РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 13 юли 2011 година
относно държавна помощ № C 6/08 (ex NN 69/07) приведена в действие от Финландия в полза на Ålands Industrihus Ab
(нотифицирано под номер C(2011) 4905)
(само текстовете на фински и шведски език са автентични)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/252/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като призова заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (1),
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
Посредством жалба, подадена на 5 септември 2006 г., Комисията беше информирана относно редица мерки, предоставени от местното правителство на Оланд (наричано по-нататък „МП“) в полза на дружеството за недвижими имоти Ålands Industrihus Ab (наричано по-нататък „ÅI“). С писма от 25 октомври 2006 г. и 14 февруари 2007 г. Комисията поиска информация от Финландия, която беше предоставена с писма от 11 януари и 3 април 2007 г. Финландските власти предоставиха допълнителна информация на 31 май и на 12 юли 2007 г. Жалбоподателят предостави допълнителна информация през ноември 2006 г. и май 2007 г.
(2)
С писмо от 30 януари 2008 г. Комисията уведоми Финландия, че е взела решение да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз (наричан по-нататък „ДФЕС“) (2), по отношение на помощта (наричано по-нататък „решението за откриване“).
(3)
Решението на Комисията за откриване на процедура беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да представят своите мнения относно помощта.
(4)
Комисията не получи мнения от заинтересованите страни.
(5)
В допълнение към решението за откриване Финландия подаде информация, заведена в Комисията на 6 май 2008 г., 21 януари 2010 г., 26 февруари 2010 г., 21 май 2010 г., 18 юни 2010 г., 18 април 2011 г., 27 юни 2011 г. и 28 юни 2011 г. На 4 юни 2010 г. се проведе среща между службите на Комисията, финландските власти и представители на ÅI.
2. ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
2.1. ПОЛУЧАТЕЛ
(6)
Дружеството ÅI е регистрирано в град Мариехам, столица на Оланд, архипелаг в Балтийско море, разположен между континенталните части на Финландия и Швеция, с общо население от около 28 000 души. Оланд е провинция на Финландия, но се ползва с висока степен на автономност. Основната част от ÅI е собственост на МП (84,43 %) и на град Мариехам (15,01 %). Останалите акционери (4) са други органи на местната власт в Оланд.
(7)
Стопанската дейност на ÅI е в сферата на строителството, собствеността и предоставянето под наем на помещения за ползване за промишлени и търговски цели. Според Финландия предметът на дейност на дружеството е предоставянето на сгради на дружества в Оланд с оглед допринасяне за диверсифицирана и конкурентоспособна икономика.
(8)
До 1999 г. стопанската дейност на ÅI е била в скромни мащаби (5). Трудно може да се твърди, че стойностите по счетоводния баланс на ÅI нарастват (6). При тези условия управителният съвет на ÅI решава да започне да търси нови възможности за стопанско развитие с цел разрастване. По същото време местната стопанска общност (съставена почти изключително от малки предприятия) изразява желание за „технологичен парк“, т.e. струпване на имоти за административно ползване, където местните фирми да могат да се настанят под един покрив, така че да се улесни сътрудничеството, да се генерират нови идеи и да се насърчи предприемачеството като цяло. В окончателния си вид това трябва да се превърне в офис парк „iTiden“ (kvarteret iTiden). Възникването на проекта е обяснено по-подробно в раздел 2.2.
2.2. ПРОЕКТЪТ iTiden (7)
(9)
Обсъжданията между представители на местната стопанска общност и МП относно възможността за изграждане на „технологичен парк“ започват още през 1999 г. Осъществени са съвместни посещения с познавателна цел на подобни съоръжения в Швеция.
(10)
През 2000 г. проектът е възложен на работна група, която представя предложение на МП и на град Мариехам през пролетта на 2000 г. Проектът и плановете на МП за построяването и финансирането му са посочени в бюджета на МП за 2000 г. (8) и са утвърдени в бюджета за 2001 г., в който МП е поискало и финансиране на възможни увеличения на капитала за инфраструктурни проекти, в това число и за ÅI (подобно искане е отправено и в бюджета за 2000 г.) (9).
(11)
На 12 юли 2001 г. с помощта на увеличение на капитала ÅI купува земя в района „Västra Klinten“ на Мариехам, където се предвижда построяването на iTiden. Във връзка с тази покупка ÅI осигурява и необходимите промени за проекта iTiden в градоустройствения план.
(12)
В бюджета за 2002 г. МП посочва, че ÅI ще започне строителни работи по проекта iTiden през 2002 г. и по всяка вероятност това ще изисква увеличение на капитала (за което МП отправя искане за необходимите бюджетни кредити) (10).
(13)
В началото на 2002 г. е определена работна група за изграждането на iTiden и е ангажиран архитект. Потърсени са мнения на потенциални наематели относно техния интерес за наемане на имоти в iTiden. Подготвителните работи по терена са осъществени през пролетта на 2003 г. и строителството по етап 1 (проектът е замислен в два последователни етапа на строителство) започва през лятото на 2003 г. Първите наематели се нанасят в завършената през „етап 1“ част от iTiden на 1 декември 2004 г.
(14)
Строителството по етап 2 от iTiden стартира през есента на 2006 г. и завършва през 2007 г.
2.3. МЕРКИТЕ ЗА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(15)
Официалното разследване на Комисията обхваща няколко капиталови инжекции („увеличения на капитала“) и гаранции по банкови заеми (наричани по-нататък „гаранции по заеми“), предоставени от МП в полза на ÅI между 1997 г. и 2007 г. Мерките са представени в таблицата по-долу (капиталовите инжекции са под номера от C-I до C-XI, а гаранциите: от G-I до G-III).
Мярка
Дата на мярката
Увеличения на капитала
(в EUR)
Гаранции по заеми
(в EUR)
C-I (11)
18.6.1997 г.
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000 г.
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000 г.
114 368,37
C-IV
20.7.2001 г.
353 199,00
C-V
15.8.2002 г.
599 933,73
C-VI
13.3.2003 г.
799 911,64
G-I
9.10.2003 г.
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004 г.
515 165,97
C-VIII
30.9.2004 г.
669 896,95
G-II
2.11.2004 г.
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005 г.
199 977,91
C-X
16.6.2005 г.
234 961,43
G-III
13.12.2005 г.
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007 г.
1 379 998,95
ОБЩО
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
В сравнение с таблицата за мерките в точка 7 от решението за откриване гаранцията по заем в размер на 2 587 500 EUR от 26 октомври 2006 г. е заличена, тъй като тя никога не е била приведена в действие (вследствие на решение на финландските съдилища). Освен това, увеличението на капитала, посочено под номер C-XI от 12 юни 2006 г. в решението за откриване, в настоящата таблица е с дата 15 февруари 2007 г., тъй като в хода на разследването проличава, че тази мярка е била приведена в действие на по-късна дата. Решението на МП да предостави това увеличение на капитала наскоро (6 април 2011 г.) е отменено от финландския Върховен административен съд (вж. съображение 114 по-долу). При все това, тъй като капиталът е изплатен на ÅI през 2007 г. и не е възстановен, Комисията счита, че решението на националния съд не поставя тази мярка извън обхвата на разследването.
(17)
Според финландските власти всички увеличения на капитала са предназначени за финансиране на проекта iTiden, със следните изключения:
C-I) капиталова инжекция от 18 юни 1997 г. (84 094,39 EUR)
C-II) капиталова инжекция от 22 юни 2000 г. (340 582,27 EUR)
C-III) капиталова инжекция от 10 октомври 2000 г. (114 368,37 EUR)
C-VIII) капиталова инжекция от 30 септември 2004 г. (669 896,95 EUR)
C-IX) капиталова инжекция от 16 юни 2005 г. (199 977,91 EUR)
(18)
Според Финландия всички гаранции по заеми са предоставени с цел финансиране на проекта iTiden. Повече подробности относно гаранциите по заеми са представени в съображения 66-86 по-долу.
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА ПО ЧЛЕН 108, ПАРАГРАФ 2 ОТ ДФЕС
(19)
В решението за откриване Комисията поставя въпроса дали увеличенията на капитала и гаранциите по заеми са съвместими с вътрешния пазар на следните основания.
(20)
По отношение на наличието на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС Комисията отбелязва, че за мерките са използвани държавни ресурси, тъй като са отпуснати от органите на местната власт, и че те имат избирателен характер, тъй като са предназначени за ÅI. По отношение на критерия дали мерките предоставят на дружеството „предимство, което не би получило при нормални пазарни условия“ поради факта, че частен инвеститор, воден от перспективата за рентабилност в дългосрочен план, не би предоставил същото подпомагане, Комисията не е убедена, че частен инвеститор би предоставил капитал по същия начин като МП предвид многократно отчетените от ÅI загуби или, в най-добрите случаи, скромни печалби. По-специално по отношение на гаранциите по заеми Комисията изразява съмнения, че ÅI би било в състояние да получи сходна финансова подкрепа на пазарите и че следователно му е предоставено предимство. Комисията също така счита, че такива предимства могат да нарушат конкуренцията и вътреобщностната търговия.
(21)
Комисията изразява съмнения, че мерките могат да бъдат разглеждани като съвместими с вътрешния пазар, ако бъдат счетени за държавна помощ.
(22)
На последно място, Комисията поставя под въпрос твърдението на Финландия, че мерките, ако действително се счете, че те представляват държавна помощ, са били предоставени в съответствие със схеми за помощ, които вече са се прилагали преди присъединяването на Финландия към ЕС и следователно са правомерни.
4. МНЕНИЯ НА ФИНЛАНДИЯ
4.1. МЕРКИТЕ НЕ ПРЕДСТАВЛЯВАТ ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(23)
Финландия изразява становището, че МП е действало в съответствие с принципа на частния пазарен инвеститор, т.e. че мерките са мотивирани от перспективите за възвращаемост на инвестициите на МП. Според твърденията на Финландия решенията за инвестиции са били мотивирани от програмата за нови инвестиции на дружеството и преди всичко от проекта iTiden. Следователно мерките не са били предназначени за покриване на загуби от предходни периоди, нито за подпомагане на губеща стопанска дейност. МП е получило конкретна стойност срещу своите инвестиции в нови акции на ÅI, тъй като стойността на дружеството се е покачила във връзка със записването на акции. Следователно дружеството ÅI не е получило предимство, което не би могло да получи от частен инвеститор.
(24)
Независимо от въпроса за възможни предимства, Финландия също така е изразила становище, че мерките не могат да бъдат определени като държавна помощ, тъй като не съществуват конкретни доказателства за съществено въздействие върху конкуренцията на пазара на недвижими имоти в Оланд.
4.2. АКО МЕРКИТЕ ПРЕДСТАВЛЯВАТ ДЪРЖАВНА ПОМОЩ, ТЯ Е ПРАВОМЕРНА В РАМКИТЕ НА СЪЩЕСТВУВАЩИТЕ СХЕМИ ЗА ПОМОЩ
(25)
При все това, ако се установи, че мерките съдържат елемент на държавна помощ, според Финландия би следвало помощта да се разглежда като правомерна. Според твърденията на Финландия както капиталовите инжекции, така и гаранциите са обхванати от съществуващи схеми за помощ, които са били въведени преди членството на Финландия в ЕС.
4.3. ДОРИ И АКО ДЪРЖАВНАТА ПОМОЩ Е НОВА, ТЯ ВСЕ ПАК Е СЪВМЕСТИМА С ВЪТРЕШНИЯ ПАЗАР
(26)
Дори и ако мерките представляват неправомерна държавна помощ, независимо от това те следва да се разглеждат като съвместими с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, тъй като са предназначени за развитието на региона и разкриването на нови работни места главно чрез допринасяне за диверсификация на икономиката в региона, която в основна степен разчита на морския сектор.
4.4. ВЪЗМОЖНО ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(27)
В случай че Комисията констатира, че помощта представлява неправомерна и несъвместима помощ, която трябва да бъде възстановена, Финландия изтъква следните аргументи.
(28)
Съгласно член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (12) Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността. Това би било валидно в настоящия случай, тъй като Финландия има основателни причини да очаква горепосочените схеми, които са приети преди присъединяването, да са били и все още да са валидни и следователно всяка предоставена съгласно тези правила помощ би била правомерна.
(29)
Според Финландия, ако въпреки това Комисията счете, че помощта трябва да бъде възстановена, не е задължително елементът на помощ в увеличенията на капитала да се равнява на пълната номинална стойност на трансакциите, при които е налице държавна помощ. По отношение на гаранциите всяка помощ, подлежаща на възстановяване, не може да надвишава авансово получените от предприятието лихви в резултат на гаранцията (в сравнение с негарантираните заеми). По същия начин, във връзка с капиталовите инжекции, никоя помощ не може да превишава разходите на ÅI за получаване на равностоен капитал на пазара.
5. ОЦЕНКА
5.1. КВАЛИФИЦИРАНЕ КАТО ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(30)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС „всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар“.
(31)
За квалифицирането на мярка като държавна помощ е необходимо да са изпълнени следните условия: a) мярката трябва да е финансирана от държава-членка или чрез държавни ресурси; б) трябва да предоставя избирателно предимство, което да облагодетелства определени предприятия или производството на някои стоки; и в) да нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и да може потенциално да засегне търговията между държавите-членки. Тъй като тези условия са кумулативни, всички те трябва да бъдат налице преди дадена мярка да бъде охарактеризирана като държавна помощ.
5.1.1. ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА И ИЗБИРАТЕЛНОСТ
(32)
Тези два критерия са налице по причините (които не са оспорени от Финландия), посочени в решението за откриване. Мерките са предоставени с отделни решения на МП за усвояване на средства, които са отпуснати на дружеството в неговия годишен бюджет от областния съвет на Оланд. Оттук е видно, че мерките са финансирани от държавата и са насочени индивидуално към ÅI.
5.1.2. ПРЕДИМСТВО
(33)
Според твърденията на Финландия мерките не представляват държавна помощ, тъй като те не са предоставили на ÅI предимство, което дружеството не би могло да получи на пазарите от частен акционер или частен кредитор.
(34)
Според установен принцип на законодателството в областта на държавната помощ (обикновено посочван като принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика, или MEIP) инвестиция на публични органи в капитала на предприятия представлява държавна помощ, освен ако при подобни обстоятелства е било възможно частен инвеститор, като взема предвид по-специално перспективите за постигане на възвращаемост, да предостави същия капитал (13). По същия начин, съгласно точка 3.1 от Известието на Комисията относно прилагането на членове 87 и 88 от Договора за ЕО по отношение на държавните помощи под формата на гаранции (14) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“) гаранция, предоставена от публични органи, представлява държавна помощ, освен ако не е достъпен източник на финансиране при условия, които биха били приемливи за частен оператор при нормални условия на пазарна икономика.
(35)
В решението за откриване на процедурата Комисията изрази съмнения дали по отношение на капиталовите инжекции и гаранциите принципът MEIP е спазен на основание по-специално на две констатации, свързани с ÅI:
а)
многократно отчетените от ÅI загуби или незначителни печалби през годините, в които са предоставени мерките. На практика ÅI отчита загуби през всяка година от периода 2001-2005 г. Печалбите между 1998 и 2000 г. са малки и бележат спад (респективно 38 000, 28 000 и 9 000 EUR). Също така, когато през 2006 г. ÅI в крайна сметка отчита печалба, тя достига едва 557,43 EUR. Прогнозираната печалба за 2007 и 2006 г. (т.е. печалбата, очаквана към момента на вземане на решението за предоставяне на мерките) е едва 5 868,46 EUR (15).
б)
Освен това Комисията е с впечатлението, че паричните потоци на ÅI са недостатъчни за покриване на разходите на предприятието и ситуацията е такава от 2000 г. нататък, което води до предположението, че мерките са били необходими просто за покриването на недостига на парични средства (16).
(36)
Финландия отхвърля това становище. Аргументите на Финландия ще бъдат разгледани по-долу поотделно за увеличенията на капитала и за гаранциите по заемите.
5.1.2.1. Капиталовите инжекции
(37)
На първо място, Финландия отхвърля становището, че ÅI има проблем с ликвидността. В действителност, въпреки че дейностите на дружеството са ограничени като мащаб преди проекта iTiden, резултатите от дейността и ликвидността са били и са се запазили задоволителни през целия период на разследването. Следователно мерките не са били необходими за покриване на разходите за дейността. По-скоро целта на мерките е била финансиране на разширяването на дружеството и следователно те трябва да се разглеждат като инвестиции. С оглед на условията за тези инвестиции последните са обосновани съгласно принципа на инвеститор в условия на пазарна икономика и следователно не представляват държавна помощ.
(38)
В този контекст Финландия твърди, че по-голямата част от увеличенията на капитала са използвани за финансиране на проекта iTiden, докато останалите са насочени към други проекти на ÅI (вж. съображение 17 по-горе).
(39)
Комисията прави следната оценка.
(40)
Като предварителна точка Комисията подчертава, че капиталът, който даден акционер предоставя на дадено предприятие, по дефиниция не е определен за конкретна употреба, а става част от материалните активи на дружеството. Следователно е нормално когато инвестиция е предоставена като общ капитал нейното съответствие с принципа MEIP да се оценява с оглед на общите перспективи за резултатите на предприятието като цяло. Това не изключва оценката, при наличието на съответни данни, на очакваната възвращаемост на определени планирани инвестиции, разбира се при условие че тази информация е била на разположение към момента на вземане на решение за инвестицията.
(41)
Що се отнася до общите финансови резултати на ÅI, въз основа на представените в хода на разследването доказателства Комисията приема, че резултатите от дейността на ÅI системно покриват загубите на дружеството и осигуряват неговата ликвидност. Наличните доказателства не позволяват да се направи заключение, че увеличенията на капитала (или заемите, получени чрез гаранциите) са използвани за покриване на загуби от дейността на ÅI.
(42)
При все това остава фактът, че МП е предоставило на ÅI допълнителен капитал със значителен размер, който на пръв поглед през периода 1997-2006 г. е генерирал нулеви или твърде незначителни печалби. Ето защо централният въпрос - както твърди и самата Финландия - остава дали МП е имало причина да очаква възвращаемост на своя капитал, която би била достатъчна за частен инвеститор, за да направи същата инвестиция. Това трябва да се прецени въз основа на информацията, известна на МП към момента на увеличенията на капитала.
(43)
Според твърденията на Финландия основната част от увеличенията на капитала е била предназначена за финансиране на проекта iTiden, етапи 1 и 2, докато останалите увеличения на капитала са били насочени към различни други инвестиции. От съображения за яснота увеличенията на капитала, използвани за финансиране на проекта iTiden, са разгледани на първо място в представения по-долу анализ.
(44)
Финландия твърди, че всички увеличения на капитала с изключение на номера C-I, C-II, C-III, C-VIII и C-IX са направени с оглед финансиране на iTiden, който безспорно е най-големият самостоятелен проект на ÅI. Първото увеличение на капитала, предназначено за проекта iTiden, е направеното през 2001 г. (C-IV).
(45)
По отношение на условията, при които МП е направило тези увеличения на капитала, и решаващото условие между тях - очакваната към момента на решението възвращаемост - Финландия е представила следната информация:
(46)
Решенията на МП да продължи с увеличенията на капитала, свързани с iTiden, са взети въз основа на предоставената на неофициални срещи с участието на МП и представители на ÅI информация. Финландия посочва, че не са водени протоколи на тези срещи. Независимо от това Финландия е представила на Комисията презентации, направени на такива срещи и на заседания на съвета на ÅI. В тях се съдържа сбита информация относно общите данни и основните характеристики на проекта iTiden и изчисленията на рентабилността за етапи 1 и 2 на проекта. Следователно тези доказателства позволяват на Комисията да констатира каква възвращаемост е очаквало МП към момента на отпускане на увеличенията на капитала, свързани с iTiden.
