РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ № SA.14554 (C 7/04) предоставена от Германия на Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино)
(нотифицирано под номер C(2011) 4426)
(само текстът на немски език е автентичен)
(2012/268/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, алинея първа от него (1),
като покани заинтересованите страни да внесат становищата си в съответствие с посочената по-горе разпоредба (2),
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
След жалба, получена на 10 май 2001 г. Комисията изпрати писмено запитване до Федерална република Германия на 9 ноември 2001 г. Уведомлението за мярката е изпратено с писмо от 5 март 2002 г. в отговор на запитването на Комисията и получено на 8 март 2002 г. Тъй като по това време мярката вече е била осъществена, тя е включена в списъка на схеми за помощ, за които не са представени уведомления (помощ № NN 159/02).
(2)
Допълнителна информация е изпратена от Германия с писмо от 20 ноември 2002 г., получено на 25 ноември 2002 г., с писмо от 28 април 2003 г., получено на 2 май 2003 г., с писмо от 27 май 2003 г., получено на 28 май 2003 г., и с факс от 2 октомври 2003 г.
(3)
С писмо SG-Greffe (2004) D/200645 от 19 февруари 2004 г. Комисията уведоми Германия за решението си да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, относно помощта.
(4)
Решението на Комисията да открие процедурата беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (3). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(5)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни (4).
(6)
Германия представи на Комисията становището си с писмо от 18 март 2004 г., регистрирано като получено на 23 март 2004 г. Мнения бяха представени допълнително с писмо от 10 януари 2006 г., регистрирано на 10 януари 2006 г., и с писмо от 13 юли 2007 г., регистрирано на 16 юли 2007 г.
(7)
С писмо SG-Greffe (2008) D/206430 от 21 октомври 2008 г. Комисията уведомява Германия за решението си да удължи процедурата, открита съгласно член 108, параграф 2 от ДФЕС относно помощта.
(8)
Решението на Комисията за удължаване на процедурата е публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (5). Комисията покани заинтересованите страни да внесат своите становища относно помощта.
(9)
Комисията не получи становища от заинтересовани страни.
(10)
След искане от 17 ноември 2008 г. за удължаване на срока, прието от Комисията на 21 ноември 2008 г., Германия представи на Комисията становището си с писмо от 23 декември 2008 г., регистрирано на 5 януари 2009 г.
II. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОМОЩТА
II.1. Наименование на мярката
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [заем за Gesellschaft für Weinabsatz (компания за търговия с вино) и последващо опрощаване на задълженията]
II.2. Правно основание
(12)
Мярката е осъществена въз основа на договорно споразумение между Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Фонд за възстановяване на лозарските райони в Райнланд-Пфалц, WAK) и Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (компания за търговия с вино от Пфалц, GfW).
II.3. Цел
(13)
Целта е да се отпусне заем на GfW за закупуване на гроздова мъст от лозарски предприятия и търговци. Като обезпечение са договорени гарантирани активи. Въпросните активи са предмет също така на клаузи с различни степени на запазване на правото на собственост (Eigentumsvorbehalt) от лозарските предприятия и търговците (Weinbaugetriebe und Kommissionäre) под формата на запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, препродажба с прехвърляне на вземането за цената или запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания. Задълженията се опрощават, когато GfW изпада във финансови затруднения поради рязкото спадане на пазарните цени.
II.4. Публичен орган
(14)
WAK е публичноправно дружество от федерална провинция Райнланд-Пфалц, регистрирано в град Майнц. В рамките на лозарския сектор то функционира по начин, сходен с банка. Обичайната дейност на WAK се състои в отпускане на заеми за препарцелиране на земи. WAK се финансира от вноски, такси, заеми и безвъзмездни средства (член 8, параграф 1 от Weinbergsaufbaugesetz [Закон за развитие на лозарските предприятия]).
II.5. Бенефициери
(15)
Бенефициер на мярката е било GfW, на което е отпуснат заем от WAK при условия, които не отговарят на пазарните.
