РЕШЕНИЕ 2011/137/ОВППС НА СЪВЕТА
от 28 февруари 2011 година
относно ограничителни мерки с оглед на положението в Либия
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за Европейския съюз, и по-специално член 29 от него,
като има предвид, че:
(1)
На 23 февруари 2011 г. Европейският съюз изрази дълбоката си загриженост по отношение на развитието на събитията в Либия. ЕС решително осъди насилието и употребата на сила срещу цивилни граждани и изрази дълбоко съжаление по повод на репресиите срещу мирни демонстранти.
(2)
ЕС призова отново незабавно да се прекрати употребата на сила и да се предприемат мерки за удовлетворяване на законните искания на населението.
(3)
На 26 февруари 2011 г. Съветът за сигурност на Организацията на обединените нации („Съветът за сигурност“) прие Резолюция 1970 („Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011)“), с която се въвеждат ограничителни мерки срещу Либия и срещу лица и образувания, свързани със сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, включително чрез участие в нападения, в нарушение на международното право, над гражданското население и граждански обекти.
(4)
Предвид сериозната обстановка в Либия, ЕС счита за необходимо да наложи допълнителни ограничителни мерки.
(5)
Освен това са необходими по-нататъшни действия от страна на Съюза за изпълнение на определени мерки,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. Забраняват се пряката или непряка продажба, доставка или трансфер за Либия от граждани на държавите-членки или от или през територията на държавите-членки, или чрез използване на съдове, плаващи под тяхно знаме, или чрез техни въздухоплавателни средства, на въоръжение и свързано с него оборудване от всякакъв вид, включително оръжия и боеприпаси, военни транспортни средства и оборудване, полувоенно оборудване и резервни части за тях, включително оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, независимо дали посочените са с произход от територията на държавите-членки или не.
2. Забранява се:
а)
предоставянето, пряко или непряко, на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. предоставяне на наемен военен персонал, свързан с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
б)
предоставянето, пряко или непряко, на финансова помощ, свързана с военни действия или с предоставянето, поддръжката или използването на изделия, посочени в параграф 1, за физически или юридически лица, образувания или органи в Либия или за употреба в страната;
в)
съзнателното и преднамерено участие в дейности, чиято цел или резултат е заобикаляне на забраните, посочени в буква а) или б).
Член 2
1. Член 1 не се прилага по отношение на:
а)
доставката, продажбата или трансфера на несмъртоносно военно оборудване или оборудване, което би могло да се използва за вътрешни репресии, предназначено единствено за хуманитарни цели или за защита;
б)
друг вид доставка, продажба или трансфер на въоръжение и свързани с него материали;
в)
предоставянето на техническа помощ, обучение или друг вид подпомагане, в т.ч. на персонал, свързан с такова оборудване;
г)
предоставянето на финансова помощ, свързана с такова оборудване,
предварително одобрена, когато това е целесъобразно, от комитета, създаден съгласно параграф 24 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011) („Комитетът“);
2. Член 1 не се прилага по отношение на доставката, продажбата или трансфера на защитни облекла, включително бронебойни жилетки и военни каски, временно изнесени за Либия от персонал на ООН, персонал на Европейския съюз или на неговите държави-членки, от представители на медиите, хуманитарните организации и програмите за развитие, и от свързания с тези дейности персонал, единствено за тяхно лично ползване.
Член 3
Забранява се доставянето от граждани на държавите-членки, или чрез кораби под тяхното знаме или с техни самолети, на изделията, посочени в член 1, параграф 1 от Либия, независимо дали произхождат или не от територията на Либия.
Член 4
1. Държавите-членки правят проверки - съобразно националните си органи и законодателство и съгласно международното право, и по-специално морското право и съответните международни споразумения в областта на гражданското въздухоплаване - на всички товари за и от Либия на територията си, в т.ч. на морските си пристанища и на летищата си, ако имат информация, която дава достатъчно основания да се смята, че товарът съдържа изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение.
2. При разкриване на изделия, чиято доставка, продажба, трансфер или износ са забранени по настоящото решение, държавите-членки ги конфискуват и се разпореждат с тях (чрез унищожаване, неутрализиране, складиране или трансфер с цел разпореждане в държава, различна от държавата на произход или дестинация).