(47)
На 31 януари 2002 г. ÅI провежда неофициална среща с МП, за да си осигури одобрение за започване на строителството на iTiden през 2002 г. (след закупуване на парцела през 2001 г.). На тази среща ÅI представя изчисление на рентабилността, в което е възприето предположението, че проектът ще носи печалба в размер на 3 % от собствения капитал на ÅI.
(48)
Друга неофициална среща между ÅI и МП се провежда на 4 март 2003 г. с цел подготовка на общото събрание на ÅI на 5 март 2003 г. Общото събрание е трябвало да вземе решение за започване на строителството от етап 1 на проекта iTiden, което не се е състояло през 2002 г. Представено е актуализирано изчисление на рентабилността. Според разчетите в това изчисление етап 1 е трябвало да донесе излишък от едва 700 EUR, като не се предвижда възвращаемост от собствения капитал на ÅI.
(49)
На 2 януари 2006 г. управителният съвет на ÅI се събира, за да обсъди започването на строителството по етап 2 и обявяването на покана за увеличаване на капитала, която ще бъде открита с оглед финансиране на строителството. Според изчислението на рентабилността, представено на заседанието, проектът ще достигне прага на печалба с възвращаемост на собствения капитал в размер на 3 %. Налага се обаче това изчисление да бъде преразгледано с оглед на увеличените разходи за адаптиране на сградите към нуждите на наемателя. Така на 10 януари 2006 г. е прието преразгледано изчисление, което да послужи като основа за увеличението на капитала, за което е взето решение на общото събрание на 12 юни 2006 г. (въпреки че увеличението на капитала е изплатено едва на 15 февруари 2007 г. поради технически причини - това е увеличение на капитала под номер C-XI). В това изчисление възприетата годишна възвращаемост на собствения капитал за етап 2 от iTiden се определя на 1 %.
(50)
Финландия е представила това доказателство и посочва, че това свидетелства точно за тогавашните очаквания за възвращаемост, на базата на които МП взема решение за увеличенията на капитала за проекта iTiden, т.е. C-IV, C-V, C-VI, C-VII и C-X за етап 1 и C-XI за етап 2. Тези оценки на рентабилността се основават на очакваните приходи (т.e. наеми) от iTiden. Според твърденията на Финландия възвращаемостта на инвестицията на МП трябва да отчита също и перспективата за капиталови печалби, която се изразява в увеличаване стойността на имотите с течение на времето. Финландия обаче не е представила конкретни доказателства за това. Тези съображения не са включени в изчисленията на рентабилността, което говори, че те не са отчетени при вземането на инвестиционните решения. Въз основа на горните доказателства Комисията счита, че частен инвеститор не би направил подобни инвестиции при такава очаквана възвращаемост.
(51)
Всеки инвеститор, който влага средства по проект, който съдържа известен елемент на риск (като например строителство на недвижим имот с търговска цел), ще изисква възвращаемост, която отразява в достатъчна степен присъщия на инвестицията риск. Следователно той ще очаква „рискова премия“, която надвишава известната възвращаемост, която може да получи от алтернативен безрисков актив („безрисковия лихвен процент“). Традиционен съпоставим показател за безрисковия лихвен процент са държавните облигации с по-кратък матуритет с рейтинг AAA. За целите на настоящата оценка е използвана печалбата по двугодишните финландски държавни облигации, тъй като Финландия не е емитирала облигации с по-кратък матуритет. Съответно се получава безрисков лихвен процент в размер между 2,7 и 4,2 % през 2002 г., между 2,2 и 2,7 % през 2003 г. и между 2,8 и 3,8 % през 2006 г.
(52)
При направеното сравнение с възвращаемостта на собствения капитал, очаквана от МП към момента, когато предприятието взема решение за увеличенията на капитала, свързани с iTiden, Комисията отбелязва, че МП е можело да постигне същата или дори по-голяма възвращаемост без който и да е от рисковете, свързани с проектите за собствеността. В действителност дори при най-оптимистичното тълкуване „рисковата премия“ (т.е. възвращаемостта, надвишаваща безрисковия лихвен процент) би достигнала най-много 0,3 % за увеличения на капитала под номера C-IV и C-V (т.е. увеличенията на капитала от 2001 и 2002 г.). За увеличенията на капитала, направени в резултат на решението от 2003 г. за започване на строителството по етап 1 на iTiden (и следователно въз основа на очакваната възвращаемост, представена на неофициалната среща от 4 март 2003 г., вж. съображение 48 по-горе), т.e. C-VI, C-VII и C-X, очакваната възвращаемост е нула, което означава, че е можело да се постигне далеч по-добра възвращаемост без поемане на какъвто и да е риск. По същия начин за увеличението на капитала за етап 2, C-XI, очакваната възвращаемост от 1 % е значително по-малка от наличния към този момент безрисков лихвен процент.
(53)
Безспорно е, че частен инвеститор не би бил удовлетворен от отрицателната или твърде малка рискова премия, която МП е било готово да приеме за увеличението на капитала, посочено в съображения 47-49 по-горе. При необходимост това може да се потвърди с емпирични данни относно очакваната възвращаемост на пазара на недвижима собственост в Оланд.
(54)
Според доклад (17) на KPMG от 10 юли 2007 г., възложен от Финландия и представен на Комисията на 17 юли 2007 г., изискваната от частните инвеститори възвращаемост на инвестициите в недвижими имоти, предназначени за офиси, в Оланд е 7 % (а за индустриална собственост - 8 %). При все че този доклад е съставен по-късно от разглежданите в настоящото решение инвестиционни решения на МП, той е приложим, тъй като се основава на наблюдения на минали инвестиции и няма очевидна причина да се смята, че търсената през предходните години възвращаемост е значително по-ниска. При всички случаи в него са представени убедителни данни, че очакваната от ÅI възвращаемост не би била достатъчна за частен инвеститор.
(55)
Според твърденията на Финландия въпреки ниската или нулева очаквана възвращаемост инвестициите са съвместими с MEIP, тъй като i) преди започването на строителството ÅI се е допитало до потенциалните наематели и е било уверено, че процентът на обитаване ще достигне най-малко 80 % и ii) с оглед на действителните финансови резултати на ÅI (и оттук преди всичко на проекта iTiden) през годините от 2004 нататък и на произтичащите от тях потенциални капиталови печалби инвестицията се е оказала печеливша.
(56)
В този контекст, без да е необходимо да се оценяват финансовите резултати на ÅI през последните години, е достатъчно отново да се подчертае, че въпросът не е в това дали днес резултатите на предприятието са достатъчни, а дали на базата на известните данни и това, което е можело да се предположи към момента, когато МП е взело решение да предостави държавни ресурси на ÅI (с оглед на очакваните 80 процента обитаемост), частен инвеститор, действащ според пазарните правила, би предоставил на предприятието същия капитал. Поради изложените по-горе причини Комисията счита, че частен инвеститор не би постъпил по този начин.
(57)
Следователно Комисията счита, че с увеличенията на капитала под номера C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X и C-XI на ÅI е предоставено предимство, което предприятието не би могло да получи при пазарни условия (18).
(58)
Тук Комисията ще разгледа останалите увеличения на капитала в обхвата на решението за откриване, които според Финландия не са обосновани с проекта iTiden.
(59)
Съгласно приложимите към момента на тази капиталова инжекция правила de minimis субсидии в размер под 100 000 ECU, предоставени на предприятие за период от 3 години, не представляват държавна помощ (19). Това увеличение на капитала възлиза на 84 094,39 EUR, т.е. е значително под прага de minimis от 100 000 ECU. За период от 3 години ÅI не се е ползвало от никакви други мерки (20). На това основание увеличението на капитала от 1997 г. при никакви условия не може да представлява държавна помощ, независимо от обстоятелствата, при които е осъществено.
(60)
Финландия е посочила, че мерките са предназначени за построяването на индустриална собственост в Норбьоле, за обновяването на недвижим имот в Мариехам (C-II) и за закупуване на индустриална собственост в източната част на Оланд (C-III). Следователно няма ясна връзка с проекта iTiden, който по това време все още не е ясно формулиран (това е щяло да стане през 2001 г., когато е била купена земята).
(61)
В действителност през периода 1998-2007 г. общата печалба на ÅI е скромна или отрицателна, факт е обаче, че през 2000 г. и двете предходни години дружеството реализира скромна печалба, а загубите започват през 2001 г. В хода на разследването се установява, че дружеството е покривало разходите и че ликвидността му е достатъчна. Инвестициите, които мотивират тези две увеличения на капитала, изглеждат пропорционални на мащаба и „традиционния“ модел на стопанска дейност на ÅI преди разширяването, свързано с проекта iTiden. Ето защо няма непреодолима причина да се счита, че частен инвеститор не би предприел същите увеличения на капитала и следователно няма безспорни доказателства за предимство в полза на ÅI.
(62)
До 2000 г. стопанската дейност на ÅI показва скромни, но положителни резултати (от порядъка между 9 000 и 38 000 EUR за периода 1997-2000 г.). Стопанската дейност на ÅI е в съответствие с действащия тогава план на дружеството. Съобразно с него ÅI притежава и отдава складове и офиси на територията на Оландските острови. Наличността от недвижими имоти собственост на ÅI се запазва твърде устойчива до 2000 г., с което се обясняват и стабилните финансови резултати на дружеството. Оборотът на ÅI е от порядъка на 95 000-101 000 EUR за периода 1997-2000 г. Следователно, макар и с относително малък оборот, ÅI е в състояние да извършва печеливша стопанска дейност.
(63)
Според Финландия тези увеличения на капитала са били усвоени за закупуване на индустриална собственост (C-VIII) и за изграждане на хангар на летище Jomala извън Мариехам (C-IX).
(64)
Въпреки че не са непосредствено обосновани от проекта iTiden, тези мерки са приложени при напълно различни от обстоятелствата от оказалите въздействие върху коментираните по-горе мерки C-II и C-III. Увеличения на капитала под номера C-VIII и C-IX са предприети респективно през 2004 и през 2005 г. По това време ÅI работи на загуба от 2001 г. насам. Решаващо е и обстоятелството, че тези инвестиции са направени в момент, когато МП вече е инвестирало над 2,25 млн. EUR в ÅI от 2001 г. насам с разбирането, че тази инвестиция няма да осигури възвращаемост, приемлива за пазарен инвеститор.
(65)
Недостатъчната възвращаемост по проекта iTiden неизбежно е щяла да даде отрицателно отражение върху резултатите на ÅI като цяло. Собственият капитал не е обвързан с конкретна дейност, а е заменяем и трябва да получава възвращаемост от резултатите на цялата дейност на предприятието. Следователно към момента на осъществяване на мерки C-VIII и C-IX МП трябва да е било наясно с факта, че е малко вероятно допълнително увеличение на капитала на ÅI да генерира достатъчна възвращаемост в предвидимото бъдеще. Пазарен инвеститор би бил готов да направи капиталовите инжекции, при условие че такива инвестиции ще позволят възвращаемост на пазара по отношение на резултатите от цялата дейност на предприятието (т.e. възвращаемост, която би компенсирала ниската възвращаемост на други увеличения на капитала), но нищо не предполага, че това се е очаквало в настоящия случай. Финландия не е представила конкретна информация относно тези мерки, която би могла да промени това становище. Следователно Комисията счита, че при тези обстоятелства частен инвеститор не би предоставил на ÅI допълнителен капитал. Оттук следва, че увеличения на капитала под номера C-VIII и C-IX са предоставили на ÅI предимство, което предприятието не би могло да получи на пазара.
5.1.2.2. Гаранциите по заеми
(66)
При оценката на възможно наличие на държавна помощ при гаранциите Комисията прилага принципите, установени в нейното известие за гаранциите. В раздел 3.2 от известието са определени условията, които обикновено са достатъчни за изключване на наличието на държавна помощ в гаранция, предоставена от публични органи. По отношение на гаранции под номера G-I, G-II и G-III обаче тези условия не са изпълнени (достатъчно е да се отбележи, че тези гаранции покриват 100 % от съответните заеми, вж. раздел 3.2, буква в) от известието относно гаранциите).
(67)
На първо място Комисията отбелязва, че финансовото състояние на ÅI през периода, през който са отпуснати гаранциите, е достатъчно стабилно, за да не изключва способността на предприятието да получи заеми на пазара при липса на гаранции. Предприятието не е предприятие в затруднение по смисъла на Насоките на Комисията за оздравяване и преструктуриране (21). Въз основа на наличните доказателства не може да се заключи, че ÅI е предприятие, което изобщо не би оцеляло без подкрепата на държавата. В годините, предхождащи капиталовите инжекции, т.е. преди стартирането на проекта iTiden, финансовите резултати на ÅI са стабилни и неговата стопанска дейност показва умерени положителни резултати. Причината, поради която публичните органи започват активно да инжектират капитал през 2001 г., не е оздравяването на предприятието, а финансирането на неговия растеж. При отсъствие на помощ под формата на увеличения на капитала ÅI не би изпаднало в несъстоятелност, а би останало по-малко предприятие, което при все това би имало достъп до финансовите пазари. Ето защо Комисията не може да заключи, че без гаранциите ÅI е нямало да има достъп до кредитните пазари. Тогава остава въпросът дали гаранциите са осигурили на предприятието предимство под формата на по-ниски разходи за заеми, отколкото то би плащало при пазарни условия в отсъствието на гаранции.
(68)
Въпросът, който трябва да бъде разгледан на второ място, е дали за гаранциите е наложена достатъчна премия, съпоставима с премията, която би наложил частен доставчик на гаранции. В настоящия случай Комисията не е открила частни гаранции, които позволяват пряка съпоставка. При тези обстоятелства Комисията ще сравни общия финансов разход по гарантирания заем, включително лихвения процент по заема и премията за гаранцията, с пазарната премия за подобен негарантиран заем (22).
(69)
На 9 октомври 2003 г. […] (23), търговска банка, предоставя на ÅI заем в размер на […] EUR срещу обезпечение […]. Лихвеният процент е определен на […] % годишно до 15 януари 2007 г. (24)
(70)
При все че този заем съвпада във времето с гаранция под номер G-I, Комисията не счита, че е подходящо сравнение по отношение на разхода за тази мярка. На практика между юни 2000 г. и март 2003 г. ÅI получава пет капиталови инжекции с общ размер от 2 208 595,01 EUR. Държавно подпомагане от такава величина неизбежно би повлияло на оценката на риска, проведена от […] преди отпускането на заема, и така би подобрило условията на заема, включително разходите по него, в сравнение с условията, които предприятието би могло да получи на пазарите в отсъствието на елемента на държавна помощ в увеличенията на капитала. Ето защо Комисията не може да приеме, че лихвеният процент за негарантирания заем от 2003 г. (или всички по-късни заеми) отразява коректно условията за кредитиране на ÅI в отсъствието на държавна помощ и не може да го използва като достоверен и надежден съпоставим показател за разходите по заемите, обхванати от предоставените от МП гаранции.
(71)
Комисията счита, че в отсъствието на други надеждни доказателства относно съпоставими заеми при пазарни условия Съобщението относно референтния процент (25) предлага приложим, външен за получателя, съпоставим показател за оценка дали мерки G-I, G-II и G-III са предоставени при пазарни условия. Съобщението относно референтния лихвен процент осигурява заместител за пазарния лихвен процент и за изчисляване на елемента на помощ в мерките за държавна помощ. Методиката за определяне на референтен лихвен процент се основава на следните два фактора: основния лихвен процент (в настоящия случай едногодишния EURIBOR), към който се прибавя марж на заема. Маржът на заема, който трябва да се прибави към основния лихвен процент, зависи от два фактора: рейтинга на предприятието, което получава заема, и предложеното ниво на обезпеченост за заема. В съобщението се разграничават пет рейтинг категории (силен [AAA-A], добър [BBB], задоволителен [BB], слаб [B] и лош [CCC и по-нисък]) и три нива на обезпеченост (висока, нормална и ниска) за всяка рейтинг категория.
(72)
На 18 юни 2010 г. Финландия представи на Комисията доклад от консултантското дружество […], в който е представен годишен рейтинг на ÅI за декември всяка година. Рейтингът е изготвен ретроспективно и се основава на наличните цифри към края на финансовата година (т.е. рейтингът, даден през декември 2002 г., разглежда ретроспективно жизнеспособността на дружеството през 2002 г.). Дружеството […] представя рейтинговия доклад, в който се описва общото финансово състояние и развитието на дружеството и обхваща следните сектори на оценка: растеж, рентабилност, парични потоци, ликвидност, платежоспособност и задължения. Приложената рейтингова скала има пет рейтинг категории: отличен (A + и A), добър (A- и B+), задоволителен (B и B-), достатъчен (C + и C) и лош (C- и D), като позволява директно сравнение с рейтинговата скала на съобщението относно референтния лихвен процент.
(73)
През декември 2002, 2003 и 2004 г. […] класира ÅI респективно като C+, C + и C, с което поставя дружеството в категория „достатъчен“. Тази категория съответства на рейтинг категория „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. За дружество, класирано като „слабо“, маржовете на заемите, които следва да се добавят към основния лихвен процент съгласно съобщението относно референтния лихвен процент варират в зависимост от предложеното обезпечение от 220 базисни пункта при висока обезпеченост до 650 базисни пункта при ниска обезпеченост. През декември 2005 г. […] класира ÅI в категория B- (задоволителен), което съответства на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент.
(74)
На 27 юни 2011 г. Финландия предоставя допълнителна информация относно рейтинга и обезпечеността на заемите. Рейтингът е определен от […], банката, която е отпуснала на ÅI негарантираните заеми и двата гарантирани заема. При рейтинга на […] за годините 2000-2003 се използва буквена система, която се допълва с по едно дума за всяка категория. Рейтингът може пряко да се съпоставя с рейтинговата скала на съобщението относно референтния лихвен процент. От 2005 г. нататък рейтингът се определя от […], консултантско дружество, подобно на […]. През 2003 и 2004 г. […] класира ÅI в категория B- (задоволителен) и А (задоволителен), което съответства на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Това означава, че за 2003 и 2004 г. […] класира ÅI една категория по-високо от рейтинга на […]. За 2005 г. […]класира ÅI като A (задоволителен), което отговаря на рейтинга „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент, и следователно поставя ÅI в същата категория като определената от […].
(75)
Комисията е на мнение, че при оценяването дали гаранции под номера G-I, G-II и G-III са предоставени при пазарни условия следва да се приложи рейтингът на […]. Не трябва да се забравя, че преди отпускането на първата гаранция под номер G-I през октомври 2003 г. ÅI вече е получило пет капиталови инжекции на обща стойност 2 208 595,01 EUR, тогава съществува вероятност всеки рейтинг на дружеството през 2003 г. да е повлиян от значителното по размери държавно подпомагане. Поради това Комисията счита за уместно да приложи по-консервативния рейтинг, определен от […]. Това оказва влияние за годините 2003 и 2004, тъй като за тези две години […] е класирало ÅI една категория по-ниско от […]. Следва да се отбележи, че […] е предоставило на ÅI заеми, гарантирани от МП, като същевременно е определило и рейтинга на ÅI, което би могло да се отрази на оценката. […] не е участвало във финансовите дела и следователно е по-малко вероятно неговата оценка да е пряко повлияна от незаконни съображения, свързани с държавната помощ.
(76)
Следователно Комисията приема следните рейтинги на ÅI за целите на прилагането на съобщението относно референтния лихвен процент: слаб (B) през 2003 и 2004 г. и задоволителен (BB) през 2005 г.