(16)
GfW е било дъщерно предприятие, изцяло притежавано от Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (Асоциация на земеделските производители и лозарските предприятия от южен Райнланд-Пфалц). Учредено е през 1984 г. за търговия с вино, като предметът му на дейност се състои в производство и търговия с пенливо вино, гроздов сок, гроздово желе, гроздов спирт и бренди. GfW предоставя така също услуги на лозарските предприятия във връзка с мерки по дестилацията. Споменатите мерки по дестилацията включват мерките, обхванати от общата организация на пазарите (6), и дестилацията, финансирана от държавата, която обикновено се извършва въз основа на решения на Съвета (7). Във връзка с това GfW консултира дребни винопроизводители и организира транспорта на виното до дестилационните предприятия.
(17)
Други възможни бенефициери са лозарските предприятия и търговците, от които GfW получи възможност да закупи мъст благодарение на заема и които не опростиха нито едно от задълженията на GfW, когато WAK реши да направи това при изпадането на GfW във финансово затруднение.
II.6. Контекст на помощта
(18)
През 1999 г. GfW закупува 44 милиона литра мъст със заема от WAK в размер на 15 302 696,25 EUR и свои собствени средства. 60 % от гроздовата мъст е с най-малко 60 градуса по Oechsle и средно 81 градуса по Oechsle. 40 % от тази мъст, която представлява мъст за обикновено трапезно вино с най-малко 44 градуса по Oechsle, е закупена с цел печалба от изгодните условия на превантивна дестилация. За цялото количество закупена мъст е платена средна цена от 0,38 EUR на литър. Готово вино не е закупувано. Закупуването е извършено на базата на клаузи за запазване на правото на собственост запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на всички вземания. В същото време тези гарантирани активи са договорени като обезпечение за WAK.
(19)
Според представената от Германия информация бизнес планът на GfW е предвиждал възползване от възможностите за дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 за 40 % от гроздовата мъст и преработване на 60 % от мъстта в базово вино за производството на пенливо вино и продажба на производители на пенливо вино. Освен това GfW е планирало да задържи 20 % от базовото вино за срок от девет месеца до една година преди да бъде продадено на пазара като базово вино за производството на пенливо вино, с цел да се възползва от субсидиите от ЕС за съхранение на вино съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87.
(20)
На 11 ноември 1999 г. лозарските предприятия и търговци получават авансово плащане на 80 % от покупната цена. Авансово са платени средно по 0,31 EUR на литър.
(21)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация. С оглед на понижението на цените на пазара на базово вино в края на 1999 г. GfW решава изобщо да не продава базово вино през тази година, а да изчака възстановяването на пазара през 2000 г.
(22)
През 2000 г., поради сравнително изобилната реколта и намаляващите продажби на пенливо вино, пазарът на бяло вино претърпява дори още по-голям срив (в някои случаи средните цени спадат с до 0,20 EUR). Много от виното в бъчви, което все още се съхранява, е трябвало да бъде изпратено отново за дестилация.
(23)
В резултат на изменение на общата организация на пазара на вино, прието през 1999 г. и влязло в сила на 1 август 2000 г. превантивната дестилация съгласно Регламент (ЕИО) № 822/87 е заменена с дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки съгласно Регламент (ЕО) № 1493/1999. Условията са били значително по-лоши и е могло да се постигне само около половината от предишната цена за превантивна дестилация от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(24)
След резкия спад в цените през 2000 г. за GfW е невъзможно да реализира очакваните печалби нито на пазара на вино, нито от дестилация за снабдяване на пазара на спиртни напитки. В резултат на това балансовата стойност на запасите на GfW е трябвало да бъде значително намалена, а оттам пасивите на GfW са превишили неговите активи.
(25)
Предвид гореописаните търговски проблеми е изготвен междинен финансов отчет за годината до 31 октомври 2000 г., който е проверен от одитор. Към 31 октомври 2000 г. пасивите на GfW (15 670 155 EUR) превишават текущите му активи (9 886 856 EUR) с 5 783 299 EUR. Пасивите на GfW към тази дата са представени в таблицата по-долу. Според доклад, изготвен от Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW много скоро би било изправено пред производство по обявяване в несъстоятелност поради факта, че пасивите му превишават неговите активи, ако не се предприемат никакви мерки за предотвратяването на това.
