCM отговаря на този критерий за финансовите години 2001 и 2002 (160).
(342)
По-нататък е уместно да се провери дали SNCM все още отговаря на това условие за финансовите години 2003-2005, т.е. последният счетоводен период преди въвеждането на новите мерки от 2006 г. във връзка с приватизацията на SNCM.
(343)
Както беше посочено в съображение 73 и следващи, положението на SNCM се влошава значително през 2004 и 2005 г. Текущият му резултат възлиза на - 32,6 млн. EUR през 2004 г. и на - 25,8 млн. EUR през 2005 г. Нетният резултат възлиза на - 29,7 млн. EUR през 2004 г. и на - 28,8 млн. EUR през 2005 г. Собственият капитал през 2005 г. (- 1,7 милион) отбелязва намаление с 25,5 млн. спрямо 2004 г. Това намаление съответства на липсата на повече от половината дружествен капитал на предприятието, от който повече от една четвърт е загубен през последните дванадесет месеца след уведомлението, като по този начин доказва наличието на условието, описано в точка 10, буква а) от Насоките от 2004 г.
(344)
С оглед на горепосоченото Комисията счита, че SNCM може да бъде квалифицирано като предприятие в затруднение по смисъла на Насоките от 2004 г.
6.2.2.1. Собственият принос
(345)
В съответствие с точка 43 от Насоките „Размерът и интензитетът на помощта трябва да бъдат сведени до минимума на разходите по преструктурирането, необходими за неговото осъществяване в светлината на съществуващите финансови ресурси на дружеството, неговите акционери или бизнес групата, към която то принадлежи. Подобна оценка ще взема предвид и всяка помощ за оздравяване, предоставена преди това. От получателите на помощ се очаква да направят значителен принос към плана за преструктуриране от техните собствени ресурси включително чрез продажбата на активи на предприятието, които не са от жизненоважно значение за неговото оцеляване, или чрез външно финансиране при пазарни условия. Подобен принос е признак, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността. Приносът трябва да е действителен, т.е. наличен, без да включва очаквани бъдещи печалби като парични потоци, а също така трябва да е възможно най-голям.“
(346)
В точка 44 от Насоките се уточнява, че „Обикновено Комисията ще приема за уместни следните нива на принос (19) при преструктуриране: поне 25 % за малки предприятия, поне 40 % за средни и поне 50 % за големи предприятия. При изключителни обстоятелства и в случаи на големи затруднения, които трябва да бъдат доказани от държавата членка, Комисията може да приеме и по-нисък принос.“
(347)
В точка 7 от Насоките се посочва също така, че „е подходящо да се потвърди с още по-голяма яснота принципът, че [значителният принос от страна на получателя по преструктурирането] трябва да е реален и несвързан с помощ. Приносът на получателя има двойна цел: от една страна, да потвърди, че пазарите (собственици, кредитори) са убедени във възможността на възвръщане на жизнеспособността в рамките на един разумен период. От друга страна, той осигурява ограничаването на помощта за преструктуриране до минималното необходимо за възстановяване на жизнеспособността, като същевременно се ограничава нарушаването на конкуренцията. […].“
(348)
В съдебната практика се потвърждава също така, че собственият принос трябва да показва, че пазарите вярват във възможността за възстановяване на жизнеспособността (161). Комисията подчертава, че това изискване е особено уместно по отношение на SNCM поради положението на дружеството от 2002 г. насам. Комисията припомня, че първоначалните мерки за преструктуриране от 2002 г. не са довели до прогнозираните резултати. Някои от тях не са били спазени или постигнати (вж. съображение (351)). Тъй като SNCM не е било в състояние да въведе изцяло тези първи мерки за преструктуриране, от 2004 г. икономическото му и финансово положение е продължило да се влошава (срв. съображения (73)-(75)).
(349)
Разходите по преструктурирането са възлизали на 46 млн. EUR през 2002 г. По отношение на мерките от 2006 г. Комисията счита, че размерът на разходите за преструктуриране съответства на сумата на помощта (162) - 202,55 млн. EUR, към които се добавя увеличението на капитала от частните партньори - 26,25 млн. EUR, или общо 274,8 млн. EUR. Собственият принос се състои от 42,385 млн. нетна цесия на активи и 26,25 млн. увеличение на капитала от частните партньори, т.е. общ собствен принос от 68,635 млн. EUR. Следователно, като се отчитат новите мерки от 2006 г., собственият принос достига 25 %, докато Насоките изискват принос от най-малко 50 %. Комисията уточнява, че френските органи не са изтъкнали изключителни обстоятелства и случаи на големи затруднения, за да може Комисията да приеме по-нисък реален собствен принос. При всички положения Комисията счита, че в настоящия случай не са налице изключителни обстоятелства, които да оправдаят намалението на равнището на изискуемия собствен принос в съответствие с Насоките от 2004 г.
(350)
По тази причина Комисията счита, че собственият принос на SNCM, предназначен за преструктуриране, остава недостатъчен с оглед на разпоредбите на Насоките.
6.2.2.2. Възстановяване на дългосрочната жизнеспособност
(351)
В решението за откриване Комисията е изразила съмнения по отношение на възстановяването на дългосрочната жизнеспособност на SNCM, по-специално с оглед на следните факти:
-
SNCM не е предвиждало закриване на всички дейности, водещи до загуба,
-
успехът на плана за преструктуриране е бил тясно свързан с възлагането на DSP между Марсилия и Корсика за периода между 1 януари 2007 г. и 31 декември 2012 г.,
-
прогнозите за съкращения на екипажа съгласно плана от 2002 г. не са били спазени и увеличението на производителността с 10 % не е било постигнато,
-
недостатъчното съкращение на 400 работни места, равностойни на пълно работно време, и мерки за производителност, предвидени с плана от 2006 г., поради разлики с плана от 2002 г.
(352)
Френските органи отговарят, че промяната на акционерите и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация са щели да позволят на SNCM да развие дейността си на стабилна основа, и че дефицитът при някои от дейностите му е можело да бъде преодолян.
(353)
Комисията констатира, че предвидените с плана от 2002 г. мерки не са били изпълнени докрай, което е довело до силно влошаване на резултатите на дружеството през 2004 и 2005 г. През 2006 г. увеличението на оборота с 20 млн. EUR и увеличението на компенсацията за обществената услуга с 9 млн. EUR не са позволили възстановяване на резултата от дейността, тъй като повишаването на цената на горивото и нарастването на оперативните разходи са били много по-високи от очакваното. Експертът на Комисията е установил, че изпълнението на бизнес плана на купувачите е бил значително забавен от няколко събития (163), и е заключил, че е имало опасност кумулираните загуби да бъдат много по-големи от първоначално предвижданите за 2007 г.
(354)
Ето защо Комисията счита, че отговорите на френските органи не са разсеяли всички нейни съмнения. Свързването на жизнеспособността с предоставянето на обществената поръчка за 2007-2013 г. и привеждането в действие на трите мерки от плана за приватизация, чиято правомерност и съвместимост с вътрешния пазар не са били потвърдени, изглежда рисковано. Достоверността на един план за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност на едно предприятие най-малко предполага, че възприетите хипотези са реалистични. В настоящия случай успехът на плана се основава почти изключително на настъпването на две хипотетични събития, които SNCM не може да управлява. Впрочем, като се има предвид финансовото положение на SNCM по това време, Комисията си задава въпрос относно възможностите му да финансира необходимото обновяване на някои от своите фериботи. Обновяването е представено от френските органи като позволяващо да се постигнат целите за възстановяване на жизнеспособността.
(355)
Ето защо Комисията счита, че условието за възстановяване на дългосрочната жизнеспособност, което се изисква от Насоките, не е изпълнено.
6.2.2.3. Предотвратяване на прекомерно нарушаване на конкуренцията (компенсаторни мерки)
(356)
В отмененото решение от 2008 г. се посочват четири компенсаторни мерки:
-
закриване на дъщерното предприятие Corsica Marittima (82 000 пътници през 2000 г.), което е било натоварено с осигуряване на връзките между Италия и Корсика, и следователно оттегляне на групата SNCM от пазара на транспортните услуги между Италия и Корсика,
-
почти пълно оттегляне на SNCM от връзките между Тулон и Корсика, пазар, който през 2002 г. е наброявал не по-малко от 460 000 пътници,
-
ограничаване на общия брой предлагани места и броя на ротациите, извършвани ежегодно от SNCM, считано от 2003 г., и по-специално по линията Ница-Корсика,
-
продажбата на четири кораба.
(357)
Комисията би желала да припомни, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г.
(358)
След отмяната на решението от 2008 г. с решението от 11 септември 2012 г. общият размер на помощта достига над 210 млн. EUR. Комисията счита, че тези нейни съмнения не са могли да бъдат разсеяни поради следните причини.
(359)
Що се отнася до продажбата на четирите кораба, предвидена по време на преструктурирането от 2002 г., Комисията отбелязва, че тези цесии са били частично компенсирани чрез доставката на Danielle Casanova през юни 2002 г., на смесените кораби за товари и пътници Paglia Orba и Pascal Paoli през 2003 г.
(360)
Що се отнася до закриването на Corsica Marittima, в точка 40 от Насоките се уточнява по-специално, че „[о]тписването и закриването на дейности, носещи загуби, които при всяко положение ще са необходими за възстановяване на жизнеспособността, няма да се разглеждат като намаляване на капацитета или присъствие на пазара с оглед компенсаторните мерки“. Следователно закриването на дъщерно предприятие Corsica Marittima, осъществяло дейност на загуба от създаването си през 1990 г., не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, включена във възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(361)
Същата тази логика е приложима и към обслужването на линиите между Корсика и Ница. Комисията отбелязва, че SNCM притежава миноритарен пазарен дял, тъй като Corsica Ferries France притежава 70 % от пазарните дялове (164). Според доклада Stephens заминаващият трафик от Ница, и по-специално през летния период, се характеризира със силно търсене. От друга страна търсене извън летния сезон по тази линия също е налице. Текущият резултат за тази линия обаче е бил с дефицит между 2004 и 2007 г. Следователно тази мярка не може да се квалифицира като компенсаторна мярка, а по-скоро като мярка, допринасяща за възстановяването на дългосрочната жизнеспособност.
(362)
Комисията отбелязва също така, че пътническият трафик между Корсика и пристанището на Тулон значително е нараснал, като от по-малко от 200 000 пътника годишно през 1999 г. е достигнал почти 1 милион през 2007 г. (165). Следователно оттеглянето почти изцяло на SNCM от обслужването на тази линия би могло да се квалифицира като компенсаторна мярка. Комисията отбелязва обаче, че линията Тулон-Корсика е най-маловажната за SNCM по отношение на пътниците.
(363)
Независимо от това, дори и тази мярка да е била квалифицира като компенсаторна, Комисията я счита за твърде недостатъчна. В точка 40 от Насоките е посочено, че „(м)ерките трябва да са пропорционални на нарушаващото въздействие на помощта (…)“. Както вече беше припомнено в съображения (341) и (342), Комисията установява, че тези мерки са били предложени от френските органи по отношение на сумата от 15,81 млн. помощ, която съответства на помощта за преструктуриране, отпусната през 2002 г. Тъй като общата сума на помощта оттогава възлиза на около 218 млн. EUR, Комисията счита, че предложените мерки са недостатъчни по отношение на нарушението на конкуренцията, получено в резултат на отпускането на тези помощи.
(364)
Следователно Комисията констатира, че съмненията по отношение на квалифицирането на тези мерки като компенсаторни мерки или като мерки, необходими за възстановяване на жизнеспособността, не са били разсеяни. При всички положения предложените мерки продължават да са крайно недостатъчни.
(365)
Френските органи изтъкват риска от монопол в полза на CFF, ако SNCM не съществува. Комисията счита, че френските органи не са успели да докажат в достатъчна степен съществуването и сериозността на този риск. Превозът на пътници и на товари между континентална Франция и Корсика е отворен и конкурентен пазар за всички оператори, които обслужват Средиземно море. Този пазар се характеризира и с липса на пречки за достъпа до него. Независимо от това позицията на Corsica Ferries не е такава, че да се оправдае нарушаването на конкуренцията посредством спорни мерки.
(366)
Като се има предвид гореизложеното, Комисията заключава, че предложените мерки не отговарят на критериите, изброени в точки 38-42 от Насоките.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
7.1. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА КАПИТАЛОВАТА ВНОСКА, ЗА КОЯТО ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ СА ПОДАЛИ УВЕДОМЛЕНИЕ ПРЕЗ 2002 Г., И НА ТРИТЕ НОВИ МЕРКИ, ПРИВЕДЕНИ В ДЕЙСТВИЕ ОТ ФРЕНСКИТЕ ОРГАНИ ПРЕЗ 2006 г.
(367)
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR, за която френските органи са подали уведомление през 2002 г., и трите нови мерки, приведени в действие от същите органи през 2006 г., а именно цесията на 100 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текущата сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, представляват помощи по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. Тези помощи са несъвместими с вътрешния пазар.
(368)
Комисията припомня, че в съответствие с член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 всяка неправомерна и несъвместима с вътрешния пазар помощ трябва да бъде възстановена от получателя.
(369)
За целите на възстановяването, в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията (166), френските органи трябва също така да добавят към размера на помощта лихвите за възстановяване, начислени от датата, на която разглежданата помощ е била предоставена на предприятието, до действителното ѝ възстановяване (167).
7.2. НЕСЪВМЕСТИМОСТ И ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА ЗА ОЗДРАВЯВАНЕ
(370)
Ако мерките, за които е подадено уведомление за помощ за преструктуриране, не отговарят на предвидените в Насоките условия за съвместимост, следва да се отчетат последиците от тази несъвместимост по отношение на помощта за оздравяване, разрешена на SNCM от френските органи и предмет на решението на Комисията от 17 юли 2002 г., и да се изиска тя да бъде възстановена.
(371)
На 19 ноември 2002 г. френските органи изпратиха на Комисията копие от споразуменията за парични аванси между SNCM и CGMF, както и доказателствата за изплащане на аванса от CGMF на SNCM чрез два превода на 13 май и 14 юни 2002 г.,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Капиталовата вноска от 15,81 млн. EUR и трите нови мерки, приведени в действие от френските органи през 2006 г., а именно цесията в размер на 75 % от SNCM при отрицателна цена от 158 млн. EUR, увеличението на капитала с 8,75 млн. EUR, записано от CGMF, и авансът по текуща сметка от 38,5 млн. EUR в полза на служителите на SNCM, приведени в действие от Франция в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС в полза на SNCM, представляват неправомерна държавна помощ, несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
1. От Франция се изисква да си възстанови от получателя помощта, посочена в член 1.
2. Сумите, които следва да бъдат възстановени, включват лихви от датата, на която са били предоставени на получателя, до действителното им възстановяване.
3. Лихвите се изчисляват с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004 и с Регламент (ЕО) № 271/2008 на Комисията (168) за изменение на Регламент (ЕО) № 794/2004.
Член 3
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 1, се извършва незабавно и ефективно.
2. Франция осигурява изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 4
1. В срок от два месеца от уведомяването за настоящото решение Франция предоставя на Комисията следната информация:
а)
общата сума (главница и лихви), която трябва да бъде възстановена от получателя;
б)
подробно описание на предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, които доказват, че на получателя е наредено да върне помощта.
2. Франция информира Комисията за напредъка на националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 1. При поискване от страна на Комисията тя незабавно предоставя информация за вече предприетите и планираните мерки за изпълнение на настоящото решение. Тя предоставя и подробна информация за размера на помощта и лихвите за възстановяване, които са вече възстановени от получателя.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 20 ноември 2013 година.
SKLEP KOMISIJE
z dne 20. novembra 2013
o državni pomoči SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), ki jo je Francija dodelila družbi SNCM
(notificirano pod dokumentarno številko C(2013) 7066)
(Besedilo v francoskem jeziku je edino verodostojno)
(Besedilo velja za EGP)
(2014/882/EU)
EVROPSKA KOMISIJA JE -
ob upoštevanju Pogodbe o delovanju Evropske unije, zlasti prvega pododstavka člena 108(2) Pogodbe (1),
ob upoštevanju Sporazuma o Evropskem gospodarskem prostoru, zlasti člena 62(1)(a) Sporazuma,
po pozivu vsem zainteresiranim stranem, naj predložijo svoje pripombe v skladu z navedenima členoma (2), in ob upoštevanju teh pripomb,
ob upoštevanju naslednjega:
I. POSTOPEK
(1)
Francija je 18. februarja 2002 Komisijo z dopisom obvestila o načrtovani pomoči za prestrukturiranje za Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (v nadaljnjem besedilu: SNCM), dopis pa je bil dopolnjen 3. julija 2002 (3). Načrt prestrukturiranja je sledil obvestilu francoskih organov z dne 20. decembra 2001 o gotovinskem predplačilu v višini 22,5 milijona EUR, ki ga je družbi SNCM kot pomoč za reševanje dodelila družba Compagnie Générale Maritime et Financière (v nadaljnjem besedilu: CGMF) (4). Komisija je z odločbo z dne 17. julija 2002 (5) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2002) odobrila pomoč za reševanje za SNCM na podlagi predhodnega postopka preučitve pomoči iz člena 88(3) Pogodbe ES. Sporočena pomoč za prestrukturiranje je obsegala dokapitalizacijo družbe SNCM v znesku 76 milijonov EUR, ki ga je zagotovila družba CGMF.
(2)
Komisija je z dopisom z dne 19. avgusta 2002 francoske organe obvestila o odločitvi, da bo začela formalni postopek preiskave (6) v skladu s členom 88(2) Pogodbe ES in členom 6 Uredbe Sveta (ES) št. 659/1999 (7).
(3)
Francoski organi so 8. oktobra 2002 (8) Komisiji sporočili svoje pripombe k odločbi z dne 19. avgusta 2002 (9).
(4)
Na zahtevo francoskih organov so bili 24. oktobra 2002, 3. decembra 2002 in 25. februarja 2003 organizirani sestanki s Komisijo.
(5)
Komisija je v okviru začetka postopka prejela pripombe dveh podjetij, in sicer podjetja Corsica Ferries France (v nadaljnjem besedilu: CFF) 8. januarja 2003 (10) in podjetja STIM d’Orbigny skupine Stef-TFE (v nadaljnjem besedilu: STIM) 7. januarja 2003, ter več francoskih regionalnih in lokalnih organov 18. decembra 2002 ter 9. in 10. januarja 2003. Navedene pripombe je z dopisi z dne 13. in 16. januarja ter 5. in 21. februarja 2003 poslala Franciji, da bi ta izrazila svoja stališča.
(6)
Francoski organi so svoja stališča o pripombah družb CFF in STIM predložili 13. februarja (11) in 27. maja 2003 (12).
(7)
Komisija je 16. januarja 2003 poslala zahtevo za dodatne informacije, na katero so se francoski organi odzvali 21. februarja 2003.
(8)
Francoski organi so z dopisom z dne 10. februarja 2003 (13) okrepili svoje trditve, da je načrtovana pomoč popolnoma v skladu s smernicami Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (14) (v nadaljnjem besedilu: smernice iz leta 1999).
(9)
Francoski organi so na zahtevo Komisije 25. februarja 2003 (15) poslali kopijo delničarskega sporazuma, ki povezuje družbi SNCM in STIM.
(10)
Komisija je z Odločbo 2004/166/ES (16) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2003) pod določenimi pogoji odobrila dodelitev pomoči za prestrukturiranje družbi SNCM, plačljive v dveh obrokih, prvem v višini 66 milijonov EUR in drugem v višini največ 10 milijonov EUR, ki se bo določil glede na neto prihodke od prodaje sredstev, opravljene po sprejetju odločbe iz leta 2003. Plačilo prvega obroka je bilo odobreno z odločbo iz leta 2003.
(11)
Družba CFF je 13. oktobra 2003 vložila tožbo na Splošno sodišče za razveljavitev odločbe iz leta 2003 (zadeva T-349/03).
(12)
Komisija je z Odločbo 2005/36/ES (17) (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2004) odločila, da spremembe, ki jih je Francija zahtevala 23. junija 2004, tj. zamenjava ladje Aliso z ladjo Asco na seznamu ladij, ki jih je SNCM lahko uporabljala na podlagi odločbe iz leta 2003, in prodaja ladje Aliso namesto ladje Asco, niso take, da bi izpodbijale združljivost pomoči za prestrukturiranje, odobrene z odločbo iz leta 2003, z notranjim trgom.
(13)
Komisija je z odločbo z dne 16. marca 2005 (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2005) (18) odobrila izplačilo drugega obroka pomoči za prestrukturiranje v višini 3,3 milijona EUR, s čimer se je skupni znesek odobrene pomoči za prestrukturiranje povišal na 69,3 milijona EUR.
(14)
Splošno sodišče je 15. junija 2005 v zadevi T-349/03 (19) razveljavilo odločbo iz leta 2003 zaradi napačne presoje omejenosti pomoči na najnižjo vsoto.
(15)
Francoski organi so 25. oktobra 2005 (20) Komisiji poslali informacije v zvezi s finančnim položajem družbe od obvestila o načrtovani pomoči za prestrukturiranje z dne 18. februarja 2002.
(16)
Francoski organi so 17. novembra 2005 (21) predložili informacije o posodobitvi načrta prestrukturiranja iz leta 2002 in obnovitvi lastnega kapitala družbe SNCM (22).
(17)
Francoski organi so 15. marca 2006 Komisiji poslali kratko obvestilo o trgu, poslovni načrt (dohodkovni del) in izkaz predvidenega poslovnega izida (23). Drugi dokumenti so bili Komisiji predloženi 28. marca 2006 in 7. aprila 2006 (24). Francoski organi so v dopisu z dne 7. aprila 2006 Komisijo pozvali, naj del pomoči za prestrukturiranje iz leta 2002, zlasti znesek v višini 53,48 milijona EUR, opredeli kot nepomoč v skladu s sodno prakso v zadevi Altmark (25) ali kot samostojen ukrep, neodvisen od načrta prestrukturiranja, v skladu s členom 86(2) Pogodbe ES, in ne kot ukrep, sprejet v okviru načrta prestrukturiranja, saj pomeni „nadomestilo za opravljanje javne službe“.
(18)
Komisija je bila 21. aprila 2006 obveščena o načrtovani združitvi, s katero sta podjetji Veolia Transport (v nadaljnjem besedilu: VT) (26) in Butler Capital Partners (v nadaljnjem besedilu: BCP) pridobili skupni nadzor nad družbo SNCM (27), in sicer z dopisom, predloženim v skladu s členom 4 Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 (28). Komisija je 29. maja 2006 (29) sprejela odločitev, da ne bo nasprotovala združitvi in jo bo razglasila za združljivo z notranjim trgom.
(19)
Francoski organi so 21. junija 2006 (30) Komisiji poslali odlok ministrstva za gospodarstvo, finance in industrijo z dne 26. maja 2006 o odobritvi finančnih poslov, o katerih je odločala Société nationale des chemins de fer français (v nadaljnjem besedilu: SNCF), in odredbo št. 2006-606 z dne 26. maja 2006 o prenosu družbe SNCM v zasebni sektor.
(20)
Komisija je 7. junija 2006 (31) prejela informacije o prenosu pooblastil javne službe in pomoči socialne narave v zvezi s povezavami s Korziko.
(21)
Komisija je z dopisom z dne 13. septembra 2006 francoske organe obvestila o svoji odločitvi, da bo v zvezi z novimi ukrepi, izvedenimi v korist družbe SNCM, in načrtom prestrukturiranja, ki je bil predložen leta 2002 (32), začela formalni postopek preiskave na podlagi člena 88(2) Pogodbe ES in člena 6 Uredbe (ES) št. 659/1999 (v nadaljnjem besedilu: odločba iz leta 2006).
(22)
Francija je 16. novembra 2006 Komisiji poslala svoje pripombe v zvezi z odločbo iz leta 2006 (33).
(23)
Ker so številne zainteresirane strani predložile zahtevke za enomesečno podaljšanje roka za predložitev pripomb (34), se je Komisija odločila, da bo dodatni rok odobrila vsem zainteresiranim stranem (35).
(24)
Komisija je prejela pripombe družb CFF (36) in STIM (37) in jih francoskim organom posredovala z dopisom z dne 20. februarja 2007. Tudi tretja stranka je poslala pripombe, ki so bile prav tako posredovane francoskim organom, vendar jih je navedena stranka umaknila 28. maja 2008.
(25)
Francoski organi so 30. aprila 2007 (38) poslali svoja stališča glede pripomb zainteresiranih tretjih strani.
(26)
Družba CFF je 20. decembra 2007 zoper družbo SNCM vložila pritožbo na Komisijo, s katero je dopolnila informacije, poslane 15. junija 2007 in 30. novembra 2007. Navedena pritožba se nanaša na člen 3 nove pogodbe o prenosu pooblastil javne službe, sklenjene junija 2007 med regionalnimi organi Korzike in skupnim podjetjem Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM za obdobje 2007-2013. Po navedbah družbe CFF bi izvajanje te določbe sprostilo nova finančna sredstva za družbo SNCM v višini približno 10 milijonov EUR za leto 2007. Poleg tega naj bi bilo nadomestilo, izplačano družbi SNCM iz naslova obveznosti javne službe, državna pomoč, ki naj bi bila povrhu še nezakonita, ker Komisija o njej ni bila obveščena.
(27)
Komisija je zainteresirane strani obvestila o svoji odločitvi, da rok za predložitev pripomb podaljša do 14. marca 2008.
(28)
Komisija je 26. marca 2008 Franciji poslala pripombe zainteresiranih tretjih strani, Francija pa je svoja stališča sporočila 28. marca, 10. aprila in 28. aprila 2008.
(29)
Komisija je z odločbo z dne 8. julija 2008 izrazila mnenje, da novi ukrepi iz leta 2006 ne pomenijo državne pomoči v smislu člena 87(1) Pogodbe ES in da so ukrepi, predloženi leta 2002, pomoč, ki je združljiva z notranjim trgom.