3. Държавите-членки си сътрудничат в съответствие с националните си законодателства при проверките и разпореждането, предприети съгласно параграфи 1 и 2.
4. Самолетите и корабите, транспортиращи товари за и от Либия, подлежат на изискването за предоставяне на допълнителна информация преди пристигане или преди заминаване за всички стоки, внасяни или изнасяни от държава-членка.
Член 5
1. Държавите-членки предприемат необходимите мерки за недопускане на влизане или транзитно преминаване през техните територии на:
а)
лицата, изброени в приложение I към Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), и на лицата, посочени допълнително от Съвета за сигурност или от Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция на Съвета за сигурност на ООН 1970 (2011), изброени в приложение I;
б)
лицата, невключени в приложение I, които са участници или съучастници в поръчването, контролирането или ръководенето по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека срещу лица в Либия, в т.ч. чрез участие или съучастие в планирането, командването, поръчването или провеждането на нападения, в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху гражданското население или граждански обекти, или действащи за тях или от тяхно име или под тяхно ръководство, изброени в приложение II.
2. Параграф 1 не задължава държавите-членки да отказват достъп на своите граждани до своята територия.
3. Параграф 1, буква а) не се прилага, когато Комитетът прецени, че
а)
пътуването е оправдано поради хуманитарни нужди, в т.ч. религиозни задължения; или
б)
изключението би допринесло за мира и националното помирение в Либия и за стабилността в региона;
4. Параграф 1, буква а) не се прилага когато:
а)
е необходимо влизане или транзитно преминаване за провеждане на съдебен процес; или
б)
дадена държава реши, като разглежда всеки случай поотделно, че такова влизане или транзитно преминаване е необходимо за напредъка по пътя на мира и стабилността в Либия, и съответната държава-членка уведоми след това Комитета в рамките на 48 часа след вземането на такова решение.
5. Параграф 1, буква б) се прилага, без да се засягат случаите, когато една държава-членка е обвързана със задължение по международното право, по-специално:
а)
в качеството си на държава - домакин на международна междуправителствена организация;
б)
в качеството си на държава - домакин на международна конференция, свикана от ООН или провеждана под нейна егида;
в)
съгласно многостранно споразумение, предоставящо привилегии и имунитети; или
г)
съгласно Договора за помирение от 1929 г. (Латеранските споразумения), сключен между Светия престол (Ватикана) и Италия.
6. Параграф 5 се смята за приложим и в случаите, когато дадена държава-членка е държава - домакин на Организацията за сигурност и сътрудничество в Европа (ОССЕ).
7. Съветът се информира надлежно във всеки един от случаите, когато някоя държава-членка допуска изключение в съответствие с параграфи 5 или 6.
8. Държавите-членки могат да предоставят освобождаване от мерките, наложени по параграф 1, буква б), когато пътуването е оправдано поради спешни хуманитарни нужди или поради участие в междуправителствени срещи, включително срещи, които се провеждат с подкрепата на Съюза или чиито домакин е държава-членка, поела председателството на ОССЕ, и на които се провежда политически диалог, пряко насърчаващ демокрацията, правата на човека и принципите на правовата държава в Либия.
9. Държава-членка, която желае да предостави освобождаване съгласно параграф 8, нотифицира писмено Съвета за това. Счита се, че е предоставено освобождаване, освен ако един или повече членове на Съвета се противопоставят в писмена форма в срок от два работни дни след деня на получаване на нотификацията за предложеното освобождаване. Ако един или повече членове на Съвета се противопоставят, Съветът може, с квалифицирано мнозинство, да реши да предостави предложеното освобождаване.
10. Когато в съответствие с параграфи 5, 6 и 8 държава-членка разреши на лица, посочени в приложението, да влязат на нейна територия или да преминат транзитно през нея, това разрешение се ограничава до целта, за която е дадено, и за лицата, за които се отнася.
