ДИРЕКТИВА 2010/23/ЕС НА СЪВЕТА
от 16 март 2010 година
за изменение на Директива 2006/112/ЕО относно общата система на данъка върху добавената стойност по отношение на незадължително и временно прилагане на механизма за самоначисляване във връзка с доставки на някои услуги, при които съществува риск от измами
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 113 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
в съответствие със специалната законодателна процедура,
като има предвид, че:
(1)
Директива 2006/112/ЕО на Съвета (3) определя, че данъкът върху добавената стойност (ДДС) е платим от всяко данъчнозадължено лице, извършващо облагаеми доставки на стоки и услуги. Същевременно, в случай на трансгранични сделки и в определени национални сектори с висок риск от измами, например строителство или отпадъци, се предвижда прехвърляне на задължението за плащане на ДДС към лицето, което получава доставката.
(2)
Предвид мащаба на измамите с ДДС, на държавите-членки следва да бъде позволено временно да прилагат механизъм, при който задължението за плащане на ДДС се прехвърля към лицето, на което са прехвърлени квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 на Директива 2003/87/ЕО (4), и други единици, които могат да се използват за постигане на съответствие с посочената директива.
(3)
Въвеждането на такъв механизъм, насочен към посочените услуги, при които според придобития напоследък опит съществува особено висок риск от измами, за разлика от общото му прилагане, не следва да окаже неблагоприятно въздействие върху основните принципи на системата на ДДС, като например плащането на части.
(4)
Държавите-членки следва да изготвят доклад за оценка на прилагането на механизма, за да се даде възможност за оценяване на неговата ефикасност.
(5)
С оглед на оценяването по прозрачен начин на ефекта от прилагането на механизма относно дейностите с цел измама, докладите за оценка от държавите-членки следва да се основават на предварително определени критерии, установени от държавите-членки. Всяка такава оценка следва ясно да оценява равнището на измамите преди и след прилагането на механизма и всяка последваща промяна в тенденциите при дейностите с цел измама, включително доставки на други услуги. Докладът следва да съдържа и оценка на разходите за съответствие за данъчнозадължени лица.
(6)
Всяка държава-членка, която е установила промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите по настоящата директива, следва да изготви доклад относно това.
(7)
С оглед осигуряване на възможност на всички държави-членки за прилагане на такъв механизъм е необходимо определено изменение на Директива 2006/112/ЕО.
(8)
Доколкото целта настоящата директива, а именно борбата с измамите с ДДС чрез временна мярка, с дерогация от съществуващите правила на ЕС, не може да бъде постигната в достатъчна степен от държавите-членки и поради това може да бъде по-добре постигната на равнището на Съюза, Съюзът може да приеме мерки в съответствие с принципа на субсидиарност, уреден в член 5 от Договора за Европейския съюз. В съответствие с принципа за пропорционалност, уреден в същия член, настоящата директива не надхвърля необходимото за постигането на тази цел.
(9)
Поради това Директива 2006/112/ЕО следва да се измени по съответния начин,
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
В Директива 2006/112/ЕО се вмъква следният член:
„Член 199а
1. Държавите-членки могат да предвидят, до 30 юни 2015 г. и за минимален срок от две години, лицето платец на ДДС да е данъчнозадълженото лице, за което се извършва която и да е от следните доставки:
а)
прехвърлянето на квоти за емисии на парникови газове, както са определени в член 3 от Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността (5), които могат да се прехвърлят в съответствие с член 12 от посочената директива;
б)
прехвърлянето на други единици, които могат да се използват от операторите за постигане на съответствие със същата директива.
2. Държавите-членки уведомяват Комисията за прилагането на механизма, предвиден в параграф 1, при въвеждането на такъв механизъм и предоставят на Комисията следната информация:
а)
декларация относно обхвата на мярката за прилагане на механизма и подробно описание на придружаващите мерки, включително всички задължения за отчитане по отношение на данъчнозадължените лица, както и всички мерки за контрол;
б)
критериите за оценка, които позволяват сравнение между дейностите с цел измама по отношение на услугите, посочени в параграф 1, преди и след прилагането на механизма, дейностите с цел измама по отношение на други услуги преди и след прилагането на механизма, както и за увеличението на други видове дейности с цел измама преди и след прилагането на механизма;
в)
началната дата на мярката за прилагане на механизма и срокът, който трябва да бъде обхванат от нея.