(30)
Splošno sodišče je 11. septembra 2012 (39) deloma razveljavilo to odločbo, saj je ugotovilo, da so sklepi Komisije glede ukrepov, izvedenih leta 2006, neustrezni zaradi očitnih napak pri presoji. Menilo je, da bi bilo treba analizo pomoči za prestrukturiranje iz leta 2002, ki jo je opravila Komisija, pregledati, saj je odločba temeljila na dejstvu, da ukrepi iz leta 2006 niso vključevali pomoči.
(31)
Edina pomoč, v zvezi s katero ni bila razveljavljena ugotovitev združljivosti, je nadomestilo v višini 53,4 milijona EUR, izplačano družbi SNCM iz naslova obveznosti javne službe za obdobje 1991-2001. Zato se to vprašanje ne obravnava v tem sklepu.
(32)
Komisija mora zato sprejeti nov končni sklep. Dejstev iz obdobja po datumu sprejetja razveljavljene odločbe ni treba preučiti. Komisija mora po razveljavitvi najprej presoditi, ali so nekateri zadevni ukrepi skladni z ravnanjem zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu in nato še, če preučeni ukrepi pomenijo državno pomoč, ali so izpolnjeni pogoji za združljivost, določeni v smernicah. Komisija lahko v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča (40) pri vsaki od obeh ponovnih preučitev upošteva samo informacije, ki jih je imela na voljo na dan sprejetja razveljavljene odločbe, tj. 8. julija 2008 (41).
(33)
Komisija, francoski organi in predstavniki SNCM so se sestali 13. novembra 2012.
(34)
Francoski organi so z dopisoma z dne 6. decembra 2012 in 5. februarja 2013 dvakrat zaprosili za odločbo za obnovitev postopka, saj naj bi Splošno sodišče z določitvijo meril za preizkus preudarnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu izreklo inovativno sodbo, ki zahteva obnovitev kontradiktornega postopka. Komisija je z dopisoma z dne 15. januarja in 13. februarja 2013 zavrnila ti prošnji, pri čemer je poudarila, da je postopek mogoče obnoviti na točno tisti točki, v zvezi s katero je nastala nezakonitost, in da odločba iz leta 2006 o začetku postopka ni bila v ničemer nezakonita. Ob tem je francoske organe obvestila tudi, da lahko predložijo kakršne koli dodatne informacije za razpravo ali analizo ali kakršen koli dokument, ki se jim zdi ustrezen.
(35)
Francoski organi so 16. maja 2013 Komisiji poslali informativno gradivo.
(36)
Tudi družba SNCM je z dopisom z dne 19. junija 2013 zahtevala odločbo za obnovitev formalnega postopka preiskave zaradi podobnih razlogov, kot so jih navedli francoski organi. Komisija je to zahtevo zavrnila z dopisom z dne 10. julija 2013. Ob tem je družbo SNCM obvestila še, da lahko predloži kakršne koli dodatne informacije za razpravo ali analizo ali kakršen koli dokument, ki se ji zdi ustrezen.
(37)
Družba SNCM je 27. avgusta 2013 poslala informativno gradivo in novo poročilo o prodaji družbe SNCM.
II. OPIS
2.1 UPRAVIČENEC UKREPOV, KI SO OBRAVNAVANI V TEM SKLEPU
(38)
Upravičenec ukrepov, ki so obravnavani v tem sklepu, je družba SNCM, ki združuje več hčerinskih družb v pomorskem sektorju in opravlja pomorski prevoz potnikov, avtomobilov in tovornjakov na povezavah med celinsko Francijo in Korziko, Italijo (Sardinijo) in Magrebom (Alžirijo in Tunizijo).
(39)
Družba SNCM je delniška družba, ki je nastala leta 1969 z združitvijo Compagnie Générale Transatlantique in Compagnie de Navigation Mixte, ki sta bili ustanovljeni leta 1850. Družba se je sprva imenovala Compagnie Générale Transméditerranéenne, leta 1976 pa se je, potem ko je družba SNCF pridobila delež v njenem kapitalu, preimenovala v Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée. Francoska vlada je družbo izbrala za izvajanje načela ozemeljske kontinuitete s Korziko, pri čemer je uskladila cene pomorskega prevoza s cenami družbe SNCF za železniški prevoz na podlagi pogodbe, sklenjene 31. marca 1976 za 25 let. Francoska vlada je Compagnie Générale Transatlantique že naložila nalogo zagotavljanja povezav s Korziko na podlagi predhodne pogodbe, sklenjene 23. decembra 1948.
(40)
Ko je bila leta 2002 sporočena dokapitalizacija, je bila SNCM v 20-odstotni lasti družbe SNCF in 80-odstotni lasti družbe CGMF. Zaradi prodaje lastniškega kapitala družbe SNCM 30. maja 2006 (glej uvodno izjavo 18 tega sklepa) imata BCP in VT 38 % oziroma 28 % kapitala družbe SNCM, družba CGMF pa ga je ohranila 25 % (9 % kapitala je rezerviranega za zaposlene).
(41)
Glavne hčerinske družbe družbe SNCM so bile leta 2008 Compagnie Méridionale de Navigation (v nadaljnjem besedilu: CMN) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (v nadaljnjem besedilu: CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (v nadaljnjem besedilu: SARA) (46), Ferrytour (47) in Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Po prodaji visokohitrostnih ladij Aliso septembra 2004 in Asco (49) maja 2005 ladjevje družbe SNCM šteje deset ladij (pet trajektov (50), štiri ladje za kombinirani prevoz (tovor in potniki) (51) in eno visokohitrostno ladjo, ki pluje predvsem iz Nice (52)), od katerih je sama lastnica sedmih (53).
(43)
Zaradi izčrpnosti bi bilo treba opozoriti, da se redne storitve pomorskega prevoza med pristanišči celinske Francije in Korzike od leta 1948 zagotavljajo v obliki javne službe. Družbi SNCM in CMN sta imeli med letoma 1976 in 2001 koncesijo, in to na podlagi okvirne pogodbe, sprva sklenjene za 25 let. Družbi SNCM in CMN sta v skladu z veljavnimi pravili Skupnosti (54) in po evropskem javnem razpisu (55), ki so ga organizirali regionalni organi Korzike (56), skupaj dobili dovoljenje za prenos pooblastil javne službe, ki se nanaša na povezave s Korziko iz Marseilla, v zameno za finančna nadomestila v obdobju 2002-2006.
(44)
Ker je prenos pooblastil javne službe konec leta 2006 potekel, je bila zgoraj navedena pomorska javna služba, ki je bila predmet novega javnega razpisa na evropski ravni (57), dodeljena skupnemu podjetju SNCM-CMN za obdobje od 1. maja 2007 do 31. decembra 2013 in subvencijo v višini približno 100 milijonov EUR na leto.
(45)
Vzporedno so za vse prevoznike, ki opravljajo povezave z otokom iz Toulona in Nice, določene obveznosti glede pogostosti povezav. Na teh linijah so bili prebivalci Korzike in druge kategorije potnikov med letoma 2002 in 2013 upravičeni do socialne pomoči, uvedene v skladu z odločbama Komisije z dne 2. julija 2002 (58) in 24. aprila 2007 (59).
2.2 KONKURENČNO OKOLJE
(46)
Družba SNCM opravlja dejavnosti v glavnem na dveh trgih, in sicer na trgu potniškega in trgu tovornega prometa. Zagotavlja povezave s Korziko in Magrebom iz Francije, v manjši meri pa tudi z Italijo in Španijo.
2.2.1 Povezave s Korziko
2.2.1.1 Prevoz potnikov
(47)
Povezave s Korziko za prevoz potnikov so trg, za katerega je značilna velika odvisnost od sezone. Zanj so namreč značilni viški sezonskega obiska, ki so lahko desetkrat večji od obiska v mesecu z najmanjšim obiskom, kar od prevoznikov zahteva ladjevje z zadostno zmogljivostjo za odziv na te konice. Polovica vsega prometa se ustvari julija in avgusta. Poleg tega obstaja neravnotežje glede na smer potovanja tudi v obdobju konic: julija, na primer, so odhodi s celine polni, medtem ko so ladje ob vrnitvi z otoka skoraj prazne. Zato so faktorji povprečne letne zasedenosti ladij sorazmerno nizki.
(48)
Družba SNCM je prvotni prevoznik na povezavi med Korziko in celinsko Francijo. Na splošno se dve tretjini njenih dejavnosti izvajata med Marseillem in Korziko na podlagi prenosa pooblastil javne službe, preostala tretjina dejavnosti zajema linije z drugimi izhodišči ali cilji (Nica-Korzika, Toulon-Korzika, mednarodne povezave s Sardinijo in Magrebom).
(49)
Družba SNCM je vedno imela monopol v svoji glavni dejavnosti. Od leta 1996 pa se srečuje s hitro razvijajočo se konkurenco. Danes je prevladujoči izvajalec storitev pomorskega prevoza med celino in Korziko družba CFF, katere tržni delež se stalno povečuje. Čeprav CFF na navedenem trgu deluje šele od leta 1996, se je njen potniški promet med letoma 2000 in 2005 povečal za 44 % in se še naprej povečuje. Tako je leta 2008 skoraj […] (60) % potnikov, ki so potovali po morju med celino in Korziko, potovalo z ladjo družbe CFF, medtem ko jih je samo […] (60) % potovalo z družbo SNCM, preostali del ali […] (60) % pa jih je prepeljala družba CMN.
(50)
Položaj, ki ga je CFF dosegla na zadevnem trgu od leta 2000, se kaže tudi v številu potnikov, prepeljanih v sezoni med Korziko in celinsko Francijo. Spodnji graf kaže, da se je tržni delež družbe CFF povečal s 45 % leta 2000 na 70 % leta 2007, medtem ko se je tržni delež SNCM v tem obdobju zmanjšal s 53 % na 26 %, pri čemer je razlika več kot milijon prepeljanih potnikov.
Graf
Število potnikov, prepeljanih v posamezni sezoni (maj-september) med celinsko Francijo in Korziko: sezone od leta 2000 do leta 2007
Vir:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
Drugi manjši konkurenti družbe SNCM pri povezavah s Korziko so Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines in TRIS.
(52)
Od leta 2006 so se ponudba družbe SNCM in njeni tržni deleži za povezave s Korziko zmanjšali, pri čemer se je ponudba mest zmanjšala za 8 % (-20 % za povezave iz Nice in -3 % za povezave iz Marseilla).
(53)
Vendar nadaljevanje upadanja tržnih deležev kaže, da se zaupanje potnikov, ki je bilo zelo omajano zaradi stavk in motenj, nastalih zaradi delavskih sporov v letih 2004 in 2005, zlasti ob privatizaciji podjetja, vrača zelo počasi.
(54)
Od leta 1993 se je trg pomorskega prevoza potnikov med celino in Korziko v povprečju povečal za 4 % na leto, ta rast naj bi se nadaljevala, pri čemer je za leto 2008 napovedana […]-odstotna rast (pomembno ob času preučitve dejstev), za naslednja leta pa zmerna rast. Kljub temu se zdi, da si novi prevozniki ne prizadevajo vstopiti na navedeni trg. Na javni razpis, ki ga je objavil Office des Transports de Corse za dodelitev prenosa pooblastil javne službe za opravljanje pomorskih povezav z nekaterimi pristanišči na Korziki v obdobju 2007-2013, sta prispeli samo ponudbi družb CFF in SNCM-CMN, čeprav so bili mogoči delni odgovori za dano linijo.
(55)
Družba CFF, glavna konkurentka družbe SNCM, je svoje zmogljivosti za prevoz potnikov med letoma 1999 in 2007 povečala s 500 000 na 4,5 milijona (vključno s 30-odstotnim povečanjem med letoma 2006 in 2007), kar ji je omogočilo povečanje prometa (z 1,3 milijona na 1,6 milijona med letoma 2005 in 2007) in tržnega deleža. Zaradi strukturnih razlogov ta politika vseeno vodi v nižji faktor zasedenosti pri CFF kot pri SNCM, pri čemer je bila leta 2007 razlika približno deset odstotnih točk. Leta 2007 je bil povprečni faktor zasedenosti pri družbi SNCM 48 %, kar je običajno glede na odvisnost trga od sezone (glej besedilo zgoraj).
2.2.1.2 Prevoz tovora
(56)
V zvezi s tovornim prometom s Korziko je imela družba SNCM leta 2005 približno 45-odstotni delež na trgu povezav med Marseillem ali Toulonom in Korziko.
(57)
V splošnem tovornem prometu (brez spremstva) imata družbi SNCM in CMN dejansko skorajšnji monopol. Na podlagi pogodbe o prenosu pooblastil javne službe družbi zagotavljata pogoste povezave iz Marseilla v vsa pristanišča na Korziki.
(58)
Pri prikolicah s spremstvom, naloženih na trajekte, ki pomenijo skupaj 24-odstotni delež splošnega tovornega prometa, merjenega v linearnih metrih, obstaja konkurenca med vsemi prevozniki potnikov. Družbi SNCM in CMN imata večino tudi v tem prometu s spremstvom. Drugi prevozniki, zlasti družba CFF, imajo 10-odstotni delež tega prometa ali 2 % celotnega trga.
(59)
Družbi SNCM in CMN imata večinski delež zadevnega trga tudi pri vozilih na lastni pogon s spremstvom (61), naloženih na trajekte (približno 24-odstotni delež celotnega tovornega prometa leta 2003). Vendar družba CFF od leta 2002 razvija svoje storitve in ima približno 15-odstotni delež trga.
2.2.2 Povezave z Magrebom
(60)
Tunizija in Alžirija sta s približno petimi milijoni potnikov pomemben trg, na katerem prevladuje zračni prevoz. V tem smislu pomorski prevoz pomeni približno 15-odstotni delež prometa. Alžirija je s približno 560 000 potniki pomemben pomorski trg, Tunizija pa je s približno 250 000 potniki manjši trg.
(61)
Trg pomorskega prevoza iz Francije v Magreb se je med letoma 2001 in 2005 stalno povečaval za približno 13 %. Ob upoštevanju napovedi rasti turizma v tej regiji je bila pričakovana letna stopnja rasti pomorskega prevoza (pomembna ob času preučitve dejstev) do leta 2010 približno 4 %.
(62)
Družba SNCM je drugi največji prevoznik na alžirskem trgu, za alžirskim javnim podjetjem Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (v nadaljnjem besedilu: ENTMV). Njen tržni delež se je med letoma 2001 in 2005 povečal s 24 % na 35 %.
(63)
Na trgu povezav s Tunizijo je družba SNCM drugi največji prevoznik, za podjetjem Compagnie tunisienne de navigation (v nadaljnjem besedilu: CTN). Čeprav se je tržni delež družbe SNCM med letoma 2001 in 2004 zmanjšal s 44 % na 39 %, tržni delež družbe CTN pa se je povečal, je SNCM leta 2005 dosegla izboljšanje (povečanje na 40 %).
2.3 OPIS UKREPOV, KI SO OBRAVNAVANI V TEM SKLEPU
2.3.1 Dokapitalizacija družbe SNCM iz leta 2002
(64)
Po odločbi Komisije z dne 17. julija 2002 o odobritvi pomoči za reševanje družbi SNCM (62) so francoski organi 18. februarja 2002 Komisijo obvestili o načrtovani pomoči za prestrukturiranje za SNCM. Navedeni ukrep je obsegal dokapitalizacijo družbe SNCM prek matične družbe CGMF v višini 76 milijonov EUR, pri čemer so stroški prestrukturiranja znašali 46 milijonov EUR (63). Cilj povečanja kapitala je bil povečati lastni kapital družbe SNCM s 30 milijonov EUR na 106 milijonov EUR.
(65)
Francoski organi so v skladu s smernicami iz leta 1999 Komisiji predložili načrt prestrukturiranja (64) družbe SNCM, ki se je nanašal na pet točk:
(i)
zmanjšanje števila prevozov in prerazporeditev ladij med različnimi linijami (zmanjšanje povezav s Korziko in okrepitev povezav z Magrebom). V načrtu prestrukturiranja je bilo določeno zmanjšanje števila prevozov s 4 138 (3 835 za SNCM in 303 za njeno hčerinsko družbo Corsica Marittima) na 3 410 leta 2003 z naslednjimi spremembami povezav:
-
s spremembo povezav med Marseillem in Korziko v skladu s pogoji pogodbe o javni službi za obdobje 2001-2006,
-
s skoraj popolno ukinitvijo povezav med Toulonom in Korziko,
-
z zmanjšanjem števila povezav med Nico in Korziko,
-
z zaprtjem linije Livorno-Bastia z namensko opremo, dejansko zaprto leta 2003,
-
z okrepitvijo povezav z Alžirijo in Tunizijo z ladjami Méditerranée, Ile de Beauté in Corse ter ukinitvijo povezave Genova-Tunis;
(ii)
zmanjšanje ladjevja za štiri ladje, kar bi moralo prinesti 21 milijonov EUR likvidnih sredstev;
(iii)
odprodajo nekaterih nepremičnin;
(iv)
zmanjšanje števila zaposlenih (65) za približno 12 %, kar bi skupaj z razumno politiko plač moralo zagotoviti zmanjšanje stroškov posadke z 61,8 milijona EUR leta 2001 na povprečno 54,8 milijona EUR od leta 2003 do leta 2006 ter stroškov osebja na kopnem s 50,3 milijona EUR leta 2001 na 45,8 milijona EUR v istem obdobju;
(v)
zaprtje hčerinskih družb Compagnie Maritime Toulonnaise in Corsica Marittima, pri čemer bi njune preostale dejavnosti prevzela družba SNCM.
(66)
Po pripombah, ki jih je Komisija navedla v svoji odločbi z dne 19. avgusta 2002, so francoski organi v dopisu z dne 31. januarja 2003 navedli izboljšave načrta prestrukturiranja v zvezi z naslednjimi točkami:
-
zaveze in pojasnila glede plačne politike,
-
načrt znižanja stroškov pri vmesnih nakupih,
-
zaveza, da SNCM ne bo začela cenovne vojne s konkurenti na povezavah s Korziko.
(67)
V zvezi z zadnjo točko francoski organi pojasnjujejo, da „SNCM to zavezo sprejema brez zadržkov, ker meni, da cenovna vojna ne bi bila v skladu niti z njenim strateškim položajem niti z njenim interesom (ker bi povzročila zmanjšanje prihodkov), njeno običajno prakso ali znanjem in izkušnjami“.
(68)
Francoski organi so v svojem načrtu prestrukturiranja Komisiji predložili podroben finančni model za obdobje 2002-2007 na podlagi srednjih predpostavk v zvezi z vrsto spremenljivk (66). Finančne napovedi med drugim kažejo vrnitev dobička iz poslovanja od leta 2003.
Tabela 1
Finančni model za obdobje 2002-2007
(v milijonih EUR)
2000 Dejanski
2001 Dejanski
2002 Načrtovani
2002 Dejanski
2003 Načrtovani
2004 Načrtovani
2005 Načrtovani
2006 Načrtovani
2007 Načrtovani
Promet
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Subvencije za poslovanje
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Izid iz poslovanja
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čisti rezultat
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Kapital
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Neto finančni dolgovi (brez zakupa)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finančni kazalniki
Izid iz poslovanja/promet + subvencije
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Lastna sredstva/zadolženost v bilanci
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Podatki za leta 2000, 2001 in 2002 so povzeti iz letnih poročil družbe SNCM za leti 2001 in 2002.
(69)
Po mnenju francoskih organov bi morala kapitalski vložek v višini 76 milijonov EUR in vrnitev poslovnih dobičkov, predvidena od leta 2003, omogočiti povečanje kapitala družbe s približno 30 milijonov EUR ob koncu leta 2001 na 120 milijonov EUR v kratkem roku (2003) in nato na 160-170 milijonov EUR ob koncu obdobja, ki ga zajema načrt (2006-2007). To bi moralo zagotoviti zmanjšanje dolga s 145 milijonov EUR leta 2002 na raven od 40 milijonov EUR do 55 milijonov EUR med letoma 2003 in 2005. Za zadnja leta načrta je družba napovedala povečanje dolga zaradi zamenjave ene ali dveh ladij (stoodstotno lastništvo).
(70)
Francoski organi so predložili tudi analizo občutljivosti pričakovanih rezultatov v zvezi z delovnimi predpostavkami glede prometa na različnih linijah. Na podlagi tega simulacije kažejo, da bi morala družba SNCM v zadevnih scenarijih znova doseči donosnost.
(71)
Francoski organi so prvotno opisali dve alternativni metodi, ki so ju zavrnili, ker sta bili predragi.
(i)
Prva metoda vrednotenja je temeljila na seštevanju stroškov vseh ukrepov prestrukturiranja. Rezultat je bila potreba po financiranju v višini 90,9 milijona EUR na podlagi:
-
skupne izgube, nastale med letoma 1991 in 2001, tj. 41,7 milijona EUR (29 milijonov EUR - številka, potrjena z Odločbo 2002/149/ES z dne 30. oktobra 2001 (UL L 50, 21.2.2002, str. 66), 6,1 milijona EUR za leto 2000 in 6,6 milijona EUR, pred stroški prestrukturiranja, za leto 2001),
-
znižanja sredstev zaradi presežne davčne amortizacije v istem obdobju, tj. 24 milijonov EUR (postavka v bilanci se za to obdobje zmanjša s 86 na 62 milijonov EUR, kar izraža podaljšanje amortizacijske dobe z 12 na 20 let, manjšo uporabo teh sredstev in uporabo zakupa za zadnje dobavljene enote),
-
kapitalskega dobička od prodaje med prestrukturiranjem, tj. 21 milijonov EUR, odštetega od potrebe po financiranju, in
-
kumulativnega učinka stroškov prestrukturiranja v višini 46,2 milijona EUR (glej opombo 58).
(ii)
Druga metoda je temeljila na določitvi zneska kapitala, ki bi ga banke zahtevale za celotno ladjevje, ob upoštevanju, da banke za financiranje nakupa ladje na splošno zahtevajo lastna sredstva, ki ustrezajo od 20 % do 25 % vrednosti ladje. Francoski organi so na podlagi preteklih stroškov nakupa ladjevja v višini 843 milijonov EUR izračunali kapitalsko zahtevo v znesku med 157 milijonov EUR in 196 milijonov EUR. Po odštetju kapitala s konca leta 2001 je bila rezultat te metode potreba po dokapitalizaciji v višini med 101 milijon EUR in 140 milijonov EUR.
(72)
Metoda, ki so jo francoski organi na koncu izbrali za določitev zneska dokapitalizacije, je vključevala izračun potrebe po financiranju na podlagi povprečnega razmerja med kapitalom in dolgom petih evropskih pomorskih družb iz leta 2000. Kljub razlikam v bilancah stanja med navedenimi družbami je povprečje, ki so ga izračunali francoski organi, 79 %. Francoski organi trdijo, da je na podlagi finančnih napovedi za obdobje 2002-2007 povprečno razmerje med kapitalom in dolgom 77 %, pri čemer bo kapital leta 2007 znašal 169 milijonov EUR. Takšno raven lastnega kapitala bi morali doseči z dokapitalizacijo v višini 76 milijonov EUR in uspešno izvedenimi ukrepi iz načrta prestrukturiranja.
2.3.2 Ukrepi po dokapitalizaciji iz leta 2002
2.3.2.1 Uvodna opomba
(73)
Dokapitalizacija in načrt prestrukturiranja iz leta 2002 nista zagotovila pričakovanih rezultatov, od leta 2004 pa se je gospodarski in finančni položaj družbe SNCM zelo poslabšal. Poslabšanje so povzročili notranji dejavniki (delavski spori, nezadostno in prepozno uresničevanje ciljev produktivnosti, izguba tržnih deležev), zunanji dejavniki (manjša privlačnost Korzike kot destinacije, povečanje tržnih deležev družbe CFF, napake, ki jih je pri upravljanju storila država (67)) in rast stroškov goriva.
(74)
Tako so bili izidi iz poslovanja družbe SNCM leta 2004 - 32,6 milijona EUR, leta 2005 pa - 25,8 milijona EUR. Čisti rezultat je bil leta 2004 - 29,7 milijona EUR, leta 2005 pa - 28,8 milijona EUR.
(75)
Francoski organi so zaradi poslabšanja gospodarskega in finančnega položaja družbe SNCM prodali več sredstev, kot je bilo predvideno v načrtu prestrukturiranja iz leta 2002 in določeno v odločbi iz leta 2003, in začeli postopek iskanja zasebnih partnerjev.
Tabela 2
Seznam sredstev, ki jih je SNCM prodala od leta 2002
Neto prihodki
Datum
Prodaje, predlagane v obvestilu iz leta 2002 (v tisočih EUR)
25 165
Aliso
(namesto ladje Asco v skladu z odločbo Komisije z dne 8. 9. 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Nepremičninski sklop Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatne prodaje, ki jih je Komisija zahtevala z odločbo z dne 9.7.2003 (v tisočih EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatne prodaje po odločbi iz julija 2003 (v tisočih EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud-Cargos
4 300
15.9.2005
Prodaja stanovanj iz stavbnega fonda SNCM
(v katerih je prej stanovalo osebje družbe SNCM)
1 200
september 2003 do 2006
SKUPAJ (v tisočih EUR)
42 385
2.3.2.2 Ukrepi po dokapitalizaciji iz leta 2002
(76)
Postopek izbire zasebnih partnerjev je potekal od 26. januarja 2005 do konca septembra 2005.
(77)
Francoska vlada je 26. januarja in 17. februarja 2005 napovedala, da bo začela iskati zasebnega partnerja za vstop v kapital družbe SNCM, da bi okrepil njeno finančno strukturo in jo podprl pri spremembah, potrebnih za njen razvoj.
(78)
Agence des Participations de l’État (v nadaljnjem besedilu: APE) je imenovala neodvisnega nadzornika postopka iskanja in svetovalni banki (HSBC) naročila, naj vzpostavi stik z morebitnimi kupci.
