РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 25 февруари 2011 година
относно условията за предоговаряне на Паричното споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако
(2011/190/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 219, параграф 3 от него,
като взе предвид препоръката на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейската централна банка,
като има предвид, че:
(1)
Съюзът е компетентен в областта на паричните и валутните въпроси от датата на въвеждането на еврото.
(2)
Съветът определя условията за водене на преговори и сключване на споразумения по въпросите на паричния или валутния режим.
(3)
На 26 декември 2001 г. бе сключено Парично споразумение между правителството на Френската република, действаща от името на Европейската общност, и правителството на Негова светлост принца на Монако (1) (наричано по-долу „споразумението“).
(4)
Франция има дълготрайни парични връзки с Княжество Монако (наричано по-долу „Монако“) - факт, отразен в редица правни инструменти. Финансовите институции, разположени в Монако, имат право да се рефинансират от френската национална банка (Banque de France), като също така участват в някои френски системи за плащания при същите условия като френските банки.
(5)
В заключенията от 10 февруари 2009 г. Съветът прикани Комисията да направи преглед на действието на съществуващите парични споразумения и да обмисли възможността за повишаване на таваните за монетни емисии.
(6)
В Съобщение относно действието на паричните споразумения с Монако, Сан Марино и Ватикана Комисията заключи, че е необходимо съществуващото споразумение да бъде изменено с оглед осигуряване на по-последователен подход в отношенията между Съюза и държавите, с които има подписано парично споразумение.
(7)
Следователно споразумението следва да бъде предоговорено с оглед корекция на тавана за монетни емисии, избиране на компетентна юрисдикция при уреждане на евентуални спорове и корекция на формàта с цел по-голямо доближаване до новия общ образец на парични споразумения. Споразумението следва да остане в сила до сключването на предоговорено споразумение между страните,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Франция уведомява Монако относно необходимостта от изменение на споразумението при първа възможност и предлага предоговаряне на съответните разпоредби на споразумението.
Член 2
Съюзът си поставя за цел внасянето на следните изменения при предоговарянето на споразумението:
а)
предоговореното споразумение се сключва между Съюза, представляван от правителството на Френската република и Комисията, и правителството на Негова светлост принца на Монако;
б)
преразглежда се методът за определяне на тавана за изсичаните от Монако евромонети. Новият таван се изчислява, като се използва метод, съчетаващ непроменлива част, която има за цел да предотврати прекомерните нумизматични спекулации с монети от Монако, като се задоволява търсенето на колекционерския пазар, и променлива част, изчислена, като средното емитиране на монети на човек от населението във Франция в годината n-1 се умножи по броя на жителите на Монако. Без да се засяга емитирането на колекционерски монети, предоговореното споразумение определя за евромонетите на Монако, които да бъдат пуснати в обращение по номинална стойност, минимален дял от 80 % от ежегодно изсечените евромонети;
в)
Съдът на Европейския съюз („Съдът“) се избира за орган, компетентен при уреждане на споровете, които могат да възникнат при прилагане на споразумението. Ако Съюзът или Монако считат, че другата страна не е изпълнила задължение по предоговореното споразумение, те могат да отнесат въпроса към Съда. Решението на Съда ще бъде задължително за страните, които ще вземат необходимите мерки, за да го изпълнят в определен от Съда срок. Ако Съюзът или Монако не успеят да вземат необходимите мерки, за да изпълнят решението в срок, другата страна може незабавно да прекрати предоговореното споразумение;
г)
коригира се форматът на предоговореното споразумение.
Член 3
Преговорите с Монако се водят от Франция и Комисията, действащи от името на Съюза. Европейската централна банка (ЕЦБ) участва пълноценно в преговорите, като е необходимо съгласието ѝ в областите на нейната компетентност. Франция и Комисията представят проект на споразумението на Икономическия и финансов комитет (ИФК) за становище.
Член 4
Франция и Комисията имат право да сключат предоговореното споразумение от името на Европейския съюз, освен ако ИФК или ЕЦБ считат, че предоговреното споразумение следва да бъде отнесено до Съвета.
Член 5
Настоящото решение поражда действие в деня на нотифицирането му.
Член 6
Адресати на настоящото решение са Френската република, Комисията и Европейската централна банка.
Съставено в Брюксел на 25 февруари 2011 година.
DECIZIA CONSILIULUI
din 25 februarie 2011
privind modalitățile de renegociere a Acordului monetar între Guvernul Republicii Franceze, în numele Comunității Europene, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco
(2011/190/UE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 219 alineatul (3),
având în vedere recomandarea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Băncii Centrale Europene,
întrucât:
(1)
De la data introducerii monedei euro, competența în materie de chestiuni monetare și de curs de schimb revine Uniunii.