3. Въз основа на критериите за оценка, посочени в параграф 2, буква б), държавите-членки, които прилагат предвидения в параграф 1 механизъм, представят доклад на Комисията не по-късно от 30 юни 2014 г. В доклада се посочва ясно информацията, която трябва да се третира като поверителна, и информацията, която може да се публикува.
Докладът представя подробна оценка на цялостната ефективност и ефикасност на мярката, по-специално по отношение на:
а)
въздействието върху дейностите с цел измама във връзка с доставки на услуги, обхванати от мярката;
б)
евентуално прехвърляне на дейности с цел измама към стоки или други услуги;
в)
разходите за съответствие за данъчнозадължени лица в резултат на мярката.
4. Всяка държава-членка, която е установила, считано от влизането в сила на настоящия член, промяна в тенденциите при дейностите с цел измама на своя територия във връзка с услугите, изброени в параграф 1, представя на Комисията доклад по този въпрос не по-късно от 30 юни 2014 г.
Член 2
Държавите-членки, които изберат да прилагат механизма, предвиден в член 199а, параграф 1 от Директива 2006/112/ЕО, съобщават на Комисията разпоредбите на мярката за прилагане на механизма в момента на стартирането на механизма.
Член 3
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 4
Директивата се прилага до 30 юни 2015 г.
Член 5
Адресати на настоящата директива са държавите-членки.
Член 6
Настоящата директива се публикува в Официален вестник на Европейския съюз.
Съставено в Брюксел на 16 март 2010 година.
DIRECTIVA 2010/23/UE A CONSILIULUI
din 16 martie 2010
de modificare a Directivei 2006/112/CE privind sistemul comun al taxei pe valoarea adăugată, cu privire la aplicarea opțională și temporară a mecanismului de taxare inversă pentru prestarea anumitor servicii care prezintă risc de fraudă
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 113,
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
hotărând în conformitate cu o procedură legislativă specială,
întrucât:
(1)
Directiva 2006/112/CE a Consiliului (3) specifică faptul că taxa pe valoarea adăugată (TVA) este datorată de orice persoană impozabilă care realizează livrări de bunuri sau prestări de servicii taxabile. Totuși, în cazul tranzacțiilor transfrontaliere și pentru anumite sectoare naționale cu grad ridicat de risc, precum construcțiile sau deșeurile, se prevede transferul obligației de plată a TVA către beneficiarul livrării sau al prestării.
(2)
Având în vedere gravitatea fraudei în domeniul TVA, statelor membre ar trebui să li se permită să aplice, cu caracter temporar, un mecanism prin care obligația de a plăti TVA îi revine persoanei căreia i se transferă certificatele de emisii de gaze cu efect de seră, astfel cum sunt definite la articolul 3 din Directiva 2003/87/CE (4), și alte unități care pot fi utilizate în conformitate cu aceeași directivă.
(3)
Introducerea unui asemenea mecanism care vizează aceste servicii care, conform experienței recente, sunt deosebit de expuse la riscul de fraudă, spre deosebire de aplicarea sa generală, nu ar trebui să aibă un impact negativ asupra principiilor fundamentale ale sistemului TVA, precum plata fracționată.
(4)
Statele membre ar trebui să realizeze un raport de evaluare privind aplicarea mecanismului pentru a permite o evaluare a eficienței acestuia.
(5)
Pentru a evalua efectele aplicării mecanismului asupra activităților frauduloase în mod transparent, rapoartele de evaluare ale statelor membre ar trebui să se bazeze pe criterii prestabilite, definite de statele membre. O astfel de evaluare ar trebui să stabilească în mod clar nivelul fraudei înainte și după aplicarea mecanismului și orice modificare asociată a tendințelor activităților frauduloase, inclusiv prestările altor servicii. Raportul ar trebui să evalueze, de asemenea, costurile de conformare pentru persoanele impozabile.
(6)
Fiecare stat membru care a depistat o modificare a tendințelor activităților frauduloase pe teritoriul său în ceea ce privește serviciile care intră sub incidența prezentei directive ar trebui să elaboreze un raport în acest sens.