(79)
V okviru tega je bil z 72 industrijskimi in finančnimi vlagatelji vzpostavljen stik, da se določijo finančni pogoji predloga za podporo industrijskemu načrtu podjetja in ohranitvi delovnih mest ter učinkovitega izvajanja javne službe. Od teh jih je 23 izrazilo interes, podpisanih je bilo 15 sporazumov o zaupnosti in poslanih 15 informativnih dopisov. V prvem krogu 5. aprila 2005 je ponudbo predložilo šest podjetij, v drugem krogu 17. junija 2005 pa so bile prejete tri ponudbe (družb Connex - zdaj Veolia Transdev (VT), Caravelle in BCP) in izraz zanimanja za manjšinski delež (družbe Comanav). V tretjem krogu 28. julija 2005 so bile prejete tri ponudbe.
(80)
Vse družbe so bile 14. septembra 2005 pozvane, naj svoje trdne in dokončne predloge predložijo do 15. septembra 2005. Na ta datum se je družba Connex umaknila, država pa je od skupin BCP in Caravelle prejela dva trdna predloga kapitalskega vložka in nakupa celotnega kapitala.
(81)
Francija je 27. septembra 2005 objavila sporočilo za medije, v katerem je navedla, da je bil na podlagi poglobljene preučitve obeh predlogov izbran predlog skupine BCP, ker je bil najsprejemljivejši s finančnega vidika in najprimernejši za zaščito interesov družbe, javne službe in delovnih mest. V prvotni ponudbi skupine BCP je bila ponujena negativna cena v višini 113 milijonov EUR in je pomenila najnižjo oceno negativne cene.
(82)
V navedeni prvotni ponudbi morebitnih kupcev je bila izrecno predvidena možnost, da se njihova prvotna ponudba prilagodi po opravljenih revizijah. Francoski organi so navedli, da je bila prvotna negativna cena po revizijah, predstavljenih 16. decembra 2005, popravljena navzgor, in sicer zaradi objektivnih elementov, ki vplivajo na regulativni in gospodarski okvir, v katerem deluje SNCM, in so nastali po oddaji predloga 15. septembra 2005. Negativna cena je tako bila popravljena na 200 milijonov EUR.
(83)
Pogajanja med francoskimi organi in prihodnjimi kupci, tj. BCP skupaj s skupino Connex - zdaj Veolia Transdev, hčerinska družba Veolia - so omogočila znižanje navedene številke na 142,5 milijona EUR, povečano za upoštevanje dela izdatkov v zvezi z zdravstvenim zavarovanjem upokojencev družbe SNCM (15,5 milijona EUR).
(84)
Po tem odprtem, preglednem in nediskriminacijskem izbirnem postopku je bil 13. oktobra 2005 dosežen dogovor med državo, BCP in VT v zelo težavnih poslovnih in finančnih razmerah. VT je industrijski operater družbe SNCM (28-odstotni delež), medtem ko je BCP večinski delničar z 38-odstotnim deležem. Država se je zlasti glede zaposlenih obvezala, da bo ohranila 25-odstotni (69) delež družbe. Družbi BCP in VT sta za družbo SNCM pripravili poslovni načrt in ga Evropski komisiji predložili 7. aprila 2006.
(a) Vsebina memoranduma o soglasju
(85)
Memorandum o soglasju, v skladu s katerim se 75 % kapitala družbe SNCM proda zasebnim kupcem, so stranke (BCP, VT in CGMF) podpisale 16. maja 2006.
(86)
V oddelku II memoranduma o soglasju je določeno, da se družba CGMF obvezuje, da bo odobrila, vpisala in v celoti sprostila povečanje kapitala družbe SNCM v skupnem znesku 142,5 milijona EUR.
(87)
Poleg povečanja kapitala se CGMF obvezuje, da bo družbi SNCM dala na voljo 38,5 milijona EUR v obliki predplačila na tekoči račun. Navedeno predplačilo, ki ga bo družba SNCM plačala skrbniku (banki CIC), je namenjeno financiranju prostovoljnega dela stroškov, ki bi nastali poleg zneskov, plačljivih v skladu z zakonodajo in pogodbami v primeru načrta zmanjšanja števila zaposlenih, ki bi ga izvedli kupci. Izplačilo nadomestil poleg plačil, prejetih v skladu z zakonodajo in pogodbami, se opravi za vsak posamezni primer in poimensko ter ustreza zaposlenim, ki so zapustili podjetje in katerih pogodba o zaposlitvi je bila prekinjena.
(88)
Ta mehanizem je določen v členu II.2 pogodbe o prodaji z dne 16. maja 2006, ki določa, da je navedeni račun namenjen „financiranju dela stroškov morebitnih prostovoljnih odhodov ali prekinitev pogodb o zaposlitvi […], ki bi nastali poleg kakršnih koli zneskov, ki jih mora delodajalec plačati v skladu z zakonodajo in pogodbami“. Naloga skrbnika je, da „sprosti sredstva takoj, ko zadevni zaposleni, ki niso bili prerazporejeni v okviru skupine SNCM, dejansko zapustijo podjetje, in da preostanek deponiranega zneska sprosti ob koncu skrbništva“. Upravljanje tega računa je predmet pogodbe o skrbništvu, priložene memorandumu o soglasju. Da se omogoči uporaba depozitnega računa, mora družba SNCM predsedniku družbe CGMF predložiti seznam imen zaposlenih, katerih pogodba o zaposlitvi je bila prekinjena in za katere se zahteva uporaba depozitnega računa, ter mesečni izkaz neto odhodkov, v katerem so podrobno razčlenjeni vsi nadomestila in stroški, izplačani zadevnim zaposlenim. Družba SNCM hkrati obvesti skrbnika o „dodatnih dejanskih mesečnih stroških“ na zaposleno osebo, ki pomenijo znesek, nastal poleg kakršnih koli zneskov, ki jih mora delodajalec plačati v skladu z zakonodajo in pogodbami. Skupni znesek dodatnih prostovoljnih ukrepov države ne sme v nobenem primeru presegati 38,5 milijona EUR in če ti dodatni socialni ukrepi v treh letih po prodaji ne dosežejo tega praga, se preostanek vrne državi.
(89)
V oddelku III memoranduma o soglasju je določeno, da družba CGMF po teh transakcijah zasebnim kupcem proda svoje delnice, te zajemajo 75 % delnic, ki sestavljajo delniški kapital podjetja in depozitni račun, namenjen za financiranje dela socialnega načrta, ki presega vse pogodbene ali zakonske obveznosti.
(90)
V oddelku III memoranduma o soglasju je še določeno, da BCP/VT družbi SNCM zagotovita dodatno povečanje kapitala v višini 8,75 milijona EUR glede na njene denarne potrebe. V točki III.2.7 memoranduma o soglasju je določeno, da je vrednost delnic družbe CGMF vedno enaka njihovi začetni nominalni vrednosti, povečani za […] (60) % njene vplačane nominalne vrednosti, pomnožene z D/365, pri čemer je D število dni od datuma prodaje, odšteje pa se kakršen koli prejeti znesek (na primer dividende). Ta pravila se ne uporabljajo v primeru stečaja ali sodne likvidacije družbe.
(91)
Memorandum o soglasju (oddelek III.5) vključuje razvezno klavzulo, s katero se zagotovi pravica do prodaje družbe SNCM, ki jo lahko kupci uveljavljajo sočasno z nastopom enega izmed naslednjih dogodkov, saj bi se v teh primerih pojavil dvom o verodostojnosti njihovega poslovnega načrta in obnovitvi sposobnosti preživetja družbe:
-
nedodelitev pogodbe o prenosu pooblastil javne službe za pomorske povezave s Korziko za obdobje z začetkom 1. januarja 2007 ali dodelitev navedene pogodbe pod precej slabšimi pogoji,
-
kakršna koli negativna odločba Evropske komisije ali sodba Splošnega sodišča ali Sodišča, kot je zavrnitev transakcije ali določitev pogojev, ki pomembno vplivajo na vrednost družbe, ki bi bila izrečena v šestih letih od datuma, ko partnerji pridobijo pravice v zvezi z družbo.
(92)
V oddelku VII memoranduma o soglasju je določeno, da družba CGMF prevzame del obveznosti socialnega varstva družbe SNCM iz naslova stroškov zdravstvenega zavarovanja njenih upokojencev v znesku, ocenjenem na 15,5 milijona EUR, od dneva prenosa lastništva podjetja.
(93)
Podrobna pravila o upravljanju podjetja so določena v oddelku IV memoranduma o soglasju. Spremenil se bo način upravljanja družbe SNCM, ki bo preoblikovana v delniško družbo z upravo in nadzornim svetom. Nadzorni svet bo sprva imel deset članov, pozneje pa 14. Začasno mu bo predsedoval predstavnik države. Če bo družbi SNCM dodeljen prenos pooblastil javne službe, bo predsednika nadzornega sveta zamenjal predstavnik skupine BCP. Naloga uprave je zagotavljati operativno vodenje družbe SNCM.
(94)
Francoska vlada je 26. maja 2006 potrdila prodajo družbe SNCM in zgoraj navedene ukrepe.
(b) Ukrepi
(95)
Glede na navedeno memorandum o soglasju vsebuje tri vrste državnih ukrepov, ki upravičujejo preučitev na podlagi pravil Unije o državni pomoči:
-
prodajo 75-odstotnega deleža družbe SNCM po negativni ceni 158 milijonov EUR (kapitalski vložek v višini 142,5 milijona EUR in prevzem stroškov zdravstvenega zavarovanja v višini 15,5 milijona EUR),
-
predplačilo na tekoči račun, ki ga zagotovi družba CGMF, v znesku 38,5 milijona EUR v korist odpuščenega osebja družbe SNCM,
-
povečanje kapitala za 8,75 milijona EUR, ki ga je vpisala CGMF skupaj in sočasno z vložkom v višini 26,25 milijona EUR, ki sta ga opravili podjetji VT in BCP,
-
razvezno klavzulo o prodaji (70).
2.4 PREDMET TEGA SKLEPA
(96)
Ta dokončni sklep se nanaša na ukrepe, ki jih je izvedla Francija v korist družbe SNCM od 18. februarja 2002, in sicer:
-
preostanek kapitalskega vložka v višini 76 milijonov EUR, ki ga je družba CGMF zagotovila družbi SNCM leta 2002, tj. 15,81 milijona EUR,
-
negativno ceno 158 milijonov EUR, ki jo je CGMF dobila od prodaje družbe SNCM,
-
predplačilo na tekoči račun, ki ga je opravila družba CGMF, v znesku 38,5 milijona EUR v korist odpuščenega osebja družbe SNCM,
-
povečanje kapitala za 8,75 milijona EUR, ki ga je vpisala CGMF.
(97)
Ta sklep se ne nanaša na nadomestilo, izplačano družbi SNCM iz naslova obveznosti javne službe za obdobje 1991-2001, za katero je Splošno sodišče s sodbo z dne 11. septembra 2012 (71) potrdilo, da je združljivo z notranjim trgom.
(98)
Ta sklep se prav tako ne nanaša na preučitev finančnih nadomestil, ki jih je družba SNCM prejela ali jih bo prejela iz naslova obveznosti javne službe za obdobje 2007-2013 in so predmet ločenega postopka (72).
(99)
Treba bi bilo še navesti, da je bila sodba z dne 11. novembra 2012 predmet dveh pritožb, ki sta ju vložili družba SNCM in Francija in ki ju je Sodišče obravnavalo v združenih zadevah C-533/12 P in C-536/12 P. Ta sklep je bil sprejet za izpolnjevanje izpodbijane sodbe, ker se je s sodbo razveljavila odločba z dne 8. julija 2008. V teh okoliščinah bi, če bi obravnava pritožb vodila v delno ali popolno razveljavitev sodbe z dne 11. novembra 2012 in ponovno uvedbo nekaterih delov odločbe z dne 8. julija 2008, ta sklep postal ničen in neveljaven na podlagi izidov pritožb, kolikor bi se ta sklep nanašal na ponovno uvedene ukrepe.
2.5 VZROKI ZA ZAČETEK FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE LETA 2002 IN NJEGOVE RAZŠIRITVE LETA 2006
2.5.1 Začetek formalnega postopka preiskave leta 2002
(100)
Komisija je v svoji odločbi z dne 19. avgusta 2002 o začetku postopka sicer priznala, da je SNCM podjetje v težavah, vendar je izrazila dvom o združljivosti sporočenega ukrepa z merili iz točke 3.2.2 takrat veljavnih smernic iz leta 1999.
(101)
Komisija je izrazila nekatere dvome o načrtu prestrukturiranja, glede na to, da vzroki za izgube podjetja niso bili analizirani. Zlasti je postavila vprašanja glede povezave med izgubami in obveznostmi javne službe, vpliva politike družbe SNCM v zvezi z nakupom ladij na njene izkaze poslovnega izida in ukrepov, načrtovanih za povečanje produktivnosti podjetja.
(102)
Komisija je poleg tega poudarila nekatere vrzeli v načrtu prestrukturiranja, zlasti pomanjkanje konkretnih ukrepov za zmanjšanje zneska vmesnih porab in podatkov o prihodnji cenovni politiki družbe SNCM.
(103)
Komisija je postavila vprašanja tudi v zvezi z ustreznostjo metode izračuna, ki so jo uporabili francoski organi za določitev zneska dokapitalizacije, in nekaterimi predpostavkami, uporabljenimi za izdelavo finančnih simulacij.
2.5.2 Razširitev formalnega postopka preiskave leta 2006
(104)
Komisija je s svojo odločbo z dne 13. septembra 2006 sprejela odločitev, da formalni postopek preiskave iz leta 2002 razširi na ukrepe, načrtovane v zvezi s prodajo družbe SNCM zasebnemu sektorju.
(105)
Komisija je menila, da bi bilo treba v primeru opredelitve tega zneska kot državne pomoči, združljive s členom 86(2) Pogodbe ES, navedeni znesek oceniti v smislu smernic Skupnosti o državni pomoči za reševanje in prestrukturiranje podjetij v težavah (v nadaljnjem besedilu: smernice iz leta 2004) (73). Komisija je izrazila dvome glede ustreznosti ohranitve vseh izravnalnih ukrepov, naloženih družbi SNCM z odločbo iz leta 2003, če je znesek pomoči za prestrukturiranje precej nižji od tistega, ki je bil sporočen leta 2002 in odobren leta 2003.
(106)
Komisija je izrazila tudi dvome glede upoštevanja pogojev, določenih z odločbo iz leta 2003, in sicer načela narekovanja cen in pogostosti storitev povezav s Korziko.
(107)
V zvezi z negativno prodajno ceno družbe SNCM je Komisija izrazila dvom glede skladnosti dokapitalizacije, ki jo je zagotovila država pred prodajo SNCM, z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Zlasti je izrazila dvome o veljavnosti izračuna stroškov likvidacije, ki bi jih država kot delničarka morala plačati v primeru likvidacije družbe SNCM.
(108)
Komisija je izrazila dvom glede tega, ali je mogoče finančne ukrepe upravičiti na podlagi smernic iz leta 2004.
(109)
Prav tako je izrazila dvome glede druge dokapitalizacije v višini 8,75 milijona EUR, kar zadeva upoštevanje načel sočasnosti zasebnih in javnih naložb ter podobnost pogojev vpisa v smislu sodne prakse.
(110)
Nazadnje, Komisija je izrazila dvome glede tega, ali lahko dodatni socialni ukrepi v višini 38,5 milijona EUR pomoči za osebe pomenijo posredno prednost za podjetje. Poudarila je tudi tveganje protislovja s tem, da se dodatne odpravnine upoštevajo kot del tveganj, ki jih nosi preudarni vlagatelj.
III. PRIPOMBE FRANCOSKIH ORGANOV GLEDE ODLOČBE O ZAČETKU POSTOPKA
3.1 O DOKAPITALIZACIJI IZ LETA 2002
(111)
Načrt prestrukturiranja, predložen leta 2002, je vključeval kapitalski vložek v višini 76 milijonov EUR, od katerega je 53,48 milijona EUR pomenilo nadomestilo za opravljanje javne službe. Ob upoštevanju prodaje delnic, ki jo je opravila družba SNCM (74), je dejanski znesek plačane pomoči 69 292 400 EUR. Francoski organi menijo, da je treba kot pomoč za prestrukturiranje v okviru obvestila iz leta 2002 obravnavati znesek pomoči v višini 15,81 milijona EUR, če znesek v višini 53,48 milijona EUR pomeni združljivo pomoč.
3.2 O UKREPIH PO DOKAPITALIZACIJI IZ LETA 2002
(112)
Prvič, Francija opozarja, da je država delničarka zaradi resnosti delavskih sporov leta 2004 in 2005 ter poslabšanja gospodarskega in finančnega položaja družbe SNCM januarja 2005 začela postopek izbire zasebnih vlagateljev in izvedla nujne ukrepe (zlasti prodajo ladje Asco in deleža v družbi Sud Cargos (75)).
3.2.1 O negativni prodajni ceni družbe SNCM
(113)
Francoski organi na podlagi takrat ustrezne sodne prakse Komisijo pozivajo k ugotovitvi, da negativna prodajna cena družbe SNCM v višini 158 milijonov EUR ne vsebuje nobenega ukrepa, ki bi ga bilo mogoče opredeliti kot pomoč v smislu člena 87(1) Pogodbe ES, ker je francoska država ravnala kot zasebni vlagatelj v tržnem gospodarstvu.
(114)
Prvič, Francija ugotavlja, da je končna cena 158 milijonov EUR, ki je nižja od negativne cene, ki so jo sprva zahtevali kupci po koncu svoje revizije družbe SNCM, rezultat pogajanja o prenosu nadzora, opravljenem na podlagi odprtega, preglednega in nediskriminacijskega razpisnega postopka, in zato dejansko pomeni tržno ceno.
(115)
Francija meni, da je prodajna cena tržna cena, ker je bilo iskanje zasebnega partnerja za družbo SNCM opravljeno na podlagi odprtega, preglednega in nediskriminacijskega razpisnega postopka, po koncu katerega je bila izbrana najboljša ponudba.
(116)
Po mnenju francoskih organov je prodaja po negativni ceni v višini 158 milijonov EUR potekala pod najugodnejšimi pogoji za državo ter v skladu s takratno sodno prakso Skupnosti in prakso odločanja Komisije, zato ne vsebuje nobenega elementa pomoči. Francija meni, da je navedena negativna cena nižja od stroškov likvidacije, ki bi jih v primeru likvidacije podjetja morala prevzeti država.
(117)
Po mnenju Francije je to edini možen sklep, ne glede na to, ali se uporabi pristop, ki izhaja iz sodne prakse Sodišča (v nadaljnjem besedilu: sodna praksa Gröditzer (76)), ali pristop, ki temelji na analizi dejanskih stroškov likvidacije družbe SNCM (odločba ABX (77)).
(118)
Kar zadeva prvo metodo na podlagi sodne prakse Gröditzer, Francija trdi, da je bila z navedeno sodbo potrjena ocena Komisije v odločbi z dne 8. julija 1999, v skladu s katero „stroški likvidacije vključujejo samo likvidacijsko vrednost sredstev“ (78).
(119)
V zvezi s tem je v poročilih CGMF (79) in Oddo-Hastings (80) likvidacijska vrednost sredstev na dan 30. septembra 2005 (81) ocenjena na najmanj 190,3 milijona EUR.
(120)
V skladu s tem Francija trdi, da je, glede na to, da je država kot lastnica in delničarka družbe odgovorna za njene dolgove samo v višini likvidacijske vrednosti njenih sredstev (sodna praksa Hytasa (82)), likvidacijska vrednost sredstev družbe, ocenjena na najmanj 190,3 milijona EUR, precej višja od negativne prodajne cene v višini 158 milijonov EUR.
(121)
Francija v zvezi z drugo metodo navaja, da izhaja iz odločbe Komisije o državni pomoči Belgije za ABX Logistics, v kateri je Komisija preučila negativno prodajno ceno, ki ima, kot v obravnavanem primeru, naravo tržne cene, tako da jo je primerjala s stroški, ki bi jih država delničarka dejansko imela pri prostovoljni ali prisilni likvidaciji, kot jih je ocenila neodvisna tretja oseba. Po mnenju Francije Komisija zlasti v navedeni odločbi priznava veljavnost nekaterih stroškov, ki lahko izhajajo iz tožbe upnikov za poravnavo dolgov (action en comblement de passif) ali likvidacije v drugih enotah skupine, ki likvidira svojo hčerinsko družbo.
(122)
Francoski organi na podlagi navedenih poročil CGMF in Oddo-Hastings trdijo, da je znesek dejanskih stroškov, ki bi jih Francoska republika kot delničarka morala prevzeti, na dan 30. septembra 2005 med 312,1 milijona EUR in 361 milijonov EUR, sestavljajo pa ga naslednji zneski:
-
[70-80] (60) milijonov EUR v okviru socialnega načrta, ki je predmet kolektivne pogodbe in zajema vse stroške, ki so povezani s prekinitvijo pogodbe o zaposlitvi in jih mora v skladu s pogodbo plačati podjetje,
-
[30-40] (60) milijonov EUR v okviru socialnega načrta, ki ni predmet kolektivne pogodbe in zajema vse stroške, povezane s spremnimi ukrepi v zvezi z zakonskimi in regulativnimi obveznostmi družbe SNCM v primeru odpuščanj, ter posredne stroške socialnega načrta, ki je predmet kolektivne pogodbe,
-
Med [200-210] (60) milijonov EUR in [250-260] (60) milijonov EUR za plačilo dodatnih odpravnin, za katere bi sodišče na podlagi sodbe pritožbenega sodišča v Rouenu z dne 22. marca 2005 v zadevi Aspocomp Group Oyj določilo, da jih mora plačati država poleg nadomestil, izplačanih na podlagi socialnega načrta, ki je predmet kolektivne pogodbe, in socialnega načrta, ki ni predmet kolektivne pogodbe.
(123)
Pri navedeni metodi se upošteva zlasti tveganje, da bi Francija morala poravnati dolgove, če bi jo sodišče obravnavalo kot dejanskega upravitelja družbe SNCM. Po mnenju francoskih organov ni mogoče izločiti tveganja tožbe za poravnavo dolgov, zlasti glede na precedenčni primer, o katerem je odločalo kasacijsko sodišče v Franciji (83). Tako so francoski organi v več dopisih Komisiji trdili, da je predpostavka, da bo nacionalno sodišče državi naložilo poravnavo dolgov podjetja, ki ga vodi, več kot verjeten scenarij in da jo je bilo treba upoštevati pri izračunu dejanskih stroškov morebitne likvidacije družbe SNCM.
(124)
Preostala vrednost sredstev družbe SNCM (190,3 milijona EUR) je 30. septembra 2005 po plačilu prednostnih dolgov znašala 36,5 milijona EUR. Drugi elementi stroškov, upoštevani na podlagi tožbe za poravnavo dolgov zoper državo, med drugim vključujejo stroške prekinitve glavnih pogodb o poslovanju, stroške, povezane z razveljavitvijo pogojev zakupa ladij z možnostjo nakupa, in plačilo nezavarovanih dolgov, kar bi pripeljalo do primanjkljaja sredstev v višini 134,4 milijona EUR. Francoski organi menijo, da bi država morala plačati 85-100 % navedenega zneska.
(125)
Poleg tega francoski organi menijo, da bi lahko sodišče zaradi odvisnosti družbe SNCM od države in v skladu z drugo zadevo, ki jo je obravnavalo francosko sodišče (84), pri likvidaciji podjetja odredilo izplačilo odškodnine zaposlenim. Na podlagi navedene sodne prakse francoski organi menijo, da bi sodišče po vsej verjetnosti določilo znesek dodatnih odpravnin na podlagi odpravnin, ki bi bile izplačane v okviru socialnega načrta, predloženega pred likvidacijo.
(126)
V skladu z navedenim pristopom analiza dejanskih stroškov, ki bi jih morala plačati država kot delničarka, kaže, da je za državo strošek prodaje družbe SNCM po negativni ceni 158 milijonov EUR nižji od dejanskega stroška, ki bi ga morala nositi v primeru prisilne likvidacije podjetja.
(127)
Francoski organi zato menijo, da tega zneska ni mogoče opredeliti kot državno pomoč.
3.2.2 O skupnem kapitalskem vložku delničarjev
(128)
Francija meni, da je prek navedenega deleža ravnala kot preudaren vlagatelj, saj je po eni strani kot manjšinska delničarka posredovala sočasno z BCP in VT, po drugi pa navedeni delež zagotavlja plačilo v fiksnem kapitalu v višini […] (60) % na leto, kar ščiti državo pred tveganji, povezanimi z izvajanjem poslovnega načrta. Francija trdi, da je navedena stopnja donosa zelo zadovoljiva za zasebnega vlagatelja (85). Vendar poudarja, da v primeru stečaja ali prisilne likvidacije družbe SNCM ali če bi kupci uveljavili razvezno klavzulo, ne bi bilo treba izvršiti nobenih plačil.
3.2.3 O dodatnih socialnih ukrepih (pomoč osebam)
(129)
Na podlagi prakse Komisije pri preteklih odločbah, zlasti zadevi SFP (Société française de production) (86), Francija meni, da to financiranje pomeni pomoč za osebe in ne koristi podjetju. Zato je izvedba dodatnih socialnih ukrepov v korist odpuščenih oseb, za katere se uporabijo javna sredstva in ki delodajalca ne razbremenijo njegovih običajnih obveznosti, del socialne politike držav članic in ne pomeni državne pomoči.
3.2.4 O odpravi omejitev, določenih z razveljavljeno odločbo iz leta 2003
(130)
Francoski organi po eni strani poudarjajo, da so bili vsi pogoji, določeni z odločbo iz leta 2003, upoštevani in izpolnjeni med letoma 2003 in 2006. Po drugi strani menijo, da navedeni ukrepi niso več potrebni za preprečevanje izkrivljanja konkurence in da bi bila njihova ohranitev v nasprotju z načelom sorazmernosti glede na omejitev zneska pomoči za prestrukturiranje, odslej znižanega na 15,81 milijona EUR. Francoski organi menijo predvsem, da je treba odpraviti pogoje, ki bi se še lahko uporabljali, in sicer tiste v zvezi s prepovedjo posodobitve ladjevja družbe SNCM, upoštevanjem načela narekovanja cen pri zadevah, povezanih s tarifami, in ohranjanjem pogostosti storitev.