(77)
Що се отнася до обезпечението, ÅI е предоставило обезпечение с номиналната стойност на гаранциите под формата на ипотеки върху недвижим имот, върху който е построен проектът iTiden. Финландия не е предоставила информация, свързана със загубата в случай на неизпълнение (Loss Given Default - LGD) съгласно бележка под линия 2 на съобщението относно референтния лихвен процент. Тази информация помага да се установи нивото на обезпеченост и маржовете на заемите, които да се прибавят към основния лихвен процент. Поради това Комисията е поискала информация относно приоритета на обещаните ипотеки и стойността на имота към момента на предоставяне на гаранциите. Финландия не разполага с оценки, които показват стойността на имота към момента на гаранционните мерки. Финландските власти обаче твърдят, че стойността на имота е нараснала във времето с развитието на проекта. Според Финландия през 2010 г. имотът се оценява на […] EUR.
(78)
Що се отнася до първостепенния ранг на обезпечението, Комисията отбелязва, че по отношение на гаранции G-I и G-II обезпечението на МП е с най-първостепенен ранг от всички предоставени ипотеки върху имота. Комисията отбелязва, че търговските банки са предоставили на ÅI негарантирани заеми и са приели като обезпечение ипотеки върху същия имот, които са с по-нисък ранг (и следователно са по-несигурно обезпечение) от обезпечението, получено от МП. Предвид този факт и при отсъствието на по-подходящи доказателства Комисията приема, че нивото на обезпеченост на гаранциите е „нормално“ за целите на прилагането на известието относно гаранциите.
(79)
Въз основа на гореизложеното референтният лихвен процент ще се оценява поотделно за всяка гаранция, която ÅI е получило от МП.
(80)
Комисията отбелязва, че премиите за всички предоставени на ÅI гаранции се формират от две части: i) периодична премия, която се плаща ежегодно и се изразява като процент от неизплатената главница по заема и ii) еднократна такса, която също се изразява като процент от размера на заема, но се плаща само веднъж при издаването на гаранцията. В представената по-долу оценка общият финансов разход по гарантираните заеми включва само периодичната премия, която се плаща всяка година. В съответствие с точка 4.2 от известието относно гаранциите елементът на помощта в гаранцията трябва да бъде изчислен като разликата между пазарната цена на гаранцията (в настоящия случай референтния лихвен процент) и реално платената цена. Реално платената от ÅI цена включва периодичната премия, заплащана ежегодно, и еднократната премия, платена само веднъж. По практически причини еднократната премия ще бъде разгледана в точка 8.2 по-долу във връзка с възстановяването, тъй като е по-лесно размерът на еднократната такса да се приспадне от сумата на помощта, подлежаща на възстановяване. При всички случаи, дори ако еднократните премии се добавят към общите финансови разходи по гарантираните заеми, заключението относно наличието на помощ не би се променило. Еднократната премия оказва влияние единствено върху сумата на помощта, предоставена на ÅI.
(81)
Гаранция под номер G-I е предоставена от МП на 9 октомври 2003 г. за покриване на заем от […] в полза на ÅI в размер на […] EUR (кредит номер […]). Като обезпечение за всякакви искове по гаранцията ÅI предоставя ипотека върху недвижим имот. Лихвеният процент по заема е определен на […] % до 15 януари 2007 г. (26) Премията по гаранцията е […] % от размера на заема годишно (27). Така общият финансов разход по гарантирания заем към момента на отпускане на заема достига […]% годишно, което трябва да се сравни с референтния лихвен процент за гаранцията, изчислен на базата на основния лихвен процент и маржа, който зависи от рейтинга на ÅI и нивото на обезпеченост на заема. Основният лихвен процент (едногодишен EURIBOR) на 9 октомври 2003 г. е 2,235 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Съгласно определеното по-горе Комисията приема, че нивото на обезпеченост на заема е нормално, което означава, че маржът на заема, който трябва да се прибави към основния лихвен процент, е 400 базисни пункта. Следователно референтният лихвен процент за този заем възлиза на 6,235 %, което надвишава общия финансов разход по G-I от […] % годишно.
(82)
Освен това, считано от 6 септември 2004 г. МП е намалило премията по гаранцията за G-I на […] %. Съответно общият финансов разход по гарантирания заем е спаднал на […] %, т.е. […] базисни пункта под референтния лихвен процент, като по този начин е създадено съответно предимство за ÅI.
(83)
На 2 ноември 2004 г. ÅI взема заем в размер на […] EUR от […] (кредит номер […]). Този заем е осигурен с гаранция от МП, за която ÅI предоставя гаранция под формата на обезпечение върху недвижим имот. Лихвеният процент е определен на […]+[…] базисни пункта и гаранционна такса в размер на […] % от размера на заема годишно, което означава, че общия финансов разход по този гарантиран заем е бил […]% годишно (28).
(84)
Референтният лихвен процент за G-II трябва да се изчисли на база едногодишния Euribor на 2 ноември 2004 г., който е бил 2,314 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „слаб“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Ако се приеме, че нивото на обезпеченост е нормално, референтният лихвен процент за този заем достига 6,314 % годишно, което е повече от общия финансов разход по G-II в размер на […]% годишно. Сравнението на разходите по този нов гарантиран заем с референтния лихвен процент показва, че общият финансов разход по заема, покрит от гаранцията G-II, е най-малко […] базисни пункта под референтния лихвен процент, с което се предоставя финансово предимство на ÅI. Според информацията, с която разполага Комисията, лихвеният процент по гарантирания заем не се е променил след издаването му.
(85)
На 13 декември 2005 г. МП издава нова гаранция в полза на ÅI. Тази гаранция е трябвало да покрие „референтния заем“, т.е. заема от 9 октомври 2003 г., който първоначално не е бил гарантиран, с което условията по този заем се променят. Лихвеният процент по заема към този момент е променен на […] % годишно. Гаранционната такса е определена на […] % от размера на заема, което означава общ финансов разход от […] % годишно (29) (приложимите от тази дата условия са еднакви с описаните по-горе приложими условия за заема, покрит от гаранция G-I, включително измененията на лихвения процент във времето.)
(86)
Референтният лихвен процент за G-III трябва да се изчисли на база едногодишния Euribor на 12 декември 2005 г., който е бил 2,769 %. Към този момент рейтингът на ÅI е „задоволителен“ по смисъла на съобщението относно референтния лихвен процент. Като се отчита нормално ниво на обезпеченост, референтният лихвен процент по този заем достига 4,969 % годишно. Това е повече от общия финансов разход по G-III в размер на […] % годишно. Следователно МП е предоставило на ÅI съответно финансово предимство от най-малко […] % годишно.
5.2. НАРУШАВАНЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ВЪЗДЕЙСТВИЕ ВЪРХУ ТЪРГОВИЯТА
(87)
Финландските власти твърдят, че въпросните мерки не се отразяват на търговията между държавите-членки и следователно не представляват държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС. В подкрепа на този аргумент Финландия по същество твърди, че ÅI е само едно от няколко предприятия, които осъществяват дейност на пазара на недвижими имоти, и не е най-голямото сред тях. Следователно няма доказателства, че мерките, ако се счете, че те представляват държавна помощ, биха затвърдили положението на ÅI в ущърб на конкурентите.
(88)
Комисията не може да приеме това становище. Фактът, че на ÅI е предоставено финансово предимство, което не е било достъпно за неговите конкуренти (а както потвърждава Финландия на пазара на недвижими имоти в Оланд присъстват няколко други оператори), означава, че ÅI е имало възможност да направи големи инвестиции и да разшири своята дейност при финансови условия, които са били по-благоприятни от предоставените на неговите конкуренти (които биха могли да решат да направят подобни инвестиции при отсъствие на предимството, предоставено на ÅI). Не е необходимо да се доказва, че мерките са позволили на ÅI да отнеме пазарни дялове от определен конкурент.
(89)
Също така, предоставеното на ÅI предимство е можело да засегне търговията между държавите-членки. Вярно е, че Оланд представлява малък пазар, разположен на архипелаг, до който има достъп единствено по море или въздух, и че по силата на Договора за присъединяване на Финландия към ЕС там се прилагат специални ограничения върху правото на установяване. При все това остава фактът, че няма абсолютни пречки пред чуждестранните предприятия, които осъществяват дейност в Оланд, и със сигурност няма пречки за такива предприятия, които инвестират в местния пазар на недвижими имоти. Комисията отбелязва също, че Финландия не е оспорила твърдението в решението за откриване, че в миналото в Оланд са придобивани недвижими имоти от предприятия, установени в други държави-членки. Следователно всяко предимство, предоставено на ÅI чрез тези мерки, би имало най-малкото потенциала да засегне търговията между държавите-членки чрез неоправдано засилване на позицията на ÅI спрямо потенциалните чуждестранни конкуренти или инвеститори.
5.3. ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО ОПРЕДЕЛЯНЕТО КАТО ДЪРЖАВНА ПОМОЩ
(90)
Поради гореизложените причини Комисията счита, че всички увеличения на капитала (с изключение на C-I, C-II и C-III) и гаранции по заеми с номера G-I, G-II и G-III представляват държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
6. ПРЕДПОЛАГАЕМА ПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА
(91)
Според твърденията на Финландия както капиталовите инжекции, така и гаранциите, в случай че представляват държавна помощ, са правомерни в рамките на схемите за помощ, които са били въведени преди членството на Финландия в ЕС и надлежно внесени в Надзорния орган на ЕАСТ преди присъединяването към ЕС под референтни номера 93-074 (увеличения на капитала) и 93-079 (гаранции).
(92)
Този аргумент следва да се разгледа в контекста на разпоредбите на Регламент (ЕО) № 659/1999. Съгласно член 1, буква г) „схема за помощ“ означава „всеки акт, на базата на който и без да се изискват допълнителни мерки за прилагане, може да се предостави индивидуална помощ на предприятията, определени в акта по общ и абстрактен начин и всеки акт, на базата на който помощ, която не е свързана с конкретен проект, може да бъде предоставена на едно или няколко предприятия за неопределен период от време и/или в неопределен размер“. Освен това съгласно член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999 „съществуваща помощ“ означава: „i) без да се засягат членове 144 и 172 от Акта за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция всяка помощ, която съществува в съответната държава-членка преди влизането в сила на Договора, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които са били въведени в действие преди и продължават да се прилагат след влизането в сила на Договора“.
(93)
Финландия се присъедини към Европейската общност на 1 януари 1995 г. Освен това съгласно член 172, параграф 5 от Договора за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция „[…] държавни помощи, отпуснати от новите държави-членки през 1994 г., за които Надзорният орган на ЕАСТ не е бил нотифициран или е бил нотифициран, но помощта е била отпусната преди решението на Надзорния орган на ЕАСТ в нарушение на Споразумението за ЕИП или условията, предвидени в него, не се разглеждат в резултат на това нарушение като съществуващи държавни помощи по смисъла на член 93, параграф 1 от Договора за създаване на ЕО […]“.
(94)
Освен това съгласно член 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 659/1999, „нова помощ“ означава всяка помощ, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които не са съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ (30).
(95)
На последно място, член 4, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 794/2004 на Комисията от 21 април 2004 година за прилагането от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета относно определянето на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за създаване на Европейската общност (31) определя изменението на съществуваща помощ като „всякакво изменение, различно от промени от чисто формален или административен характер, което не оказва влияние върху оценката на съвместимостта на мярката за помощ с общия пазар. Увеличение на първоначалния бюджет на дадена съществуваща схема за помощ до 20 % няма да се счита за промяна на съществуваща помощ.“
(96)
От горното следва, че мярка, която предхожда присъединяването и продължава схема за държавна помощ, може да бъде счетена за съществуваща помощ, ако са изпълнени две условия. Първото е схемата да е приведена в действие преди влизането в сила на Договора за ЕО, а второто е от този момент нататък естеството на схемата да не е съществено изменено.
(97)
Комисията ще оцени аргумента на Финландия относно правомерността на мярката поотделно за всяка от предполагаемите схеми.
6.1. ПРЕДПОЛАГАЕМАТА ГАРАНЦИОННА СХЕМА (93-079)
(98)
Комисията най-напред ще оцени дали тези мерки представляват държавна помощ по смисъла на член 1, буква б) от Регламент (ЕО) № 659/1999.
(99)
Националното правно основание за гаранционната схема е провинциалният Закон относно провинциалните гаранции за промишлеността и някои други сектори на предприемачеството (ÅFS 1966:14) (32), който е приет през 1966 г. и е изменен с ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 и 2002:23. По отношение на бюджета или финансовия пакет към момента на присъединяване на Финландия към ЕС провинциалният закон от 1966 г. гласи, че „размерът на неизплатените гаранции или заеми (33) в който и да е момент не може да надвишава 20 000 000 FIM“. От друга страна въпросната мярка не предвижда каквото и да е ограничение на прилагането им във времето.
(100)
Предвид гореизложеното и разпоредбите на националния закон, на пръв поглед изглежда, че мерките отговарят на определението за схема за помощ, тъй като изглежда законът позволява помощ, която не е свързана с конкретен проект, да се предостави на едно или повече предприятия за неограничен период от време. Въпросната предполагаема схема е въведена на 1 септември 1982 г., т.е. много преди 1 януари 1994 г., и е съобщена на Надзорния орган на ЕАСТ. Следователно първото условие за съществуваща помощ изглежда е удовлетворено, тъй като първоначалната схема е въведена преди влизането в сила на Договора във Финландия и дори преди 1 януари 1994 г., което означава, че в този случай член 172, параграф 5 от Договора за присъединяване на Австрия, Финландия и Швеция не е приложим.
(101)
Комисията обаче трябва да оцени и дали мерките са претърпели някакви съществени изменения от 1 януари 1994 г.
(102)
След 1 януари 1994 г. и преди отпускането на първата гаранция на 14 август 2003 г. регионалните органи са постановили най-малко три изменения на гаранционната схема (с провинциални закони 1994:29, 1996:56 и 2002:23). Тези изменения предвиждат съществено увеличаване на бюджета по схемата (т.е. увеличаване на общата сума на гаранциите, които могат да бъдат отпуснати във всеки един момент). Тъй като настоящият случай засяга предоставянето на гаранция по заем, следва да се оцени дали измененията по отношение на бюджета по схемата, въведени преди разглежданата мярка, следва да се считат за съществени и разграничими от съществуващата схема.
(103)
Както беше описано, съгласно член 4 от Регламент (ЕО) № 794/2004 изменения на бюджета над 20 % представляват промяна на съществуваща схема за помощ. Две от гореспоменатите изменения (34) са увеличили първоначалния бюджет на схемата респективно с 50 % и 150 %. Тези увеличения на бюджета представляват съществени изменения на схемата, за които Комисията не е уведомена.
(104)
Ефектът от тези съществени изменения не може да се разглежда като разграничим от предполагаемата схема, в резултат на което схемата в нейната цялост се превръща в нова схема. Първоначалната схема за помощ е ограничена единствено по отношение на общата сума на допустимите неизплатени гаранциите във всеки един момент. При тази особена конфигурация едно много съществено увеличаване на бюджета (без каквото и да е друго изменение на схемата) оказва влияние върху самото естество на съществуващите правила.
(105)
В допълнение Комисията отбелязва, че от документацията относно гаранциите, представена от Финландия, не проличава правното основание за тези гаранции да е била предполагаемата схема за помощ.
(106)
Следователно гаранциите, обхванати от настоящото решение, трябва да се считат за нова помощ. С оглед на факта, че помощта е приведена в действие без предварителното съгласие на Комисията, изисквано съгласно член 108 от ДФЕС, тя е неправомерна.
6.2. ПРЕДПОЛАГАЕМАТА СХЕМА ЗА ЗАПИСВАНЕ НА АКЦИИ (93-079)
(107)
Националните правила относно тази предполагаема схема са обявени пред Надзорния орган на ЕАСТ като разпоредби за помощ относно записване на акции. От представените по това време документи проличава, че като национално правно основание е посочен „годишният бюджет за Оланд“. Под заглавието „максимален допустим интензитет на помощта, която (…) може да бъде получена за който и да е проект“ Финландия е посочила „30 %“. Освен това под заглавието „Бюджет/разходи“ Финландия е посочила бюджети за годините 1992-1994, но е оставила непопълнено полето под заглавието „Общ разчетен бюджет за целия планов период по схемата“.
(108)
В процеса на разследването Финландия обясни, че формалното правно основание за предполагаемата схема е Законът за автономност на Оланд (1144/1991), който е приет през 1991 г. Съгласно точка 18, параграф 22 органите на местната власт в Оланд имат „общи правомощия“ да приемат различни видове мерки, насочени към насърчаване на икономиката на Оланд. Тези правомощия се прилагат (например чрез заеми, капиталови инжекции, гаранции) чрез разпоредби в годишния общ бюджет за МП.
(109)
Комисията отбелязва следното:
(110)
Независимо от факта, че Финландия може да квалифицира правомощията на местните органи за предоставяне на такива капиталови инжекции (в рамките на предоставените им от Закона за автономността общи правомощия) като „схема“, Комисията трябва да провери дали разпоредбите на националното законодателство, установяващи тези правомощия, отговарят на определението за „схема“ съгласно член 1, буква г) от Регламент (ЕО) № 659/1999. В това отношение правно основание (точка 18, параграф 22 от Закон 1144/1991) изглежда се явяват правилата, свързани с разпределението на правомощия между различните органи в правния ред на Финландия, и изглежда те не отговарят на изискванията, за да представляват схема за помощ (която наред с останалото се определя като „… акт, на базата на който и без да се изискват допълнителни мерки за прилагане, може да се предостави индивидуална помощ …“). За всяко разпределяне на капитал за индивидуален получател първо би бил необходим бюджетен кредит в годишния бюджет на МП (гласуван по усмотрение на областния съвет на Оланд), а след това - изпълнението на решения, взети от МП. Следователно изглежда капиталовите инжекции, предоставени в рамките на тези правомощия, трябва да се разглеждат по-скоро като следствие на индивидуални решения отколкото като схема за помощ.
(111)
При всички случаи Комисията отбелязва и че предполагаемата схема се отнася единствено за годините 1992-1994, тъй като под заглавие „Бюджет/разходи“ не е посочена друга информация, въпреки че правното основание е „годишният бюджет за Оланд“.
(112)
На последно място Комисията отбелязва, че Финландия е посочила 30 % като максимален интензитет на помощта, която може „да бъде получена за който и да е проект“. При всички случаи това може да се разбира единствено в смисъл, че е предвидено капиталовите инжекции по линия на тази предполагаема схема да се използват заедно със значително частно участие (най-малко 70 %) в „проекти“, предназначени да способстват за целите на предполагаемата схема, представени като „Туризъм, промишленост, научноизследователска и развойна дейност“. Увеличенията на капитала, разглеждани в настоящото решение, не отговарят на това формално условие и следователно не могат да бъдат обхванати от националните законови разпоредби, които са представени на Надзорния орган на ЕАСТ, независимо дали тези мерки представляват същинска схема за помощ и, ако това е така, дали тя е била приложима преди 1994 г.
(113)
Следователно държавната помощ, предоставена под формата на увеличения на капитала на ÅI, представлява нова помощ. Тъй като помощта е приведена в действие без предварителното съгласие на Комисията, изисквано съгласно член 108 от ДФЕС, тя е неправомерна.