Член 6
1. Всички финансови средства, други финансови активи и икономически ресурси, притежавани или контролирани пряко или непряко от:
а)
лицата и образуванията, изброени в приложение II към Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, както и допълнителните лица и образувания, определени от Съвета за сигурност или Комитета в съответствие с параграф 22 от Резолюция 1970 (2011) на Съвета на сигурност на ООН, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение III;
б)
лица и образувания, които не са включени в приложение III, участници или съучастници в разпореждането, контролирането или ръководството по друг начин на извършването на сериозни нарушения на правата на човека на лица в Либия, включително чрез участие или съучастие в планиране, командване, разпореждане или провеждане на нападения в нарушение на международното право, включително въздушни бомбардировки, върху цивилно население и съоръжения, или от лица или образувания, действащи от тяхно име или по тяхно указание, или от образувания, притежавани или контролирани от тях, съгласно посоченото в приложение IV;
се замразяват.
2. Не се предоставят, пряко или непряко, финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси на или в полза на физическите или юридическите лица или образуванията, посочени в параграф 1.
3. Изключения могат да се правят за финансови средства, финансови активи и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за покриване на основни разходи, включително заплащане на храна, наем или ипотека, лекарствени средства и медицинско обслужване, данъци, застрахователни премии и такси за комунални услуги;
б)
предназначени изключително за плащания на професионални хонорари в разумен размер и възстановяване на направени разходи, свързани с предоставянето на правни услуги в съответствие с националното законодателство; или
в)
предназначени изключително за плащане на хонорари или такси за услуги в съответствие с националното законодателство, за рутинно държане или поддържане на замразени финансови средства, друг вид финансова помощ и икономически ресурси;
след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, за намерението да даде разрешение, за достъп до такива средства, други финансови активи или икономически ресурси, и при липсата на отрицателно решение от страна на Комитета в рамките на пет работни дни от тази нотификация.
4. Изключения могат да се правят също за финансови средства и икономически ресурси, които са:
а)
необходими за извънредни разходи, след нотификация от съответната държава-членка до Комитета, когато е уместно, и след одобрението на Комитета; или
б)
предмет на съдебно, административно или арбитражно обезпечение или решение, в който случай финансовите средства, другите финансови активи и икономическите ресурси могат да се използват за удовлетворяване на обезпечените претенции или за изпълнение на решението, при условие че обезпечението или решението е постановено преди приемането на Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН и не е в полза на лице или образувание, посочени в параграф 1, след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно;
5. Параграф 1 не възпрепятства определено лице или образувание да извърши плащане, дължимо по договор, сключен преди включването на такова лице или образувание в списъка, при условие че съответната държава-членка е установила, че плащането няма да бъде получено, пряко или непряко, от лице или образувание по параграф 1, и след нотифициране на Комитета от съответната държава-членка, когато е уместно, за намерението да извърши или да получи такива плащания или да разреши размразяването на финансови средства, други финансови активи или икономически ресурси за тази цел, десет работни дни преди даването на разрешение.
6. Параграф 2 не се прилага при добавяне към замразени сметки на:
а)
лихви или други доходи по тези сметки, или
б)
плащания, дължими по договори, споразумения или задължения, сключени или възникнали преди датата, на която тези сметки са станали предмет на ограничителните мерки;
при условие че параграф 1 продължава да се прилага за всякакви такива лихви, други доходи и плащания.
Член 7
Не се удовлетворяват искове, включително за обезщетения, нито други подобни искове - като искове за компенсации или искове по гаранции във връзка с договор или транзакция, чието изпълнение е засегнато пряко или непряко, изцяло или частично вследствие на мерките, предприети в съответствие с Резолюция 1970 (2011) на Съвета за сигурност на ООН, включително мерки на Съюза или на държава-членка в съответствие със, изисквани от или във връзка с изпълнението на съответните решения на Съвета за сигурност, или мерки, обхванати от настоящото решение - на посочените лица или образувания, включени в приложения I, II, III или IV, или на други лица или образувания в Либия, включително правителството на Либия, или на лица или образувания, които предявяват искове чрез или за сметка на такива лица или образувания.
Член 8
1. Съветът внася промени в приложения I и III въз основа на решенията, вземани от Съвета за сигурност или от Комитета.