3.3 SKLEP
(131)
Če bi Komisija vseeno vse nove ukrepe ali del teh ukrepov opredelila kot državno pomoč, bi Francija Komisijo opozorila, da novi ukrepi z zagotavljanjem obnove sposobnosti preživetja družbe SNCM omogočajo ohranitev konkurenčnosti na zadevnih trgih, zlasti na trgu povezav s Korziko. Po mnenju Francije je ta element eno izmed načel smernic pri reševanju podjetja v težavah, kot sta v obravnavanem primeru na to opozorila Komisija (uvodna izjava 283 razveljavljene odločbe) in Splošno sodišče v svoji sodbi z dne 15. junija 2005 v zadevi T-349/03 (točka 117). Sodišče je poudarilo zlasti, da lahko Komisija pri izvajanju svoje široke diskrecijske pravice presodi, da je bila prisotnost podjetja potrebna za preprečitev okrepljene oligopolne strukture zadevnih trgov.
(132)
Francija v zvezi z določitvijo kakršnih koli izravnalnih ukrepov, ki se bodo naložili družbi SNCM, predlaga, naj Komisija upošteva strukturo trga. Tako bi zmanjšanje zmogljivosti družbe SNCM okrepilo položaj družbe CFF na trgu povezav s Korziko, s tem pa bi ta pridobila prevladujoči položaj (87).
(133)
Po mnenju francoskih organov je posodobljena različica načrta prestrukturiranja v skladu z merili združljivosti, ki jih je Komisija določila v svojih smernicah iz leta 1999 in leta 2004. Francoski organi trdijo, da bi morali tudi vsi ukrepi, določeni v okviru privatizacije družbe SNCM, zagotoviti obnovo dolgoročne sposobnosti preživetja SNCM od konca leta 2009 in so omejeni na najmanj, kar je potrebno za to obnovo sposobnosti preživetja.
IV. PRIPOMBE ZAINTERESIRANIH STRANI
4.1 O ODLOČBI O ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE IZ LETA 2002
4.1.1 Pripombe družbe Corsica Ferries (CFF)
(134)
Družba CFF, ki izpodbija trditev, da je družba SNCM podjetje v težavah v smislu smernic (88), se sprašuje o sposobnosti družbe SNCM, da postane donosna na nesubvencioniranih linijah. Ugotavlja še, da se v nasprotju z navedbami iz načrta prestrukturiranja (89) še vedno opravljajo povezave z Livornom.
(135)
Kar zadeva zmanjšanje stroškov, družba CFF obžaluje, da nima dostopa do posebnih delov načrta prestrukturiranja, v zvezi s katerimi so njeni predstavniki izrekli kritike (90).
(136)
Družba CFF meni, da je izračun francoskih organov, ki je privedel do zneska v višini 76 milijonov EUR, popolnoma fiktiven (91), razmerje lastnega kapitala do finančnih dolgov v višini 79 %, ki so ga določili francoski organi, pa se ji zdi pretirano (92). V zvezi z deleži družbe SNCM družba CFF ugotavlja, da nekatere izmed hčerinskih družb niso pomembne za dejavnosti pomorske družbe (93).
(137)
Družba CFF sklepa, da načrtovana pomoč vodi v neupoštevanje uredbe o kabotaži in nesmiselnost javnega razpisa za povezave iz Marseilla na Korziko. Poudarja, da načrtovana pomoč ne sme omogočiti agresivnejše komercialne ponudbe družbe SNCM. Predlaga, naj se pomoč za prestrukturiranje dodeli šele leta 2007 in samo v primeru neuspeha družbe SNCM na javnem razpisu leta 2006, kar je edini scenarij, po katerem bi družba resnično zašla v težave.
4.1.2 Pripombe družbe STIM
(138)
Družba STIM, glavna delničarka družbe CMN, trdi, da bi bilo treba deleže, ki jih ima družba SNCM v družbi CMN, analizirati kot popolnoma finančna sredstva. Po mnenju družbe STIM sta družbi CMN in SNCM neodvisni in si konkurirata na linijah, ki niso linije z odhodom iz Marseilla, čeprav sta sopogodbenici na podlagi pogodbe o prenosu pooblastil javne službe.
(139)
V dopisu je navedeno, da si bo STIM prizadevala, da „odkupi vse deleže ali del deležev družbe SNCM v družbi CMN, a najraje celotni delež“, katerega vrednost ocenjuje na od 15 do 17 milijonov EUR, če bi Komisija pod pogoji, ki bi jih lahko določila v svoji končni odločbi, menila, da „je taka prodaja potrebna za zagotovitev ustrezne uravnoteženosti načrta prestrukturiranja“.
4.1.3 Pripombe predstavnikov regionalnih in lokalnih organov
(140)
Župan Marseilla, predsednik generalnega sveta Bouches-du-Rhône in predsednik regionalnega sveta Provence-Alpes-Côte d’Azur so poudarili gospodarski pomen družbe SNCM za regionalno gospodarstvo.
(141)
Predsednik regionalnega sveta Provence-Alpes-Côte d’Azur je dodal, da se zdi, da so pogoji za to, da načrt prestrukturiranja družbe SNCM zagotovi sposobnost preživetja podjetja, izpolnjeni.
(142)
Predsednik izvršnega sveta skupščine Korzike je predstavil posvetovanja skupščine z dne 18. decembra 2002, med katerimi je skupščina izdala „ugodno mnenje“ za načrt dokapitalizacije družbe SNCM.
4.1.4 Pripombe prometnega urada Korzike
(143)
Prometni urad Korzike ugotavlja, da bi izginotje družbe SNCM „nemudoma povzročilo veliko zmanjšanje storitev“, saj je družba zdaj edina, ki je zmožna izpolniti zahteve iz pogodbe glede prevoza potnikov. Poleg tega opozarja, da je družba SNCM pomembna za gospodarstvo Korzike.
4.2 O ODLOČBI IZ LETA 2006 O RAZŠIRITVI POSTOPKA
4.2.1 Pripombe družbe Corsica Ferries (CFF)
(144)
Družba CFF poudarja obseg zadevnih zneskov, njihovo nesorazmernost glede na promet družbe SNCM in dejstvo, da so bili družbi SNCM izplačani, preden je Komisija odločila o opredelitvi pomoči na podlagi člena 87(1) Pogodbe ES.
(145)
Komisijo opozarja, da ima podpora francoske države družbi SNCM strateški pomen za razvoj družbe CFF. Ti nepooblaščeni ukrepi družbi SNCM omogočajo izvajanje zelo agresivne tarifne politike na linijah, na katerih CFF deluje že deset let in v zvezi s katerimi se prvič od svoje ustanovitve srečuje z izgubo tržnega deleža.
(146)
CFF v zvezi s konkurenčnim razpisnim postopkom za prodajo družbe meni, da ni bil popolnoma pregleden, ker izbrano podjetje BCP nima več operativnega nadzora nad družbo SNCM, saj ga je predala skupini VT. Poleg tega zaradi spremembe finančnih pogojev v korist kupcev družba CFF dvomi o načelu enake obravnave vlagateljev, ki bi moralo prevladovati v celotnem postopku.
(147)
CFF v zvezi z negativno prodajno ceno 158 milijonov EUR dvomi, da se je v zadevnem primeru uporabilo merilo preudarnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Prvič, CFF se sprašuje, ali je mogoče šteti, da je država zadevni postopek izvedla vzporedno s pomembnim in sočasnim posredovanjem zasebnih subjektov v primerljivih razmerah, medtem ko je dokapitalizirala družbo pred skupno dokapitalizacijo delničarjev in novim načrtom prestrukturiranja. Drugič, CFF meni, da bi preudaren vlagatelj zaradi resnih finančnih razmer v družbi SNCM posredoval prej, da bi preprečil izgubo vrednosti svoje naložbe (94).
(148)
CFF meni, da je sklicevanje na zadevo ABX Logistics brezpredmetno. Poleg tega, da okoliščin navedene zadeve ni mogoče prenesti na obravnavani primer, CFF izpostavlja pomemben prispevek upravičenca pomoči v navedeni zadevi, ki se očitno ni pojavil v primeru družbe SNCM. Meni še, da se v odločbi Komisije iz leta 2006 niso upoštevali stroški v zvezi s tveganjem sodnih postopkov zaradi likvidacije zadevnega podjetja. V zvezi s tem trdi, da v zadevnem primeru ni mogoče uporabiti nacionalne sodne prakse, na katero se sklicuje Francija pri utemeljitvi stroškov, povezanih z likvidacijo SNCM. Po mnenju družbe CFF se kasacijsko sodišče v zadevi Mines et produits chimiques de Salsignes nikjer ne sklicuje na neposredno odgovornost države delničarke v primeru likvidacije podjetja, v katerem ima delež, ampak izpostavlja možnost tožbe za plačilo dolgovanih plač in dolgov za socialno varnost, vložene zoper industrijsko in komercialno javno podjetje, ter nezmožnost, da se njeni vodje izognejo svojim obveznostim s sklicevanjem na posredovanje javnih organov.
(149)
CFF v zvezi z neuporabnostjo sodne prakse, ki jo je uporabilo pritožbeno sodišče v Rouenu v zadevi Aspocomp, v zadevnem primeru trdi, da je predmet navedene sodbe, ki se nanaša na odredbo, da mora matična družba zaposlenim v hčerinski družbi zaradi „neupoštevanja sporazuma“ izplačati socialne prejemke, ki jo je ustanoviteljica potrdila, povsem drugačen od dejstev v primeru SNCM. Zato ne obstaja zanesljivo tveganje, da bi bila družba CGMF ali država obsojena na plačilo odpravnin v primeru prisilne likvidacije. Poleg tega CFF dvomi o oceni drugih socialnih stroškov, ker se zdi, da se razlikujejo glede na strokovnjake, ki so bili pozvani, naj jih ocenijo.
(150)
CFF meni, da lahko uporaba sodne prakse Skupnosti v zadevah Gröditzer in Hytasa v obravnavanem primeru privede samo do ugotovitve, da država ni ravnala kot zasebni vlagatelj, kolikor je bil v skladu z navedeno sodno prakso kapitalski vložek države povezan s prodajo 75 % njenega deleža v družbi SNCM, pri čemer so se sorazmerno zmanjšale možnosti za dobiček.
(151)
Končno, CFF meni, da bi bilo treba pri primerjavi stroškov likvidacije in stroškov dokapitalizacije upoštevati vrednost sredstev, ki se v obeh primerih prenese na kupca. CFF meni, da je vrednost prodanih sredstev med 640 milijonov EUR in 755 milijonov EUR (95), prodajna vrednost ladjevja, ki jo je uporabila družba SNCM, pa je po mnenju CFF iz avgusta 2006 med 644 milijonov EUR in 664 milijonov EUR.
(152)
Kar zadeva opredelitev ukrepov po dokapitalizaciji iz leta 2002 kot pomoči za prestrukturiranje, CFF meni, da čeprav SNCM v obdobju pred prvo dokapitalizacijo v višini 142,5 milijona EUR izpolnjuje pogoje podjetja v težavah iz smernic iz leta 2004, ta opredelitev postane zelo sporna za obdobje pred drugim povečanjem kapitala za 8,75 milijona EUR, ker je bil kapital podjetja obnovljen.
(153)
CFF v zvezi s sposobnostjo preživetja družbe poudarja, da je prodaja družbe SNCM samo delna in ni nepreklicna glede na razvezne klavzule, dogovorjene s kupci. Navedeni dejavniki pomembno vplivajo na negotovost glede volje in sposobnosti kupcev, da zagotovijo okrevanje družbe SNCM in možnosti dolgoročne sposobnosti preživetja podjetja. CFF še navaja, da v nasprotju z zahtevami smernic iz leta 2004 francoski organi niso predvideli opustitve dejavnosti, ki so tudi po prestrukturiranju strukturno deficitne (96). Poleg tega je CFF skeptična glede načrta znižanja stroškov, medtem ko naj bi se ladjevje družbe SNCM povečalo (97), in glede načrta zmanjšanja števila zaposlenih, zlasti glede na neuspeh socialnega načrta iz leta 2002.
(154)
CFF dvomi, da je nova pomoč omejena na najnižjo raven, in sicer zaradi nejasnosti glede tega, kaj zajemajo socialni stroški, in zaradi vsebine zapisnika seje družbe SNCM z dne 28. aprila 2006, po katerem naj bi se del navedene pomoči uporabil za kritje izgub iz poslovanja družbe v letih 2006 in 2007. CFF še meni, da kupci družbe SNCM ne prispevajo pomembno k prestrukturiranju podjetja.
(155)
Da bi se preprečilo neupravičeno izkrivljanje konkurence, CFF meni, da je treba obnoviti in natančno določiti izravnalne ukrepe, naložene družbi SNCM leta 2003, ter dodati nove, ki se nanašajo na zmanjšanje prisotnosti družbe SNCM na trgu (98). CFF še meni, da del ukrepov, naloženih družbi SNCM z odločbo iz leta 2003, ni bil upoštevan. Družba SNCM je v nasprotju s členom 2 odločbe Komisije iz leta 2003 kupila nove ladje. Poleg tega v nasprotju s členom 3 odločbe Komisije ni prodala svojega deleža v družbi CCM. Nazadnje, SNCM od leta 2003 izvaja agresivno tarifno politiko z nižjimi cenami, kot jih uporablja CFF, kar je v nasprotju s členom 4 odločbe (do 30 % cenejše vozovnice za enake ali podobne storitve).
(156)
CFF v zvezi z naravo druge dokapitalizacije v znesku 8,75 milijona EUR meni, da mora biti poleg sočasnosti javne in zasebne naložbe zasebno posredovanje pomembno in opravljeno pod primerljivimi pogoji, da bi bilo posredovanje države veljavno. Navedena pogoja v obravnavanem primeru nista izpolnjena. Prvič, delež kupcev, ki je tesno povezan s prvim povečanjem kapitala za 142,5 milijona EUR, ni pomemben. Drugič, posredovanje kupcev ni bilo opravljeno pod pogoji, primerljivimi s pogoji države, zlasti zaradi razveznih klavzul in pričakovane donosnosti manjšinskega deleža družbe CGMF.
(157)
CFF v zvezi s socialnimi ukrepi v višini 38,5 milijona EUR izpodbija opredelitev navedenega zneska kot pomoči za osebe. Čeprav je res, da ta znesek koristi neposredno zaposlenim družbe SNCM, CFF poudarja, da bi ta ukrep lahko ustvaril posredne pozitivne učinke za družbo SNCM, zlasti v smislu umiritve odnosov med delodajalci in delojemalci.
4.2.2 Pripombe družbe STIM
4.2.2.1 O ukrepih po dokapitalizaciji iz leta 2002
(158)
Družba STIM v zvezi z negativno prodajno ceno 158 milijonov EUR meni, da ta cena ni tržna cena, ki izhaja iz odprtega in nediskriminacijskega konkurenčnega razpisnega postopka, saj je dokapitalizacija potekala pod drugačnimi pogoji, kot jim mora običajno slediti zasebni vlagatelj. STIM meni, da bi revalorizirana neto sredstva v najslabšem primeru omogočala likvidacijo brez stroškov za državo ali celo dobiček pri likvidaciji, da je prodajna cena smešno nizka v primerjavi z vrednostjo podjetja (ki jo družba STIM ocenjuje na 350 milijonov EUR) in da je pomoč nesorazmerna glede na potrebe podjetja.
(159)
Družba STIM Komisijo opozarja tudi na pretiranost razvezne klavzule v zvezi s prodajo zasebnemu sektorju.
(160)
Nazadnje, STIM izpodbija utemeljitev negativne prodajne cene na podlagi predpostavke, da bo likvidacija potekala v težkih socialnih razmerah, kar se zdi nerealno.
(161)
STIM v zvezi z drugo dokapitalizacijo za 8,75 milijona EUR meni, da navedeni kapitalski vložek ni v skladu z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu glede na nezadostnost jamstev za donosnost naložbe. STIM izpodbija trditev, ki se nanaša na sočasnost zasebne in javne naložbe ter s katero se želi dokazati, da ta vložek ni državna pomoč. Če je dokazana, je taka sočasnost samo kazalnik in sama po sebi ne more biti merilo opredelitve (99). Nazadnje, STIM navaja, da navedeni vložek pomeni jamstvo francoske vlade kupcem, da je družba SNCM dejansko dobila prenos pooblastil javne službe za povezave s Korziko.
(162)
Družba STIM v zvezi s pomočjo za osebe v višini 38,5 milijona EUR meni, da je namen tega zneska dejansko zagotoviti sredstva družbi SNCM, da bi izpolnila nekatere poglavitne vidike sanacijskega načrta, predloženega Komisiji, ki niso bili uresničeni, zlasti zmanjšanje števila zaposlenih.
4.2.2.2 O združljivosti s smernicami iz leta 2004
(163)
Družba STIM meni, da pomoč, ki jo je prejela družba SNCM, ni omejena na najnižjo raven. Prispevek družbe SNCM in kupcev k načrtu prestrukturiranja je nezadosten glede na pogoje, določene v smernicah iz leta 2004, poleg tega ni dokazano, da je bil položaj SNCM tako izreden, da bi upravičeval nižji lastni prispevek. STIM še opozarja na nesorazmernost pomoči, dodeljene leta 2006, saj je družbi SNCM omogočila oblikovanje rezerv za kritje prihodnjih izgub. Nazadnje, dejstvo, da SNCM ni predvidela prodaje sredstev, ki niso bistvenega pomena za preživetje podjetja, je v nasprotju z zahtevami iz smernic iz leta 2004.
(164)
Družba STIM meni, da so bili zneski izplačani v nasprotju z načelom „enkrat in zadnjič“ iz smernic iz leta 2004. Poslabšanja finančnega položaja podjetja in delavskih sporov ni mogoče analizirati kot izredne in nepredvidljive okoliščine, za katere upravičeno podjetje ni odgovorno.
(165)
Zato STIM zahteva dodatna nadomestila v višini polovice zagotovljene pomoči, tj. 98,25 milijona EUR, s prodajo dodatne ladje ter neposrednih in posrednih deležev družbe SNCM v družbi CMN. V zvezi s tem navaja, da navedeni deleži niso strateški v smislu smernic iz leta 2004 o pomoči za prestrukturiranje, saj niso bistvenega pomena za preživetje podjetja niti niso neodtujljiva sredstva.
(166)
Družba STIM še trdi, da domnevnih sinergij med družbama SNCM in CMN ni, saj SNCM nima vloge pri vodenju in razvoju CMN. Nazadnje, poudarja, da delničarski sporazum, ki povezuje podjetji, od 15. marca 2006 ne velja več, saj ga je na ta datum družba CMN odpovedala, kot je ugotovilo pritožbeno sodišče v Parizu.
4.2.3 Pripombe družbe SNCM
(167)
Družba SNCM je Komisiji poslala dokument, v katerem je povzela svoj gospodarski in konkurenčni položaj, ter pravni nasvet z oceno tveganja, da bodo sodišča v primeru likvidacijskih postopkov državno posredovanje označila kot dejansko vodenje družbe v obdobju pred privatizacijo.
(168)
Odvetniška pisarna Baker & McKenzie, s katero se je posvetovala SNCM, je sklenila, da na podlagi statutov podjetja ter spremnih dopisov, govorov in zapisnikov, država […] (60) odločbe (100) […] (60) organi (101), […]* uprave družb (102). V poročilu je navedeno tudi, da […] (60) SNCM (103). Nazadnje, navedeno poročilo se sklicuje na dejstvo, da […] (60) SNCM.
(169)
Na podlagi tega strokovnjak družbe SNCM ugotavlja, da je zelo verjetno, da bi trgovinsko sodišče v Marseillu ugotovilo, da je francoska država dejanska upraviteljica.
(170)
Poleg tega so glede na ugotovitve, ki jih med drugim vsebujejo poročila Računskega sodišča, napake pri upravljanju, za katere je odgovorna francoska država, dejanska upraviteljica družbe SNCM, prispevale k ugotovljenemu primanjkljaju sredstev SNCM. Poročilo med drugim vsebuje ostre kritike glede naslednjih napak pri upravljanju: izbire […] (60) komercialen. Izguba, nastala zaradi slabega vodenja, je znašala […] (60).
(171)
Po mnenju strokovnjaka družbe SNCM v teh okoliščinah ni nobenega dvoma, da bi država v primeru tožbe za poravnavo dolgov morala zaradi velike vloge, ki jo je imela pri upravljanju družbe SNCM, očitnih napak pri upravljanju in obsega svojih finančnih sredstev kriti celotni primanjkljaj ali del primanjkljaja.
(172)
Strokovnjak družbe SNCM na podlagi zadevne sodne prakse sklepa, da bi država v primeru likvidacije SNCM zagotovo morala plačati vse dolgovane plače in dolgove iz socialne varnosti družbe SNCM. Na podlagi tega bi bila država kot delničarka spoznana za odgovorno za delež, ocenjen na 85-100 % ugotovljenega primanjkljaja sredstev (tj. med 316,6 milijona EUR in 385,7 milijona EUR). Zato je država ravnala kot preudaren vlagatelj, ko je odločila, da se družba SNCM privatizira, pri čemer je pred tem okrepila njen kapital za 158 milijonov EUR.
V. STALIŠČA FRANCIJE GLEDE PRIPOMB ZAINTERESIRANIH STRANI
5.1 STALIŠČA FRANCIJE GLEDE PRIPOMB ZAINTERESIRANIH STRANI V ZVEZI Z ODLOČITVIJO IZ LETA 2002 O ZAČETKU FORMALNEGA POSTOPKA PREISKAVE
5.1.1 O pripombah družbe CFF
(173)
Francoski organi so navedli, da so nekateri podatki, ki jih je v zvezi s storitvami družbe SNCM predložila družba CFF, netočni.
(174)
Država v nasprotju s trditvami CFF meni, da je bil načrt prestrukturiranja izdelan tako, da se v najkrajšem možnem času zagotovi okrevanje družbe SNCM ter ustvarijo ustrezni pogoji za zagotovitev srednjeročne in dolgoročne sposobnosti preživetja družbe. Francoski organi navajajo, da je bil pomemben del programa znižanja stroškov že izveden. Število ladij se je zmanjšalo, program prodaje sredstev pa poteka v skladu z industrijskim načrtom. Povezave so bile prerazporejene, akcijski načrt za zmanjšanje vmesne potrošnje pa daje prve rezultate. Nazadnje, postopno se izvajajo ukrepi za zaposlovanje iz industrijskega načrta. Poleg tega je družba SNCM leta 2001 določila 21,3 milijona EUR za financiranje ukrepov prestrukturiranja in zlasti načrta ohranitve delovnih mest.
(175)
Francoski organi v zvezi z določitvijo zneska pomoči potrjujejo, da je razmerje med lastnim kapitalom in dolgom v višini 0,79 dejansko značilno za bilance večine pomorskih družb, razen v izjemnih primerih. Francoski organi menijo, da je razmerje 0,497, ki ga je leta 2001 predložila družba CFF za družbo CMN, nepravilno, saj ne upošteva likvidnih sredstev v bilanci. Popravljeno razmerje družbe CMN je 0,557. Po mnenju francoskih organov je ta raven v vsakem primeru nezadostna za družbo CMN, kar dokazujejo težave z denarnim tokom, s katerimi se je družba CMN srečala leta 2002. Družba CMN si je dejansko morala izposoditi 8 milijonov EUR od družbe STIM za financiranje gotovinskega primanjkljaja, ki ga njene banke niso krile.
5.1.2 O pripombah družbe STIM
(176)
Francoski organi trdijo, da deleža družbe SNCM v kapitalu družbe CNM ni mogoče razlagati kot popolnoma finančna sredstva, kot naj bi trdila družba STIM. Francija zagovarja stališče, da so deleži družbe SNCM v družbi CMN strateško zelo pomembni. Po njenem mnenju njihova prodaja ne bi bila samo gospodarsko nesmiselna, ampak bi bila tudi velika strateška napaka.
5.1.3 O pripombah predstavnikov regionalnih in lokalnih organov
(177)
Čeprav se Francija na splošno strinja z vsebino dopisa predsednika regije Provence-Alpes-Côte d’Azur, vseeno navaja, da v nasprotju s trditvijo iz točke 2 navedenega dopisa (104) ponudba glede povezave med celinsko Francijo in Korziko ni „preobsežna glede na povpraševanje“ ter da je cenovna politika družbe SNCM v skladu z zavezami, ki jih je sprejela, da ne bo pobudnica cenovne vojne in narekovala cen.
5.2 O PRIPOMBAH ZAINTERESIRANIH STRANI GLEDE ODLOČBE IZ LETA 2006
(178)
Francija na splošno opaža, da so številne pripombe družb STIM in CFF enake pripombam, ki sta jih navedeni družbi predložili Komisiji leta 2003. Zlasti navaja, da so bile pripombe družbe CFF predložene Splošnemu sodišču v okviru tožbe za razveljavitev odločbe Komisije z dne 9. julija 2003 ter da sta jih Komisija in Splošno sodišče večinoma zavrnila.
5.2.1 O predčasni izvedbi ukrepov iz prvega načrta prestrukturiranja in njegovih sprememb
(179)
Francoski organi na splošno pripombo v zvezi s tem, da naj bi država predčasno izvedla ukrepe, ki bi jih bilo mogoče označiti za pomoč, odgovarjajo, da izvedbo upravičuje posebnost postopka, to je razveljavitev odločbe Komisije o odobritvi pomoči z dne 9. julija 2003, ki je bila opravljena leta 2005, in ne namera francoskih organov po neupoštevanju lastnih obveznosti, izhajajočih iz Pogodbe ES. Francija namreč navaja, da je v skladu z načelom lojalnega sodelovanja med državami članicami in Komisijo to vedno obveščala o razvoju zadeve in o raznih ukrepih, sprejetih od januarja 2005.