(26)
Таблица 1
(в EUR)
Задължения към
Сума
WAK
10 150 959
Финансови институции
726 892
Доставчици
218 460
Лозарски предприятия и търговци
4 355 581
Други
218 263
Общо
15 670 155
(27)
Според §19 от Германския закон за несъстоятелността (Insolvenzordnung), ако пасивите на едно дружество превишават неговите активи, това е причина за откриване на производство по обявяване в несъстоятелност. Поради тази причина Изпълнителният съвет на GfW, в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, е задължен да представи заявление за откриване на производството по несъстоятелност в рамките на три седмици от изпадането в състояние, в което пасивите му превишават неговите активи.
(28)
Поради заплахата от несъстоятелност GfW иска от някои кредитори (WAK, лозарските предприятия и около 130 търговеца, обвързани с покупката, описана в съображение 18) да опростят част от неуредените му задължения, за да може дружеството да продължи да търгува. По отношение на лозарските предприятия и търговците опрощаването е трябвало да обхване 90 % от неуредените задължения, което означава, че те биха получили още само около 2 % от договорената покупна цена. Оставащият дефицит е трябвало да бъде елиминиран чрез необходимата промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване на задължения от страна на WAK.
(29)
В качеството си на главен кредитор (вж. таблица 1) с гаранции от по-заден ред, WAK има значителен интерес да бъде избягнато предстоящото обявяване в несъстоятелност. По тази причина последното се опитва да убеди лозарските предприятия и търговци да се съгласят с опрощаването на част от задълженията към тях. WAK подписва също така писмено споразумение с GfW на 4 декември 2000, в което се съгласява да остави на по-заден ред част от неуредените си задължения, съответстващи на дефицита на GfW, в полза на останалите кредитори. Окончателният размер на вземанията с променена поредност е щял да бъде определен едва след получаване на декларациите за опрощаване на задължения от лозарските предприятия и от търговците, така че размерът на вземанията с променена поредност да се сведе до минимум. Договорено е също така, че, ако избягването на производство по несъстоятелност на по-късен етап се окаже необходимо, WAK да опрости задължения в същия размер, каквато е и сумата на задълженията, чиято поредност е променена в полза на другите кредитори.
(30)
1 700 от общо 2 700 лозарски предприятия и търговци декларират своята готовност да опростят 90 % от оставащите задължения към тях, което съответства на около 60 % от неуредените задължения на групата като цяло. Останалите лозарски предприятия и търговци обаче или изрично отхвърлят предложението, или не отговарят на искането. Ясно е, че някои от тях са решили да не опрощават задълженията към тях, поради своите гаранции от по-преден ред, а някои от тях са продължили задържането на собствеността и вече са получили авансово плащане на 80 % от договорената цена. Това означава, че в случай на производство по несъстоятелност постъпленията им биха били по-високи от предложените 2 % от договорената покупна цена.
(31)
Освен това много от лозарските предприятия и търговците подават жалби срещу GfW и тези жалби са разгледани от съда, който предлага споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Аналогични споразумения за уреждане на задълженията са предложени от други съдилища и, като има предвид това, GfW вече не може да очаква, че другите лозарски предприятия и търговци ще се съгласят да се откажат от 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %.
(32)
§ 305a от Германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на уреждането на дългове се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след началото на преговорите по извънсъдебното уреждане на спора.
(33)
По тази причина, противно на първоначалното си намерение, GfW вече не може да иска от лозарските предприятия и търговците да опростят каквато и да било част от задълженията му към тях. Вместо това, GfW подписва споразумение с WAK на 21 февруари 2001 г., в което се казва, че WAK е съгласен да покрие изцяло дефицита на GfW от 2000 г., като опрости 5 005 441,60 EUR от неговите задължения. През периода 1 януари 2001 г. - 31 декември 2001 г. няма да се начислява лихва по оставащия кредит. В споразумението се предвижда също така, че оставащите задължения към лозарските предприятия и търговците ще бъдат уредени изцяло. По този начин е осигурена гаранция за задълженията към WAK, чиято поредност не е променена, положението с дефицита е поправено, за момента производството по несъстоятелност е избягнато и GfW може да продължи да осъществява своята дейност.