6.3. ДОПЪЛНИТЕЛЕН КОМЕНТАР ПО СКОРОШНИ РЕШЕНИЯ НА ФИНЛАНДСКИЯ ВЪРХОВЕН АДМИНИСТРАТИВЕН СЪД
(114)
Следва да се отбележи, че наскоро две мерки, предоставени от МП на ÅI, са отменени от национален финландски съд. Мерките са i) увеличение на капитала под номер C-XI, изплатено на ÅI през 2007 г. (вж. коментара в съображение 16 по-горе) и ii) гаранция по заем от 2006 г., която никога не е приведена в действие. С решение от 6 април 2011 г. Върховният административен съд се произнася дали решенията на МП са взети в съответствие с националните административни правила. В това свое решение обаче съдът оценява и дали е имало достатъчно признаци че мерките представляват държавна помощ, като има предвид, че местните органи е трябвало да уведомят Комисията за тях, преди да ги приведат в действие. Съдът установява, че на пръв поглед всички критерии за държавна помощ са изпълнени. Съдът анализира също твърдението на Финландия, че мерките - в случай че представляват държавна помощ - биха попаднали в обхвата на приложимите преди присъединяването национални правила и следователно отговарят на критериите за „съществуваща помощ“. При анализа Съдът прави задълбочена оценка на националните правила и констатира, че независимо дали тези правила постигат изискванията за същински схеми за държавна помощ, решенията на местните органи не отговарят на формалното изискване съгласно националните правила основно поради причините, представени по-горе от Комисията. Следователно заключенията на националния Върховен административен съд са в съгласие с тези на Комисията, че разследваната капиталова инжекция под номер C-XI включва нова държавна помощ. Върховният съд достига до същото заключение по отношение на гаранцията по заем от 2006 г. Тъй като гаранцията не е приведена в действие, тя не е разгледана в настоящото решение.
7. СЪВМЕСТИМОСТ
(115)
В общи линии Финландия твърди, че мерките, в случай че бъдат квалифицирани като държавна помощ, все пак са съвместими с вътрешния пазар, тъй като целта на дейността на ÅI, финансирана от помощта, е била улесняване на развитието на региона и разкриване на нови работни места.
(116)
Въпреки че по принцип е забранена, държавната помощ все пак ще бъде счетена за съвместима с вътрешния пазар при обстоятелствата, посочени в член 107, параграф 2 от ДФЕС и е възможно да бъде счетена за съвместима, ако е използвана за постигане на посочените в член 107, параграф 3 цели. Единственото основание за съвместимост, което може да се предвижда в този случай, е член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС, който разрешава помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на непълна заетост, или член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, който предвижда че държавна помощ може да се разреши с оглед улесняване на развитието на някои икономически региони.
(117)
Съгласно правилата за регионална помощ, приложими за Финландия към онзи момент (Карти на регионалните помощи за периода 2000-2006 г. и 2007-2013 г.), град Мариехам, на чиято територия се намира проектът iTiden, при всички случаи не отговаря на изискванията за регионална помощ. Това означава, че дори ако може да се твърди, че помощта е предназначена за този проект, тя не може да се счита за съвместима. Освен това Комисията отбелязва, че Финландия не е посочила изпълнение на което и да било от условията за съвместимост съгласно правилата за регионална помощ (например относно форма на помощта, допустими разходи или максимални интензитети на помощта).
(118)
Освен това помощта не може да бъде разглеждана като съвместима с вътрешния пазар съгласно които и да било от останалите насоки и съобщения, приети от Комисията във връзка с прилагането на член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, нито непосредствено съгласно този член. Финландските власти не са представили конкретен аргумент или доказателство, позволяващи на Комисията да одобри тези мерки като съвместими съгласно някоя от разпоредбите на ДФЕС.
8. ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
8.1. АРГУМЕНТИ НА ФИНЛАНДИЯ
(119)
Член 14, параграф 1 от Регламент (ЕО) № 659/1999 предвижда, че „когато са взети отрицателни решения в случаи с неправомерна помощ, Комисията решава съответната държава-членка да вземе всички необходими мерки за възстановяване на помощта от получателя […]. Комисията не изисква възстановяване на помощта, ако това противоречи на общ принцип на правото на Общността.“ Следователно естественото следствие е мерките, които представляват неправомерна държавна помощ за ÅI, да бъдат възстановени.
(120)
Финландия обаче твърди, че в този случай Комисията не следва да разпореди възстановяване, тъй като Финландия има оправдани очаквания помощта да се окаже правомерна съгласно предполагаемите схеми преди присъединяването и че възстановяването би било в противоречие с даден принцип на правото на Общността. Комисията отбелязва, че официално Финландия е изтъкнала оправдани очаквания само по отношение на МП. Оправдани очаквания не са изрично изразени по отношение на получателя.
(121)
При всички случаи Комисията не може да приеме този аргумент.
(122)
По отношение на увеличенията на капитала Комисията доказва по-горе, че независимо какво има причина да счита ÅI или който и да е друг относно правния статут на предполагаемата схема за записване на акции във връзка с правилата за държавна помощ, увеличенията не отговарят дори на формалните условия на предполагаемата схема, за която е уведомен Надзорният орган на ЕАСТ. Следователно не може да се твърди, че ÅI може да се ползва от оправдано очакване за правомерност на увеличенията на капитала, тъй като те не попадат в обхвата на националните правила, във връзка с които Финландия изтъква оправдани очаквания.
(123)
По отношение на гаранциите по заеми Комисията доказва, че гаранционната схема е била съществено изменена още преди отпускането на разглежданите в настоящото решение гаранции. Тези изменения, направени от властите на Оланд, не са съобщени на Комисията. Като следствие всички гаранции, предоставени съгласно националните правила, които формират първоначалната схема, трябва да се считат за нова помощ. Добре установен факт е, че получател на помощ не може да има оправдано очакване за правомерна да се счита помощ, която е трябвало да бъде съобщена на Комисията съгласно член 108 от ДФЕС, но това не е направено (35).
(124)
Накратко, както гаранциите, така и увеличенията на капитала представляват нова държавна помощ, за която Комисията е трябвало да бъде уведомена преди нейното привеждане в действие.
(125)
Според установената съдебна практика (36) държава-членка, чиито власти са предоставили помощ в нарушение на процедурните правила, установени в член 108 от ДФЕС, не може да се обоснове с оправданите очаквания на получателите на помощта, за да оправдае неизпълнението на задължението за предприемане на необходимите стъпки за изпълнение на решение на Комисията, с което се разпорежда възстановяване на помощта. Ако националните власти могат да се обосноват със собственото си неправомерно поведение, това напълно би обезсилило членове 107 и 108 от ДФЕС и би лишило от ефективност решенията на Комисията, взети в съответствие с тези разпоредби.
(126)
Същият принцип се прилага по необходимост, когато националните власти твърдят, че самите те са имали оправдано очакване относно законосъобразността на мерките, но не са уведомили Комисията за тях, въпреки че мерките представляват нова помощ (37).
(127)
По същия начин, по отношение на оправданите очаквания на ÅI Комисията отбелязва, че в съответствие с установената съдебна практика и с оглед на задължителния характер на надзора над държавната помощ от страна на Комисията съгласно член 108 от ДФЕС, предприятията, на които е отпусната помощ, като правило не могат да имат оправдано очакване помощта да е правомерна, ако тя не е предоставена в съответствие с процедурата, постановена в този член. При нормални условия добросъвестният предприемач трябва да е в състояние да установи дали тази процедура е спазена (38).
(128)
Комисията изтъква, че ÅI е предприятието с най-добри позиции да разполага с поглед върху действията на МП във връзка с предполагаемите схеми за помощ, тъй като МП е неговият главен акционер и е представен в управителния съвет на ÅI от лица, които са също и членове на изпълнителния орган на МП. Този аргумент се потвърждава от факта, че както беше показано по-горе във връзка с увеличенията на капитала, представителите на ÅI и на МП редовно обменят информация. Следователно Комисията счита, че в настоящия случай ÅI не може да претендира за оправдано очакване независимо от факта, че Финландия не изразява изрично оправдано очакване от името на получателя на помощта.
(129)
На последно място, Комисията никога не е дала конкретни гаранции на Финландия или на получателя на помощта, че разглежданите мерки не са държавна помощ или са съвместима помощ, които биха могли да създадат очаквания в този смисъл (39).
(130)
Освен това Финландия твърди, че в случай на възстановяване на помощта, предоставена като увеличения на капитала, не е задължително елементът на помощ да представлява целия размер на предоставения капитал, а по-скоро (по аналогия с изчисляването на елемента на помощ при гаранциите) да възлиза на разходите на ÅI за намиране на алтернативни инвестиции на пазарите. В този смисъл Финландия предлага цената на такова алтернативно финансиране да се установи чрез отнасяне към очакваната възвращаемост на инвестицията за административни сгради в размер на 7 %, установена в доклада на KPMG.
(131)
Комисията не може да приеме това становище.
(132)
Със сигурност е правилно общото съждение, че в даден случай държавната помощ се изразява в разликата между предимството (под формата на финансиране), което предприятието в действителност е получило от държавните ресурси, и това, което би могло да получи на капиталовите пазари. Следователно „чрез възстановяването на помощта получателят се лишава от предимството пред конкурентите си на пазара и предходното положението се възстановява“ (40).
(133)
Всеки, който осъществява инвестиция, било чрез отпускане на кредит или чрез участие в капитала на дадено предприятие, се стреми да получи съизмерима с риска възвращаемост на инвестицията си.
(134)
Когато помощта се предоставя под формата на кредит на цена под пазарните цени (какъвто е случаят с гарантиран заем, когато общият финансов разход е по-нисък от лихвения процент на заема при пазарни условия) за предприятие, което не е изключено от пазара на заеми и следователно би могло, като алтернатива на помощта, да вземе заем при пазарен лихвен процент, е видно, че коригиращата цел на възстановяването може да се постигне чрез плащане на разликата (с начислена лихва) от предприятието, което ще го приведе в равнопоставено положение с неговите конкуренти.
(135)
Положението е различно при инвестиции в собствен капитал. Тук възвращаемостта не зависи от готовността на предприятието за плащане (какъвто е случаят при заема), а е изцяло функция на присъщата рентабилност на модела на стопанска дейност на предприятието. Ако частният инвеститор не е убеден, че стопанската дейност ще донесе достатъчна доходност за присъщия ѝ риск, той няма да направи инвестицията, а ще насочи парите си другаде. С други думи Комисията не може да приеме, че за увеличаване на своя капитал дружеството е можело да спечели същите пари на капиталовия пазар, като предложи по-висока доходност, тъй като очакваните резултати не са му позволявали да предложи по-висока доходност на инвеститора в капитал. Следователно служещото за сравнение положение, т.е. положението при отсъствие на помощ, до което трябва да доведе или да се възпроизведе от възстановяването на помощта, означава липса на каквато и да е инвестиция в капитал. Следователно помощта, подлежаща на възстановяване, е пълният размер на увеличенията на капитала.
(136)
Следователно Комисията не може да приеме становището на Финландия във връзка с елемента на помощ в увеличенията на капитала.
8.2. ПОМОЩ ЗА ВЪЗСТАНОВЯВАНЕ
(137)
В резултат на това установената от Комисията неправомерна и несъвместима помощ, която Финландия трябва да си възстанови от ÅI, е както следва:
(138)
Увеличения на капитала:
а)
Увеличение на капитала C-IV: 353 199,00 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 20 юли 2001 г.
б)
Увеличение на капитала C-V: 599 933,78 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 15 август 2002 г.
в)
Увеличение на капитала C-VI: 799 911,64 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 13 март 2003 г.
г)
Увеличение на капитала C-VII: 515 165,97 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 6 май 2004 г.
д)
Увеличение на капитала C-VIII: 669 896,95 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 30 септември 2004 г.
е)
Увеличение на капитала C-IХ: 199 977,91 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 16 юни 2005 г.
ж)
Увеличение на капитала C-Х: 234 961,43 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 16 юни 2005 г.
з)
Увеличение на капитала C-ХI: 1 379 998,95 EUR. Тази помощ е предоставена на ÅI на 15 февруари 2007 г.
(139)
Гаранции по заеми: съгласно точка 4.2 от известието относно гаранциите (подробни обяснения са дадени в съображения 66-80) елементът на помощ за всички гаранции се изчислява като разликата между референтния лихвен процент, приложен като съпоставим показател за разходи по заем, които дружество с финансово състояние, сравнимо с това на ÅI, би понесло без гаранцията, от една страна, и лихвения процент, получен чрез държавната гаранция, след приспадане на платените премии, от друга страна.
а)
По отношение на гаранция G-I елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „слаб (B)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 9 октомври 2003 г. (както е пояснено в съображения 81 и 82). От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 19 500 EUR (41).
б)
По отношение на гаранция G-II елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „слаб (B)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 2 ноември 2004 г. От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 2 900 EUR (42).
в)
По отношение на гаранция G-III елементът на помощ се формира от разликата между референтния лихвен процент за заем за предприятие от рейтингова категория „задоволителен (ВB)“ при нормална обезпеченост и общия финансов разход по заема, покрит от гаранцията (който се равнява на платените премии по гаранцията плюс лихвата по заема). Тази помощ е предоставена на ÅI на 13 декември 2005 г. От тази сума трябва да се приспадне еднократната премия по гаранцията в размер на 6 500 EUR (43).
(140)
Точната обща сума на помощта, подлежаща на възстановяване, ще се определи от финландските власти в сътрудничество с Комисията в рамките на процедура по възстановяване, в съответствие с методиката, описана в съображения 138-139 по-горе. Към размера на помощта, който предстои да се определи, се прибавя лихвата от датата на предоставяне на получателя до датата на възстановяване на помощта. Комисията призовава финландските власти, в съответствие със задължението им за честно сътрудничество, да съдействат при определянето на точната сума на помощта, подлежаща на възстановяване,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Увеличението на капитала в размер на 84 094,39 EUR, предоставено от Финландия в полза на Ålands Industrihus AB на 18 юни 1997 г., не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 2
Мерките за държавна помощ, изброени в точка 8.2 от настоящото решение, неправомерно предоставени от Финландия в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз в полза на Ålands Industrihus AB, са несъвместими с вътрешния пазар.
Член 3
1. Финландия си възстановява от получателя държавната помощ, посочена в член 2.
2. Върху сумите, подлежащи на възстановяване, се начисляват лихви от датата, на която са били предоставени на разположение на получателя, до датата на действителното възстановяване.
3. Лихвата се изчислява с натрупване в съответствие с глава V от Регламент (ЕО) № 794/2004.
4. Финландия анулира всички останали плащания на помощта, посочена в член 2, считано от датата на приемане на настоящото решение.
Член 4
1. Възстановяването на помощта, посочена в член 2, се извършва незабавно и ефективно.
2. Финландия гарантира изпълнението на настоящото решение в срок от четири месеца от датата, на която е уведомена за него.
Член 5
1. В срок от два месеца след уведомлението за настоящото решение Финландия изпраща следната информация на Комисията:
а)
общата сума (главница и лихви), подлежаща на възстановяване от получателя;
б)
подробно описание на вече предприетите или планирани мерки за спазване на настоящото решение;
в)
документи, доказващи, че на получателя е наредено да възстанови помощта.
2. Финландия информира Комисията за напредъка по националните мерки, предприети за изпълнение на настоящото решение, до пълното възстановяване на помощта, посочена в член 2. При поискване от страна на Комисията тя незабавно представя информация за вече предприетите и планираните мерки за спазване на настоящото решение. Тя предоставя също подробна информация относно сумите на помощта и лихвите, които вече са възстановени от получателя.
Член 6
Адресат на настоящото решение е Република Финландия.
Съставено в Брюксел на 13 юли 2011 година.
DECIZIA COMISIEI
din 13 iulie 2011
privind ajutorul de stat nr. C 6/08 (ex NN 69/07) pus în aplicare de Finlanda pentru Ålands Industrihus Ab
[notificată cu numărul C(2011) 4905]
(Numai textele în limba finlandeză și în limba suedeză sunt autentice)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/252/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (1),
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
Printr-o plângere introdusă la 5 septembrie 2006, Comisia a fost informată cu privire la o serie de măsuri acordate de administrația locală din Åland („AL”) în favoarea companiei imobiliare Ålands Industrihus Ab („ÅI”). Prin scrisorile din 25 octombrie 2006 și 14 februarie 2007, Comisia a solicitat informații din partea Finlandei, pe care aceasta le-a prezentat prin scrisorile din 11 ianuarie 2007 și 3 aprilie 2007. Autoritățile finlandeze au prezentat informații suplimentare la data de 31 mai 2007 și 12 iulie 2007. Reclamantul a prezentat informații suplimentare în noiembrie 2006 și în mai 2007.
(2)
Prin scrisoarea din 30 ianuarie 2008, Comisia a informat Finlanda cu privire la decizia de a iniția procedura stabilită la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene („TFUE”) (2) cu privire la ajutor („decizia de inițiere”).
(3)
Decizia Comisiei de inițiere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutor.
(4)
Comisia nu a primit observații de la părțile interesate.
(5)
Ca urmare a deciziei de inițiere, Finlanda a prezentat informații, înregistrate de Comisie la 6 mai 2008, 21 ianuarie 2010, 26 februarie 2010, 21 mai 2010, 18 iunie 2010, 18 aprilie 2011, 27 iunie 2011 și 28 iunie 2011. La data de 4 iunie 2010, a avut loc o întâlnire între serviciile Comisiei, autoritățile finlandeze și reprezentanții companiei ÅI.
2. DESCRIEREA AJUTORULUI
2.1. BENEFICIARUL
(6)
ÅI este înregistrată în orașul Mariehamn, capitala arhipelagului Åland, situat în Marea Baltică între Finlanda și Suedia, cu o populație în jur de 28 000 de locuitori. Åland este o provincie a Finlandei, dar beneficiază de un mare grad de autonomie. Compania ÅI este deținută majoritar de administrația locală (84,43 %) și de orașul Mariehamn (15,01 %). Restul acționarilor este reprezentat de autoritățile locale din Åland (4).
(7)
Obiectivul de activitate al companiei ÅI îl reprezintă construcția, deținerea și închirierea de clădiri pentru uz industrial și comercial. Conform Finlandei, obiectivul de activitate al companiei este de a furniza clădiri pentru întreprinderile din Åland, pentru a contribui la realizarea unei economii diversificate și competitive.
(8)
Până în 1999, activitățile comerciale ale ÅI aveau o dimensiune modestă (5). Bilanțul companiei ÅI a crescut foarte încet sau chiar deloc (6). În acest context, consiliul de administrație al ÅI a decis să identifice noi oportunități de afaceri pentru a se extinde. În același timp, mediul de afaceri local (alcătuit aproape în exclusivitate din mici întreprinderi) și-a exprimat dorința de a avea un „parc tehnologic”, și anume un cluster de proprietăți construite ca birouri, în care firmele locale se pot instala în aceeași clădire pentru a facilita cooperarea, pentru a genera idei noi și pentru a stimula spiritul antreprenorial în general. Acesta ar deveni în cele din urmă parcul de birouri „iTiden” (kvarteret iTiden). La punctul 2.2 este descrisă mai detaliat crearea acestui proiect.
2.2. PROIECTUL iTiden (7)
(9)
Discuțiile dintre reprezentanții mediului de afaceri local și AL cu privire la posibilitatea construirii unui „parc tehnologic” au început în 1999. Au fost organizate deplasări exploratorii comune la facilități similare din Suedia.
(10)
În 2000, proiectul a fost alocat unui grup de lucru, care, în toamna anului 2000, a prezentat o propunere atât LG, cât și orașului Mariehamn. Proiectul și planurile LG de a-l realiza și de a-l finanța au fost prevăzute în bugetul LG pe 2000 (8) și confirmate în bugetul pe 2001, în care LG a solicitat, de asemenea, fonduri pentru eventuale majorări de capital destinate proiectelor de infrastructură, inclusiv pentru ÅI (o solicitare similară a fost prevăzută în bugetul pe 2000) (9).