(180)
Francoski organi v zvezi z navedenimi nedavnimi ukrepi menijo, da se člen 88(3) ES zanje v končni fazi ne uporablja, saj nobeden izmed njih ne pomeni pomoči, zato tudi ni obveznosti, da se njihovo izvajanje ustavi.
5.2.2 O ukrepih po dokapitalizaciji iz leta 2002
(181)
Francija v zvezi s postopkom prodaje trdi, da je od začetku določala standardna merila za izbiro, ki so temeljila predvsem na ceni, ponujeni za vrednost delnic družbe SNCM, in, podredno, na drugih merilih (industrijskem načrtu, podjetniškem načrtu itd.), vključno z zneskom, ki so ga bili kandidati pripravljeni vložiti v podjetje v okviru dokapitalizacije. Francija odločno izpodbija trditev tretjih strani, da postopek ponudbe za prodajo ni bil pregleden, in opozarja, da je v obravnavanem primeru država celo presegla svoje že tako stroge in omejevalne zakonske in regulativne obveznosti, določene v primeru prodaje javnih deležev. Kot navaja, so dogodki po ponudbi podjetja BCP, da kupi 100 % delnic družbe SNCM, potekali v zelo težkih finančnih in podjetniških okoliščinah ter da pridružitev podjetja VT ponudbi podjetja BCP ni spremenila poslovnih in finančnih pogojev postopka (razen razdelitve kapitala).
(182)
Francoski organi v zvezi z negativno ceno 158 milijonov EUR ugotavljajo, da je bila družba SNCM glede na svoj finančni položaj na dan 30. septembra 2005 prodana po tržni ceni in da je bila navedena prodaja ekonomsko ugodnejša od likvidacije. V zvezi s tem pojasnjujejo, da se uporaba merila zasebnega vlagatelja za primer prodaje podjetja blizu likvidacije ne sme šteti kot iskanje „donosnosti javnega posredovanja“, ampak kot preprečitev večjih izgub, ki bi jih utrpel delničar v primeru dražje likvidacije.
(183)
Francija v zvezi s plačano ceno izpodbija trditev, da je bila družba SNCM prodana po ceni, ki ni ustrezala njeni dejanski vrednosti. Izpodbija zlasti ocenjeno vrednost podjetja na skoraj 350 milijonov EUR, ki jo je predložila družba STIM, saj upošteva samo bilančne postavke, ki višajo vrednost na podlagi knjigovodskega lastniškega kapitala (pospešene davčne amortizacije, preostali dobiček od ladij itd.), ne da bi upoštevala obveznosti, ki zmanjšujejo vrednost. Navedena popolnoma računovodska metoda izračuna ne izraža gospodarske realnosti pomorske družbe, kot je SNCM, ki ima v bilanci stanja sredstva visoke vrednosti, a tudi omejeno donosnost in velike zunajbilančne obveznosti.
(184)
Francoski organi zavračajo tudi trditev družbe CFF, da so podcenili tržno vrednost ladjevja družbe SNCM, ki po mnenju CFF znaša med 406,5 milijona EUR in 426,5 milijona EUR. Francoski organi trdijo, da se ladje, ki jih je CFF upoštevala v svojem izračunu, ne ujemajo z ladjami, ki jih je SNCM imela v lasti 30. septembra 2005. Pri odsotnosti popustov, uporabljenih za tržno vrednost ladij, se ne upoštevajo okoliščine, v katerih bi potekala morebitna prisilna likvidacija navedenih sredstev, in nazadnje, datum, uporabljen za izračun navedene tržne vrednosti, to je avgust 2006, ni datum morebitne likvidacije družbe SNCM, na katerega se je treba sklicevati, saj je ta datum 30. september 2005. Francija še navaja, da bi bila negativna cena, če bi uporabili izračun, ki ga predlaga družba CFF, trikrat nižja kot likvidacijska vrednost sredstev, zahtevana s sodno prakso Gröditzer, kar bi bilo torej ugodneje od scenarijev, ki so jih Komisiji predstavili francoski organi.
(185)
Glede trditve družbe CFF, s katero izpodbija uporabo sodne prakse Gröditzer, pri čemer se sklicuje na dejstvo, da je bil kapitalski vložek države v družbo SNCM povezan s prodajo 75 % njenega deleža, s čimer so se sorazmerno zmanjšale možnosti za donos, francoski organi opozarjajo, da se negativna prodajna cena 158 milijonov EUR dejansko ujema s prodajo celotnega kapitala družbe SNCM, tej pa sledi nova naložba države v višini 25 %, ki prinaša donos v višini […] (60) % na leto. V skladu s tem Francija meni, da je donosnost naložbe še naprej zagotovljena na podlagi njenega 25-odstotnega deleža v družbi, ki zagotavlja zelo velik donos.
(186)
Francija izpodbija tudi trditev družbe CFF o neuporabnosti pristopa iz zadeve ABX v obravnavanem primeru, pri čemer se opira zlasti na analizo dejanskih stroškov likvidacije družbe SNCM in tveganje, da bi bilo mogoče državo šteti za odgovorno za obveznosti podjetja na podlagi tožbe za poravnavo dolgov, kot je določeno s francoskimi postopki zaradi insolventnosti in potrjeno z nacionalno sodno prakso (sodba pritožbenega sodišča v Rouenu z dne 22. marca 2005). Čeprav francoski organi menijo, da njihovega ravnanja v vlogi upravitelja družbe SNCM v takšni tožbi ne bi bilo mogoče opisati kot „slabo upravljanje“, vztrajajo, da obstaja zelo veliko tveganje, da bi nacionalno sodišče zaradi ohlapnih meril za ugotavljanje slabega upravljanja v smislu člena L-651-2 trgovinskega zakonika in v skladu z zgoraj navedeno sodno prakso, ki jo je mogoče uporabiti v obravnavanem primeru, odločilo proti državi v zvezi s primanjkljajem sredstev družbe SNCM.
(187)
Francija v zvezi z dokapitalizacijo v znesku 8,75 milijona EUR navaja, da v nasprotju s trditvami družb CFF in STIM, ta kapitalski vložek ne pomeni državne pomoči zaradi sočasnosti navedene naložbe, podobnosti pogojev za vpis vložka ter nadpovprečno visokega donosa, ki ga je država dobila prek družbe CGMF.
(188)
Francoski organi trdijo zlasti, da obstoj razveznih klavzul ne povzroča dvomov glede načela enake obravnave vlagateljev, saj so bile klavzule določene v zvezi s prodajo stoodstotnega deleža SNCM, in ne v zvezi z dokapitalizacijo v višini 35 milijonov EUR, ki ji je sledila.
(189)
Francija še trdi, da je njena naložba precej manjša od naložbe kupcev, saj je treba to (v višini 26,25 milijona EUR) primerjati samo z zneskom 8,75 milijona EUR. Prvo dokapitalizacijo v znesku 142,5 milijona EUR bi bilo treba preučiti samo v okviru primerjave s ceno likvidacije.
(190)
Nazadnje, Francija izpodbija trditev družbe STIM, da navedeni vložek pomeni jamstvo zasebnim kupcem, da je družba SNCM dejansko dobila prenos pooblastil javne službe za povezave s Korziko. Francoski organi trdijo, da je povečanje kapitala preudarno in neodvisno od uspešnosti podjetja ter da dodelitev prenosa pooblastil javne službe družbi SNCM ne zagotavlja izboljšanja pričakovanega donosa te naložbe.
(191)
Francija v zvezi s socialnimi ukrepi v višini 38,5 milijona EUR ponavlja trditev, da navedeni ukrepi pomenijo pomoč osebam in da njihovega plačila od države ni mogoče obravnavati, kot da podjetju zagotavlja posredno prednost, saj navedeni ukrepi dopolnjujejo zakonske in pogodbene obveznosti družbe SNCM. Poudarja še, da navedeni ukrepi ne dovoljujejo odhoda zaposlenih, za katere bi ob odsotnosti ukrepov še naprej bila odgovorna družba SNCM.
(192)
Francoski organi v nasprotju s trditvijo družbe CFF poudarjajo, da znesek v višini 38,5 milijona EUR ne ustreza uresničitvi zmanjšanja števila zaposlenih v skladu s socialnim načrtom iz leta 2003, saj je bilo navedeno zmanjšanje kljub zamudi že izvedeno. Novi socialni načrt torej dopolnjuje prve socialne ukrepe iz leta 2003.
5.2.3 O združljivosti s smernicami
(193)
Francija meni, da je treba glede na navedeno oceniti znesek v višini 15,81 milijona EUR.
(194)
Francoski organi v nasprotju s trditvami družbe CFF menijo, da glede na točko 11 smernic iz leta 2004 družba SNCM s prvo dokapitalizacijo, ki ji je sicer omogočila obnovitev lastnega kapitala, ni izgubila narave podjetja v težavah, kolikor je bil cilj navedene dokapitalizacije zagotoviti nadaljevanje dejavnosti družbe.
(195)
Francija zavrača trditve družbe CFF, da ji ni bilo treba zagotoviti finančne injekcije družbi SNCM, ker bi se ta lahko zatekla k bančnemu kreditu. Francoski organi v zvezi s tem navajajo, da so banke 24. avgusta 2005 zavrnile odobritev novih kreditnih linij za družbo SNCM in da sta bili zato edini mogoči alternativi privatizacija ali likvidacija podjetja.
(196)
Francija izpodbija trditve družb CFF in STIM v zvezi z neuspehom načrta prestrukturiranja iz leta 2002, ki je bil kljub zamudi izveden in je leta 2005 omogočil dosego ciljev. Ker se je gospodarski in finančni položaj družbe SNCM poslabšal zaradi zunanjih dejavnikov, je bilo treba podaljšati trajanje načrta, sporočenega leta 2002, in uvesti nove ukrepe.
(197)
Francija meni, da ima družba SNCM dobre možnosti za okrevanje in da bodo ukrepi, ki jih načrtujejo novi delničarji, zlasti izvedba socialnega načrta, ponovna vzpostavitev povezav in obnova nekaterih ladij, omogočili obnovo sposobnosti preživetja podjetja. Francija v zvezi s tem ugotavlja, da prenos pooblastil javne službe pomeni poglavitni element strategije podjetja in njegove sposobnosti preživetja zaradi prihodkov, ki jih zagotavlja (približno [50-70] (60) % prometa družbe SNCM), ter ob upoštevanju stopnje stalnih stroškov in težav pri prerazporeditvi šestih ladij, ki se uporabljajo na povezavah Marseille-Korzika.
(198)
Francija v zvezi z omejitvijo pomoči na najnižjo raven meni, da je stroške prestrukturiranja, potrebne za zagotovitev njegove izvedbe, omejila na najnižjo vsoto. Francoski organi navajajo, da je podjetje samo prispevalo dovolj k načrtu prestrukturiranja iz lastnih virov na podlagi prodaje sredstev v višini 30,2 milijona EUR, kot je Komisija priznala v svoji odločbi iz leta 2003. Ob upoštevanju drugih prodaj za 12,2 milijona EUR, ki jih je opravila družba SNCM, skupni znesek lastnega prispevka podjetja znaša 42,38 milijona EUR. Francija meni, da je navedeni znesek veliko višji od zneska lastnih prispevkov, potrebnega za odobritev pomoči za prestrukturiranje, ki v končni fazi znaša 15,81 milijona EUR, saj preostali ukrepi niso državna pomoč.
5.2.4 O pogojih, določenih z odločbo Komisije iz leta 2003, in morebitnih novih izravnalnih ukrepih
(199)
Francoski organi v nasprotju s trditvami družb STIM in CFF trdijo, da so izpolnili vse pogoje, določene z odločbo iz leta 2003, ki so jih morali upoštevati do konca leta 2006, zlasti ohranitev ladjevja, sestavljenega iz enajstih ladij, in uporabo cen, nižjih od cen konkurentov.
(200)
Francija dejansko meni, da je treba v okviru nove končne odločbe raven izravnalnih ukrepov, ki se bodo uporabili za družbo SNCM, prilagoditi, ker znesek pomoči za prestrukturiranje odslej znaša 15,81 milijona EUR namesto 69,3 milijona EUR.
(201)
Francija v zvezi s tem izpodbija pripombe družbe STIM glede možnosti, da Komisija družbi SNCM kot izravnalni ukrep naloži prodajo njenega deleža v družbi CMN. Francija izpodbija trditev družbe STIM, da je v smernicah iz leta 2004 izražen dvom glede opredelitve strateških sredstev iz smernic iz leta 1999.
(202)
Francoski organi v zvezi z ukrepi, ki jih je navedla družba CFF in katerih cilj je zmanjšati vlogo družbe SNCM na trgu, opozarjajo, da na zadevnih trgih (Francija - Korzika in Magreb) ni presežne zmogljivosti in da bi preoblikovanje linij za povezave s Korziko v okviru prenosa pooblastil javne službe in zunaj njega ogrozilo sposobnost preživetja podjetja, kot je ugotovila tudi Komisija v svoji odločbi iz leta 2003 (uvodna izjava 87).
(203)
Francoski organi v zvezi s trditvijo družbe CFF, da izvedba zgoraj opisanih ukrepov v korist družbe SNCM vključuje resno tveganje izločitve družbe CFF, glavne konkurentke družbe SNCM na trgu povezav med celinsko Francijo in Korziko, navajajo, da je glede na sedanjo strukturo trga, na katerem CFF prevladuje, ohranitev konkurenčne strukture odvisna od odobritve načrta prestrukturiranja družbe SNCM in njene vloge na zadevnem trgu.
VI. ANALIZA UKREPOV
6.1 OBSTOJ POMOČI V SMISLU ČLENA 107(1) PDEU
(204)
Člen 107(1) PDEU določa: „Razen če ta pogodba ne določa drugače, je vsaka pomoč, ki jo dodeli država članica, ali kakršna koli vrsta pomoči iz državnih sredstev, ki izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco z dajanjem prednosti posameznim podjetjem ali proizvodnji posameznega blaga, nezdružljiva z notranjim trgom, kolikor prizadene trgovino med državami članicami.“
(205)
Za opredelitev nacionalnega ukrepa kot državne pomoči v smislu člena 107(1) PDEU morajo biti izpolnjeni naslednji kumulativni pogoji: (1) zadevni ukrep zagotavlja selektivno gospodarsko prednost, (2) navedena prednost se financira iz državnih sredstev, (3) navedena prednost izkrivlja ali bi lahko izkrivljala konkurenco in, nazadnje, (4) navedena prednost vpliva na trgovino med državami članicami (105).
(206)
Komisija ugotavlja, da je družba SNCM prejela državna sredstva v skupnem znesku 274,54 milijona EUR (106) prek družbe CGMF, ki je v stoodstotni lasti države.
(207)
Ker družba SNCM deluje v sektorju pomorskega prevoza, ki je odprt konkurenci v Evropi, lahko morebitna gospodarska prednost, ki jo je bila deležna, izkrivi konkurenco in vpliva na trgovino med državami članicami.
(208)
Dejstvo, da je bil trg kabotaže z otoki Sredozemlja do 1. januarja 1999 začasno izvzet iz uporabe Uredbe (EGS) št. 3577/92, ne pomeni, da se lahko a priori izključi, da so lahko subvencije, dodeljene za opravljanje kabotažnih povezav z otoki Sredozemlja na podlagi prenosa pooblastil javne službe, vplivale na trgovino med državami članicami in izkrivljale konkurenco.
(209)
Tudi če subvencije, dodeljene za opravljanje kabotažnih povezav, ne bi mogle vplivati na trgovino med državami članicami ali izkrivljati konkurence pred 1. januarjem 1999, se je položaj po navedenem datumu spremenil, saj so dejavnosti kabotaže v skladu z Uredbo (ES) št. 3577/92 od tedaj bile na voljo vsem prevoznikom v Evropski uniji. Poleg tega bi bilo treba poudariti, da družba SNCM ne izvaja samo kabotažnega prevoza, ampak opravlja tudi dejavnosti na mednarodnem trgu pomorskega prometa, ki je bil liberaliziran z Uredbo Sveta (EGS) št. 4055/86 (107).
(210)
V skladu s tem Komisija meni, da so v obravnavanem primeru zadnja tri merila iz člena 107(1) PDEU, navedena v uvodni izjavi 205 tega sklepa, izpolnjena. Zato mora za vsak ukrep preučiti obstoj selektivne gospodarske prednosti v skladu s sodbo Splošnega sodišča z dne 11. septembra 2012.
6.1.1 Ustrezno obdobje, uporabljeno za namen ocene
(211)
Komisija mora v skladu s sodno prakso Splošnega sodišča (108) po razveljavitvi ene izmed lastnih odločb svojo novo presojo opraviti samo na podlagi informacij, ki jih je imela na voljo na datum sprejetja razveljavljene odločbe, v obravnavanem primeru je to 8. julija 2008.
(212)
Dogodki po 8. juliju 2008 se zato ne smejo upoštevati. Morebitne spremembe, ki so se zgodile na trgu ali v zvezi s položajem upravičenca do pomoči, je treba izključiti iz analize. Komisija tudi ne upošteva obdobja izvajanja načrta prestrukturiranja po juliju 2008 (109).
(213)
Komisija tudi ni dolžna znova začeti preiskave zadeve ali je dopolniti z novim tehničnim znanjem in izkušnjami (110). Razglasitev ničnosti akta, ki pomeni konec večfaznega upravnega postopka, ne povzroči nujno ničnosti celotnega postopka. Če je, tako kot v obravnavanem primeru, analiza Komisije kljub preiskovalnim ukrepom, ki omogočajo izčrpno analizo združljivosti pomoči, nepopolna in tako povzroči nezakonitost odločbe, je mogoče postopek za nadomestitev navedene odločbe nadaljevati na navedeni točki in na podlagi nove analize že izvedenih preiskovalnih ukrepov (111).
(214)
Ker mora nova analiza Komisije temeljiti izključno na informacijah, ki jih je imela na voljo julija 2008 in v zvezi s katerimi so se francoski organi in družba SNCM že opredelili, se z njimi ni treba znova posvetovati (112). Nazadnje, pravica tretjih zadevnih strani, da predložijo svoje pripombe (113), je bila zagotovljena z objavo odločbe o začetku postopka v Uradnem listu, nobena določba Uredbe (ES) št. 659/1999 pa ne določa, da jim je treba navedeno možnost dati znova, če se izvirni načrt prestrukturiranja spremeni med postopkom preiskave (114).
(215)
Ta sklep zato temelji izključno na informacijah, ki so bile na voljo 8. julija 2008. Vendar bo Komisija v alternativnem primeru dokazala, da svojih sklepov ne bi spremenila, če bi se upoštevalo obvestilo francoskih organov z dne 16. maja 2013 v zvezi z dejstvi, upoštevanimi pred 8. julijem 2008, in informacije, ki jih je družba SNCM predložila 27. avgusta 2013.
6.1.2 Prodaja družbe SNCM po negativni ceni 158 milijonov EUR
(216)
Komisija mora v obravnavanem primeru preučiti, ali kapitalski vložek države v višini 158 milijonov EUR pred prodajo družbe SNCM zasebnim kupcem, to je, v končni fazi, „negativna prodajna cena“ podjetja v popolnoma enakem znesku, ne vsebuje elementov državne pomoči.
(217)
Odprt, pregleden in nediskriminacijski javni postopek izbire, po koncu katerega država proda podjetje po predhodni dokapitalizaciji (v znesku, višjem od prodajne cene), ne pomeni nujno izključitve prisotnosti pomoči, ki bi lahko koristila privatiziranemu podjetju in njegovemu kupcu (115).
(218)
Da bi ugotovila, ali je kapitalski vložek države podjetju zagotovil gospodarsko prednost, Komisija načeloma uporabi načelo „zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu“ (v nadaljnjem besedilu: načelo zasebnega vlagatelja), če upravičenec ni odgovoren za povračilo drugih oblik državne pomoči in če je vložek predmet analize, pri kateri se upošteva navedeno načelo. Načelo zasebnega vlagatelja je izraz načela enake obravnave javnih in zasebnih sektorjev v skladu s členom 345 PDEU. V skladu z navedenim načelom kapitala, ki ga podjetju neposredno ali posredno zagotovi država v okoliščinah, ki izražajo običajne tržne razmere, ni mogoče opredeliti kot državno pomoč (116).
(219)
V ta namen lahko Komisija med drugim preuči, ali je tisti, ki je zagotovil sredstva, ravnal kot zasebni vlagatelj, ki sledi splošni ali sektorski strukturni politiki in ga vodijo dolgoročne možnosti pozitivnega donosa vloženega kapitala. Veljavnost tega pristopa so v številnih zadevah (117) priznala sodišča Evropske unije.
(220)
V skladu z ustaljeno sodno prakso kapitalski vložek javnega vlagatelja brez kakršne koli možnosti dobička, niti na dolgi rok, pomeni državno pomoč (118).
(221)
Sodišča Evropske unije so tudi odločila, da si zasebni vlagatelj, ki sledi splošni ali sektorski strukturni politiki in ga vodijo možnosti donosnosti na dolgi rok, ne more razumno dovoliti, da po več letih stalnih izgub zagotovi kapitalski vložek, ki je z ekonomskega stališča ne samo dražji od prodaje sredstev, ampak tudi povezan s prodajo podjetja, ki dejansko izključi vse možnosti dobička, tudi na dolgi rok (119).
(222)
Sodišče je zlasti v svoji sodbi v zadevi Gröditzer odločilo, da je treba za to, da se ugotovi, ali privatizacija podjetja za negativno prodajno ceno vključuje elemente državne pomoči, „presoditi, ali bi bilo mogoče v podobnih okoliščinah prepričati zasebnega vlagatelja, čigar razsežnost je mogoče primerjati z razsežnostjo organov, ki upravljajo javni sektor, da zagotovi kapitalske vložke enakih velikosti v zvezi s prodajo navedenega podjetja ali pa bi se vlagatelj odločil za likvidacijski postopek“ (120).
(223)
Glede na navedeno mora Komisija za to, da določi, ali zadevni ukrep pomeni pomoč, „preučiti, ali je rešitev, ki jo je izbrala država, absolutno in v primerjavi s katero koli drugo rešitvijo, vključno z neposredovanjem, najcenejša, kar bi, če bi to držalo, privedlo do ugotovitve, da je država ravnala kot zasebni vlagatelj“ (121).
(224)
Z drugimi besedami, Komisija mora preveriti, ali je odločitev, da se zagotovi tako velik kapitalski vložek, dejansko cenejša od likvidacije.
6.1.2.1 O oceni stroškov likvidacije
(a) O upoštevanju učinka dodatnih odpravnin
(225)
Francoski organi v zvezi s količinsko opredelitvijo stroškov likvidacije za delničarja menijo, da velike skupine podjetij dandanes ne morejo zanemariti socialnih posledic svojih odločitev, da zaprejo obrate ali likvidirajo hčerinske družbe. V skladu s tem običajno izvajajo socialne načrte, ki lahko vključujejo ukrepe za prekvalificiranje osebja, pomoč pri iskanju nove zaposlitve, odpravnine in ukrepe za lokalni razvoj, ki presegajo zahteve iz zakonskih določb in kolektivnih pogodb.
(226)
Francoski organi v zvezi s tem menijo, da je treba na podlagi socialnega načrta iz leta 2005, ki temelji na socialnem načrtu iz leta 2002, uporabiti razpon od [90 000-100 000] (60) do [120 000-130 000] na zaposlenega, kar skupaj znaša med [200-210] (60) milijonov EUR in [250-260] (60) milijonov EUR. Francoski organi poudarjajo, da je pri spodnjem pragu navedenega razpona upoštevano, da so stroški referenčnega socialnega načrta narasli zaradi velikega deleža zaposlenih, ki se bližajo upokojitveni starosti in odhajajo pod posebej ugodnimi pogoji. Poleg tega so upoštevane tudi okoliščine (likvidacija družbe in odpuščanje celotnega osebja), ki nikakor niso primerljive z zmanjšanjem števila zaposlenih, ki podjetju omogoča nadaljevanje dejavnosti, kar je predpostavka, na kateri temelji referenčni socialni načrt.
(227)
Nazadnje, francoski organi menijo, da prenos nadzora nad družbo SNCM za negativno prodajno ceno 158 milijonov EUR tudi na podlagi shematske analize, ki jo je določilo Splošno sodišče s svojo sodbo z dne 15. septembra 2012, ne vključuje elementov državne pomoči. Trdijo, da ima Komisija na voljo vse potrebne informacije, da se odzove na kritiko Sodišča.
(228)
Komisija se s tem ne strinja.
(229)
V skladu s sodbo Splošnega sodišča (122) lahko izplačilo dodatnih odpravnin načeloma glede na okoliščine primera pomeni legitimno in primerno prakso, s ciljem spodbujanja mirnega socialnega dialoga in ohranitve ugleda družbe ali skupine družb. V skladu z načelom enakega obravnavanja zasebnega in javnega sektorja imajo države članice tako možnost izplačevanja dodatnih odpravnin v primeru likvidacije javnega podjetja, čeprav njihove obveznosti načeloma ne smejo presegati zakonskega in pogodbenega minimuma. Vendar Sodišče navaja, da „prevzem dodatnih stroškov zaradi legitimnih perečih vprašanj ne sme slediti izključno socialnemu oziroma političnemu cilju, saj bi se sicer prestopil okvir preizkusa zasebnega vlagatelja […] Če ni nobene - niti dolgoročne - gospodarske racionalnosti, je treba upoštevanje stroškov, ki presegajo stroge zakonske in pogodbene obveznosti, šteti za državno pomoč v smislu člena 87(1) ES“ (123).
(230)
Sodišče v zvezi s trditvijo francoskih organov o varstvu ugleda države meni, da „varstvo ugleda države članice kot globalnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu ne sme pomeniti - če ne gre za posebne okoliščine in brez posebno prepričljive obrazložitve - zadostne upravičitve za izkaz dolgoročne gospodarske racionalnosti prevzema dodatnih stroškov, kakršni so dodatne odpravnine“ (124). V tej zadevi ni takšnih posebnih okoliščin.