2. Съветът, като действа по предложение на държавите-членки или на върховния представител на Съюза по въпросите на външните работи и политиката на сигурност, изготвя списъците в приложения II и IV и приема изменения по тях.
Член 9
1. Когато Съветът за сигурност или Комитетът включат в списъка дадено лице или образувание, Съветът включва това лице или образувание в приложения I или III.
2. Когато Съветът реши да подложи лице или образувание на мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), той изменя съответно приложения II и IV.
3. Съветът уведомява лицето или образуванието, посочено в параграфи 1 и 2, за решението си, включително за основанията за включването му в списъка, или пряко, ако адресът му е известен, или чрез публикуване на известие, за да даде възможност на това лице или образувание да представи възражения.
4. Когато има представени възражения или когато има представени нови съществени доказателства, Съветът преразглежда решението си и съответно информира засегнатото лице или образувание.
Член 10
1. Приложения I, II, III и IV съдържат основанията за включване в списъка на вписаните лица и образувания, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III.
2. Приложения I, II, III и IV съдържат и данните, необходими за идентифициране на засегнатите лица или образувания, при наличие на такива данни, както е предвидено от Съвета за сигурност или от Комитета по отношение на приложения I и III. По отношение на лицата такива данни могат да включват имената, включително псевдонимите, датата и мястото на раждане, гражданството, номера на паспорта и личната карта, пола, адреса, ако е известен, и длъжността или професията. По отношение на образуванията данните могат да включват наименованието, мястото и датата на регистрация, регистрационния номер и мястото на дейност. В приложения I и III се включва и датата на посочване от Съвета за сигурност или от Комитета.
Член 11
За да се постигне максимален ефект от мерките, установени в настоящото решение, Съюзът насърчава трети държави да приемат подобни ограничителни мерки.
Член 12
1. Настоящото решение се преразглежда, изменя или отменя по целесъобразност, особено в светлината на съответните решения, приемани от Съвета за сигурност.
2. Мерките, посочени в член 5, параграф 1, буква б) и член 6, параграф 1, буква б), се преразглеждат редовно и най-малко на всеки 12 месеца. Те престават да се прилагат спрямо засегнатите лица и образувания, ако Съветът реши, в съответствие с процедурата, посочена в член 8, параграф 2, че вече не са изпълнени условията за прилагането им.
Член 13
Настоящото решение влиза в сила в деня на приемането му.
Съставено в Брюксел на 28 февруари 2011 година.
DECIZIA 2011/137/PESC A CONSILIULUI
din 28 februarie 2011
privind măsuri restrictive având în vedere situația din Libia
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
Având în vedere Tratatul privind Uniunea Europeană, în special articolul 29,
întrucât:
(1)
La 23 februarie 2011, Uniunea Europeană și-a exprimat îngrijorarea profundă privind situația în curs din Libia. UE a condamnat cu fermitate violența și uzul de forță împotriva civililor și a deplâns represiunea îndreptată împotriva demonstranților pașnici.
(2)
UE a reiterat apelul său la încetarea imediată a uzului de forță și la inițierea demersurilor de soluționare a cererilor legitime ale populației.
(3)
La 26 februarie 2011, Consiliul de Securitate al Organizației Națiunilor Unite („Consiliul de Securitate”) a adoptat Rezoluția 1970 [„RCSONU 1970 (2011)”] care a introdus măsuri restrictive împotriva Libiei și împotriva persoanelor și a entităților implicate în încălcările grave ale drepturilor omului îndreptate împotriva populației din Libia, inclusiv prin implicarea în atacuri îndreptate împotriva populației și a instalațiilor civile, cu încălcarea dreptului internațional.
(4)
Având în vedere gravitatea situației din Libia, UE consideră necesară impunerea unor măsuri restrictive suplimentare.
(5)
În plus, este necesar ca Uniunea să acționeze în continuare pentru a pune în aplicare anumite măsuri,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
(1) Se interzice vânzarea, furnizarea, transferul sau exportul în mod direct sau indirect, către Libia, de către resortisanți ai statelor membre sau de pe teritoriul statelor membre sau tranzitând teritoriul statelor membre ori folosind nave sau aeronave aflate sub pavilionul statelor membre, de armament și de materiale conexe de toate tipurile, inclusiv arme și muniții, vehicule și echipamente militare, echipamente paramilitare și piese de schimb pentru cele de mai sus, precum și echipamente care ar putea fi folosite pentru represiunea internă, indiferent dacă acestea sunt sau nu originare de pe teritoriile acestora.