(11)
În data de 12 iulie 2001, ÅI a cumpărat teren, datorită majorării capitalului, în districtul Västra Klinten din Marienhamn, unde urma să fie construit parcul iTiden. Legat de această achiziție, ÅI a prevăzut, de asemenea, modificările necesare în planul de urbanizare în vederea realizării proiectului iTiden.
(12)
În bugetul pe 2002, LG a menționat că ÅI avea să înceapă realizarea proiectului iTiden în 2002 și că, după toate probabilitățile, acest lucru va necesita o majorare de capital (pentru care LG a solicitat alocările bugetare necesare) (10).
(13)
La începutul anului 2002, a fost numit un grup de lucru și a fost contractat un arhitect în vederea construirii iTiden. Eventualii chiriași au fost întrebați dacă sunt interesați să închirieze bunuri imobiliare în iTiden. În primăvara anului 2003 au fost efectuate lucrările de pregătire a terenului, iar în vara 2003 au început lucrările prevăzute pentru faza 1 (proiectul a fost conceput în două faze consecutive de realizare). Primii chiriași s-au mutat atunci când a fost finalizată faza 1 din proiectul iTiden, la 1 decembrie 2004.
(14)
Realizarea fazei 2 din proiectul iTiden a fost lansată în toamna anului 2006, fiind definitivată în 2007.
2.3. MĂSURI DE AJUTOR DE STAT
(15)
Investigația oficială efectuată de Comisie s-a referit la mai multe injecții de capital („majorări de capital”) și garanții pentru credite bancare („garanții la credite”) acordate de LG în favoarea ÅI între 1997 și 2007. Măsurile sunt prezentate în tabelul de mai jos (injecțiile de capital sunt numerotate de la C-I la C-XI, iar garanțiile de la G-I la G-III).
Măsură
Data măsurii
Majorări de capital
(în EUR)
Garanții la credite
(în EUR)
C-I (11)
18.6.1997
84 094,39
C-II (11)
22.6.2000
340 582,27
C-III (11)
10.10.2000
114 368,37
C-IV
20.7.2001
353 199,00
C-V
15.8.2002
599 933,73
C-VI
13.3.2003
799 911,64
G-I
9.10.2003
2 600 000,00
C-VII
6.5.2004
515 165,97
C-VIII
30.9.2004
669 896,95
G-II
2.11.2004
1 160 000,00
C-IX
16.6.2005
199 977,91
C-X
16.6.2005
234 961,43
G-III
13.12.2005
2 600 000,00
C-XI
15.2.2007
1 379 998,95
TOTAL
5 292 090,61
6 360 000,00
(16)
Comparativ cu tabelul măsurilor prevăzut la punctul 7 privind decizia de inițiere, a fost eliminată o garanție din 26 octombrie 2006 de 2 587 500 EUR la credit, întrucât nu a fost executată niciodată (ca urmare a unei decizii pronunțate de instanțele finlandeze). În plus, majorarea de capital C-XI din 12 iunie 2006 prevăzută în decizia de inițiere este datată 15 februarie 2007 în acest text, întrucât în cursul investigației a fost evident că măsura fusese pusă în aplicare la o dată ulterioară. Decizia LG de a acorda această majorare de capital a fost anulată recent (6 aprilie 2011) de Curtea Supremă Administrativă a Finlandei (a se vedea considerentul 114 de mai jos). Cu toate acestea, având în vedere că în 2007 capitalul a fost acordat companiei ÅI dar nu fost rambursat, Comisia consideră că decizia instanței naționale nu elimină această măsură din domeniul de aplicare al investigației întreprinse.
(17)
Conform autorităților finlandeze, toate majorările de capital au fost prevăzute în vederea finanțării proiectului iTiden, exceptând cele de mai jos:
C-I) injecție de capital din 18 iunie 1997 (EUR 84 094,39);
C-II) injecție de capital din 22 iunie 2000 (EUR 340 582,27);
C-III) injecție de capital din 10 octombrie 2000 (EUR 114 368,37);
C-VIII) injecție de capital din 30 septembrie 2004 (EUR 669 896,95);
C-IX) injecție de capital din 16 iunie 2005 (EUR 199 977,91).
(18)
Conform Finlandei, toate garanțiile la credite fuseseră emise în vederea finanțării proiectului iTiden. La considerentele 66-86 de mai jos sunt furnizate mai multe detalii privind garanțiile la credite.
3. MOTIVE DE INIȚIERE A PROCEDURII ÎN TEMEIUL ARTICOLULUI 108 ALINEATUL (2) DIN TFUE
(19)
În decizia de inițiere, Comisia și-a pus întrebarea dacă majorările de capital și garanțiile la credite erau compatibile cu piața internă, din următoarele motive.
(20)
În ceea ce privește existența ajutorului de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, Comisia a constatat că măsurile au implicat resurse de stat, întrucât erau acordate de autoritățile locale și că erau selective, întrucât vizau ÅI. În ceea ce privește criteriul în baza căruia să se stabilească dacă măsurile au conferit „un avantaj pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață”, întrucât un investitor privat, care ar acționa din perspectiva profitabilității pe termen lung, nu ar acorda același sprijin, Comisia avea îndoieli că un investitor privat ar fi acordat capital așa cum a procedat LG, având în vedere o lungă serie de pierderi suferite de ÅI sau, în cel mai bun caz, profituri foarte modeste. În ceea ce privește în mod expres garanțiile la credite, Comisia nu era convinsă că ÅI ar fi fost capabilă să obțină un sprijin financiar comparabil de pe piețe și că, în consecință, acestea au conferit ÅI un avantaj. De asemenea, Comisia a considerat că orice avantaje de acest fel ar fi de natură să denatureze concurența și schimburile comerciale intracomunitare.
(21)
Dacă măsurile ar fi considerate ajutor de stat, Comisia nu este convinsă că ar putea fi considerate drept compatibile cu piața internă.
(22)
În final, Comisia a pus la îndoială argumentele Finlandei conform căreia, dacă erau considerate într-adevăr drept ajutor de stat, ar fi fost acordate în conformitate cu schemele de ajutor aplicate deja înainte de aderarea Finlandei la UE și, în acest fel, ar fi legale.
4. OBSERVAȚIILE FINLANDEI
4.1. MĂSURILE NU CONSTITUIE AJUTOR DE STAT
(23)
Finlanda consideră că LG a acționat în conformitate cu principiul investitorului de piață, și anume că măsurile au fost determinate de perspectiva LG de a-și recupera investiția. Finlanda a argumentat că deciziile de investiții au fost motivate de planul de noi investiții al companiei, în mod special de proiectul iTiden. Astfel, măsurile nu aveau drept obiect acoperirea pierderilor anterioare sau sprijinirea unei întreprinderi care înregistra pierderi. LG a obținut un avantaj concret pentru investițiile efectuate în acțiuni noi de la ÅI, întrucât valoarea companiei a crescut prin subscrierea de acțiuni. Prin urmare, ÅI nu a obținut nici un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină de la un investitor privat.
(24)
De asemenea, indiferent de orice eventual avantaj, Finlanda a considerat că măsurile nu pot fi clasificate drept ajutor de stat, întrucât nu este o dovadă concretă cu privire la un efect semnificativ asupra concurenței pe piața imobiliară din Åland.
4.2. DACĂ ESTE AJUTOR DE STAT, ACESTA ESTE LEGAL CONFORM SCHEMELOR DE AJUTOR EXISTENTE
(25)
Cu toate acestea, dacă s-ar constata că măsurile includ un element de ajutor de stat, ajutorul ar trebui considerat, conform Finlandei, ca fiind legal. Finlanda a argumentat că atât injecțiile de capital, cât și garanțiile, erau acoperite de schemele de ajutor existente instituite înainte de aderarea Finlandei la UE.
4.3. ÎN CAZUL ÎN CARE ESTE UN AJUTOR DE STAT NOU, ACESTA ESTE COMPATIBIL TOTUȘI CU PIAȚA INTERNĂ
(26)
În cazul în care măsurile constituie un ajutor de stat ilegal, ele trebuie considerate totuși drept compatibile cu piața internă în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, întrucât vizau dezvoltarea regiunii și crearea de locuri de muncă, în principal contribuind la diversificarea economiei regionale, care se bazează prea mult pe transportul maritim.
4.4. POSIBILA RECUPERARE
(27)
În cazul în care Comisia constată că ajutorul constituie un ajutor ilegal și incompatibil care trebuie recuperat, Finlanda prezintă următoarele argumente.
(28)
Conform articolului 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (12), Comisia nu va solicita recuperarea ajutorului dacă acest lucru ar contraveni principiului general al dreptului Uniunii. Aceasta ar fi situația în acest caz, întrucât Finlanda avea motive legitime să considere că schemele de ajutor menționate mai sus, care datau dinaintea aderării la UE, erau și sunt încă în vigoare, astfel încât orice ajutor acordat în temeiul acestor norme ar fi legal.
(29)
Cu toate acestea, în cazul în care Comisia consideră că ajutorul trebuie recuperat, Finlanda argumentează că elementul de ajutor din majorarea de capital nu este în mod necesar valoarea nominală totală a operațiunilor care includ un ajutor de stat. În ceea ce privește garanțiile, orice ajutor care trebuie recuperat nu poate fi mai mare decât avantajul prin dobândă obținut de companie ca urmare a garanției (prin comparație cu împrumuturile negarantate). În mod similar, în ceea ce privește injecțiile de capital, orice ajutor nu poate fi mai mare decât costul suportat de ÅI pentru obținerea unui capital echivalent de pe piață.
5. EVALUARE
5.1. CALIFICARE DREPT AJUTOR DE STAT
(30)
Conform articolului 107 alineatul (1) din TFUE, „sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de stat sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(31)
Calificarea unei măsuri drept ajutor de stat necesită îndeplinirea următoarelor condiții: a) trebuie să fie finanțată de un stat membru sau din resursele de stat; b) trebuie să confere un avantaj selectiv susceptibil de a favoriza anumite întreprinderi sau producerea de anumite bunuri; și (c) trebuie să denatureze concurența sau să amenințe a o denatura și să aibă potențialul de a afecta schimburile comerciale dintre statele membre. Aceste condiții fiind cumulative, este necesar ca toate să fie întrunite înainte ca o măsură să fie clasificată drept ajutor de stat.
5.1.1. RESURSELE DE STAT ȘI SELECTIVITATE
(32)
Având în vedere motivele precizate în decizia de inițiere (care nu au fost contestate de Finlanda), cele două criterii sunt îndeplinite. Măsurile sunt acordate prin decizii individuale adoptate de LG pentru utilizarea fondurilor care i-au fost alocate în bugetul său anual de către adunarea regională din Åland. În acest fel, măsurile sunt finanțate în mod evident de către stat și direcționate către ÅI.
5.1.2. AVANTAJ
(33)
Finlanda a argumentat că măsurile nu constituie ajutor de stat, întrucât nu au conferit ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină de pe piețe, fie de la un investitor privat, fie de la un creditor privat.
(34)
Există un principiu consacrat privind ajutorul de stat (menționat de obicei drept principiul investitorului în economia de piață sau MEIP), conform căruia o investiție a autorităților publice în capitalul întreprinderilor constituie ajutor de stat, în afara cazului în care, în condiții similare, un investitor privat ar fi putut acorda același capital, în special din perspectiva de a obține un profit (13). În același mod, la punctul 3.1 din Comunicarea Comisiei privind aplicarea articolelor 87 și 88 din Tratatul CE la ajutoarele de stat sub formă de garanții (14) („Comunicarea privind garanțiile”), o garanție acordată de autoritățile publice va constitui un ajutor de stat, în afara cazului în care finanțarea este pusă la dispoziție în condiții care ar fi acceptabile pentru un operator privat în condiții normale ale economiei de piață.
(35)
În decizia de inițiere, Comisia și-a exprimat îndoiala că a fost respectat MEIP în legătură cu injecțiile de capital și cu garanțiile, în special pe baza a două observații privind ÅI:
(a)
Lunga serie de pierderi sau de profituri neglijabile suferite de ÅI în anii în care au fost acordate măsurile. Într-adevăr, ÅI a avut pierderi în fiecare an în perioada 2001-2005. Profiturile între 1998 și 2000 au fost reduse și în scădere (38 000 EUR și, respectiv, 28 000 EUR și 9 000 EUR). În mod similar, atunci când, în cele din urmă, ÅI a înregistrat profit în 2006, acesta a fost de numai 557,43 EUR. Profitul previzionat în 2006 pentru 2007 (și anume, ceea ce s-a anticipat atunci când s-a adoptat decizia de garantare a ultimelor măsuri) era de numai 5 868,46 EUR (15).
(b)
În plus, Comisia a constatat că fluxul de numerar al ÅI era insuficient pentru acoperirea costurilor sale, ceea ce s-a întâmplat încă din 2000, ceea ce a dus la supoziția că măsurile au fost necesare numai pentru acoperirea acestei scurgeri de numerar (16).
(36)
Finlanda a respins acest punct de vedere. În cele ce urmează, argumentele Finlandei vor fi discutate separat în ceea ce privește majorările de capital, pe de o parte, și garanțiile la credite, pe de altă parte.
5.1.2.1. Injecțiile de capital
(37)
În primul rând, Finlanda respinge opinia conform căreia ÅI se confrunta cu o problemă de lichiditate. În fapt, cu toate că operațiunile companiei au fost limitate ca dimensiune înainte de proiectul iTiden, rezultatul operațional și lichiditățile acesteia au fost satisfăcătoare și s-au menținut astfel pe toată durata investigației. Astfel, măsurile nu au fost necesare pentru a se acoperi costurile operațiunilor companiei. Măsurile au vizat mai curând finanțarea extinderii companiei și, prin urmare, ar trebui considerate investiții. Având în vedere condițiile acestor investiții, măsurile au avut o justificare în baza principiului investitorului într-o economie de piață și, în consecință, nu constituie ajutor de stat.
(38)
În acest context, Finlanda argumentează că cea mai mare parte a majorărilor de capital a fost utilizată pentru finanțarea proiectului iTiden, în timp ce restul a fost destinat altor proiecte ale ÅI (a se vedea considerentul 17 de mai sus).
(39)
Comisia efectuează următoarea evaluare.
(40)
Comisia subliniază, ca punct de vedere preliminar, că acel capital pe care un acționar îl furnizează unei firme nu este alocat, prin definiție, unei anumite utilizări, ci devine parte din capitalul corporal al companiei. Prin urmare este normal, atunci când o investiție este furnizată sub formă de capital general, să se evalueze conformitatea acesteia cu MEIP în raport cu perspectivele de randament general al firmei în ansamblu. Acest lucru nu exclude, dacă există dovezi în acest sens, o evaluare a profitului preconizat în legătură cu investiții specifice planificate, cu condiția, desigur, ca astfel de informații să fi fost disponibile la data la care a fost luată decizia de a se investi.
(41)
În ceea ce privește randamentul financiar general al ÅI, Comisia acceptă, pe baza dovezilor prezentate în cursul investigației, că rezultatul operațional al ÅI a acoperit în mod consecvent pierderile suferite și i-a asigurat lichiditatea. Din dovezile disponibile nu se poate ajunge la concluzia că majorările de capital (sau împrumuturile obținute prin garanții) au fost utilizate pentru acoperirea pierderilor rezultate din operațiunile ÅI.
(42)
Cu toate acestea, este un fapt că LG a pus la dispoziția companiei ÅI un capital suplimentar substanțial care, prima facie, nu a generat sau a generat foarte puține profituri în perioada 1997-2006. Prin urmare, conform argumentelor Finlandei, dificultatea este de a stabili dacă LG avea motive să se aștepte la rentabilitatea capitalului său, ceea ce ar fi fost suficient ca un investitor privat să fi făcut aceeași investiție. Acest lucru trebuie evaluat pe baza celor cunoscute de LG la data majorărilor de capital.
(43)
Finlanda a argumentat că cea mai mare parte din majorările de capital a vizat finanțarea proiectului iTiden, fazele 1 și 2, iar restul majorărilor de capital a fost alocat altor investiții. Din motive de claritate, majorările de capital care au fost utilizate pentru finanțarea proiectului iTiden sunt primele abordate în analiza prezentată în continuare.
(44)
Finlanda argumentează că toate majorările de capital, cu excepția celor din C-I, C-II, C-III, C-VIII și C-IX, au avut drept obiectiv finanțarea proiectului iTiden, care a fost în mod evident cel mai mare proiect unic al companiei ÅI. Astfel, în 2001 s-a efectuat prima majorare de capital alocată proiectului iTiden (C-IV).
(45)
În ceea ce privește condițiile în care LG a efectuat aceste majorări de capital și, de importanță crucială, randamentul scontat la momentul deciziei, Finlanda a furnizat următoarele informații:
(46)
Deciziile LG de a pune în aplicare majorări de capital în legătură cu proiectul iTiden au avut la bază informațiile furnizate la reuniunile informale la care au participat reprezentanții LG și ai ÅI. Finlanda declară că nu au fost redactate procese verbale ale acestor reuniuni. Cu toate acestea, Finlanda a furnizat Comisiei prezentările făcute la aceste reuniuni informale sau la reuniunile consiliului de administrație al ÅI. Aceste prezentări includ dări de seamă succinte ale contextului și ale principalelor caracteristici ale proiectului iTiden și calculele privind profitabilitatea fazelor 1 și 2 ale proiectului iTiden. În consecință, pe baza acestor dovezi, Comisia poate să evalueze rentabilitatea anticipată de LG atunci când au fost efectuate majorările de capital legate de proiectul iTiden.
(47)
La 31 ianuarie 2002, ÅI a avut o reuniune informală cu LG, pentru a obține aprobarea acesteia din urmă de a lansa implementarea proiectului iTiden în 2002 (după achiziționarea terenului, în 2001). La această reuniune, ÅI a prezentat un calcul al profitabilității, afirmându-se că proiectul avea să aducă un profit anual de 3 % al capitalului propriu al ÅI.
(48)
O altă reuniune informală între ÅI și LG a avut loc în data de 4 martie 2003, al cărei obiectiv a fost pregătirea adunării generale a ÅI din 5 martie 2003. Adunarea generală urma să decidă lansarea implementării fazei 1 a proiectului iTiden, nerealizată în 2002. S-a furnizat un calcul actualizat al profitabilității. În acest calcul s-a estimat că faza 1 ar genera un surplus de numai 700 EUR, presupunând că nu va exista o rentabilitate a capitalului propriu al ÅI.
(49)
La 2 ianuarie 2006, consiliul de administrație al ÅI s-a întrunit pentru a discuta lansarea implementării fazei 2 și invitația de participare la majorarea capitalului, ce urma să fie lansată pentru finanțarea acestei faze a proiectului. În baza calculului profitabilității prezentat la reuniune, proiectul ar atinge pragul de rentabilitate, cu un randament al capitalului de 3 %. Totuși, acest calcul a trebuit să fie revizuit pentru a se ține seama de majorarea costurilor de adaptare a construcțiilor la nevoile chiriașilor. Astfel, la 10 ianuarie 2006 s-a stabilit un calcul revizuit, care să servească drept bază pentru majorarea de capital decisă la adunarea generală din 12 iunie 2006 (deși majorarea de capital a fost pusă în aplicare doar la 15 februarie 2007, din motive tehnice - majorarea de capital C-XI). Conform acestui calcul, randamentul anual presupus al capitalului propriu aferent fazei 2 a proiectului iTiden a fost stabilit la 1 %.