(7)
Pentru a le oferi tuturor statelor membre posibilitatea de a aplica un astfel de mecanism, este necesară o modificare specifică a Directivei 2006/112/CE.
(8)
Deoarece obiectivul prezentei directive, respectiv combaterea fraudei în domeniul TVA printr-o măsură temporară care derogă de la regulile existente ale Uniunii, nu poate fi realizat în mod satisfăcător de statele membre și, prin urmare, poate fi mai bine realizat la nivelul Uniunii, Uniunea poate adopta măsuri în conformitate cu principiul subsidiarității prevăzut la articolul 5 din Tratatul privind Uniunea Europeană. În conformitate cu principiul proporționalității prevăzut la articolul respectiv, prezenta directivă nu depășește ceea ce este necesar pentru a atinge acest obiectiv.
(9)
Directiva 2006/112/CE ar trebui, prin urmare, modificată în consecință,
ADOPTĂ PREZENTA DIRECTIVĂ:
Articolul 1
În Directiva 2006/112/CE se introduce următorul articol:
„Articolul 199a
(1) Statele membre pot prevedea până la 30 iunie 2015 și pentru o perioadă minimă de doi ani ca persoana obligată la plata TVA să fie persoana impozabilă beneficiară a următoarelor operațiuni:
(a)
transferul de certificate de emisii de gaze cu efect de seră, astfel cum sunt definite la articolul 3 din Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității (5), transferabile în conformitate cu articolul 12 din directivă;
(b)
transferul altor unități care pot fi utilizate de operatori în conformitate cu aceeași directivă.
(2) Statele membre informează Comisia cu privire la aplicarea mecanismului prevăzut la alineatul (1) cu ocazia introducerii unui astfel de mecanism și furnizează Comisiei următoarele informații:
(a)
o declarație privind domeniul de aplicare al măsurii de punere în practică a mecanismului și o descriere detaliată a măsurilor care o însoțesc, inclusiv orice obligații de raportare ale persoanelor impozabile și orice măsuri de control;
(b)
criteriile de evaluare, pentru a permite comparația între activitățile frauduloase în legătură cu serviciile menționate la alineatul (1) înainte și după aplicarea mecanismului, activitățile frauduloase în legătură cu alte servicii înainte și după aplicarea mecanismului și orice intensificare a altor tipuri de activități frauduloase înainte și după aplicarea mecanismului;
(c)
data intrării în vigoare și perioada acoperită de măsura de aplicare a mecanismului.
(3) Statele membre care aplică mecanismul prevăzut la alineatul (1) trimit un raport Comisiei, pe baza criteriilor de evaluare prevăzute la alineatul (2) litera (b), cel târziu la 30 iunie 2014. Raportul trebuie să indice în mod clar informațiile care trebuie tratate cu confidențialitate și informațiile care pot fi publicate.
Raportul trebuie să conțină o evaluare detaliată a eficacității și a eficienței generale ale măsurii, în special în ce privește:
(a)
impactul activităților frauduloase în legătură cu prestarea de servicii care fac obiectul acestei măsuri;
(b)
posibilul transfer al activităților frauduloase către bunuri sau alte servicii;
(c)
costurile de conformare pentru persoanele impozabile, rezultate din aplicarea acestei măsuri.
(4) Fiecare stat membru care, începând cu data intrării în vigoare a prezentului articol, a depistat o modificare a tendințelor activităților frauduloase pe teritoriul său în ceea ce privește serviciile enumerate la alineatul (1) prezintă Comisiei un raport în acest sens cel târziu la 30 iunie 2014.
Articolul 2
Statele membre care aleg să aplice mecanismul prevăzut la articolul 199a alineatul (1) din Directiva 2006/112/CE informează Comisia cu privire la dispozițiile măsurii de aplicare a mecanismului la data de începere a aplicării sale.
Articolul 3
Prezenta directivă intră în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Articolul 4
Directiva se aplică până la 30 iunie 2015.
Articolul 5
Prezenta directivă se adresează statelor membre.
Articolul 6
Prezenta directivă se publică în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Adoptată la Bruxelles, 16 martie 2010.