(2) Se interzic următoarele:
(a)
furnizarea, în mod direct sau indirect, către orice persoană fizică sau juridică, entitate sau organism din Libia sau pentru utilizare în Libia, de asistență tehnică, de formare sau alt tip de asistență, inclusiv furnizarea de personal înarmat mercenar, în legătură cu activități militare sau cu furnizarea, întreținerea și utilizarea materialelor menționate la alineatul (1);
(b)
furnizarea, în mod direct sau indirect, către orice persoană fizică sau juridică, entitate sau organism din Libia sau pentru utilizare în Libia, de asistență financiară în legătură cu activități militare sau cu furnizarea, întreținerea și utilizarea materialelor menționate la alineatul (1);
(c)
participarea în cunoștință de cauză și deliberată la activități care au drept scop sau efect eludarea interdicțiilor menționate la litera (a) sau la litera (b).
Articolul 2
(1) Articolul 1 nu se aplică:
(a)
furnizării, vânzării sau transferului de echipamente militare neletale care ar putea fi folosite pentru represiune internă, destinate exclusiv uzului umanitar și de protecție;
(b)
altor tipuri de furnizări, vânzări sau transferuri de arme și materiale conexe;
(c)
acordării de asistență tehnică, formare sau alt tip de asistență, inclusiv personal, în legătură cu astfel de echipamente;
(d)
acordării de asistență financiară în legătură cu astfel de echipamente;
după cum a fost aprobat anterior, după caz, de către comitetul instituit în temeiul punctului 24 din RCSONU 1970 (2011) („Comitetul”):
(2) Articolul 1 nu se aplică furnizării, vânzării sau transferului de îmbrăcăminte de protecție, inclusiv vestele antiglonț și căștile militare, exportate temporar către Libia, exclusiv pentru uz personal, de către personalul ONU, al Uniunii Europene sau al statelor membre ale acesteia, de către reprezentanții mass-media și de către persoanele angajate în cadrul programelor umanitare și de dezvoltare și personalul asociat.
Articolul 3
Este interzisă achiziționarea din Libia, de către resortisanții statelor membre sau cu ajutorul navelor sau aeronavelor aflate sub pavilionul acestora, a articolele prevăzute la articolul 1 alineatul (1), fie că provin sau nu de pe teritoriul Libiei.
Articolul 4
(1) Statele membre, în acord cu autoritățile naționale și în conformitate cu legislația internă și cu dreptul internațional, în special cu dreptul mării și cu acordurile relevante privind aviația civilă internațională, controlează toate încărcăturile aeronavelor sau vaselor cu destinația Libia sau provenite din această țară pe teritoriul acestora, inclusiv pe aeroporturile și în porturile proprii, în condițiile în care există motive întemeiate de a presupune că încărcătura respectivă conține mărfuri a căror furnizare, vânzare, transfer sau export se interzice conform prezentei decizii.
(2) În momentul descoperirii, statele membre confiscă și înlătură (de exemplu distrugându-le, făcându-le inoperabile, stocându-le sau transferându-le într-un alt stat decât cel de origine sau de destinație spre înlăturare) articolele a căror furnizare, vânzare, transfer sau export se interzice în temeiul prezentei decizii.
(3) Statele membre cooperează, în conformitate cu legislația lor internă, în cazul inspecțiilor și al activităților de înlăturare efectuate în temeiul alineatelor (1) și (2).
(4) Aeronavele și navele care transportă încărcături către și dinspre Libia sunt supuse obligației de informare suplimentară înainte de sosire sau înainte de plecare, cu privire la toate bunurile introduse pe teritoriul unui stat membru sau scoase în afara acestuia.