(50)
Finlanda a furnizat aceste dovezi și declară că acest lucru reflectă cu precizie estimările simultane privind randamentul, pe baza cărora LG a decis să efectueze majorările de capital pentru proiectul iTiden, și anume C-IV, C-V, C-VI, C-VII și C-X pentru faza 1, precum și C-XI pentru faza 2. Aceste evaluări ale profitabilității au la bază un venit anticipat (și anume, chirii) provenite din iTiden. Finlanda a argumentat că randamentul investiției LG ar trebui să țină seama și de perspectiva unor câștiguri de capital care constau în creșterea în timp a valorii proprietății. Cu toate acestea, Finlanda nu a prezentat dovezi concrete în acest sens. Aceste considerente nu sunt integrate în calculul profitabilității, care arată că nu au fost luate în calcul atunci când au fost adoptate deciziile. Pe baza dovezilor de mai sus, Comisia constată că un investitor privat nu ar fi făcut investiții similare pentru același randament scontat.
(51)
Orice investitor care investește bani într-un proiect ce implică un oarecare element de risc (cum ar fi dezvoltarea unui proiect imobiliar cu caracter comercial) va necesita un randament care să reflecte în mod adecvat riscul inerent al investiției. Astfel, investitorul se va aștepta să obțină o „primă de risc” care să fie mai mare decât randamentul cunoscut pe care îl poate obține în baza unei alternative, și anume un activ fără risc („rată fără risc”). Un indicator de referință comun al ratei fără risc îl reprezintă obligațiunile de stat cu rating AAA, pentru scadențe mai scurte. În scopul acestei evaluări, se utilizează obligațiunile de stat pe 2 ani ale Finlandei, întrucât Finlanda nu a emis obligațiuni cu maturități mai scurte. În consecință, rezultă o rată fără risc cuprinsă între 2,7 și 4,2 % în 2002, între 2,2 și 2,7 % în 2003 și între 2,8 și 3,8 % în 2006.
(52)
Raportat la randamentul capitalului preconizat de LG atunci când a decis să efectueze majorările de capital aferente proiectului iTiden, Comisia constată că LG ar fi putut obține același randament sau unul mai mare, fără să existe niciunul dintre riscurile asociate proiectelor imobiliare. Într-adevăr, chiar și în cea mai optimistă lectură, „prima de risc” (și anume, randamentul care depășește prima liberă de risc) ar fi fost cel mult 0,3 % pentru majorările de capital C-IV și C-V (adică majorările de capital din 2001 și 2002). În ceea ce privește majorările de capital efectuate în urma deciziei din 2003 de lansare a implementării fazei 1 a proiectului iTiden (și astfel, pe baza randamentului preconizat, prezentat la reuniunea informală din 4 martie 2003 - a se vedea considerentul 48 de mai sus), adică C-VI, C-VII și C-X, randamentul preconizat a fost zero, ceea ce înseamnă că ar fi fost posibil să se obțină un randament infinit mai bun prin neasumarea niciunui risc. De asemenea, în cazul majorărilor de capital pentru faza 2, C-XI, randamentul preconizat de 1 % a fost cu mult inferior ratei fără risc disponibile la acea dată.
(53)
Este evident că niciun investitor privat nu ar fi fost mulțumit cu prima de risc negativă sau marginală pe care LG era pregătită să o accepte în legătură cu majorările de capital menționate la considerentele 47-49 de mai sus. Dacă este necesar, acest lucru poate fi coroborat cu date empirice privind randamentul preconizat pe piața imobiliară din Åland.
(54)
Conform unui raport din 10 iulie 2007 întocmit de KPMG (17), comandat de autoritățile finlandeze și prezentat Comisiei la 17 iulie 2007, randamentul revendicat de investitorii privați în legătură cu investițiile imobiliare constând în birouri în Åland este de 7 % (și 8 % în cazul proprietăților industriale). Cu toate că acest raport a fost întocmit ulterior adoptării deciziilor de investiții ale LG care fac obiectul prezentei decizii, raportul este relevant totuși, întrucât se bazează pe observațiile ocazionate de investițiile anterioare și nu există un motiv evident să credem că randamentul necesar ar fi fost semnificativ mai scăzut în anii precedenți. În orice caz, raportul oferă indicii clare că un investitor privat nu s-ar fi mulțumit cu randamentul preconizat de ÅI.
(55)
Finlanda a argumentat că, în pofida unui randament preconizat la un nivel scăzut sau zero, investițiile ar fi conforme cu MEIP întrucât: (i) înainte de demararea construcției, ÅI abordase chiriașii potențiali și avea încredere că va ajunge la o rată de ocupare de cel puțin 80 %; și că (ii) din perspectiva performanței financiare reale a ÅI (și astfel, în principal, a proiectului iTiden) începând din anul 2004 și în continuare, precum și a câștigurilor de capital potențiale acumulate astfel, investițiile s-au dovedit a fi profitabile.
(56)
În această privință și fără a fi necesar să se detalieze nivelurile performanței financiare ale ÅI în ultimii ani, este suficient să se reitereze că problema nu este dacă rezultatele actuale ale companiei sunt adecvate sau nu, ci dacă, pe baza a ceea ce se cunoștea și putea fi presupus la data la care LG a decis să pună la dispoziția ÅI resurse de stat (având în vedere rata de ocupare preconizată de 80 %), un investitor privat care acționează în condiții de piață ar fi acordat companiei același capital. Din motivele explicate anterior, Comisia constată că un investitor privat nu ar fi acționat astfel.
(57)
În consecință, Comisia constată că majorările de capital C-IV, C-V, C-VI, C-VII, C-X și C-XI au conferit companiei ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină în condiții de piață (18).
(58)
În prezent, Comisia analizează celelalte majorări de capital menționate în decizia de inițiere care, conform Finlandei, nu erau motivate de proiectul iTiden.
(59)
Conform normelor de minimis aplicabile la momentul acestei injecții de capital, subvențiile mai mici de 100 000 ECU acordate unei întreprinderi pe o perioadă de 3 ani nu constituiau ajutor de stat (19). Această majorare de capital se ridică la 84 094,39 EUR, deci cu mult sub pragul de minimis de 100 000 ECU. ÅI nu a beneficiat de nicio altă măsură în decurs de 3 ani (20). În temeiul celor de mai sus, injecția de capital din 1997 nu ar constitui în orice eventualitate un ajutor de stat, indiferent de circumstanțele în care a avut loc.
(60)
Finlanda a arătat că aceste măsuri erau destinate construirii unei proprietăți industriale în Norrböle, renovării unei proprietăți în Mariehamn (C-II) și achiziționării unei proprietăți industriale în estul Åland (C-III). Astfel, nu există o legătură clară cu proiectul iTiden, care, la momentul respectiv, nu era clar configurat (acest lucru avea să se întâmple în 2001, când a fost achiziționat terenul).
(61)
Deși este adevărat că profiturile totale ale ÅI erau modeste sau negative în perioada 1998-2007, se poate afirma că a obținut un profit modest în 2000 și în cei doi ani anteriori, pierderile apărând în 2001. S-a arătat în investigație că ÅI își acoperea costurile și că situația lichidităților sale era corespunzătoare. Investițiile care au motivat aceste două majorări de capital apar ca fiind proporționale cu dimensiunea și modelul „tradițional” de afaceri al companiei ÅI înainte de extinderea legată de proiectul iTiden. Prin urmare, nu există un motiv constrângător pentru a se considera că un investitor în economia de piață nu ar fi procedat la aceleași majorări de capital și, astfel, nu există dovezi clare cu privire la un avantaj pentru ÅI.
(62)
Până în 2000, tranzacțiile ÅI au generat rezultate modeste, însă pozitive (între 9 000 EUR și 38 000 EUR în perioada 1997-2000). Tranzacțiile efectuate de ÅI erau conforme cu planul companiei existent la acea dată. În consecință, ÅI deținea și închiria antrepozite și birouri în zona insulelor Åland. Pachetul de acțiuni imobiliare deținute de ÅI rămăsese foarte stabil până în 2000, ceea ce explică, de asemenea, stabilitatea performanței financiare a companiei. Cifra de afaceri a companiei ÅI se situa între 95 000 EUR - 101 000 EUR între 1997-2000. În consecință, deși înregistrase o cifră de afaceri redusă, ÅI a reușit să devină profitabilă.
(63)
Conform Finlandei, aceste majorări de capital au fost utilizate pentru achiziționarea unei proprietăți industriale (C-VIII) și pentru construirea unui hangar în aeroportul Jomala, în afara orașului Mariehamn (C-IX).
(64)
Cu toate că nu sunt justificate imediat de proiectul iTiden, aceste măsuri au fost puse în aplicare în circumstanțe care erau complet diferite de cele care afectau măsurile discutate anterior, C-II și C-III. Majorările de capital C-VIII și C-IX au fost efectuate în 2004 și, respectiv, 2005. În perioada respectivă, ÅI funcționa cu pierderi încă din 2001. De asemenea, este crucial de arătat că aceste investiții au fost efectuate într-o perioadă în care LG investise deja în ÅI mai mult de 2,25 milioane EUR începând din 2001, înțelegând că această investiție nu avea să genereze un randament care ar fi acceptabil pentru un investitor în economia de piață.
(65)
Un randament inadecvat generat de proiectul iTiden ar avea în mod inevitabil un impact negativ asupra rezultatului obținut de ÅI în ansamblu. Într-adevăr, capitalul unei întreprinderi nu este alocat, el este fungibil și trebuie remunerat din randamentul general al companiei. Prin urmare, trebuia să fie clar pentru LG, la data la care au întreprins măsurile C-VIII și C-IX, că orice majorări suplimentare ale capitalului ÅI nu erau susceptibile de a produce un randament adecvat în viitorul previzibil. Un investitor de piață ar fi fost gata să facă acele investiții de capital, dacă investițiile respective ar fi permis să se obțină un randament de piață privind performanța globală a companiei (și anume, un randament care ar fi fost compensat pentru randamentul scăzut al celorlalte majorări de capital), dar nimic nu sugerează că se preconiza acest lucru. Finlanda nu a oferit nicio informație expresă cu privire la măsurile respective, informație care ar schimba această poziție. În consecință, Comisia consideră că niciun investitor privat nu ar fi furnizat un capital suplimentar companiei ÅI, în aceste circumstanțe. Astfel, majorările de capital C-VIII și C-IX au conferit ÅI un avantaj pe care nu ar fi reușit să îl obțină pe piață.
5.1.2.2. Garanțiile la credite
(66)
Atunci când se evaluează posibilele ajutoare de stat pe care le implică garanțiile, Comisia aplică principiile stabilite în Comunicarea privind garanțiile. La punctul 3.2 din comunicare se prevăd condițiile care, în mod normal, ar fi suficiente pentru a se exclude existența într-o garanție acordată de autoritățile publice a unui ajutor de stat. Cu toate acestea, condițiile respective nu sunt îndeplinite în ceea ce privește garanțiile G-I, G-II și G-III [este suficient să se arate că aceste garanții au acoperit 100 % din împrumuturile aferente - a se vedea punctul 3.2 litera (c) din Comunicarea privind garanțiile].
(67)
Comisia constată, mai întâi, că situația financiară a companiei ÅI în perioada în care au fost acordate garanțiile era destul de puternică pentru a nu se exclude capacitatea companiei de a obține credite de pe piață, fără să fie nevoie de garanții. Compania nu era o întreprindere în dificultate în sensul Orientărilor Comisiei privind ajutorul de salvare și restructurare (21). Pe baza dovezilor disponibile, nu se poate conchide că ÅI era o companie care nu ar fi supraviețuit sub nicio formă fără ajutor de stat. În anii care au precedat injecțiile de capital, și anume înainte de lansarea proiectului iTiden, performanța financiară a ÅI a fost stabilă, iar tranzacțiile sale au dat rezultate moderate. Motivul pentru care autoritățile publice au început să facă injecții masive de capital în 2001 nu a fost salvarea companiei, ci finanțarea dezvoltării sale. În absența unui ajutor sub formă de majorări de capital, ÅI nu ar fi fost o întreprindere în faliment, ci o firmă de dimensiuni mai reduse care ar fi avut totuși acces la piețele financiare. Prin urmare, Comisia nu poate conchide că ÅI nu ar fi avut acces la piețele de credit fără a oferi garanții. În consecință, se pune întrebarea dacă garanțiile au conferit companiei un avantaj sub forma unor costuri mai reduse ale împrumutului decât cele pe care le-ar fi suportat în condițiile pieței și în absența unei garanții.
(68)
Chestiunea care urmează a fi examinată este dacă pentru garanții se aplică o primă adecvată, comparabilă cu ceea ce s-ar fi aplicat de către un furnizor privat al garanției. În cazul de față, Comisia nu a constatat existența unor garanții private care să permită o comparație imediată. În aceste circumstanțe, Comisia va compara costul total financiar al împrumutului cu garanție, inclusiv rata dobânzii împrumutului și prima aferentă garanției, cu o primă a pieței la un împrumut similar, negarantat (22).
(69)
La 9 octombrie 2003, banca comercială […] (23) a acordat ÅI un împrumut în valoare de […] EUR cu o garanție […]. Rata dobânzii a fost stabilită la […]% pe an până la 15 ianuarie 2007 (24).
(70)
Cu toate că acest împrumut a fost contractat în aceeași perioadă cu garanția G-I, Comisia nu consideră că se poate stabili o comparație adecvată în ceea ce privește costul măsurii. Într-adevăr, în perioada iunie 2000 - martie 2003, ÅI a beneficiat de cinci injecții de capital în valoare totală de 2 208 595,01 EUR. Un ajutor de stat de o asemenea magnitudine avea să influențeze în mod inevitabil evaluarea riscului efectuată de […] înainte de acordarea împrumutului și, astfel, a îmbunătățit condițiile creditării, inclusiv ale costului, comparativ cu condițiile pe care firma ar fi reușit să le obțină pe piață în absența elementului de ajutor de stat din majorările de capital. Prin urmare, Comisia nu poate considera că rata dobânzii la împrumutul negarantat din 2003 (sau la alte împrumuturi ulterioare) reflectă cu precizie condițiile creditării ÅI în absența unui ajutor de stat și nu o poate utiliza drept indicator de referință fiabil pentru costul împrumuturilor acoperite de garanțiile acordate de LG.
(71)
Comisia consideră că, în absența oricărei alte dovezi fiabile cu privire la împrumuturile comparabile în condiții de piață, Comunicarea privind rata de referință (25) prevede un indicator de referință corespunzător extern beneficiarului pentru a se evalua dacă măsurile G-I, G-II și G-III au fost acordate în condiții de piață. Comunicarea privind rata de referință prevede un substitut pentru rata de piață și pentru calcularea elementelor de ajutor conținute în măsuri. Metodologia de stabilire a ratei de referință se întemeiază pe următorii doi factori: rata de bază (în acest caz, EURIBOR pe 1 an), la care s-a adăugat o marjă a împrumutului. Marja împrumutului care se adaugă ratei de bază depinde de doi factori: rating-ul întreprinderii care beneficiază de ajutor și nivelul garanției acordate pentru împrumutul respectiv. În comunicare se menționează cinci categorii de rating (foarte bun [AAA-A], bun [BBB], satisfăcător [BB], slab [B] și prost [CCC și inferior]), precum și trei niveluri de colateralizare (ridicat, normal și scăzut) pentru fiecare categorie de rating.
(72)
La data de 18 iunie 2010, Finlanda a prezentat Comisiei un raport întocmit de firma de consultanță […] care acordă firmei ÅI un rating anual în luna decembrie a fiecărui an. Ratingul este întocmit retrospectiv și pe baza cifrelor disponibile la sfârșitul exercițiului financiar (astfel, ratingul acordat în decembrie 2002 analizează retrospectiv viabilitatea firmei în 2002). […] a descris în raport statutul financiar general și dezvoltarea companiei, referindu-se la următoarele sectoare de evaluare: dezvoltare, rentabilitate, flux de lichidități, solvență și obligații. Scala de rating aplicată are cinci categorii de evaluare: excelent (A + și A), bun (A- și B+), satisfăcător (B și B-), corespunzător (C + și C) și slab (C- și D), care permit o comparație directă cu scala de rating din Comunicarea privind rata de referință.
(73)
În decembrie 2002, 2003 și 2004, […] a acordat firmei ÅI ratingurile C+, C + și C, care situează firma în categoria „corespunzător”. Acest rating corespunde categoriei de evaluare „slab”, în sensul Comunicării privind rata de referință. În cazul unei companii cu ratingul „slab”, marjele de împrumut care trebuie adăugate ratei de bază în conformitate cu Comunicarea privind rata de referință se situează, în funcție de garanția oferită, între 220 de puncte de bază pentru un nivel ridicat de colateralizare și 650 de puncte de bază pentru un nivel scăzut de colateralizare. În decembrie 2005, […] a acordat ÅI ratingul B- (satisfăcător), ceea ce corespunde unei evaluări „satisfăcătoare” în sensul Comunicării privind rata de referință.
(74)
La 27 iunie 2011, Finlanda a prezentat informații suplimentare referitoare la rating și la nivelul de colateralizare a împrumuturilor. Ratingul a fost acordat de […], banca ce a acordat companiei ÅI împrumuturi negarantate, precum și două dintre împrumuturile garantate. Ratingul […] recurge la un sistem de scrisori pentru perioada 2000-2003, la care se adaugă calificări formulate într-un singur cuvânt. Ratingul este ușor comparabil cu scala de rating din Comunicarea privind rata de referință. Începând din 2005, ratingul este acordat de […], o firmă de consultanță similară cu […]. În 2003 și 2004, […] a acordat companiei ÅI ratingul B- (satisfăcător) și A (satisfăcător), ceea ce corespunde unei evaluări „satisfăcătoare” în sensul Comunicării privind rata de referință. Acest lucru înseamnă că […] a acordat companiei ÅI pentru 2003 și 2004 o categorie de rating mai ridicată decât cel acordat de […]. Pentru 2005, […] a clasificat ÅI la nivelul de rating A (satisfăcător), ceea ce corespunde unui rating „satisfăcător” conform Comunicării privind rata de referință, astfel încât ÅI se situează la același nivel de rating cu cel acordat de […].
(75)
În opinia Comisiei, atunci când se evaluează dacă garanțiile G-I, G-II și G-III au fost acordate în condiții de piață, ar trebui aplicat ratingul acordat de […]. Ținând seama că înainte de acordarea, în octombrie 2003, a primei garanții, și anume G-I, atunci când ÅI beneficiase deja de cinci injecții de capital în valoare totală de 2 208 595,01 EUR, este posibil ca orice rating al companiei pentru 2003 să fi fost afectat de suma considerabilă reprezentând ajutorul de stat. Prin urmare, Comisia consideră că este oportun să se aplice ratingul mai conservator acordat de […]. Acest lucru are un impact asupra situației din 2003 și 2004, întrucât, pentru acești doi ani, […] a acordat ÅI o categorie de rating mai mică decât cea acordată de […]. De asemenea, ar trebui arătat că […] a acordat companiei ÅI împrumuturi garantate de LG, în același timp acordând un rating companiei ÅI, ceea ce ar fi putut afecta evaluarea. […] nu a fost implicată în procedura financiară, astfel încât evaluarea pe care a efectuat-o este mai puțin susceptibilă să fi fost influențată direct de considerente inadecvate privind ajutorul de stat.
(76)
În consecință, Comisia își asumă ratingurile acordate companiei ÅI - prezentate în continuare - în vederea punerii în aplicare a Comunicării privind rata de referință, astfel: slab (B) în 2003 și 2004 și satisfăcător (BB) în 2005.