(2)
Revine Consiliului să stabilească modalitățile de negociere și încheiere a acordurilor privind chestiunile monetare și de regim valutar.
(3)
La 26 decembrie 2001, a fost încheiat Acordul monetar între Guvernul Republicii Franceze, în numele Comunității Europene, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco (1) („acordul”).
(4)
Franța întreține de vreme îndelungată relații monetare cu Principatul Monaco („Monaco”), reflectate în diverse instrumente juridice. Instituțiile financiare localizate în Monaco au dreptul de a accesa facilitățile de refinanțare ale Banque de France și participă la anumite sisteme de plată franceze în aceleași condiții ca băncile franceze.
(5)
În cadrul concluziilor sale din 10 februarie 2009, Consiliul a invitat Comisia să revizuiască acordurile monetare existente și să ia în considerare eventuale creșteri ale plafoanelor la emisiunile de monedă.
(6)
În Comunicarea privind funcționarea acordurilor monetare cu Monaco, San Marino și Vatican, Comisia a concluzionat că acordul, în forma sa actuală, trebuie modificat, în vederea asigurării unei abordări mai coerente în ceea ce privește relațiile dintre Uniune și țările care au semnat un acord monetar.
(7)
Prin urmare, acordul ar trebui renegociat, în vederea ajustării plafonului pentru emisiunea de monede, a alegerii unei jurisdicții pentru soluționarea unui eventual litigiu și a adaptării formatului acordului la noul format comun al acordurilor monetare. Acordul ar trebui să rămână în vigoare până la renegocierea unui nou acord între părți,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Franța informează Monaco în privința necesității modificării în cel mai scurt timp a acordului și își exprimă disponibilitatea pentru renegocierea dispozițiilor relevante ale acordului.
Articolul 2
În cadrul renegocierii acordului, Uniunea urmărește efectuarea următoarelor modificări:
(a)
Acordul renegociat se încheie între Uniune, reprezentată de Guvernul Republicii Franceze și de Comisie, și Guvernul Alteței Sale Serenisime Prințul de Monaco.
(b)
Metoda de stabilire a plafonului emisiunii de monedă euro în Monaco trebuie revizuită. Noul plafon se va calcula prin utilizarea unei metode care va combina o parte fixă menită să evite speculația numismatică excesivă a monedelor din Monaco prin satisfacerea cererii de pe piața colecționarilor de monedă și o parte variabilă, calculată ca numărul mediu de monede emise pe cap de locuitor în Franța în anul n-1, înmulțit cu numărul de locuitori din Monaco. Fără a aduce atingere emisiunii de monede destinate colecționarilor, acordul renegociat stabilește proporția minimă de monede euro pe care Principatul Monaco urmează să le introducă în circulație la valoarea nominală la 80 % din emisiunea anuală de monedă euro.
(c)
Curtea de Justiție a Uniunii Europene („Curtea de Justiție”) este aleasă ca organism de soluționare a litigiilor care pot fi generate de aplicarea acordului. În cazul în care Uniunea ori Monaco este de părere că cealaltă parte nu și-a îndeplinit o obligație care îi revine în temeiul acordului renegociat, aceasta sau acesta poate să sesizeze Curtea de Justiție în acest sens. Hotărârea Curții de Justiție are caracter obligatoriu asupra părților, care vor lua toate măsurile necesare pentru a se conforma acestei hotărâri într-un termen care urmează a fi stabilit de Curtea de Justiție în respectiva hotărâre. În cazul în care Uniunea ori Monaco nu iau măsurile necesare pentru a se conforma hotărârii în termenul stabilit, cealaltă parte poate rezilia de îndată acordul renegociat.
(d)
Forma acordului renegociat se adaptează.
Articolul 3
Negocierile cu Monaco sunt purtate în numele Uniunii de Franța și Comisie. Banca Centrală Europeană („ECB”) este asociată pe deplin la negocieri, acordul său fiind necesar în chestiunile ce țin de competența sa. Franța și Comisia prezintă proiectul de acord renegociat Comitetului economic și financiar („CEF”) în vederea emiterii unui aviz.
Articolul 4
Franța și Comisia sunt autorizate să încheie acordul renegociat în numele Uniunii, cu excepția cazului în care CEF consideră că acordul renegociat ar trebui prezentat Consiliului.
Articolul 5
Prezenta decizie intră în vigoare la data notificării sale.
Articolul 6
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze, Comisiei și Băncii Centrale Europene.
Adoptată la Bruxelles, 25 februarie 2011.