Articolul 5
(1) Statele membre iau măsurile necesare pentru a împiedica intrarea sau trecerea în tranzit pe teritoriul lor:
(a)
a persoanelor enumerate în anexa I la Rezoluția 1970 (2011), precum și a celorlalte persoane desemnate de Consiliul de Securitate sau de către comitet în conformitate cu punctul 22 din Rezoluția 1970, după cum se prevede în anexa I;
(b)
a persoanelor care nu intră sub incidența anexei I implicate sau complice la ordonarea, controlarea sau conducerea în alt mod a săvârșirii de încălcări grave ale drepturilor omului împotriva populației din Libia, inclusiv prin implicarea sau complicitatea la planificarea, comandarea, ordonarea sau conducerea de atacuri, cu încălcarea dreptului internațional, inclusiv de bombardamente aeriene, împotriva populației și a instalațiilor civile sau care acționează pentru sau în numele acestora sau la ordinul acestora, astfel cum se prevede în anexa II.
(2) Alineatul (1) nu obligă un stat membru să refuze intrarea pe teritoriul său a propriilor resortisanți.
(3) Alineatul (1) litera (a) nu se aplică în cazul în care Comitetul stabilește că:
(a)
o călătorie este justificată din considerente umanitare, inclusiv obligații religioase; sau
(b)
o derogare ar favoriza realizarea obiectivelor în privința păcii și reconcilierii naționale în Libia și a stabilității în regiune;
(4) Alineatul (1) litera (a) nu se aplică în cazul în care:
(a)
intrarea sau tranzitul sunt necesare pentru îndeplinirea procedurilor judiciare;
(b)
un stat membru hotărăște în funcție de fiecare caz în parte că o astfel de intrare sau tranzit sunt necesare pentru a face să avanseze pacea și stabilitatea în Libia și ulterior adoptării unei astfel de decizii statul membru notifică comitetul în termen de patruzeci și opt de ore.
(5) Alineatul (1) litera (b) nu aduce atingere cazurilor în care unui stat membru îi revine o obligație de drept internațional, și anume:
(a)
în calitate de țară-gazdă a unei organizații internaționale interguvernamentale;
(b)
în calitate de țară-gazdă a unei conferințe internaționale organizate de ONU sau sub auspiciile acesteia;
(c)
în temeiul unui acord multilateral care conferă privilegii și imunități; sau
(d)
în temeiul Tratatului de conciliere din 1929 (Pactul de la Lateran) încheiat de Sfântul Scaun (Statul Vatican) și Italia.
(6) Se consideră că alineatul (5) se aplică de asemenea în cazul în care un stat membru este țara-gazdă a Organizației pentru Securitate și Cooperare în Europa (OSCE).
(7) Consiliul este informat în mod corespunzător în toate cazurile în care un stat membru acordă o derogare în temeiul alineatelor (5) sau (6).
(8) Statele membre pot face derogări de la măsurile impuse la alineatul (1) litera (b), atunci când deplasarea unei persoane se justifică din motive umanitare urgente sau atunci când persoana respectivă se deplasează pentru a asista la reuniuni interguvernamentale, inclusiv la reuniuni inițiate de Uniune sau la reuniuni găzduite de un stat membru care asigură președinția OSCE, în cazul în care în cadrul acestora se poartă un dialog politic care vizează direct promovarea democrației, a drepturilor omului și a statului de drept în Libia.
(9) Un stat membru care dorește să acorde derogările menționate la alineatul (8) informează Consiliul în scris în acest sens. Derogarea se consideră acordată, cu excepția cazului în care unul sau mai mulți membri ai Consiliului ridică obiecții în scris, în termen de două zile lucrătoare de la primirea notificării privind derogarea propusă. În cazul în care unul sau mai mulți membri ai Consiliului ridică o obiecție, Consiliul, hotărând cu majoritate calificată, poate decide să acorde derogarea propusă.
(10) În cazurile în care, în temeiul alineatelor (5), (6) și (8), un stat membru autorizează intrarea sau tranzitul pe teritoriul său pentru persoanele enumerate în anexă, autorizația se limitează la scopul pentru care a fost acordată și la persoanele la care se referă.