(231)
Komisija ugotavlja, da francoski organi po začetku postopka niso opredelili gospodarskih dejavnosti francoske države, zlasti na geografski in sektorski ravni. Opraviti je treba analizo dolgoročne ekonomske utemeljitve zadevnih ukrepov, čeprav so francoski organi v svojem dopisu z dne 16. maja 2013 nazadnje le navedli, da bi bilo treba ukrepe države primerjati z ukrepi holdinga z raznovrstno dejavnostjo, ki si prizadeva zagotoviti čim večje dobičke in zaščititi svoj ugled kot globalno podjetje, zlasti kar zadeva kadrovsko vodenje.
(232)
Komisija v zvezi z ugledom družbe CGMF navaja, da razen družbe SNCM ni imela drugih sredstev v sektorju pomorskega prevoza. Zato tega argumenta zanjo ni mogoče uporabiti.
(233)
Francoski organi so v zvezi z ugledom države kot delničarke trdili, da je v podjetjih pod državnim nadzorom veliko tveganje socialnih nemirov, ki lahko prizadenejo ne samo navedena podjetja, ki so v bližini obratov družbe SNCM, ampak vse sektorje, zlasti prometni sektor. Komisija meni, da francoski organi niso dokazali, da obstaja resnično tveganje širitve na vsa javna podjetja, in da niso dokazali, da je plačilo dodatnih nadomestil prispevalo k preprečitvi nadaljnjih stavk. Nazadnje, Komisija meni, da trditev države, da je bilo plačilo dodatnih nadomestil izvršeno le zaradi socialnih razlogov, ne zadostuje za izključitev prisotnosti državne pomoči.
(234)
Komisija še meni, da francoski organi niso predložili dovolj objektivnih in preverljivih podatkov, ki bi lahko pokazali, da je izplačilo dodatnih odpravnin v podobnih okoliščinah ustaljena praksa med zasebnimi podjetniki. Komisija navaja, da preprosto sklicevanje na omejeno število socialnih načrtov ni dovolj, da se dokaže obstoj ustrezno ustaljene prakse v primerih, ki so primerljivi obravnavanemu, da se sheme za presežne delavce, na katere se sklicujejo francoski organi, nanašajo na načrte prestrukturiranja in ne na načrte likvidacije ter da se veliko število teh nanaša na sektorje, ki na prvi pogled nimajo nič skupnega s prometno infrastrukturo (npr. kozmetična industrija (Yves Saint-Laurent Haute couture), živilskopredelovalna industrija (Danone) in industrija elektronike (Hewlett Packard)). Poleg tega tabela, ki so jo predložili francoski organi v dopisu z dne 16. maja 2013 in ki vsebuje seznam socialnih načrtov, podrobno predstavlja šest načrtov, ki so se začeli izvajati po privatizaciji družbe SNCM in zato ne morejo utemeljiti upoštevanja dodatnih odpravnin.
(235)
Družba SNCM je v dopisu z dne 27. avgusta 2013 predložila nov seznam petih socialnih načrtov. Komisija meni, da ta seznam ne dokazuje, da je izplačilo dodatnih odpravnin v podobnih okoliščinah ustaljena praksa med zasebnimi podjetniki. Komisija navaja, da se dva od petih zadevnih načrtov nanašata na družbo SNCM, eden izmed njiju pa je predmet tega sklepa. Teh dveh načrtov ni mogoče uporabiti za objektivne primerjave zaradi dveh razlogov: prvič, pretekle prakse družbe SNCM na tem področju ne pomenijo zadostne osnove za utemeljitev ustaljenega značaja prakse in, drugič, socialni načrt iz leta 2002 se nanaša na obdobje, ko je bila SNCM še pod javnim nadzorom, medtem ko je Splošno sodišče kot merilo za primerjavo določilo zasebna podjetja, ki opravljajo dejavnosti na istem področju. Glede na to Komisija navaja, da socialnega načrta za pristanišče Marseille ni mogoče upoštevati, ker je bilo leta 2004 v javni lasti in ne zasebni. Poleg tega Komisija v zvezi z zadnjima navedenima socialnima načrtoma, to sta socialna načrta za Air Lib in Eurostar, ugotavlja, da sta to načrta za prestrukturiranje, in ne za likvidacijo. Nazadnje, Komisija ugotavlja, da je povprečna dodatna odpravnina, predvidena v teh dveh načrtih, za več kot 50 % nižja od povprečne dodatne odpravnine, ki jo je plačala družba SNCM.
(236)
Končno, Komisija navaja, da francoski organi niso dokazali, da je bilo ravnanje francoske države motivirano z razumno verjetnostjo, da bo s preprečitvijo zaostritve socialnih nemirov v družbi imela posredno materialno korist, čeprav dolgoročno, glede na to, da bi družba propadla v primeru likvidacije. Ni dovolj dokazov, ki bi podprli domnevo, da so zaposleni v drugih javnih podjetjih prejeli višja izplačila. To stališče hkrati podpira dejstvo, da tudi z vidika globalnega vlagatelja, kot predpostavljajo francoski organi, velja, da bo izplačilo zelo visokih odpravnin zaposlenim v podjetju verjetno otežilo vsako prihodnje prestrukturiranje drugih podjetij, ki so v lasti zadevnega vlagatelja. Francoski organi tudi niso količinsko opredelili pomembne narave morebitnih socialnih stroškov, na katere se sklicujejo pri utemeljitvi odobritve dodatnih odpravnin.
(237)
Francoski organi so trdili, da bi bil postopek likvidacije daljši in morebiti bolj tvegan za državo delničarko kot prodaja družbe SNCM po negativni ceni. Komisija ugotavlja, da francoski organi niso zagotovili dokazov za to tveganje niti niso pojasnili, zakaj bi zasebni delničar upošteval trajanje likvidacijskega postopka. Zadeve Frucona Košice (125), na katero se sklicujejo francoski organi, ni mogoče prenesti na obravnavani primer, saj se nanaša na merilo zasebnega upnika. Trajanje likvidacijskega postopka je pomembno pri ugotavljanju, ali si je država kot upnica družbe Frucona Košice zagotovila čim večjo izterjavo svojih dolgov s tem, ko je privolila v takojšnje delno vračilo, ali pa bi bilo bolje, da bi počakala na izid likvidacije podjetja. V obravnavanem primeru so okoliščine drugačne, saj je država delničarka družbe SNCM, in ne zasebna upnica. Glede na to, da v primeru likvidacije družbe SNCM očitno ne bi bilo na voljo dovolj sredstev, da bi se pokrile vse obveznosti, država ne bi mogla izterjati svojega vložka. Trajanje likvidacijskega postopka zato ni pomembno v obravnavanem primeru.
(238)
Francoski organi torej niso utemeljili, zakaj je država v vlogi zasebnega vlagatelja v okviru likvidacije prevzela stroške teh dodatnih odpravnin.
(239)
Na tej stopnji analize mora Komisija določiti likvidacijsko vrednost družbe SNCM brez dodatnih odpravnin.
(b) O likvidacijski vrednosti družbe SNCM
(240)
V skladu z metodo čiste vrednosti premoženja se primanjkljaj sredstev ugotovi, ko ekonomska vrednost dejanskih sredstev (na splošno višja od neto knjigovodske vrednosti) ne pokrije ekonomske vrednosti dejanskih dolgov.
(241)
Da bi ugotovila primanjkljaj sredstev v obravnavanem primeru, je Komisija ob pomoči svojega strokovnjaka (126) potrdila, kot je pojasnjeno zgoraj, da na dan 30. septembra 2005 vrednost sredstev družbe SNCM ni zadostovala za poplačilo prednostnih in neprednostnih upnikov.
(242)
Komisija meni, da se metoda ocene čiste vrednosti premoženja pogosto uporablja za podjetja iz sektorja pomorskega prometa. Poleg tega meni, da je zadevna metoda še posebej ustrezna za primer družbe SNCM, saj je edina alternativa prodaji, ki jo ima referenčni delničar, likvidacija družbe.
(243)
Kar zadeva druge metode ocen, zlasti metodo „sedanje vrednosti prostih denarnih tokov“, Komisija meni, da navedena metoda v obravnavanem primeru ni uporabna, ker se z njo oceni družba, ki redno posluje, kar ne bi držalo za družbo SNCM v primeru njene likvidacije.
(244)
Komisija je kot referenčni datum za oceno družbe SNCM izbrala 30. september 2005, saj je bila na navedeni datum sprejeta odločitev glede izbire med sprejetjem ponudbe za prevzem ali likvidacijo družbe, odločitev o izbiri družbe BCP pa je bila sprejeta 27. septembra 2005.
(i) O vrednosti sredstev družbe SNCM
(245)
Komisija navaja zlasti, da je delničar družbe SNCM v sodelovanju z družbo Ernst & Young izračunal stroške likvidacije podjetja (glej zgoraj navedeno poročilo CGMF) na dan 30. septembra 2005, pri čemer sta dopolnilno strokovno mnenje izdali družba Oddo Corporate Finance in odvetniška pisarna Paul Hastings. Komisija navaja, da so bila v zgoraj navedenem poročilu Oddo-Hastings sredstva družbe SNCM ovrednotena na 190,3 milijona EUR.
(246)
Kar zadeva vrednotenje ladjevja v lasti družbe (127), je specializirani posrednik BRS bruto tržno vrednost ladij družbe SNCM na dan 30. septembra 2005 ocenil na 224 milijonov EUR, v poročilu Oddo pa je bila vrednost ladjevja ocenjena na 150,7 milijona EUR po popustu (128), posredniški proviziji (129) in ob upoštevanju pravne negotovosti (130).
Tabela 3
Scenariji vrednotenja sredstev družbe SNCM na dan 30. septembra 2005
Vrednost sredstev
v poročilu Oddo
(v milijonih EUR)
Vrednost sredstev
strokovnjaka Komisije
(v milijonih EUR)
Neopredmetena sredstva
-
-
Opredmetena sredstva
Ladjevje v lasti družbe
150,7
151,7
Zgradbe
(131)
11,2
11,2
Naložbe
(132)
32,7
38,3
Osnovna sredstva
194,6
201,2
Zaloge
-
-
Predujmi in predplačila
-
-
Terjatve
0,8
0,8
Druge terjatve
(133)
9,4
9,4
Čisti finančni tok
-14,5
-
Aktivne časovne razmejitve
-
-
Druga sredstva
-4,3
10,20
Sredstva skupaj
190,3
211,4
Vira:
Poročilo Oddo-Hastings in poročilo strokovnjaka Komisije.
(247)
Glede na zgornjo tabelo Komisija sklepa, da je ladjevje očitno glavni element pri vrednotenju podjetja. V zvezi s tem je strokovnjak Komisije po izvedbi primerjalne analize, kadar je to bilo mogoče, sklenil, da so bili popust, uporabljen za bruto tržno vrednost ladij, in previdnostni ukrepi v zvezi s pravno negotovostjo logični. Na podlagi tega je sklenil, da ni nobene utemeljitve za zavrnitev vrednosti ladjevja, kot jo je ocenila francoska vlada.
(248)
Komisija v zvezi s popustom meni, da je njegova stopnja skladna s popusti, ki se uporabljajo pri prodajah ladij v primeru prisilne likvidacije. Strokovnjak je za primer navedel družbo Régie des Transports Maritimes (nacionalno belgijsko družbo, ki opravlja storitve na liniji Ostende-Ramsgate), ki je leta 1997 prodala dva trajekta s popustom, ocenjenim med 35-45 %. Nedavno je družba Festival Cruises prodala tri križarke s povprečnim popustom v višini 20 %. Popusti, uporabljeni v podobnih primerih, so torej na ravni popustov, ki so jih francoski organi uporabili v obravnavanem primeru.
(249)
V zvezi s pravno negotovostjo Komisija meni, da ker na trgu ni bilo nobene primerljive transakcije, so trditve, s katerimi se upravičuje uporaba pravne negotovosti, utemeljene glede na omejen trg za ladje določenega tipa, zasnovane za dokaj posebno uporabo.
(250)
Komisija še navaja, da je njen neodvisni strokovnjak popravil vrednost naložb navzgor, zlasti vrednost deleža družbe SNCM v družbi CMN (z 21,8 milijona EUR na 28 milijonov EUR). Ob upoštevanju ponudbe skupine Stef-TFE, da odkupi ta delež za 35,2 milijona EUR, o čemer je bila Komisija obveščena v okviru obravnavane preiskave, Komisija meni, da je ocenjena vrednost deleža družbe SNCM v družbi CMN v višini 28 milijonov EUR razumna v okviru likvidacije družbe.
(251)
Strokovnjak Komisije ni izrazil posebnega nasprotovanja v zvezi z vrednotenjem ostalih sredstev. Vendar ni sprejel postavke „čisti finančni tok“, ker je ta v primanjkljaju. Komisija zato meni, da je treba to postavko uvrstiti med obveznosti družbe SNCM.
(252)
Po ocenah Komisije je bila vrednost sredstev družbe SNCM na dan 30. septembra 2005 211,4 milijona EUR, ob upoštevanju raznih prilagoditev.
(ii) O vrednotenju obveznosti družbe SNCM
(253)
Komisija ugotavlja, da je znesek prednostnih dolgov po ocenah francoskih organov 153,8 milijona EUR, znesek neprednostnih dolgov pa 170,9 milijona EUR (brez dodatnih odpravnin).
(254)
Kar zadeva zlasti socialne obveznosti, so francoski organi stroške socialnega načrta iz kolektivne pogodbe ocenili na [70-80] (60) milijonov EUR. Stroški, povezani z navedenim načrtom, so bili določeni na individualni podlagi ob upoštevanju vrste pogodbe (pogodba za nedoločen čas ali pogodba za določen čas), veljavnih statutov in kolektivnih pogodb (posadka, pisarniško osebje in častniki), delovne dobe, položaja in plače. Ta znesek vključuje nadomestila namesto odpovednega roka ([20-30] (60) milijonov EUR), nadomestila za plačani dopust po odpovedi ([0-10] (60) milijonov EUR), pogodbene odpravnine ([30-40] (60) milijonov EUR) in prispevek Delalande ([0-10] milijonov EUR) (134).
(255)
Po ocenah francoskih organov so stroški socialnega načrta, ki ni določen s kolektivno pogodbo, [30-40] (60) milijonov EUR. Ta načrt združuje vse spremne ukrepe, povezane z zakonskimi in regulativnimi obveznostmi glede odpuščanja (135), ter posredne stroške socialnega načrta iz kolektivne pogodbe (136).
(256)
Stroški prekinitve glavnih pogodb o poslovanju se nanašajo predvsem na unovčenje bančnega jamstva v znesku 7,4 milijona EUR, položenega kot jamstvo, da bo družba SNCM ustrezno izvajala svoje obveznosti javne službe, ki se mu prišteje kazen, določena v navedeni pogodbi, v višini 2 % referenčnega finančnega nadomestila v vrednosti 63 milijonov EUR za leto 2005, to je približno 1,2 milijona EUR v primeru neizpolnitve obveznosti pooblaščenca.
(257)
Francoski organi v zvezi z neto obveznostmi, povezanimi s prodajo ladij v zakupu (137), poudarjajo, da je specializirani posrednik BRS na podlagi nekaterih predpostavk (138) ovrednotil neto prihodek od prodaje na 144,8 milijona EUR na dan 30. septembra 2005 po popustu, posredniški proviziji in finančnih stroških prevoza. Ker prihranki od davčnih in bančnih dolgov znašajo 193,5 milijona EUR, neporavnani preostanek bančnih dolgov v zvezi z ladjami v zakupu znaša 48,7 milijona EUR.
Tabela 4
Scenariji za vrednotenje obveznosti družbe SNCM na dan 30. septembra 2005
Vrednost obveznosti
v poročilu Oddo
(v milijonih EUR)
Vrednost obveznosti
strokovnjaka Komisije
(v milijonih EUR)
Dolg, ki se plačuje prednostno in vključuje:
socialne in davčne dolgove
[20-30]*
[20-30]*
finančne dolgove, zajamčene s sredstvi
(139)
15,9
15,9
Stroški socialnega načrta iz kolektivne pogodbe
[70-80]*
[70-80]*
Stroški zdravstvenega zavarovanja upokojencev
(140)
10,2
10,2
Stroški likvidacijskega postopka
4,7
4,7
Vmesne izgube iz poslovanja
(141)
26,5
26,5
Plačila prednostnim upnikom
153,8
153,8
Nezavarovani dolgovi
(142)
69,7
84,2
Stroški socialnega načrta, ki ni določen s kolektivno pogodbo
[30-40]*
[30-40]*
Stroški prekinitve glavnih pogodb o poslovanju
[10-20]*
[10-20]*
Dodatni stroški, povezani s prodajo ladij v zakupu
48,7
48,7
Plačila nezavarovanim upnikom
170,9
181,1
Viri:
Poročilo Oddo-Hastings in poročilo strokovnjaka Komisije.
(258)
Komisija ugotavlja, da socialne obveznosti tvorijo večino obveznosti družbe SNCM. Kar zadeva prednostne socialne obveznosti, tj. stroške socialnega načrta, je strokovnjak Komisije preveril formule za izračun vseh sestavnih delov načrta na podlagi raziskav in ni odkril nobenih anomalij ali napak. Glede na to Komisija meni, da je znesek v višini [70-80] (60) milijonov EUR, ki so ga predložili francoski organi za socialni načrt iz kolektivne pogodbe, razumen.
(259)
Komisija v zvezi z vmesnimi izgubami iz poslovanja meni, da je ocena preudarna glede na zakonodajo, zlasti člen L.622-10 francoskega trgovinskega zakonika (Code du commerce) in člen 119-2 odloka št. 85-1388 z dne 27. decembra 1985, na podlagi katerih lahko pristojno trgovinsko sodišče odloči, da mora SNCM nadaljevati svoje poslovanje še dva meseca, kar se lahko na zahtevo organa, pristojnega za pregon, obnovi na podlagi obveznosti javne službe.
(260)
Strokovnjak Komisije ni izrazil posebnega nasprotovanja v zvezi z nezavarovanimi dolgovi. Vendar je povečal znesek postavke „čisti finančni tok“ s prvotnih 14,5 milijona EUR na 69,7 milijona EUR. Komisija meni, da je popravljena številka skladna s spremembami pri vrednotenju sredstev družbe SNCM.
(261)
Strokovnjak Komisije v zvezi s stroški socialnega načrta, ki ni določen s kolektivno pogodbo (brez upoštevanja dodatnih odpravnin), meni, da je treba oceno stroškov sodnih postopkov zmanjšati z [0-10] (60) milijonov EUR, kolikor so navedli francoski organi, na [0-5] (60) milijona EUR. Čeprav je Komisija v zvezi s tem prepričana, da bi sindikalne organizacije zahtevale spremembo pogodb za določen čas v pogodbe za nedoločen čas (143), vseeno meni, da bi morala številka temeljiti samo na zaposlenih s pogodbo za nedoločen čas, katerih položaj je očitno negotov (takšnih pogodb je 150). Glede na bruto mesečno plačo v višini [2 000-2 500] (60) EUR ter nadomestilo v višini devetih mesečnih plač za prvih [100-120] (60) pogodb za nedoločen čas in šestih mesečnih plač za naslednjih [50-70] (60) pogodb, je ta znesek [0-10] (60) milijonov EUR.
(262)
Glede neto obveznosti, povezanih s prodajo ladij v zakupu, Komisija meni, da so predpostavke, na katerih temelji izračun, upravičene, predvsem zaradi tega, ker GIZ pretirano slonijo na pogodbenih formalnostih, kar omejuje kakršno koli nadomestitev družbe SNCM s tretjo stranko in davčne ugodnosti pogojuje z upravljanjem ladij pod francosko zastavo. Poleg tega ni razloga za uporabo pravne negotovosti v povezavi z ladjami v zakupu, saj so jih prodale banke upnice GIZ. Po mnenju Komisije je v teh okoliščinah razumno, da se upoštevajo finančni stroški prevoza, nastali med 30. septembrom 2005 in datumom dejanske prodaje ladje.
(263)
Glede na navedeno Komisija meni, da so prednostne obveznosti družbe SNCM na dan 30. septembra 2005 znašale 153,8 milijona EUR, neprednostne pa 181,1 milijona EUR.
(iii) O ugotovitvi primanjkljaja sredstev
(264)
Glede na navedeno Komisija meni, da je bila vrednost sredstev družbe SNCM na dan 30. septembra 2005 (tj. 211,4 milijona EUR) premajhna, da bi se poravnali dolgovi do prednostnih upnikov (153,8 milijona EUR) in neprednostnih upnikov (181,1 milijona EUR), ki so skupaj znašali 334,9 milijona EUR. Primanjkljaj sredstev zato znaša približno 123,5 milijona EUR.
(c) O upoštevanju tožbe za poravnavo dolgov
(265)
Komisija je preučila tudi trditev francoskih organov, da bi lahko bila država kot večinska delničarka v primeru likvidacije podjetja pozvana k poravnavi dolgov (glej spodaj). Ena izmed zainteresiranih strani (družba CFF) je izpodbijala uporabo nacionalne sodne prakse, na katero so se v obravnavanem primeru sklicevali francoski organi. Družba CFF v zvezi s sodno prakso pritožbenega sodišča v Rouenu v zadevi Aspocom Group Oyj meni, da je sodišče finski matični družbi naložilo plačilo nadomestila zaposlenim v svoji likvidirani francoski hčerinski družbi, ker je bilo to nadomestilo določeno v socialnem načrtu na podlagi sporazuma na ravni podjetja, ki ga je potrdila matična družba. Nadomestilo na koncu ni bilo izplačano.
(266)
Francoski organi menijo, da so na dan 30. septembra 2005 skupni dejanski stroška države kot delničarke preko družbe CGMF znašali med 312,1 milijona EUR in 361 milijonov EUR. Pri tej oceni se upošteva zlasti tveganje, da bi morala država poravnati dolgove, če bi jo sodišče spoznalo za dejanskega upravitelja družbe SNCM, in tveganje, da bi bilo državi naloženo izplačilo dodatnih odpravnin odpuščenemu osebju. Francoski organi menijo, da je treba navedeni tveganji upoštevati pri izračunu dejanskih stroškov morebitne likvidacije družbe SNCM.
(267)
Ugotoviti je treba oceno skupnih stroškov, ki bi jih v primeru prisilne likvidacije družbe SNCM verjetno morala prevzeti Francija kot delničarka, da se ugotovi, ali bi dobro obveščeni vlagatelj ob upoštevanju tveganja, da bo moral prevzeti te stroške, in glede na zneske, vključene v zadevni primer, raje prodal svojo hčerinsko družbo neposredno po negativni ceni 158 milijonov EUR, namesto da bi sprejel navedeno tveganje.
(268)
V skladu s francoskim pravom je likvidacijski upravitelj družbe v likvidacijskem postopku pooblaščen, da vloži tožbo za odškodnino, imenovano „tožba za poravnavo dolgov“, zoper nekdanje upravitelje družbe v primeru odpovedi sanacijskega načrta ali stečaja ali prisilne likvidacije (144).
(269)
Tožba za poravnavo dolgov se vloži zoper nekdanje upravitelje plačilno nesposobnega podjetja zaradi potrebe po obnovitvi premoženja družbe, kar je ena izmed nalog likvidacijskega upravitelja.
(270)
Tako so francoski organi v več dopisih Komisiji trdili, da je predpostavka, da bo nacionalno sodišče državi naložilo poravnavo dolgov podjetja, ki ga vodi, več kot verjeten scenarij in da jo je treba upoštevati pri izračunu dejanskih stroškov morebitne likvidacije družbe SNCM.
(271)
Družba SNCM je v svojem dopisu z dne 28. februarja 2008 predložila poročilo družbe Baker & McKenzie, v katerem so ocenjene posledice tožbe za poravnavo dolgov, vložene zoper francosko državo. V navedenem poročilu je ugotovljeno, da bi trgovinsko sodišče, ki bi obravnavalo to zadevo, zelo verjetno ugotovilo odgovornost države v zvezi s tem in ji naložilo plačilo vseh socialnih dolgov družbe SNCM.
(272)
Zadevna zakonodaja določa, da se lahko socialni dolgovi družbe v likvidaciji prenesejo v breme njenih nekdanjih pravnih ali dejanskih upraviteljev, če so izpolnjeni vsi štirje pogoji.
(i) Spoznanje države kot pravnega ali dejanskega upravitelja podjetja v prisilni likvidaciji
(273)
Poročilo družbe Baker & McKenzie, ki ga je predložila družba SNCM, je Komisiji zagotovilo analizo, na podlagi katere je bilo ugotovljeno, da […] (60). Navedeno strokovno poročilo v skladu z zadevno sodno prakso (145) dokazuje, da je država večkrat […] (60). V poročilu je navedeno zlasti, da je država sprejela […] (60) odločitve. Poleg tega se zdi, da so vodstveni organi […] (60) podjetje. Nazadnje, država […] (60).
(274)
Komisija navaja, da francoski organi v dopisu z dne 28. marca 2008 niso izrazili nobenih zadržkov […] (60). Francoski organi v svojem dopisu z dne 20. novembra 2006 sami navajajo, da je sodišče […] (60) podjetje.
(275)
Vendar Komisija meni, da izjava francoskih organov z dne 20. novembra 2006 v zvezi s postopkom, povezanim z državno pomočjo, sama po sebi ne more zadostovati, da se v skladu s pravnim standardom dokaže, da bi sodišče spoznalo nacionalne organe kot dejanske upravitelje podjetja, deležnega zadevnih ukrepov, ali zlasti stopnja verjetnosti take možnosti.
(276)
Zlasti v zvezi z obravnavanimi odločitvami še zdaleč ni dokazano, da končna odločitev države pomembno odstopa od prakse, ki jo država upošteva pri upravljanju svojih deležev. Tudi poročilo družbe Baker & McKenzie poudarja, da se vedno znova ponavljajo nesoglasja glede zaželenega obsega državne intervencije pri upravljanju svojih deležev, in navaja pomembno vlogo, ki jo na splošno ima […] (60).