(34)
През периода 1 ноември 2000 г. - 31 декември 2000 г. GfW извършва погасявания на заема от WAK в размер на 1 440 446,92 EUR. През периода 2001-2005 г. GfW продължава да функционира и извършва редовни погасявания по своя заем от WAK на обща стойност 3 728 969,40 EUR. Освен това през 2001 г. GfW извършва плащания на лихва към WAK в общ размер на 149 757,16 EUR.
(35)
Поради спад в оборота в обичайните сфери на дейност на GfW, както и недостатъчната капитализация, дружеството решава да преустанови цялата си дейност и да бъде ликвидирано до 31 декември 2004 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR.
(36)
В крайна сметка GfW е прекратено, считано от 1 юни 2005 г., и заличено от търговския регистър през 2006 г. Няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което помощта би могла да се възстанови.
(37)
До 31 декември 2005 г. са погасени 9 897 154,65 EUR от заема и са извършени плащания на лихви в размер на 793 994,99 EUR. След ликвидацията оставащите активи на GfW (87 079,79 EUR), останалите неуредени задължения към WAK в размер на около 313 000 EUR са обявени за невъзстановими и са отписани. Следователно частта от заема, която не е възстановена, възлиза общо на 5 318 441,60 EUR (първоначалното опрощаване на задълженията в размер на 5 005 441,60 EUR плюс неуредените задължения от 313 000 EUR след ликвидацията).
II.7. Характер и интензитет на помощта
(38)
Заемът от WAK за GfW в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат на няколко вноски през 1999 г. за срок от 12-18 месеца:
(в EUR)
11.11.1999 г.
5 936 061,62
25.11.1999 г.
6 868 777,04
1.12.1999 г.
585 429,72
13.12.1999 г.
112 110,66
17.12.1999 г.
1 800 317,21
Общо
15 302 696,25
(39)
Начисляваните лихви са следните:
4-то тримесечие 1999 г.
3,28 %
1-во тримесечие на 2000 г.
3,51 %
2-ро тримесечие 2000 г.
4,15 %
3-то тримесечие 2000 г.
4,80 %
4-то тримесечие 2000 г.
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
На 11 ноември 1999 доставчиците получават авансово плащане на 80 % от договорената цена. Освен това, в резултат на продължителното задържане на собствеността, предвидено за някои доставчици, което не се преустановява при преработка или смесване, част от запасите са използвани за обезпечаване на оставащите задължения в размер на 20 % към тези доставчици. Запасите са използвани също така като обезпечение за WAK. Поради запазването на правото на собственост обаче правата на WAK върху част от запасите са с по-заден ред до момента на погасяване на всички вземания. Следователно GfW и неговите кредитори, от които WAK е основният, носят по-значителен риск от колебания на цените.
(41)
По отпуснатия от WAK заем на GfW се плаща само ограничена лихва: от 11 ноември 1999 г. до 31 декември 1999 г. (в размер на 3,28 %), от 1 януари 2000 г. до 31 декември 2000 г. (3,51 % - 5,15 %) и от 1 януари 2001 г. до 31 декември 2001 г. (4,55 % - 5,25 %). След 31 декември 2001 г. не са начислявани повече лихви.
(42)
Като се има предвид рискът, поет от WAK с отпускането на парични средства на GfW, върху редовния лихвен процент е трябвало да бъде начислена значителна премия за риск. Тъй като към лихвения процент не е била добавена такава премия, следователно към момента на отпускане на заема има елемент на помощ. Този елемент на помощ може да се изчисли като разликата между начисления лихвен процент и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е трябвало да бъде начислена.