Articolul 6
(1) Toate fondurile, alte active financiare și resurse economice care, în mod direct sau indirect, se află în proprietatea sau sunt controlate de:
(a)
persoanele și entitățile enumerate în anexa II la RCSONU 1970 (2011), precum și celelalte persoane și entități desemnate de Consiliul de Securitate sau de către comitet în conformitate cu punctul 22 din RCSONU 1970 (2011), sau de persoane sau entități care acționează în numele sau la ordinul acestora sau de entități deținute sau controlate de către acestea, după cum se prevede în anexa III;
(b)
de persoanele și entitățile care nu intră sub incidența anexei III implicate sau complice la ordonarea, controlarea sau conducerea în alt mod a săvârșirii de încălcări grave ale drepturilor omului împotriva populației din Libia, inclusiv prin implicarea sau complicitatea la planificarea, comandarea, ordonarea sau conducerea de atacuri, cu încălcarea dreptului internațional, inclusiv de bombardamente aeriene, împotriva populației și a instalațiilor civile sau persoane sau entități care acționează în numele sau la ordinul acestora, astfel cum se prevede în anexa IV;
sunt înghețate.
(2) Niciun fond și nici alte active financiare sau resurse economice nu se pun la dispoziția persoanelor fizice sau juridice sau a entităților menționate la alineatul (1) sau în beneficiul acestora, în mod direct sau indirect.
(3) Pot fi acordate derogări pentru fonduri, active financiare și resurse economice care sunt:
(a)
necesare pentru cheltuieli de bază, inclusiv cele destinate alimentelor, chiriilor sau rambursărilor de împrumuturi ipotecare, medicamentelor și cheltuielilor medicale, impozitelor, primelor de asigurare și serviciilor publice;
(b)
destinate exclusiv plății unor onorarii rezonabile și rambursării cheltuielilor suportate în legătură cu prestarea unor servicii juridice în conformitate cu legislațiile naționale; sau
(c)
sunt destinate exclusiv plății unor onorarii și comisioane corespunzătoare păstrării sau gestionării curente a fondurilor, a altor tipuri de asistență financiară și resurse economice înghețate, în conformitate cu legislația națională;
după notificarea comitetului de către statul membru în cauză, după caz, cu privire la intenția sa de a autoriza accesul la astfel de fonduri, alte active financiare sau resurse economice și în lipsa unei decizii defavorabile din partea comitetului în termen de cinci zile lucrătoare de la această notificare.
(4) De asemenea, pot fi acordate derogări pentru fondurile sau resursele economice care:
(a)
sunt necesare pentru a efectua cheltuieli extraordinare, după notificarea comitetului de către statul membru în cauză și după aprobarea de către acest comitet; sau
(b)
fac obiectul unui privilegiu sau al unei hotărâri judecătorești, administrative sau arbitrale, caz în care fondurile, celelalte active financiare și resurse economice pot fi utilizate în acest scop, cu condiția ca privilegiul sau hotărârea să fie anterioare adoptării RCSONU 1970 (2011) și să nu fie în beneficiul unei persoane sau al unei entități prevăzute la alineatul (1), după notificarea comitetului de către statul membru în cauză, după caz;
(5) Alineatul (1) nu împiedică o persoană sau o entitate desemnată să efectueze o plată datorată în temeiul unui contract semnat înainte de introducerea în listă a unei astfel de persoane sau entități, cu condiția ca statul membru relevant să fi determinat faptul că plata nu este primită în mod direct sau indirect de către o persoană sau entitate menționată la alineatul (1) și după notificarea comitetului de către statul membru relevant, după caz, cu privire la intenția de a primi o astfel de plată sau de a autoriza deblocarea fondurilor, a altor active financiare sau resurse economice în acest scop, cu zece zile anterior unei astfel de autorizări.
(6) Alineatul (2) nu se aplică cumulului în conturile înghețate reprezentat de:
(a)
dobânzile sau a alte câștiguri generate de conturile respective; sau
(b)
plăți cuvenite în baza unor contracte, acorduri sau obligații care au apărut înainte de data la care aceste conturi au devenit obiectul unor măsuri restrictive,
cu condiția ca aceste dobânzi, alte beneficii și plăți să facă în continuare obiectul alineatului (1).