(277)
Primeri domače sodne prakse, ki jih navajata država in družba SNCM, niso neposredno uporabni v zadevnih okoliščinah. Glavni navedeni primeri se nanašajo na lokalne organe, sodba z dne 6. februarja 2001 v zadevi BRGM pa se nanaša na javno industrijsko in komercialno ustanovo.
(278)
Ne glede na to še zdaleč ni dokazano, da bi bila država kot javni organ spoznana za dejanskega upravitelja.
(ii) Obstoj ene ali več napak pri upravljanju, ki jih je storila država kot dejanski upravitelj podjetja v prisilni likvidaciji
(279)
V zadevnem primeru Komisija ugotavlja, da strokovno poročilo družbe SNCM na podlagi neizčrpnega seznama dejanskih elementov navaja niz dejavnikov, ki dokazujejo, da je država […] (60) storila napake pri upravljanju.
(280)
Navedeno je zlasti, da je francoska država storila napake v zvezi z naložbami, povezanimi z […] (60) SNCM. Država naj bi storila tudi številne napake pri upravljanju v zvezi z zmogljivostjo […] (60) SNCM.
(281)
Francoski organi so v svojem dopisu z dne 30. aprila 2007 tveganje, da bo država morala plačati odškodnino, ocenili kot zelo visoko ob upoštevanju meril za opredelitev napak pri upravljanju v smislu člena L. 651-2 trgovinskega zakonika.
(282)
Tudi glede tega Komisija meni, da ta izjava z dne 30. aprila 2007 v zvezi s postopkom, povezanim z državno pomočjo, sama po sebi ne more zadostovati, da se v skladu s pravnim standardom dokaže, da bi sodišče odločilo, da so nacionalni organi storili domnevne napake, ali zlasti stopnja verjetnosti take možnosti. To še posebej velja, ker francoski organi zanikajo obstoj napak pri upravljanju, ki pa so nujni pogoj za to, da se lahko vloži tožba za poravnavo dolgov.
(283)
Tako kot francoski organi se tudi družba SNCM močno zanaša na zelo stare vodstvene odločitve. Zato se poročilo družbe Baker & McKenzie osredotoča na […] (60), izvedene do leta 2000. Sklicuje se tudi na poročila Računskega sodišča za poslovna leta 1993-1999. Glavne napake pri upravljanju naj bi bile storjene približno sredi devetdesetih let. Upniki družbe SNCM so bili obveščeni o teh vodstvenih praksah, ko so podaljšali kredit. Torej je bilo tveganje, povezano s takšnim načinom vodenja, vsaj implicitno sprejeto. Nič ne kaže na to, da je lahko država v takšnih razmerah spoznana za odgovorno za poravnavo dolgov.
(284)
Poleg tega je mogoče te domnevne napake pri upravljanju pojasniti s političnimi odločitvami, ki so jih sprejeli javni organi, nobenih dokazov pa ni, da je mogoče te politične odločitve opredeliti kot napake pri upravljanju v smislu sodne prakse v zvezi s poravnavo dolgov.
(285)
Nazadnje, poročilo družbe Baker & McKenzie je premalo verodostojno, zlasti v zvezi s trditvami, da je bilo mogoče položaj družbe SNCM pripisati zunanjim komunikacijskim napakam, ki jih je država naredila v zvezi z navedenim položajem. Na podlagi poročila je razvidno samo, da je država omenila razmere, ki so že bile javno znane. Zato ravnanje države nima nič skupnega z napakami pri upravljanju.
(iii) Ugotovitev primanjkljaja sredstev
(286)
Komisija v zvezi z obravnavanim primerom navaja, da je v poročilu Oddo-Hastings naveden primanjkljaj sredstev v višini 134,4 milijona EUR na dan 30. septembra 2005, ki je bil izračunan kot razlika med vrednostjo sredstev družbe SNCM (190,3 milijona EUR) in vrednostjo obveznosti podjetja (prednostni dolgovi, ocenjeni na 153,8 milijona EUR, in neprednostni dolgovi, ocenjeni na 170,9 milijona EUR).
(287)
Pred tem je Komisija ocenila primanjkljaj sredstev družbe SNCM na dan 30. septembra 2005 na 123,5 milijona EUR (glej uvodno izjavo 264).
(iv) Obstoj vzročne zveze med napakami pri upravljanju in ugotovljenim primanjkljajem sredstev
(288)
Po mnenju francoskih organov je lahko upravitelj pravne osebe v skladu s členom L.624-3 trgovinskega zakonika spoznan za odgovornega, tudi če je njegova napaka pri upravljanju samo eden izmed razlogov za primanjkljaj sredstev, pri čemer mu je lahko naloženo plačilo dela ali vseh socialnih dolgov, tudi če so njegove napake pri upravljanju povzročile samo del navedenih dolgov (146). Po mnenju francoskih organov bi francoska država morala prevzeti delež, ocenjen na 85-100 % ugotovljenega primanjkljaja sredstev, tj. med 114,3 milijona EUR in 134,4 milijona EUR.
(289)
Za to analizo ni nobene osnove. Če so domnevne napake pri upravljanju temeljile na odločitvah, sprejetih sredi devetdesetih let, ki so nemudoma povzročile dodatne stroške za družbo SNCM, je zelo težko pripisati težavo primanjkljaju sredstev leta 2005, zlasti ker se je med datumoma veliko zgodilo.
(290)
Poleg tega, če se zdi, da ni samodejne povezave med zneskom nadomestil, dodeljenim za poravnavo dolgov, in zneskom, za katerega so se povečale obveznosti zaradi napak upraviteljev (če so ugotovljene), to pomeni tudi, da lahko sodišča določijo nižji znesek, ki ga mora plačati upravitelj, kot je ugotovljeni primanjkljaj sredstev (147).
(291)
V nasprotju z mnenjem francoskih organov (in družbe SNCM) nič ne kaže na to, da bi sodišča, ki bi obravnavala zadevo, štela zadevne odločitve za dovolj resne, da bi javnim organom naložila poravnavo velikega dela dolgov. Glede na preiskovane domneve so bile odločitve sprejete zaradi protekcionizma v okviru politike (poleg tega jih je večina bila sprejetih deset let prej), medtem ko so bile bolj nedavne odločitve sprejete, da zaposlenim ne bi bilo treba povečati produktivnosti ali v okviru prizadevanj za izboljšanje odnosov med delodajalci in delojemalci.
(v) Morebitno plačilo dodatnih odpravnin v primeru prisilne likvidacije družbe SNCM
(292)
Glede na zadevno sodno prakso (148) bi po mnenju francoskih organov sodišče francoski državi poleg poravnave dolgov zagotovo naložilo tudi plačilo dodatnih odpravnin (med [200-210] (60) milijonov EUR in [250-260] (60) milijonov EUR). Francoski organi menijo, da dejanski stroški, ki bi jih morala kriti država kot delničarka, znašajo približno med 212,1 milijona EUR in 361 milijonov EUR.
(293)
Francoski organi opozarjajo, da so francoska sodišča v nedavnih sodbah dejanskemu ali pravnemu upravitelju naložile, da poleg dolgov prevzame tudi dodatne odpravnine, izračunane na podlagi socialnega načrta, ki ga je podjetje izdelalo pred likvidacijo.
(294)
Francoski organi navajajo zlasti, da je v zadevi Aspocomp francoska družba Aspocomp SAS, ki je hčerinska družba v 99-odstotni lasti finske družbe Aspocomp Group Oy, 18. januarja 2002 podpisala podjetniški sporazum, v katerem so bili opisani pogoji nadomestila na podlagi socialnega načrta v zvezi z 210 od skupaj 550 zaposlenih. V tem sporazumu so bili opisani zlasti znesek nadomestnih in dodatnih odškodnin ter pomoči za prostovoljni odhod. Vendar se je po spremembi strategije skupine matična družba Aspocomp Group Oyj 21. februarja 2002 odločila, da ne bo več financirala svoje hčerinske družbe Aspocomp SAS, pri čemer je bila ta prisiljena v prostovoljno likvidacijo. Navedena odločitev je hčerinski družbi preprečila izpolnitev obveznosti iz podjetniškega sporazuma in jo prisilila v odpustitev vseh njenih preostalih zaposlenih.
(295)
V tem okviru je bila s sodbo pritožbenega sodišča v Rouenu potrjena sodba delovnega sodišča v Evreuxu, družbi Aspocomp Group Oyj, ki je nadzirala 99 % svoje hčerinske družbe, pa je bilo naloženo, naj izplača: (i) zaposlenim, na katere se nanaša podjetniški sporazum, vse nadomestne in dodatne odškodnine, določene v navedenem sporazumu, ter odškodnine za odpust brez upravičenega in utemeljenega vzroka in (ii) zaposlenim, odpuščenim v okviru prostovoljne likvidacije družbe Aspocomp, enakovredne odškodnine, ker je matična družba s tem, ko ni izpolnila sprejetih obveznosti, ravnala nepošteno in krivdno ter brez potrebne skrbnosti.
(296)
Francija se za podporo svojim trditvam sklicuje tudi na sodbo gospodarskega senata kasacijskega sodišča z dne 19. aprila 2005 (149), vendar Komisija ni ugotovila nobenih ključnih elementov navedene sodbe, ki bi se lahko uporabili v obravnavanem primeru. Edina pomembna ugotovitev kasacijskega sodišča je, da pritožbeno sodišče ni določilo ustreznih pravnih razlogov, da bi odpravilo nejasnost glede lastništva med matično družbo in njeno hčerinsko družbo. Ne glede na to Komisija ugotavlja, da dejstva v zadevi Aspocomp niso primerljiva z dejstvi v obravnavanem primeru. V obravnavanem primeru je družba CGMF izpolnila svoje obveznosti glede dodatnih odpravnin.
(297)
Opozoriti je treba, da se zdi, da je po mnenju družbe SNCM in francoskih organov dejstvo, da socialni načrt […] (60), pomembno. Izjemno dvomljivo je, da je mogoče […] (60) šteti za napako pri upravljanju, na podlagi katere bi lahko bila država spoznana za odgovorno v odnosu do zaposlenih […] (60). Tudi če bi […] (60) država bila spoznana za odgovorno v odnosu do zaposlenih in bi jim morala izplačati nadomestila (150), kar je malo verjetno, bi podelitev takšne pravice sama po sebi pomenila prednost, zagotovljeno družbi SNCM, in torej državno pomoč na podlagi razlogov, podobnih tistim, ki so določeni spodaj v zvezi s pomočjo osebam v skupnem znesku 38,5 milijona EUR, saj je bilo s tem ukrepom mogoče nekoliko izboljšati odnose med delodajalci in delojemalci v podjetju.
(vi) Sklepi o upoštevanju tožbe za poravnavo dolgov
(298)
Ustrezna stopnja verjetnosti, da bi nacionalno sodišče francoskim organom naložilo plačilo odškodnin za poravnavo dolgov, ni bila dokazana v skladu z zahtevanim pravnim standardom, prav tako pa ni bilo dokazano, da bi zneski, ki bi jih bilo treba plačati, presegali negativno ceno, po kateri je bila družba SNCM prodana.
(299)
Upoštevati je treba tudi, da so bila ravnanja države ob predpostavki, da je dejansko storila napake pri upravljanju, namenjena varovanju nacionalnih industrij in storitev, vključno z družbo SNCM in njenimi zaposlenimi, zlasti s preprečitvijo nastanka razmerij, ki bi lahko izzvale socialne nemire. Tudi če je mogoče v nekaterih okoliščinah javne organe, vključno z državo, šteti za dejanske upravitelje podjetja, nič ne kaže, da je mogoče uporabiti tožbo za poravnavo dolgov za pridobivanje vpogleda v odločitve države o politiki, zlasti v takšnih okoliščinah. Okoliščine v zadevi Aspocomp so tako povsem drugačne, saj se takšna vprašanja v navedeni zadevi niso obravnavala.
(300)
Komisija ne glede na to meni, da francoski organi zdaj ne morejo uporabiti preteklih političnih odločitev, da bi upravičili javno intervencijo, katere namen je bil popraviti učinke navedenih preteklih odločitev. Po mnenju Komisije je treba oba primera intervencije, torej preteklo vmešavanje in poznejšo javno intervencijo, obravnavati kot kumulativno izkrivljanje konkurence. Sprejetje odgovornosti države za poravnavo dolgov bi bilo enako, kot če bi se državi omogočilo, da prizna napake pri upravljanju podjetja, zato da lahko zagotovi finančni prispevek, ne da bi bil ta opredeljen kot državna pomoč, pri čemer bi povzročila novo izkrivljanje konkurence. Tako bi država dejansko „uporabila“ svoje lastne napake pri upravljanju kot utemeljitev za dodelitev dodatnega finančnega prispevka v nasprotju s splošnim načelom „nemo auditur propriam turpitudinem allegans“ (151).
(301)
Povsem nesmiselno bi bilo predstaviti državo hkrati kot rešitelja in krivca, torej kot „slabega upravitelja“ (ob predpostavki, da je to dokazano), ki ukrepa, da reši podjetje, ki ga je slabo upravljal. Napake pri upravljanju niso skladne z običajnim ravnanjem preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. Skladno s tem velja, da mehanizmi reševanja za popravo takšnih napak prav tako ne pomenijo običajnega ravnanja.
(302)
Sprejetje teorije, ki jo zagovarjajo francoski organi in družba SNCM, bi državi omogočilo, da podjetjem zagotovi jamstva z zavestnim „delanjem napak pri upravljanju“. Z vidika discipline na področju pomoči je to nesprejemljivo.
(303)
V tem primeru bi ravnanje, ki bi v skladu s teorijo družbe SNCM in francoskih organov povzročilo uveljavljanje odgovornosti države, dejansko veljalo samo za ukrepe države kot javnega organa, in ne kot delničarke. Glede na to, da preudaren zasebni vlagatelj ne bi sprejemal odločitev na podlagi teh političnih in javnih vprašanj, je tveganje, da bi moral poravnati dolgove, nastale zaradi takšnih odločitev, nepomembno v okviru preizkusa „preudarnega zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu“ (152).
(304)
Francoski organi poudarjajo, da je bila Komisija v svoji odločbi ABX z dne 7. decembra 2005 pripravljena upoštevati, da „v nekaterih izjemnih primerih nekatere nacionalne zakonodaje predvidevajo možnost, da se tretje osebe obrnejo proti delničarjem likvidirane družbe, zlasti če se lahko te delničarje šteje kot [črtano v izvirnem besedilu] in/ali da so zagrešili napake pri upravljanju“ (153).
(305)
Vendar Komisija poudarja, da je treba pojem pomoči oceniti objektivno, in navaja, da je bilo v odločbi o začetku postopka v navedenem primeru določeno, da „tudi v malo verjetnem primeru, da bi bili vsi ti pogoji, ki jih določa nacionalno pravo za določitev odgovornosti […] izpolnjeni, se s tem še ne bi izključila prisotnost državne pomoči v okviru ukrepov v korist hčerinske družbe“ (154).
(306)
Komisija v obravnavanem primeru meni, da francoski organi niso zadostno odpravili dvomov Komisije o trditvi, da je bil delničar družbe SNCM dokaj zanesljivo izpostavljen uveljavljanju odgovornosti.
(307)
Glede na te okoliščine in zavrnitev upoštevanja dodatnih odpravnin (glej uvodno izjavo 225 in naslednje) Komisija sklepa, da likvidacija družbe SNCM državi ne bi povzročila nobenih stroškov. Komisija meni, da državi kot delničarki ni mogoče naložiti plačila stroškov likvidacije, saj je izpostavljenost delničarjev povezana z njihovimi kapitalskimi vložki v podjetje.
6.1.2.2 Sklep
(308)
Komisija meni, da bi zasebni vlagatelj dal prednost cenejši rešitvi, torej likvidaciji družbe SNCM. Zato sklepa, da negativna prodajna cena v višini 158 milijonov EUR pomeni državno pomoč.
6.1.3 Kapitalski vložek družbe CGMF v višini 8,75 milijona EUR
(309)
Francoski organi v svojih pripombah, predloženih Komisiji po odločbi o začetku postopka, navajajo, da je bila dokapitalizacija v višini 8,75 milijona EUR, ki jo je zagotovila država, izvedena sočasno s kapitalskimi injekcijami zasebnih vlagateljev in da je država prevzela manjšinski delež, večino sredstev pa je zagotovil trg. Poleg tega menijo, da stopnja donosa vložka države, to je […] (60) % na leto, pomeni ustrezno dolgoročno donosnost vloženega kapitala za zasebnega vlagatelja. V svojem dopisu z dne 16. maja 2013 navajajo še, da se tveganja, povezana z razvezno klavzulo, ublažijo z možnostjo odkupa, ki jo imajo na voljo zasebni delničarji.
(310)
Vložek države je zdaj treba primerjati s prispevkom zasebnih vlagateljev, tj. 26,25 milijona EUR. Vložek države znaša 158 milijonov EUR (glej oddelek 6.1.2), pri čemer je treba prišteti še 38,5 milijona EUR za pomoč osebam in 15,81 milijona EUR, izplačanega v okviru načrta iz leta 2002 (glej oddelka 6.1.4 in 6.1.5).
(311)
Vsi ukrepi iz leta 2006 so določeni v memorandumu o soglasju, v okviru katerega so vse strani (družbe CGMF, BCP in VT) soglašale s kapitalskim vložkom v znesku 158 milijonov EUR, predplačilom na tekoči račun v znesku 38,5 milijona EUR in povečanjem kapitala za 8,75 milijona EUR. Ti trije ukrepi tvorijo en ukrep za privatizacijo družbe SNCM. Kot navaja Splošno sodišče v odstavku 125 sodbe z dne 11. septembra 2012, „[ta] kapitalski vložek [8,75 milijona EUR] namreč poteka v okviru globalnega protokola o odprodaji, do katerega pride na podlagi posebnih pogajanj, v katerih so vložki kupcev zamena za velike zaveze - v različnih oblikah - francoske države“. Zadevni trije ukrepi se zato obravnavajo kot sveženj, to kapitalsko injekcijo, ki jo je država zagotovila družbi SNCM, pa je treba primerjati z vložkom zasebnih vlagateljev, da se preuči pomen intervencije.
(312)
Glede na navedeno Komisija sklepa, da prispevka zasebnih delničarjev, to je 10,6 % skupnega prispevka, ni mogoče šteti za pomembnega.
(313)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 311, zadevni trije ukrepi tvorijo en ukrep za privatizacijo. Komisija zato meni, da je treba javni in zasebni kapitalski vložek opredeliti kot sočasna.
(314)
Komisija v zvezi z merilom prispevkov, zagotovljenih pod primerljivimi pogoji, navaja, da sta zainteresirani strani, to je družbi CFF in STIM, izrazili dvome o pomembnem značaju zasebne intervencije, zlasti o obstoju primerljivih pogojev med javno naložbo in zasebnimi vlagatelji, glede na vlogo razvezne klavzule.
(315)
Komisija meni, da okoliščine tega povečanja kapitala dokazujejo, da se zasebni in javni vlagatelji niso srečali z istimi tveganji. Vloga razvezne klavzule in pogoji, povezani z njo, dovolj jasno kažejo, da izid v smislu tveganja ne bi bil enak za zasebne vlagatelje in javnega vlagatelja, če bi bili izpolnjeni pogoji iz klavzule. Zasebni vlagatelji imajo v skladu z memorandumom o soglasju možnost, da v primeru negativne odločitve Komisije, Splošnega sodišča ali Sodišča umaknejo in izterjajo svojo naložbo ali zavrnejo obnovitev prenosa pooblastil javne službe. Ta zadnji del razvezne klavzule je še posebej škodljiv za državo, saj se nanaša na temeljno dejavnost družbe SNCM. Družba SNCM je prvotni prevoznik na povezavi med Korziko in celinsko Francijo. Na splošno se dve tretjini njenih dejavnosti izvajata med Marseillem in Korziko na podlagi prenosa pooblastil javne službe. Razvezna klavzula tako varuje zasebne vlagatelje pred poslovnim tveganjem, povezanim z večino dejavnosti družbe SNCM. Temu tveganju je izpostavljena samo država.
(316)
Na podlagi sklicevanja na navedeno razvezno klavzulo bi nastala obveznost družbe SNCM, da povrne vse kapitalske vložke kupcev tem zasebnim vlagateljem. Družba CGMF bi tako znova imela v lasti 100 % kapitala družbe SNCM v trenutku, ko je tveganje likvidacije in posledične izgube pomembnega dela javne naložbe precej večje.
(317)
V primeru stečaja ali likvidacije družbe SNCM se družba CGMF ne bi mogla sklicevati na obljubo zasebnih delničarjev o nakupu. To potrjuje, da se v primeru težav ni mogoče sklicevati na to možnost, zato je tveganju v bistvu izpostavljena družba CGMF in prek nje država. Komisija zato meni, da te obljube o nakupu ni mogoče obravnavati kot zamene za razvezno klavzulo.
(318)
Poleg tega Komisija ne more sprejeti trditve francoskih organov, da je memorandum o soglasju vseboval več jamstev za varovanje naložbe države. Obveznosti, naložene kupcem, ne pomenijo dodatnih tveganj ali omejitev za kupce, ki bi jih postavile v položaj, primerljiv s položajem družbe CGMF. Njihov izključni namen je preprečiti zasebnim kupcem, da bi v obdobju, v katerem se lahko sklicujejo na razvezno klavzulo, uvedli kakršne koli zakonodajne spremembe družbe SNCM, ter zagotoviti, da bodo izvedli samo ukrepe, ki so potrebni za izvedbo poslovnega in socialnega načrta.
(319)
Kot poudarja Splošno sodišče v svoji sodbi z dne 11. septembra 2012, analiza pričakovanega donosa sama po sebi ne utemeljuje sklepa, da je država opravila naložbo pod tržnimi pogoji, saj tveganje ni pravično razdeljeno med javne in zasebne delničarje.
(320)
Tudi če pogoj za „naložbe, opravljene pod enakimi pogoji“ (pari passu) ni izpolnjen, je lahko ukrep še vedno skladen z načelom zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu. V takih primerih je treba dokazati, da je država ravnala enako, kot bi v podobnem položaju ravnal preudarni zasebni vlagatelj, na primer z izvedbo predhodne analize donosnosti naložbe. Vendar francoski organi niso predložili dokazov o takšni predhodni analizi. V svojih pripombah so samo naknadno preučili, da bi fiksna stopnja donosa v višini […] (60) % ustrezala zasebnemu vlagatelju na podlagi primerjave s stopnjo donosa OAT (Obligation Assimilable du Trésor), ki jo je izdala država in katere stopnja donosa je bila takrat med 3,72 % in 3,95 %. Vendar niso predložili analize, ki bi pokazala, da bi bila 10-odstotna stopnja sprejemljiva za zasebnega vlagatelja glede na tveganja, ki jim je bila izpostavljena država, npr. tveganja v zvezi s klavzulo o prenehanju in tveganja v zvezi s položajem podjetja.
(321)
Stopnja v višini […] (60) % velja samo za kapitalski vložek v znesku 8,75 milijona EUR, vendar bi bilo treba pri analizi upoštevati celotni vložek države, ki je bil sprejet na podlagi memoranduma. Glede na to, da negativna prodajna cena v višini 158 milijonov EUR in predplačilo na tekoči račun v znesku 38,5 milijona EUR nista povezana z donosom, bi bila stopnja donosa celotne naložbe, ki jo je država zagotovila družbi SNCM, v času privatizacije leta 2006 precej nižja od stopnje donosa OAT. Glede na tveganja ta stopnja ne bi bila sprejemljiva za zasebnega vlagatelja v tržnem gospodarstvu.
(322)
Glede na navedeno Komisija meni, da merila, določena s sodno prakso za takojšnjo izključitev narave pomoči zadevnega ukrepa, niso izpolnjena. Zato meni, da kapitalski vložek države v višini 8,75 milijona EUR zagotavlja prednost družbi SNCM, ker je bil navedeni vložek zagotovljen vzporedno z vložkom zasebnega kapitala pod pogoji, ki niso primerljivi v smislu sodne prakse Unije. Zato zadevni ukrep pomeni državno pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
6.1.4 Ukrepi pomoči za osebe (38,5 milijona EUR)
(323)
Francoski organi menijo, da ta sredstva pomenijo pomoč osebam, ki podjetju ne koristi in zato ni državna pomoč. Kot zainteresirani strani sta družbi CFF in STIM izpodbijali opredelitev tega ukrepa kot pomoči osebam, ker sta menili, da bi ukrep lahko zagotovil posredne pozitivne učinke družbi SNCM.
(324)
Po mnenju Komisije dejstvo, da so neposredni upravičenci pomoči osebam zaposleni, ne zadostuje za to, da se dokaže odsotnost pomoči v korist njihovemu delodajalcu. Splošno sodišče je odločilo, da „to, da so neposredni upravičenci pomoči za osebe zaposleni, ne more zadoščati za izkaz neobstoja pomoči v korist njihovega delodajalca“ (155).
(325)
Kot navaja Splošno sodišče v točki 138 sodbe z dne 11. septembra 2012, je za „preučitev, ali te pomoči za osebe pomenijo pomoč v smislu člena 87(1) ES, […] treba torej ugotoviti, ali družba SNCM prejema posredno gospodarsko prednost, ki ji omogoča, da ji ni treba nositi stroškov, ki bi morali običajno bremeniti njena lastna finančna sredstva, in torej preprečuje, da bi tržne sile povzročile svoje običajne posledice“.
(326)
Komisija še ugotavlja, da ta ukrep v skladu z memorandumom o soglasju pomeni zavezo države do zasebnih partnerjev o financiranju „dela stroškov morebitnih prostovoljnih odhodov ali prekinitev pogodb o zaposlitvi (ne glede na njihovo naravo), ki bi nastali poleg kakršnih koli zneskov, ki jih mora delodajalec plačati“. Kot ugotavlja Splošno sodišče v točki 145 sodbe z dne 11. septembra 2012, vključitev teh pomoči za osebe v sporazum o prodaji kaže na to, da te pomoči ustvarjajo prednost. Strani so se lahko k temu zatekle, ker so lahko od tega pridobile neko korist.