(77)
În ceea ce privește garanția, ÅI a furnizat o garanție la valoarea nominală a garanțiilor sub forma ipotecilor pe bunuri imobiliare pe care a fost construit proiectul iTiden. Finlanda nu a furnizat informații legate de pierderi datorate nerambursării (Loss Given Default-LGD) la care se referă nota de subsol 2 din Comunicarea privind rata de referință. Aceste informații ajută să se stabilească nivelul de colateralizare și marjele împrumutului, care urmează să fie adăugate la rata de bază. Prin urmare, Comisia a solicitat informații referitoare la prioritatea ipotecilor subscrise și la valoarea proprietății la data acordării garanțiilor. Finlanda nu are evaluări din care să rezulte valoarea proprietății la momentul măsurilor privind garanția. Cu toate acestea, autoritățile finlandeze au argumentat că valoarea proprietății a crescut în timp, pe măsură ce proiectul a avansat. Conform autorităților finlandeze, în 2010 proprietatea a fost evaluată la […] milioane EUR.
(78)
În ceea ce privește prioritatea la plată a garanției, Comisia ia notă de faptul că, în cazul garanțiilor G-I și G-II, garanția LG avea cel mai ridicat nivel de prioritate din toate ipotecile pe proprietate acordate. Comisia ia notă de faptul că băncile comerciale au acordat companiei ÅI credite negarantate și au acceptat drept garanții ipoteci asupra acelorași proprietăți cu o prioritate mai redusă la plată (astfel încât sunt garanții mai puțin bune) decât garanția primită de LG. Având în vedere cele de mai sus și în absența unor dovezi mai bune, Comisia consideră că nivelul de colateralizare era „normal” în sensul aplicării Comunicării privind garanțiile.
(79)
Pe baza celor de mai sus, rata de referință va fi evaluată separat pentru fiecare garanție pe care ÅI a primit-o de la LG.
(80)
Comisia ia notă de faptul că, pentru toate garanțiile acordate companiei ÅI, primele erau constituite din două părți: (i) o primă constantă, plătită anual și exprimată ca procent din principalul scadent al creditului; și (ii) o primă „unică”, exprimată, de asemenea, ca procent din suma reprezentând împrumutul însă plătită o singură dată, la emiterea garanției. În evaluarea de mai jos, costul financiar total al împrumuturilor garantate include numai prima constantă plătită anual. În conformitate cu punctul 4.2 din Comunicarea privind garanțiile, elementul de ajutor al unei garanții trebuie calculat ca diferență între prețul pieței (în acest caz, rata de referință) și prețul plătit efectiv. Prețul efectiv plătit de ÅI include prima constantă plătită anual și o primă unică plătită o singură dată. Din motive practice, prima unică va fi abordată în continuare la punctul 8.2 referitor la recuperare, întrucât este mai ușor să se deducă suma primei unice din suma ajutorului care trebuie recuperat. În orice caz, chiar dacă primele unice ar fi adăugate costurilor financiare totale ale împrumuturilor garantate, concluzia privind prezența ajutorului nu s-ar modifica. Prima unică afectează exclusiv suma ajutorului acordat companiei ÅI.
(81)
Garanția G-I a fost acordată de LG la 9 octombrie 2003 pentru a se acoperi un credit de […] EUR acordat de […] companiei ÅI (credit nr. […]). ÅI a acordat, drept garanție pentru orice pretenție în cadrul garanției, o ipotecă asupra bunurilor imobiliare. Rata dobânzii a fost stabilită la […] % pe an până la 15 ianuarie 2007 (26). Prima pentru garanție a fost de […] % pe an din suma reprezentând creditul (27). Prin urmare, costul total al împrumutului garantat la momentul acordării creditului se ridica la […]% pe an, ce ar trebui comparat cu rata de referință calculată în legătură cu garanția pe baza ratei de bază și cu o marjă ce depinde de ratingul ÅI și nivelul de colateralizare a creditului. Rata de bază (EURIBOR pe 1 an) la 9 octombrie 2003 era de 2,235 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „slab” în sensul Comunicării privind rata de referință. Conform celor stabilite anterior, Comisia consideră că nivelul de colateralizare era normal, ceea ce înseamnă că marja împrumutului care trebuie adăugată ratei de bază este de 400 de puncte de bază. Prin urmare, rata de referință pentru acest împrumut se ridică la 6,235 %, deci este mai mare decât costul financiar total al G-I, de […]% pe an.
(82)
În plus, de la 6 septembrie 2004, LG a redus prima garanției în cazul G-I la […]%. În consecință, costul financiar total al împrumutului garantat a ajuns la […]%, adică […] puncte de bază sub rata de referință, generând astfel un avantaj corespunzător pentru ÅI.
(83)
La 2 noiembrie 2004, ÅI a contractat un împrumut în valoare de […] EUR de la […] (credit numărul […]). Acest împrumut a fost asigurat printr-o garanție de la LG, pentru care ÅI a furnizat o garanție sub forma unui drept de gaj pe bunurile imobiliare. Rata dobânzii a fost stabilită la […] + […] puncte de bază, iar prima garanției la […]% pe an din suma împrumutului, prin urmare costurile financiare totale ale acestui împrumut garantat erau de […]% pe an (28).
(84)
Rata de referință pentru G-II trebuie calculată pe baza Euribor pe un an la data de 2 noiembrie 2004, care era de 2,314 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „slab” în sensul Comunicării privind rata de referință. Considerând că nivelul de colateralizare este normal, rata de referință pentru acest împrumut se ridică la 6,314 % pe an, mai mare decât costul total financiar al G-II, ridicându-se la […]% pe an. Comparând costurile acestui nou împrumut garantat cu rata de referință, rezultă costuri financiare totale aferente împrumutului garantat G-II, de cel puțin […] puncte de bază sub rata de referință, ceea ce conferă ÅI un avantaj financiar. Conform informațiilor de care dispune Comisia, rata dobânzii la împrumutul garantat nu s-a modificat de la data la care a fost acordat.
(85)
La data de 13 decembrie 2005, LG a emis o nouă garanție în favoarea ÅI. Această garanție urma să acopere „împrumutul de referință”, și anume împrumutul inițial negarantat din 9 octombrie 2003, termenii acestuia fiind în acest fel modificați. Rata dobânzii aferente împrumutului a fost modificată în acest moment la […] % pe an. Prima garanției a fost stabilită la […] % din valoarea împrumutului, ceea ce înseamnă un cost financiar total de […] % pe an (29) (condițiile aplicate de la această dată sunt identici cu cei descriși mai sus, care se aplică împrumutului acoperit de garanția G-I, inclusiv modificarea în timp a ratei dobânzii).
(86)
Rata de referință pentru G-III trebuie calculată pe baza Euribor pe 1 an la data de 13 decembrie 2005, care era de 2,769 %. La acea dată, companiei ÅI i se acordase ratingul „satisfăcător” în sensul Comunicării privind rata de referință. Luând în considerare un nivel normal de colateralizare, rata de referință pentru acest credit se ridică la 4,969 % pe an. Aceasta este mai mare decât costul financiar total al G-III, de […]% pe an. Prin urmare, LG a acordat ÅI un avantaj financiar corespunzător de cel puțin […]% pe an.
5.2. DENATURAREA CONCURENȚEI ȘI EFECTELE ASUPRA SCHIMBURILOR COMERCIALE
(87)
Autoritățile finlandeze au susținut că măsurile în cauză nu afectează schimburile comerciale dintre statele membre și, prin urmare, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE. În sprijinul acestui argument, Finlanda a argumentat, în esență, că ÅI este doar una dintre mai multe firme care acționează pe piața imobiliară, dar nu cea mai mare. În consecință, nu există dovezi că măsurile, în cazul în care sunt considerate ajutor de stat, ar fi consolidat poziția ÅI în detrimentul concurenților.
(88)
Comisia nu poate accepta acest argument. Faptul că ÅI a beneficiat de un avantaj financiar care nu a fost acordat concurenților (și, conform celor confirmate de Finlanda, există mulți alți operatori pe piața imobiliară din Åland) înseamnă că ÅI a avut capacitatea de a face investiții ample și de a-și extinde operațiunile în condiții financiare care au fost mai avantajoase decât cele puse la dispoziția concurenților (care, în absența avantajului acordat ÅI, ar fi avut posibilitatea de a face investiții similare). Nu este necesar să se demonstreze că măsurile au permis ÅI să obțină cote de piață de la un concurent anume.
(89)
De asemenea, avantajul acordat ÅI era de natură să afecteze schimburile comerciale între statele membre. Este adevărat că Åland este o piață de mici dimensiuni, aflată într-un arhipelag în care se poate ajunge numai pe mare sau pe calea aerului și că în acel loc se aplică restricții specifice privind dreptul de stabilire, în temeiul Tratatului de aderare a Finlandei la UE. Cu toate acestea, este o certitudine că nu există un obstacol absolut pentru întreprinderile străine care își desfășoară activitatea în Åland și, desigur, nu există obstacole pentru astfel de întreprinderi care investesc pe piața imobiliară locală. De asemenea, Comisia constată că Finlanda nu a contestat afirmația din decizia de inițiere, conform căreia în trecut bunurile imobiliare din Åland au fost dobândite de întreprinderi cu sediul în alte state membre. Astfel, orice avantaj acordat ÅI prin aceste măsuri ar fi avut cel puțin potențialul de a afecta schimburile comerciale dintre statele membre prin consolidarea în mod necuvenit a poziției ÅI în legătură cu eventualii concurenți sau investitori străini.
5.3. CONCLUZIE PRIVIND CALIFICAREA DREPT AJUTOR DE STAT
(90)
Pe baza motivelor enumerate anterior, Comisia constată că toate majorările de capital (cu excepția C-I, C-II și C-III) și garanțiile la credite G-I, G-II și G-III constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 din TFUE.
6. PRESUPUSA LEGALITATE A AJUTORULUI
(91)
Finlanda a argumentat că atât injecțiile de capital, cât și garanțiile, dacă ar fi considerate ajutor de stat, sunt legale în temeiul schemei de ajutoare instituite înainte de aderarea Finlandei la UE și au fost notificate corespunzător Autorității AELS de Supraveghere înainte de aderarea la UE, cu numărul de referință 93-074 (majorări de capital) și, respectiv, 93-079 (garanții).
(92)
Acest argument trebuie examinat în contextul dispozițiilor Regulamentului (CE) nr. 659/1999. Conform articolului 1 litera (d), „schemă de ajutoare” înseamnă „orice act în baza căruia, fără a fi necesare măsuri suplimentare de punere în aplicare, pot fi acordate alocări individuale de ajutor întreprinderilor definite în mod general și abstract, precum și orice act în baza căruia ajutorul, care nu este legat de un anumit proiect, poate fi acordat uneia sau mai multor întreprinderi pentru o perioadă de timp nedeterminată și/sau într-un cuantum nedeterminat”. În plus, conform articolului 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, „ajutor existent” înseamnă: „(i) fără a aduce atingere articolelor 144 și 172 din Actul de aderare a Austriei, Finlandei și Suediei, orice ajutor care a existat înainte de intrarea în vigoare a tratatului în aceste state membre, respectiv schemele de ajutor și ajutoarele individuale puse în aplicare anterior și care se aplică și ulterior intrării în vigoare a tratatului”.
(93)
Finlanda a aderat la Comunitatea Europeană la 1 ianuarie 1995. În plus, în conformitate cu articolul 172 alineatul (5) din Tratatul de aderare a Austriei, Finlandei și Suediei, „[…] ajutoarele de stat acordate de noile state membre în anul 1994 dar care, contrar Acordului privind SEE sau acordurilor încheiate în temeiul acestuia, fie că nu au fost notificate Autorității AELS de Supraveghere (ESA), fie au fost notificate dar acordate înainte de adoptarea unei decizii de către ESA, nu sunt considerate, prin urmare, drept ajutoare de stat existente, conform articolului 93 alineatul (1) din Tratatul CE […]”.
(94)
Mai mult, conform articolului 1 alineatul (c) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999, „ «ajutor nou» înseamnă orice ajutor, respectiv orice schemă de ajutor și orice ajutor individual care nu este ajutor existent, inclusiv modificările ajutoarelor existente” (30).
(95)
În fine, articolul 4 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 al Comisiei din 21 aprilie 2004 de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 659/1999 al Consiliului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (31) definește modificarea ajutoarelor existente drept „orice schimbare, alta decât modificările de natură pur formală sau administrativă care nu pot afecta evaluarea compatibilității măsurii de ajutor cu piața comună. Cu toate acestea, o creștere a bugetului inițial al unei scheme de ajutor existente cu până la 20 % nu se consideră o modificare a ajutorului existent.”
(96)
Din cele de mai sus rezultă că o măsură anterioară aderării, care constituie o schemă de ajutor de stat, poate fi considerată ajutor existent dacă sunt îndeplinite două condiții. Prima condiție este ca schema să fi fost instituită înainte de intrarea în vigoare a Tratatului CE, iar a doua condiție este ca substanța acesteia să nu fi fost modificată substanțial între timp.
(97)
Comisia va evalua separat, pentru cele două presupuse scheme, argumentul Finlandei cu privire la legalitatea ajutorului.
6.1. PRESUPUSA SCHEMĂ DE GARANȚII (93-079)
(98)
Comisia va evalua mai întâi dacă aceste măsuri constituie ajutor de stat în sensul articolului 1 litera (b) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999.
(99)
Temeiul juridic național al schemei de ajutor îl constituie legea emisă la nivelul provinciei cu privire la garanțiile acesteia pentru sectorul industrial și anumite sectoare antreprenoriale (ÅFS 1966:14) (32), aprobată în 1966, modificată de ÅFS 1979:84, 1982:37, 1988:53, 1992:9, 1994:29, 1996:56 și 2002:23). În ceea ce privește bugetul sau „pachetul”, la data aderării Finlandei la UE, legea provincială din 1966 prevedea că „suma reprezentând garanțiile sau împrumuturile scadente (33) nu poate depăși în niciun caz 20 000 000 FIM”. Pe de altă parte, măsura în cauză nu prevede niciun termen de prescripție cu privire la punerea în aplicare.
(100)
În contextul celor de mai sus și al dispozițiilor din legea națională, rezultă, prima facie, că măsurile sunt conforme cu definiția privind schema de ajutor, întrucât se pare că legea respectivă permite ca ajutorul care nu este legat de un anumit proiect să fie acordat unei întreprinderi sau mai multor întreprinderi pentru o perioadă de timp nedeterminată. Presupusa schemă de ajutor a fost instituită la 1 septembrie 1982, prin urmare cu mult timp înainte de 1 ianuarie 1994, și a fost comunicată ESA. Astfel, prima condiție privind ajutorul existent pare să fie îndeplinită, întrucât schema inițială a fost instituită înainte de intrarea în vigoare în Finlanda a tratatului și chiar înainte de 1 ianuarie 1994, ceea ce înseamnă că, în acest caz, nu se aplică articolul 172 alineatul (5) din Tratatul de aderare al Austriei, Finlandei și Suediei.
(101)
Cu toate acestea, Comisia trebuie să evalueze, de asemenea, dacă măsurile au fost modificate substanțial începând din 1 ianuarie 1994.
(102)
Cel puțin trei modificări ale schemei de garanții au fost puse în aplicare de autoritățile regionale după 1 ianuarie 1994 (prin legile provinciale 1994:29, 1996:56 și 2002:23) și anterior acordării primei garanții la 14 august 2003. Aceste modificări au prevăzut o majorare substanțială în buget a schemei (și anume, o creștere a sumei globale a garanțiilor care puteau fi acordate în orice moment dat). Întrucât cazul actual se referă la acordarea unei garanții la împrumut, ar trebui să se evalueze dacă modificările privind bugetul schemei, introduse înainte de măsurile analizate, ar trebui considerate substanțiale și disociabile de schema existentă.
(103)
Așa cum s-a menționat, conform articolului 4 din Regulamentul (CE) nr. 794/2004 majorările bugetare mai mari de 20 % constituie o modificare a unei scheme de ajutor existente. Două dintre modificările menționate anterior (34) au majorat bugetul inițial al schemei cu 50 % și, respectiv, 150 %. Aceste majorări de buget reprezintă modificări substanțiale ale schemei, care nu au fost notificate niciodată Comisiei.
(104)
Efectul acestor modificări substanțiale nu poate fi considerat disociabil de presupusa schemă, rezultatul fiind că schema devine în integralitatea ei un ajutor nou. Într-adevăr, schema de ajutor inițială a fost limitată numai în ceea ce privește suma totală a garanțiilor care ar putea fi scadente la un moment dat. Având în vedere această stare de fapt, o creștere substanțială a bugetului (chiar fără nicio altă modificare a schemei) afectează însăși esența normelor existente.
(105)
În plus, Comisia ia notă de faptul că din documentele referitoare la garanții trimise de Finlanda rezultă că temeiul juridic al acestor garanții era presupusa schemă de garanții.
(106)
În consecință, garanțiile acoperite de prezenta decizie trebuie considerate drept un ajutor nou. Având în vedere că ajutorul a fost instituit fără aprobarea prealabilă de către Comisie, după cum prevede articolul 108 din TFUE, ajutorul este ilegal.
6.2. PRESUPUSA SCHEMĂ DE SUBSCRIERE DE ACȚIUNI (93-074)
(107)
Normele naționale cu privire la această presupusă schemă au fost declarate la ESA drept regim de ajutoare pentru subscrierile de acțiuni. Rezultă din documentele prezentate la acea dată că temeiul juridic național invocat a fost „bugetul anual pentru Åland”. În cadrul rubricii „intensitatea maximă posibilă a ajutorului care (…) poate fi obținut pentru un proiect individual”, Finlanda a indicat o intensitate de 30 %. În plus, în cadrul rubricii „Buget/cheltuieli”, Finlanda a indicat bugetele corespunzătoare anilor 1992-1994, însă a lăsat spațiu liber la rubrica „Buget total estimat pentru întreaga perioadă de planificare a schemei”.
(108)
În cursul investigației, Finlanda a explicat că temeiul juridic oficial al presupusei scheme este Legea privind autonomia Åland (1144/1991), aprobată în 1991. Conform secțiunii 18(22), autoritățile locale din Åland dețin „competențe generale” de a adopta diferite tipuri de măsuri axate pe promovarea autonomiei Åland. Aceste competențe sunt executate (de exemplu, prin împrumuturi, injecții de capital, garanții) pe baza dispozițiilor prevăzute de bugetul anual general al LG.
(109)
Comisia constată următoarele:
(110)
Indiferent de faptul că Finlanda ar putea considera competențele autorităților locale de a furniza astfel de injecții de capital (în cadrul competențelor generale care le sunt acordate prin Legea autonomiei) drept „schemă”, Comisia trebuie să verifice dacă prevederile din legislația națională de stabilire a competențelor respective sunt conforme sau nu cu definiția dată „schemei” la articolul 1 litera (d) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999. În această privință, rezultă că temeiul juridic [secțiunea 18(22) din Legea 1144/1991)] constă din norme legate de alocarea competențelor între diferite autorități în cadrul ordinii juridice a Finlandei și care nu sunt conforme cu cerințele privind constituirea unei scheme de ajutor (care este definită, printre altele, drep „… o lege pe baza căreia, fără să fie necesare măsuri suplimentare de punere în aplicare, se pot aloca ajutoare individuale …”). Astfel, orice alocare de capital unui anumit beneficiar necesită în primul rând o alocare în bugetul anual al LG (votat de adunarea regională a Insulei Åland așa cum a considerat necesar) și apoi punerea în aplicare a deciziilor adoptate de LG. Astfel, rezultă că injecțiile de capital acordate în cadrul acestor competențe vor fi considerate drept o succesiune de decizii individuale și mai puțin o schemă de ajutor.