Articolul 7
Nu se va da curs niciunei cereri, inclusiv cererilor de despăgubire sau oricăror alte cereri de aceeași natură, cum ar fi cererile de compensare sau cererile de chemare în garanție, în legătură cu orice contract sau tranzacție a cărei desfășurare a fost afectată, în mod direct sau indirect, integral sau parțial, de măsurile luate în temeiul RCSONU 1970 (2011), inclusiv de măsurile luate de Uniune sau de orice stat membru în conformitate cu deciziile relevante ale Consiliului de Securitate sau măsurile prevăzute de prezenta decizie, necesare pentru punerea în aplicare a deciziilor sau în legătură cu aceasta, din partea persoanelor sau entităților desemnate în anexele I, II, III sau IV sau a oricărei alte persoane sau entități din Libia, inclusiv din partea Guvernului Libiei, sau a oricărei persoane sau entități care prezintă o cerere prin intermediul sau în beneficiul unei astfel de persoane sau entități.
Articolul 8
(1) Consiliul aplică modificările aduse anexelor I și III pe baza hotărârilor luate de către Consiliul de Securitate sau de către comitet.
(2) Consiliul, acționând la propunerea statelor membre sau a Înaltului Reprezentant al Uniunii pentru afaceri externe și politica de securitate, stabilește listele din anexele II și IV și adoptă modificările la acestea.
Articolul 9
(1) În cazul în care Consiliul de Securitate sau comitetul includ pe listă o persoană sau o entitate, Consiliul include respectiva persoană sau entitate în anexele I sau III.
(2) În cazul în care Consiliul decide să supună o persoană sau o entitate măsurilor prevăzute la articolul 5 alineatul (1) litera (b) și la articolul 6 alineatul (1) litera (b), acesta modifică anexele II și IV în consecință.
(3) Consiliul comunică decizia sa persoanei sau entității prevăzute la alineatele (1) și (2), inclusiv motivele pentru includerea pe listă, fie direct, dacă dispune de adresa acestora, fie prin publicarea unui anunț care oferă persoanei sau entității în cauză posibilitatea de a prezenta observații.
(4) În cazul în care sunt transmise observații sau sunt prezentate dovezi substanțiale noi, Consiliul își reexaminează decizia și informează în consecință persoana sau entitatea în cauză.
Articolul 10
(1) Anexele I, II, III și IV cuprind motivele pentru includerea pe listă a persoanelor și entităților în cauză, furnizate de Consiliul de Securitate sau de comitet cu privire la anexele I și III.
(2) Anexele I, II, III și IV conțin, de asemenea, în cazul în care acestea sunt disponibile, informațiile necesare pentru identificarea persoanelor sau entităților vizate, astfel cum sunt furnizate de Consiliul de Securitate sau de comitet pentru anexele I și III. În ceea ce privește persoanele, astfel de informații pot cuprinde numele, inclusiv pseudonimele, data și locul nașterii, cetățenia, numărul de pașaport și de carte de identitate, sexul, adresa (dacă este cunoscută) și funcția sau profesia. În ceea ce privește entitățile, astfel de informații pot cuprinde numele, locul și data înregistrării, numărul de înregistrare și sediul. De asemenea, în anexele I și III se menționează data desemnării de către Consiliul de Securitate sau de către comitet.
Articolul 11
Pentru ca măsurile stabilite prin prezenta decizie să aibă cel mai mare impact posibil, Uniunea încurajează statele terțe să adopte măsuri restrictive similare.
Articolul 12
(1) Prezenta decizie este revizuită, modificată sau abrogată după caz, în special în acord cu deciziile relevante ale Consiliului de Securitate.
(2) Măsurile menționate la articolul 5 alineatul (1) litera (b) și la articolul 6 alineatul (1) litera (b) sunt revizuite la intervale periodice și cel puțin o dată la 12 luni. Acestea încetează să se aplice în privința persoanelor și entităților în cauză în cazul în care Consiliul stabilește, în conformitate cu procedura menționată la articolul 8 alineatul (2), că nu mai sunt îndeplinite condițiile de punere în aplicare a acestora.
Articolul 13
Prezenta decizie întră în vigoare la data adoptării sale.
Adoptată la Bruxelles, 28 februarie 2011.