(327)
Ta pomoč zato lahko družbi SNCM zagotovi gospodarsko prednost, saj ji ni treba nositi vseh stroškov, povezanih z morebitnimi prihodnjimi odhodi nekaterih zaposlenih. Če država podjetje razbremeni teh stroškov, to dejansko pomeni, da mu je bila zagotovljena prednost. Komisija poudarja, da so ti dopolnilni socialni ukrepi namenjeni za olajševanje izvajanja načrtov glede odpuščanja, potrebnih za doseganje ciljev podjetja, in da niso zakonsko predpisani. V tem primeru pogosti delavski spori v družbi SNCM kažejo, da izvedba socialnega načrta v podjetju skoraj zagotavlja pojav stavk in drugih delavskih sporov. Nobenega dvoma ni, da ti dodatni socialni ukrepi pomenijo prednost za družbo SNCM.
(328)
Komisija zato meni, da ta ukrep pomeni pomoč v smislu člena 107(1) PDEU.
6.1.5 Preostanek v višini 15,81 milijona EUR, dodeljen kot pomoč za prestrukturiranje leta 2002
(329)
Ukrepi iz leta 2006 močno povečajo znesek pomoči za prestrukturiranje v višini 69,29 milijona EUR, ki je bil preučen v okviru načrta iz leta 2002, in se lahko obravnavajo kot sprememba načrta prestrukturiranja in njegovih stroškov. Ko je bila privatizacija predvidena, je bil načrt prestrukturiranja še v fazi priprave. Vendar družba SNCM ni dosegla obnove sposobnosti preživetja. Splošno sodišče je v zvezi s tem poudarilo, „da je odločba iz leta 2006 jasna glede dejstva, da morajo biti elementi pomoči za prestrukturiranje, če so prisotni v načrtu za leto 2006, analizirani skupaj s pomočjo za prestrukturiranje iz načrta za leto 2002 […]“ (156). Splošno sodišče poudarja, da je bila za to analizo uporabljena „dobra podlaga“. Znesek v višini 69,29 milijona EUR obsega 66 milijonov EUR, dodeljenih leta 2002 kot prvi obrok načrta za prestrukturiranje, in 3,29 milijona EUR pomoči, dodeljene kot drugi obrok leta 2005.
(330)
Od tega zneska pomoči, dodeljenega v okviru načrta prestrukturiranja iz leta 2002, se 53,4 milijona EUR v resnici nanaša na prenos pooblastil javne službe. Ker je Splošno sodišče s svojo sodbo z dne 11. septembra 2012 potrdilo zakonitost te pomoči, mora Komisija skupaj preučiti združljivost dejanske pomoči za prestrukturiranje, tj. znesek v višini 15,81 milijona EUR, dodeljen med prestrukturiranjem leta 2002, in združljivost vseh ukrepov iz leta 2006 v smislu smernic iz leta 2004.
6.2 PREUČITEV ZDRUŽLJIVOSTI POMOČI ZA PRESTRUKTURIRANJE, IZPLAČANE LETA 2002 IN 2006
6.2.1 Upoštevane smernice
(331)
Komisija ugotavlja, da je bil načrt prestrukturiranja iz leta 2002 preučen v smislu smernic iz leta 1999. Navaja še, da so novi ukrepi iz leta 2006 vključili načrt iz leta 2002 po datumu začetka veljavnosti novih smernic iz leta 2004 in da so bili izvedeni, preden jih je Komisija potrdila.
(332)
V skladu s prehodnimi pravili iz smernic iz leta 2004 (157) je treba v zvezi s pomočjo uporabiti te smernice, če je pomoč nezakonita in je bil del pomoči dodeljen po začetku njihove veljavnosti.
(333)
Ker ukrepi iz leta 2006 pomenijo pomoč, jih je treba obravnavati kot sestavni del ukrepov prestrukturiranja, ki so se začeli izvajati leta 2002, in analizirati vzporedno. Združljivost celotne pomoči bo zato analizirana v okviru smernic iz leta 2004.
6.2.2 „Podjetje v težavah“
(334)
Da bi bilo podjetje upravičeno do pomoči za prestrukturiranje, mora izpolnjevati pogoje za podjetje v težavah v smislu smernic.
(335)
V obravnavanem primeru Komisija navaja, da je izpolnjevanje tega pogoja ugotovila v svoji odločbi z dne 17. julija 2002 o pomoči za reševanje za družbo SNCM (158) in v svoji odločbi z dne 19. avgusta 2002 o začetku formalnega postopka preiskave v zvezi z načrtom dokapitalizacije na podlagi letnih računovodskih izkazov družbe SNCM za leto 2001.
(336)
Za namene tega sklepa je Komisija s preučitvijo letnih računovodskih izkazov družbe SNCM za leto 2002 preverila, ali je družba izpolnila navedeni pogoj. Kapital družbe (brez predpisanih rezervacij) (159) je bil še vedno negativen: -26,5 milijona EUR leta 2002 v primerjavi z -30,7 milijona EUR leta 2001. Navedena raven kaže na izgubo več kot polovice osnovnega kapitala podjetja, več kot četrtina katerega je bila izgubljena v 12 mesecih po obvestilu, s čimer je izpolnjen pogoj iz točke 5(a) smernic.
(337)
Komisija poleg navedenega gibanja osnovnega kapitala ugotavlja še, da:
-
so se med letoma 2001 in 2002 izgube pred obdavčitvijo povečale z -5,1 milijona EUR leta 2001 na -5,8 milijona EUR leta 2002, pri čemer so se neto izgube leta 2002 zmanjšale samo zaradi prodaje nekaterih ladij,
-
se je denarni tok družbe SNCM zmanjšal z 39,2 milijona EUR na koncu leta 2001 na 35,7 milijona EUR na koncu leta 2002,
-
se je neto finančni dolg brez upoštevanja zakupov povečal s 135,8 milijona EUR leta 2000 na 144,8 milijona EUR leta 2002,
-
so se finančne dajatve (obresti in podobne dajatve) povečale s 7 milijonov EUR leta 2000 na 9,503 milijona EUR leta 2002.
(338)
Francoski organi so poleg tega Komisiji potrdili, da banke družbi odslej zavračajo posojilo denarja zaradi njene zadolženosti, čeprav je SNCM kot jamstvo predlagala svoje najnovejše ladje, ki niso obremenjene s hipoteko ali predmet drugih podobnih služnosti.
(339)
Pogodba o prenosu pooblastil javne službe ni spremenila te analize. Čeprav je ta pogodba skupaj z uspehom načrta prestrukturiranja družbi SNCM nedvomno omogočila dosego pozitivnih rezultatov poslovanja, je kljub temu mogoče pričakovati, da bo podjetje zaradi hudega pomanjkanja lastnih sredstev, čedalje večje zadolženosti in stroškov operativnih ukrepov iz načrta prestrukturiranja v nekem času prenehalo poslovati.
(340)
Ker je obdobje prestrukturiranja trajalo od leta 2002 do leta 2006, je treba preveriti, ali je družba SNCM izpolnjevala navedeni pogoj v navedenem obdobju in zlasti v času, ko je bila sprejeta odločitev o zagotovitvi novih javnih sredstev.
(341)
V odločbi iz leta 2003 je navedeno, da je družba SNCM izpolnila ta pogoj v poslovnih letih 2001 in 2002 (160).
(342)
Zdaj je treba preveriti, ali je družba SNCM še naprej izpolnjevala pogoj v poslovnih letih 2003-2005, to je v zadnjih popolnih računovodskih letih pred izvedbo novih ukrepov iz leta 2006 v zvezi s privatizacijo družbe SNCM.
(343)
Kot je navedeno v uvodni izjavi 73 in naslednjih, se je položaj družbe SNCM zelo poslabšal med letoma 2004 in 2005. Dobički družbe pred obdavčitvijo so bili leta 2004 -32,6 milijona EUR, leta 2005 pa -25,8 milijona EUR. Neto dobiček je bil leta 2004 -29,7 milijona EUR, leta 2005 pa -28,8 milijona EUR. Lastniški kapital delničarjev se je leta 2005 (-1,7 milijona EUR) v primerjavi z letom 2004 zmanjšal za 25,5 milijona EUR. Pri tem se je izgubila več kot polovica osnovnega kapitala družbe, več kot četrtina od navedenega kapitala pa v 12 mesecih pred tem, zato je bilo merilo iz točke 10(a) smernic iz leta 2004 izpolnjeno.
(344)
Glede na navedeno Komisija meni, da se družba SNCM lahko šteje za podjetje v težavah v smislu smernic iz leta 2004.
6.2.2.1 Lastni prispevek
(345)
V skladu s točko 43 smernic morata biti „[k]oličina in intenzivnost pomoči […] omejeni na najnižjo vsoto stroškov, potrebnih za prestrukturiranje, ob upoštevanju obstoječih finančnih virov podjetja, njegovih delničarjev ali poslovne skupine, v katero podjetje spada. Pri takšni oceni se upošteva kakršna koli predhodno dodeljena pomoč za reševanje. Upravičenci do pomoči bodo morali prispevati pomemben delež k načrtu za prestrukturiranje iz lastnih virov, tudi prodajo sredstev, ki niso bistvenega pomena za preživetje podjetja, ali iz zunanjega financiranja pri tržnih pogojih. Takšen prispevek kaže, da trgi verjamejo, da lahko podjetje znova postane sposobno preživeti. Takšen prispevek mora biti realen, tj. dejanski, izključevati mora vse pričakovane prihodnje dobičke, kot je denarni tok, in mora biti čim višji“.
(346)
V točki 44 smernic je določeno, da „Komisija običajno šteje za ustrezne naslednje prispevke k prestrukturiranju: vsaj 25 % v primeru majhnih podjetij, in vsaj 40 % v primeru srednjih podjetij in vsaj 50 % za velika podjetja. V izjemnih okoliščinah in v primerih posebnih težav, ki jih mora država članica dokazati, lahko Komisija sprejme nižji prispevek“.
(347)
V točki 7 smernic je navedeno tudi, da „je primerno ponovno še jasneje poudariti načelo, da mora biti ta [pomemben prispevek upravičenca k prestrukturiranju] realen in v njem ne sme biti všteta nobena pomoč. Prispevek upravičenca ima dvojni namen: po eni strani pokaže zaupanje trgov (lastnikov, upnikov) v to, da lahko podjetje v primernem časovnem obdobju obnovi sposobnost preživetja. Po drugi strani pa zagotavlja, da se pomoč za prestrukturiranje omeji na najnižjo vsoto, ki je potrebna za obnovo sposobnosti preživetja in se hkrati omejitev izkrivljanja konkurence“.
(348)
Tudi sodna praksa poudarja, da mora lastni prispevek kazati, da trgi verjamejo, da lahko podjetje obnovi sposobnost preživetja (161). Komisija poudarja, da je ta zahteva še posebej pomembna v zvezi z družbo SNCM glede na položaj družbe od leta 2002. Komisija opozarja, da prvi ukrepi prestrukturiranja iz leta 2002 niso zagotovili želenih ciljev. Nekateri med njimi niso bili upoštevani ali doseženi (glej uvodno izjavo 351). Ker družba SNCM ni mogla v celoti izvesti prvih ukrepov prestrukturiranja, se je njen gospodarski in finančni položaj od leta 2004 še naprej poslabševal (glej uvodne izjave 73-75).
(349)
Stroški prestrukturiranja so leta 2002 znašali 46 milijonov EUR. Komisija v zvezi z ukrepi iz leta 2006 meni, da se je znesek stroškov prestrukturiranja ujemal z zneskom pomoči (162), tj. 202,5 milijona EUR, plus kapitalski vložek zasebnih partnerjev v višini 26,25 milijona EUR, kar skupaj znaša 274,8 milijona EUR. Lastni prispevek obsega 42,385 milijona EUR od prodaje neto sredstev in povečanje kapitala za 26,25 milijona EUR, ki so ga zagotovili zasebni partnerji, kar skupaj znaša 68,635 milijona EUR. Tako je ob upoštevanju novih ukrepov iz leta 2006 lastni prispevek pomenil 25-odstotni delež, medtem ko je v smernicah določeno, da mora biti ta delež najmanj 50-odstoten. Komisija navaja, da se francoski organi niso sklicevali na izjemne okoliščine in posebne težave, kar bi Komisiji omogočilo, da sprejme manjši prispevek. Ne glede na to Komisija meni, da v obravnavanem primeru ni bilo izjemnih okoliščin, ki bi upravičile zmanjšanje stopnje lastnega prispevka v skladu z zahtevami smernic iz leta 2004.
(350)
Komisija zato meni, da je lastni prispevek družbe SCNM k prestrukturiranju še vedno nezadosten glede na določbe iz smernic.
6.2.2.2 Obnova dolgoročne sposobnosti preživetja
(351)
Komisija je v svoji odločbi o začetku postopka izrazila dvome o dolgoročni sposobnosti preživetja družbe SNCM, zlasti glede na to, da:
-
družba SNCM ni načrtovala prenehanja vseh deficitnih dejavnosti,
-
je bil uspeh načrta prestrukturiranja tesno povezan z dodelitvijo prenosa pooblastil javne službe na povezavi Marseille-Korzika za obdobje od 1. januarja 2007 do 31. decembra 2012,
-
napovedana zmanjšanja števila članov posadke iz načrta iz leta 2002 niso bila upoštevana, poleg tega ni bilo doseženo povečanje produktivnosti za 10 %,
-
ukinitev 400 delovnih mest v ekvivalentu polnega delovnega časa in ukrepi za produktivnost, predvideni v načrtu iz leta 2006, niso bili zadostni zaradi spodrsljajev v zvezi z načrtom iz leta 2002.
(352)
Francoski organi so odgovorili, da bosta sprememba delničarjev in izvedba treh ukrepov iz načrta privatizacije družbi SNCM omogočili, da razvije svojo dejavnost na dobri podlagi, in da deficitna narava nekaterih delov poslovne dejavnosti zato ni nepreklicna.
(353)
Komisija ugotavlja, da ukrepov iz načrta prestrukturiranja iz leta 2002 ni bilo mogoče izvesti in da je to povzročilo pomembno poslabšanje rezultatov podjetja v letih 2004 in 2005. Povečanje prometa za 20 milijonov EUR in povečanje nadomestila za opravljanje javne službe za 9 milijonov EUR leta 2006 nista zadostovali za obnovitev dobička iz poslovanja, saj so se stroški goriva in stroški poslovanja zvišali bolj, kot je bilo pričakovano. Strokovnjak Komisije je navedel, da so izvedbo poslovnega načrta kupcev zelo ovirali številni incidenti (163), in sklenil, da bodo kumulativne izgube verjetno veliko večje, kot je bilo prvotno predvideno za leto 2007.
(354)
Zato Komisija meni, da odgovori francoskih organov niso odpravili vseh njenih dvomov. Povezovanje obnove sposobnosti preživetja z dodelitvijo prenosa pooblastil javne službe za obdobje 2007-2013 in izvedbo treh ukrepov iz načrta privatizacije, ki niso bili potrjeni kot zakoniti in združljivi z notranjim trgom, se zdi tvegano. Za verodostojnost dolgoročnega načrta za obnovo sposobnosti preživetja podjetja je treba vsaj zagotoviti, da so temeljne predpostavke realne. Vendar je uspeh načrta v tem primeru skoraj v celoti odvisen od dveh domnevnih dogodkov, nad katerima družba SNCM nima nobenega nadzora. Glede na takratni finančni položaj družbe SNCM Komisija dvomi tudi o zmožnosti družbe, da bi financirala potrebno obnovitev nekaterih svojih ladij. Vendar francoski organi to obnovitev predstavljajo kot dejavnik, ki jim omogoča, da dosežejo svoj cilj, tj. obnovitev sposobnosti preživetja.
(355)
Komisija zato meni, da pogoj v zvezi z obnovo dolgoročne sposobnosti preživetja, ki ga določajo smernice, ni izpolnjen.
6.2.2.3 Izogibanje neupravičenemu izkrivljanju konkurence (izravnalni ukrepi)
(356)
V razveljavljeni odločbi iz leta 2008 so navedeni štirje izravnalni ukrepi:
-
zaprtje hčerinske družbe Corsica Marittima (82 000 potnikov leta 2000), ki je skrbela za povezave med Italijo in Korziko, in torej umik skupine SNCM s trga te povezave,
-
skoraj popolni umik družbe SNCM iz povezav med Toulonom in Korziko, s trga, ki je leta 2002 zajemal kar 460 000 potnikov,
-
omejitev skupnega števila razpoložljivih mest in števila povratnih voženj, ki jih vsako leto od leta 2003 opravi družba SNCM, zlasti med Nico in Korziko,
-
prodaja štirih ladij.
(357)
Komisija opozarja, da so francoski organi predlagali te ukrepe v zvezi s pomočjo v znesku 15,81 milijona EUR, torej s pomočjo za prestrukturiranje, dodeljeno leta 2002.
(358)
Na podlagi razveljavitve odločbe iz leta 2008 s sodbo z dne 11. septembra 2012 je skupni znesek pomoči zdaj več kot 210 milijonov EUR. Komisija meni, da njeni dvomi niso bili odpravljeni zaradi naslednjih razlogov.
(359)
Komisija v zvezi s prodajo štirih ladij v okviru ukrepov prestrukturiranja iz leta 2002 ugotavlja, da so se te prodaje deloma izravnale z dostavo ladje Danielle Casanova junija 2002 ter ladij za kombinirani prevoz Paglia Orba in Pascal Paoli leta 2003.
(360)
V zvezi z zaprtjem hčerinske družbe Corsica Marittima je v točki 40 smernic med drugim navedeno, da „[o]dpis dolgov in opustitev deficitnih dejavnosti, ki bi ju bilo treba v vsakem primeru izvesti zato, da se obnovi sposobnost podjetja za preživetje, ne štejeta za zmanjševanje zmogljivosti ali prisotnosti na trgu z namenom ocenitve izravnalnih ukrepov“. Zato se zaprtje hčerinske družbe Corsica Marittima, ki je ustvarjala izgubo od ustanovitve leta 1990, ne more obravnavati kot izravnalni ukrep, ampak kot ukrep za obnovo dolgoročne sposobnosti preživetja.
(361)
Enako sklepanje velja za povezavo med Korziko in Nico. Komisija navaja, da ima družba SNCM manjšinski tržni delež, pri čemer ima družba Corsica Ferries 70-odstotni tržni delež (164). Glede na poročilo Stephensa obstaja veliko povpraševanje po prevozih iz Nice, zlasti med poletjem. Tudi zunaj poletne sezone obstaja povpraševanje po teh prevozih. Kljub temu je ta linija med letoma 2004 in 2007 ustvarjala izgubo. Zato tega ukrepa ni mogoče obravnavati kot izravnalni ukrep, ampak kot ukrep za obnovo dolgoročne sposobnosti preživetja.
(362)
Komisija še navaja, da se je potniški promet na povezavi med Korziko in pristaniščem Toulon zelo povečal, in sicer z manj kot 200 000 potnikov na leto na več kot en milijon med letoma 1999 in 2007 (165). Zato bi se lahko skoraj popolni umik družbe SNCM iz te povezave lahko obravnaval kot izravnalni ukrep. Vendar Komisija ugotavlja, da je povezava Toulon-Korzika najmanj pomembna za družbo SNCM v smislu števila potnikov.
(363)
Ne glede na to Komisija meni, da tudi opredelitev tega ukrepa kot izravnalnega ukrepa še zdaleč ne bi zadostovala. V točki 40 smernic je navedeno, da morajo ukrepi „biti sorazmerni z izkrivljajočimi učinki pomoči […]“. Kot je navedeno v uvodnih izjavah 341 in 342, Komisija navaja, da so francoski organi predlagali te ukrepe v zvezi s pomočjo v znesku 15,81 milijona EUR, ki je ustrezal pomoči za prestrukturiranje, dodeljeni leta 2002. Glede na to, da skupni znesek pomoči zdaj znaša približno 218 milijonov EUR, Komisija meni, da predlagani ukrepi niso zadostni v primerjavi z izkrivljanjem konkurence, nastalim zaradi dodelitve te pomoči.
(364)
Komisija zato sklepa, da njeni dvomi glede opredelitve teh ukrepov kot izravnalne ukrepe ali ukrepe za obnovo sposobnosti preživetja niso bili odpravljeni. Ne glede na to predlagani ukrepi še zdaleč niso zadostni.
(365)
Francoski organi so opozorili na tveganje, da bi družba CFF dobila monopol, če bi družba SNCM izginila. Komisija meni, da francoski organi niso ustrezno dokazali obstoja in pomena tega tveganja. Trg prevoza potnikov in tovora med celinsko Francijo in Korziko je odprt in konkurenčen trg za vse prevoznike, ki opravljajo dejavnosti v Sredozemlju. Za ta trg je značilna tudi odsotnost ovir za vstop. Ne glede na to položaj družbe Corsica Ferries ne more utemeljiti izkrivljanja konkurence na podlagi izpodbijanih ukrepov.
(366)
Glede na navedeno Komisija sklepa, da predlagani ukrepi ne izpolnjujejo meril iz točk 38-42 smernic.
VII. SKLEP
7.1 NEZDRUŽLJIVOST IN VRAČILO KAPITALSKEGA VLOŽKA, KI SO GA FRANCOSKI ORGANI SPOROČILI LETA 2002, TER TREH NOVIH UKREPOV, KI SO JIH FRANCOSKI ORGANI IZVEDLI LETA 2006
(367)
Kapitalski vložek v višini 15,81 milijona EUR, ki so ga francoski organi sporočili leta 2002, ter trije novi ukrepi, ki so jih francoski organi izvedli leta 2006, tj. prodaja 75-odstotnega deleža družbe SNCM po negativni ceni 158 milijonov EUR, povečanje kapitala za 8,75 milijona EUR, ki ga je vpisala družba CGMF, in gotovinsko predplačilo v višini 38,5 milijona EUR v korist zaposlenim družbe SCNM, pomenijo pomoč v smislu člena 107(1) PDEU. Ta pomoč ni združljiva z notranjim trgom.
(368)
Komisija opozarja, da mora upravičenec v skladu s členom 14(1) Uredbe (ES) št. 659/1999 vrniti vse nezakonite pomoči, ki niso združljive z notranjim trgom.
(369)
Za namen takšnega vračila morajo francoski organi k znesku pomoči prišteti še obresti, ki se plačajo za obdobje od datuma, ko je zadevna pomoč dana na voljo podjetju, do datuma vračila (166) v skladu s poglavjem V Uredbe Komisije (ES) št. 794/2004 (167).
7.2 NEZDRUŽLJIVOST IN VRAČILO POMOČI ZA REŠEVANJE
(370)
Če ukrepi, opredeljeni v obvestilu kot pomoč za prestrukturiranje, ne izpolnjujejo pogojev za združljivost, določenih v smernicah, se morajo posledice te nezdružljivosti nanašati na pomoč za reševanje, ki so jo francoski organi dodelili družbi SNCM in je predmet odločbe Komisije z dne 17. julija 2002, ter začeti postopek vračila.
(371)
Francoski organi so 19. novembra 2002 Komisij poslali kopijo sporazumov o gotovinskem predplačilu, sklenjenih med družbama SNCM in CGMF, ter dokazilo o vračilu predplačila družbe CGMF družbi SNCM z dvema bančnima nakaziloma z dne 13. maja in 14. junija 2002 -
SPREJELA NASLEDNJI SKLEP:
Člen 1
Kapitalski vložek v višini 15,81 milijona EUR ter trije novi ukrepi, ki so jih francoski organi izvedli leta 2006, tj. prodaja 75-odstotnega deleža družbe SNCM po negativni ceni 158 milijonov EUR, povečanje kapitala za 8,75 milijona EUR, ki ga je vpisala družba CGMF, ter gotovinsko predplačilo v višini 38,5 milijona EUR v korist zaposlenim družbe SCNM, ki ga je zagotovila Francija v korist družbe SNCM v nasprotju s členom 108(3) PDEU, pomenijo nezakonito državno pomoč, ki ni združljiva z notranjim trgom.
Člen 2
1. Francija od upravičenca izterja pomoč iz člena 1.
2. Za zneske, ki jih je treba vrniti, začnejo teči zamudne obresti od dneva, ko so bili dani na voljo upravičencu, do dneva njihovega vračila.
3. Obresti se izračunajo na podlagi obrestnoobrestnega računa v skladu s poglavjem V Uredbe (ES) št. 794/2004 in Uredbe Komisije (ES) št. 271/2008 (168) o spremembi Uredbe (ES) št. 794/2004.
Člen 3
1. Vračilo pomoči iz člena 1 se izvede takoj in učinkovito.
2. Francija zagotovi, da se ta sklep izvrši v štirih mesecih od datuma, ko je bila o njem uradno obveščena.
Člen 4
1. V dveh mesecih po uradnem obvestilu o tem sklepu Francija pošlje Komisiji naslednje informacije:
(a)
skupni znesek (glavnica in obresti), ki ga mora vrniti prejemnik pomoči;
(b)
podroben opis že sprejetih in načrtovanih ukrepov za uskladitev s tem sklepom,
(c)
dokumente, ki dokazujejo, da je upravičencu bilo naloženo vračilo pomoči.
2. Francija redno obvešča Komisijo o napredku glede nacionalnih ukrepov, sprejetih za izvajanje tega sklepa do celotne izterjave pomoči iz člena 1. Na zahtevo Komisije takoj predloži vse informacije o že sprejetih in načrtovanih ukrepih za uskladitev s tem sklepom. Predloži tudi podrobne podatke o zneskih pomoči in obrestih, ki so bili od upravičenca že izterjani.
Člen 5
Ta sklep je naslovljen na Francosko republiko.
V Bruslju, 20. novembra 2013