(111)
În fine, Comisia constată, de asemenea, că presupusa schemă viza numai anii 1992-1994, întrucât nicio altă informație nu a fost dată la rubrica „Buget/cheltuieli”, deși temeiul juridic era „bugetul anual pentru Åland”.
(112)
În cele din urmă, Comisia constată că Finlanda a arătat că intensitatea maximă a ajutorului care „poate fi obținut pentru un proiect individual” este de 30 %. În orice caz, acest lucru poate fi înțeles doar în sensul că injecțiile de capital efectuate în cadrul presupusei scheme erau destinate a fi utilizate împreună cu unele contribuții private semnificative (de cel puțin 70 %) pentru „proiecte” care vizau promovarea obiectivelor presupusei scheme, acordate pentru „turism, industrie, cercetare-dezvoltare”. Majorările de capital la care se face referire în prezenta decizie nu îndeplinesc această condiție formală și, în consecință, nu pot fi acoperite de prevederile legislației naționale prezentate ESA, indiferent dacă aceste măsuri au constituit o schemă de ajutor corespunzătoare și, în caz afirmativ, dacă s-a aplicat sau nu după anul 1994.
(113)
În consecință, ajutorul de stat acordat companiei ÅI sub formă de majorări de capital constituie un ajutor nou. Având în vedere că ajutorul a fost instituit fără aprobarea prealabilă de către Comisie, după cum prevede articolul 108 din TFUE, ajutorul este ilegal.
6.3. OBSERVAȚII SUPLIMENTARE PRIVIND HOTĂRÂRILE RECENTE PRONUNȚATE DE CURTEA SUPREMĂ ADMINISTRATIVĂ A FINLANDEI
(114)
De asemenea, trebuie menționat că cele două măsuri acordate companiei ÅI de către LG au fost anulate recent de către o instanță națională a Finlandei. Măsurile sunt: (i) majorare de capital C-XI acordată companiei ÅI în 2007 (a se vedea comentariul de la considerentul 16 de mai sus); și (ii) o garanție la împrumut din 2006, care nu a fost niciodată executată. Prin decizia din 6 aprilie 2011, Curtea Supremă Administrativă s-a pronunțat cu privire la faptul dacă deciziile LG au fost adoptate în conformitate cu normele administrative naționale. Cu toate acestea, procedând astfel, Curtea a evaluat, de asemenea, dacă au fost indicii suficiente că măsurile au fost ajutor de stat, ceea ce înseamnă că autoritățile locale ar fi trebuit să le notifice Comisiei înainte de a le pune în aplicare. Curtea constată că sunt îndeplinite prima facie toate criteriile privind ajutorul de stat. De asemenea, Curtea a analizat argumentul prezentat de Finlanda, conform căruia măsurile, în cazul în care ar reprezenta un ajutor de stat, ar fi acoperite de normele naționale care se aplicau înainte de aderare și, prin urmare, se califică drept „ajutor existent”. Procedând astfel, Curtea a întreprins o evaluare aprofundată a normelor naționale și a constatat că, indiferent dacă aceste norme se încadrează sau nu în scheme efective de ajutor de stat, deciziile autorităților locale nu erau conforme cu cerința formală din normele naționale, în principal din motivele prezentate mai sus de către Comisie. Prin urmare, concluziile Curții Supreme Administrative sunt în acord cu cele formulate de Comisie, și anume că injecția de capital C-XI supusă investigării include un nou ajutor de stat. Curtea Supremă a ajuns la aceeași concluzie cu privire la garanția la împrumut din 2006. Având în vedere că garanția nu a fost executată niciodată, ea nu a fost evaluată în prezenta decizie.
7. COMPATIBILITATE
(115)
Finlanda a argumentat în termeni generali că măsurile, în cazul în care se consideră că reprezintă un nou ajutor de stat, ar fi totuși compatibile cu piața internă, întrucât activitățile ÅI, finanțate prin intermediul ajutorului, aveau drept obiectiv să faciliteze dezvoltarea regiunii și să creeze noi locuri de muncă.
(116)
Chiar dacă în principiu ajutorul de stat este interzis, acesta va fi considerat totuși compatibil cu piața internă în circumstanțele menționate la articolul 107 alineatul (2) din TFUE și poate fi considerat compatibil dacă este utilizat pentru îndeplinirea obiectivelor menționate la articolul 107 alineatul (3). Singurul temei al compatibilității care poate fi avut în vedere în acest caz este articolul 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE, care permite ca ajutorul să promoveze dezvoltarea economică a zonelor în care standardul de viață este anormal de scăzut sau dacă rata șomajului este foarte mare, ori articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE, care prevede că ajutorul de stat poate fi autorizat pentru a se facilita dezvoltarea anumitor domenii economice.
(117)
Conform normelor privind ajutorul regional aplicabile Finlandei la acea dată (foile de parcurs pentru ajutoarele regionale aferente perioadelor 2000-2006 și 2007-2013), orașul Mariehamn în care este amplasat iTiden era, în orice caz, neeligibil pentru un astfel de ajutor. Acest lucru înseamnă că, inclusiv în situația în care s-ar putea spune că ajutorul a fost alocat proiectului respectiv, acesta nu ar putea fi considerat compatibil. În plus, Comisia constată că Finlanda nu a dovedit că este îndeplinită oricare dintre condițiile compatibilității în temeiul normelor regionale privind ajutorul (cu privire, de exemplu, la forma ajutorului, costurile eligibile sau intensitățile maxime ale ajutorului).
(118)
Conform oricăreia dintre comunicările adoptate de Comisie cu privire la aplicarea articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE sau direct conform cu articolul menționat, ajutorul nu poate fi considerat compatibil cu piața internă nici în acest caz. Autoritățile finlandeze nu au prezentat un argument sau o dovadă pertinente pe baza cărora Comisia să poată aproba aceste măsuri ca fiind compatibile în temeiul oricăreia dintre dispozițiile TFUE.
8. RECUPERAREA AJUTORULUI
8.1. ARGUMENTELE FINLANDEI
(119)
Articolul 14 alineatul (1) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 prevede că, „atunci când adoptă decizii negative în cazuri de ajutor ilegal, Comisia decide ca statul membru în cauză să ia toate măsurile necesare pentru recuperarea ajutorului de la beneficiar […]. Comisia nu solicită recuperarea ajutorului în cazul în care acesta ar contraveni unui principiu general de drept comunitar”. Prin urmare, consecința normală este aceea că ar trebui recuperate ajutoarele care constituie ajutor de stat ilegal acordat companiei ÅI.
(120)
Totuși, Finlanda a argumentat că, în acest caz, Comisia nu ar trebui să dispună recuperarea, întrucât Finlanda are convingerea legitimă că ajutorul a fost legal în conformitate cu schemele de ajutor de preaderare și că recuperarea ar contraveni unui principiu de drept comunitar. Comisia ia notă de faptul că Finlanda a prezentat în mod oficial convingeri legitime numai cu privire la LG. Nu au fost formulate în mod expres convingeri legitime privind beneficiarul.
(121)
În orice caz, Comisia nu poate accepta acest argument.
(122)
În ceea ce privește majorările de capital, Comisia a arătat mai sus că, indiferent dacă ÅI sau altcineva ar fi avut motive să considere drept legal, în raport cu normele privind ajutoarele de stat, statutul așa-zisei scheme de subscriere de acțiuni, aceste majorări nu erau conforme nici măcar cu respectivele condiții formale din așa-zisa schemă, notificate Autorității AELS de Supraveghere. Astfel, nu se poate susține că în raport cu normele privind ajutoarele de stat putea beneficia de o convingere legitimă cu privire la legalitatea majorărilor de capital, întrucât acestea nu ar putea fi acoperite de normele naționale în legătură cu care Finlanda argumentează că ar fi avut convingeri legitime.
(123)
În ceea ce privește garanțiile la împrumut, Comisia a arătat că schema garanțiilor a fost modificată substanțial, chiar înainte de acordarea garanțiilor analizate în prezenta decizie. Aceste modificări, efectuate de autoritățile finlandeze, nu au fost notificate Comisiei. Consecința este aceea că orice garanție acordată în temeiul normelor naționale care au constituit schema inițială trebuie considerată drept ajutor nou. Este ferm stabilit că niciun beneficiar al ajutorului nu poate considera în mod legitim ca fiind legal ajutorul care ar fi trebuit să fie notificat Comisiei în temeiul articolului 108 din TFUE, dar nu a fost așa (35).
(124)
În rezumat, atât garanțiile, cât și majorările de capital constituie ajutor de stat nou, care ar fi trebuit să fie notificat Comisiei înainte de a fi pus în execuție.
(125)
Conform jurisprudenței constante (36), un stat membru ale cărui autorități au acordat un ajutor contrar normelor procedurale stabilite la articolul 108 din TFUE nu se poate baza pe convingerile legitime ale beneficiarilor ajutorului pentru a justifica nerespectarea obligației de a lua măsurile necesare de a pune în aplicare o decizie a Comisiei care dispune recuperarea ajutorului. Dacă autoritățile naționale s-ar baza pe propriul comportament ilegal, acestea ar contraveni în integralitate articolelor 107 și 108 din TFUE și ar invalida eficacitatea deciziilor adoptate de Comisie în temeiul acestor dispoziții.
(126)
Același principiu trebuie să se aplice în mod necesar atunci când autoritățile naționale susțin că aveau convingerea legitimă privind legalitatea măsurilor, dar nu le-au notificat Comisiei, cu toate că măsurile constituiau un ajutor nou (37).
(127)
De asemenea, în măsura în care convingerile legitime ale companiei ÅI sunt relevante, Comisia constată că, în conformitate cu jurisprudența constantă, în contextul caracterului obligatoriu al supravegherii ajutorului de stat de către Comisie în temeiul articolului 108 din TFUE, întreprinderile care au beneficiat de ajutor nu pot avea, în principiu, convingerea legitimă că ajutorul este legitim, în afara cazului în care a fost acordat în conformitate cu procedura prevăzută la articolul respectiv. În mod normal, un operator economic organizat ar trebui să poată stabili dacă a fost respectată sau nu procedura respectivă (38).
(128)
Comisia subliniază că nicio firmă nu era într-o poziție mai bună decât ÅI de a cunoaște îndeaproape acțiunile LG cu privire la schemele de ajutor, întrucât LG este principalul acționar ale acesteia și este reprezentată în consiliul de administrație al ÅI de persoane care sunt și membri în conducerea LG. Acest argument este coroborat cu faptul că, după cum s-a arătat mai sus în legătură cu majorările de capital, reprezentanții ÅI și LG fac schimb de informații cu regularitate. Prin urmare, chiar dacă autoritățile finlandeze nu și-au exprimat în mod expres convingerea legitimă privind beneficiarul ajutorului, Comisia consideră că ÅI nu poate susține nicio convingere legitimă în cazul de față.
(129)
În final, Comisia nu a dat o asigurare expresă nici Finlandei, nici beneficiarului ajutorului conform căreia măsurile respective nu ar fi ajutor de stat sau ar fi ajutor compatibil, care ar putea genera așteptări în acest sens (39).
(130)
În continuare, Finlanda a argumentat că, în eventualitatea recuperării ajutorului acordat prin majorări de capital, elementul de ajutor nu ar trebui să fie în mod necesar suma totală a capitalului furnizat, ci mai degrabă (prin analogie cu calculul elementului de ajutor din garanții) costul suportat de ÅI pentru identificarea unor investiții alternative pe piețe. În această privință, după cum susține Finlanda, costul finanțării unei asemenea alternative putea fi stabilit prin raportare la o rentabilitate prognozată de 7 % a investiției în proprietăți imobiliare pentru birouri, conform raportului KPMG.
(131)
Comisia nu poate accepta acest argument.
(132)
Cu certitudine este corect, ca afirmație generală, faptul că, într-o situație dată, ajutorul de stat este constituit de diferența dintre avantajul (sub forma finanțării) de care compania a beneficiat în mod efectiv din resursele de stat și ceea ce ar fi reușit să obțină pe piețele de capital. În consecință, „prin rambursarea ajutorului, beneficiarul renunță la avantajul de care a beneficiat în raport cu concurenții săi pe piață și se revine la situația existentă înainte de acordarea ajutorului” (40).
(133)
Orice persoană care face o investiție, fie că acordă un credit, fie că achiziționează o participație în capitalul unei întreprinderi, va încerca să obțină un profit din investiția sa, care să fie proporțional cu riscul.
(134)
Atunci când ajutorul este acordat sub forma unui credit la un preț sub costurile pieței (ca în cazul unui împrumut garantat atunci când costul financiar total este mai mic decât rata dobânzii unui credit de pe piață) unei întreprinderi care nu este exclusă de pe piața creditelor și care, astfel, ar fi putut - ca alternativă la ajutor - să contracteze un credit la rata pieței, este clar că scopul reparator al recuperării poate fi atins prin obligarea întreprinderii să plătească diferența (cu dobândă), în așa fel încât să fie repusă la același nivel cu concurenții săi.
(135)
Situația este diferită în cazul investițiilor de capital. În acest caz, profitul nu depinde de voința întreprinderii de a plăti (așa cum se întâmplă în cazul unui împrumut), ci constituie în întregime un factor de profitabilitate inerentă a modelului de afaceri implementat de întreprindere. În afara cazului în care investitorul privat consideră că afacerea îi va recompensa riscul pe care îl comportă, acest investitor nu va efectua investiția, ci își va investi banii în altceva. Cu alte cuvinte, Comisia nu poate accepta faptul că întreprinderea ar fi reușit să obțină același credit de pe piața de capital - pentru a-și majora capitalul - prin acordarea unei remunerații mai mari, întrucât performanța preconizată nu i-a permis să ofere această remunerație mai mare oricărui investitor în capital privat. Situația contrafactuală, și anume situația care ar fi existat în absența ajutorului și la care se urmărește să se revină sau să se ajungă prin recuperarea ajutorului, este situația în care nu s-ar fi investit niciun capital. Prin urmare, ajutorul care trebuie recuperat este suma reprezentând valoarea totală a majorărilor de capital.
(136)
În consecință, Comisia nu poate accepta opinia Finlandei în ceea ce privește elementul de ajutor din majorările de capital.
8.2. AJUTOARE CARE TREBUIE RECUPERATE
(137)
În consecință, ajutoarele ilegale și incompatibile identificate de Comisie și pe care Finlanda trebuie să le recupereze de la ÅI sunt următoarele:
(138)
Majorări de capital:
(a)
majorarea de capital C-IV: 353 199,00 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 20 iulie 2001;
(b)
majorarea de capital C-V: 599 933,78 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 15 august 2002;
(c)
majorarea de capital C-VI: 799 911,64 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 13 martie 2003;
(d)
majorarea de capital C-VII: 515 165,97 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 6 mai 2004;
(e)
majorarea de capital C-VIII: 669 896,95 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 30 septembrie 2004;
(f)
majorarea de capital C-IX: 199 977,91 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 16 iunie 2005;
(g)
majorarea de capital C-X: 234 961,43 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 16 iunie 2005;
(h)
majorarea de capital C-XI: 1 379 998,95 EUR. Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 15 februarie 2007.
(139)
Garanții la credite: elementul de ajutor pentru toate garanțiile se calculează ca diferență dintre, pe de o parte, rata de referință aplicată ca indicator de referință pentru costurile creditului contractat pe care o întreprindere cu o putere financiară comparabilă cu a companiei ÅI le-ar fi suportat fără garanție și, pe de altă parte, rata dobânzii obținută sub forma unei garanții de stat după ce s-a ținut seama de toate primele plătite, conform cu punctul 4.2 din Comunicarea privind garanțiile (după cum s-a explicat în detaliu la considerentele 66-80).
(a)
În ceea ce privește garanția G-I, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria B („slab”) și cu o colateralizare normală, și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Ajutorul a fost alocat companiei ÅI la data de 9 octombrie 2003 (după cum s-a explicat la considerentele 81 și 82). Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 19 500 EUR (41).
(b)
În ceea ce privește garanția G-II, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria B („slab”) și cu o colateralizare normală și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 2 noiembrie 2004. Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 2 900 EUR (42).
(c)
În ceea ce privește garanția G-III, elementul de ajutor este compus din diferența dintre rata de referință în cazul unui credit acordat unei întreprinderi cu un rating de categoria BB („satisfăcător”) și cu o colateralizare normală și costul financiar total al împrumutului acoperit de garanție (înțeles ca prime plătite în contul garanției plus dobânda la împrumut). Acest ajutor a fost pus la dispoziția ÅI la 13 decembrie 2005. Din această sumă se deduce prima la garanția unică de 6 500 EUR (43).
(140)
Suma totală exactă a ajutorului care trebuie recuperat va fi stabilită de către autoritățile finlandeze, în colaborare cu Comisia, în conformitate cu procedura de recuperare și pe baza metodologiei descrise la considerentele 138-139 de mai sus. La suma ajutorului care trebuie recuperat se adaugă dobânda de la data la care ajutorul a fost pus la dispoziția beneficiarului până la data recuperării acestuia. Comisia face apel la autoritățile finlandeze, în temeiul datoriei lor de a coopera sincer, să colaboreze cu Comisia la stabilirea sumei exacte a ajutorului care trebuie recuperat,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Majorarea capitalului cu suma de 84 094,39 EUR acordată de Finlanda în favoarea Ålands Industrihus AB la 18 iunie 1997 nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 2
Măsurile de ajutor de stat enumerate la punctul 8.2 din prezenta decizie, acordate în mod ilegal de Finlanda cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în beneficiul întreprinderii Ålands Industrihus AB, sunt incompatibile cu piața internă.
Articolul 3
(1) Finlanda va recupera de la beneficiar ajutorul de stat menționat la articolul 2.
(2) Sumele care urmează a fi recuperate sunt purtătoare de dobândă de la data la care au fost puse la dispoziția beneficiarului, până la recuperarea lor efectivă.
(3) Dobânda se calculează pe o bază compusă, în conformitate cu capitolul V din Regulamentul (CE) nr. 794/2004.
(4) Finlanda va anula toate plățile scadente aferente ajutorului menționat la articolul 2, cu efect de la data adoptării prezentei decizii.
Articolul 4
(1) Recuperarea ajutorului menționat la articolul 2 va fi imediată și efectivă.
(2) Finlanda va asigura că prezenta decizie este pusă în aplicare în termen de patru luni de la data notificării prezentei decizii.
Articolul 5
(1) În decurs de două luni de la notificarea prezentei decizii, Finlanda va prezenta Comisiei următoarele informații:
(a)
suma totală (principalul și dobânda de recuperare) ce urmează a fi recuperată de la beneficiar;
(b)
o descriere detaliată a măsurilor adoptate deja și de conformare cu prezenta decizie;
(c)
documentele care demonstrează faptul că s-a dispus beneficiarului să ramburseze ajutorul.
(2) Finlanda va informa Comisia cu privire la progresul măsurilor naționale adoptate pentru punerea în aplicare a prezentei decizii, până la încheierea procesului de recuperare a ajutorului menționat la articolul 2. Finlanda va prezenta imediat, la simpla solicitare a Comisiei, informații privind măsurile adoptate deja și de conformare cu prezenta decizie. De asemenea, va furniza informații detaliate cu privire la sumele reprezentând ajutorul și la dobânda de recuperare care au fost recuperate deja de la beneficiar.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Finlanda.
Adoptată la Bruxelles, 13 iulie 2011.