(43)
Според Известието на Комисията относно метода за определяне на референтната ставка и размера на сконтовия процент (8), изменено от Известие на Комисията за техническа корекция на метода за определяне на референтния и сконтовия лихвен процент (9), приложимо през въпросния период, базисната референтна ставка за Германия е между 5,23 % и 6,33 %. По смисъла на известието определената референтна ставка е базисна ставка и може да бъде повишавана, при положение че има значителен риск (например едно предприятие е в лошо икономическо състояние или когато обикновено изискваната от банките гаранция не бъде предоставена). В тези случаи премията може да достигне до 400 базисни точки или повече, ако никоя частна банка не се съгласи да отпусне съответния заем.
(44)
Според Германия лихвените проценти, начислявани от германските банки през същия период за аналогични кредити, са между 5,25 % и 6,50 % (VR-Bank Südliche Wеinstrasse e.G.) и 5,40 % и 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Продължителност на мярката
(45)
Еднократна мярка.
II.9. Причини за откриване на официалната процедура по разследване
(46)
Комисията откри официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС поради подозрения, че съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията би могло да представлява държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС.
(47)
Въз основа на информацията, която е на разположение към момента на откриване на официалната процедура по разследване, Комисията по-специално разгледа дали съгласието за промяна в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били направени в съответствие с критерия за частния кредитор.
(48)
Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор. По отношение на разглеждания случай GfW има задължения към частни кредитори в размер на 5,5 милиона EUR към 31 октомври 2000 г., но нито един от тях не е опростил задълженията към него. Докладът на независимия одитор показва, че има икономически смисъл в това WAK да се съгласи на промяна в поредността на вземанията и да опрости част от задълженията към него, но не обяснява защо нито един от другите кредитори не е бил готов от своя страна да опрости задълженията.
(49)
При откриването на официалната процедура по разследване Комисията стигна до заключението, че към момента на откриване на процедурата не би могло да се изключи, че промяната в поредността на вземанията и опрощаването на задълженията от страна на WAK (заема, отпуснат на GfW, и бъдещите лихвени плащания по този заем), не са извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, тъй като изглеждат по-високи от абсолютно необходимото и прекомерно много облагодетелстват не само GfW, но също така и другите кредитори (основно лозарските предприятия и търговците), към които задълженията са били изплатени изцяло.
(50)
След това откритата официална процедура по разследване е разширена с оглед включване и отпускането на заема. По-специално съмнения са изразени по отношение на това дали отпускането на заема е направено при пазарни условия (не е начислена премия за риск) и с достатъчно обезпечение.
(51)
В разширената официална процедура по разследване отново е изразено съмнение по отношение на евентуална помощ за лозарските предприятия и търговци. Според наличната към дадения момент информация изглежда, че заплатената за гроздовата мъст цена е над пазарната, че целта на сделката е не да се увеличат до максимум печалбите, а да се подпомогне пазарът на вино и мъст, както и че предоставените гаранции на лозарските предприятия и търговци според договора за продажба са по-изгодни в сравнение с такива при нормални обстоятелства.
(52)
Съмнението относно цената е засилено от документи, предоставени от Германия след първото откриване на процедурата, които показаха колебания в цената на литър трапезно вино (без ДДС) през 1999 г. в района Райнланд-Пфалц от най-малко 0,26 EUR (октомври - ноември) до 0,30 EUR (юни - септември), 0,35 EUR (април) и най-много 1,10 EUR (февруари, юни, ноември, декември). Следователно минималната пазарна цена, която би могла да бъде постигната за трапезно вино към момента на отпускане на заема, е 0,26 EUR на литър.
(53)
По тази причина средната покупна цена от 0,38 EUR на литър изглежда над най-ниската пазарна цена около 0,26 EUR на литър.
III. ЖАЛБИ И ИНФОРМАЦИЯ ОТ ТРЕТИ СТРАНИ
(54)
Комисията получи информация, че горепосоченото опрощаване на задълженията е било финансирано със средства на WAK. Твърди се, че поради понижената капиталова база на WAK в качеството си на публичен орган, който финансира WAK, федералната провинция Райнланд-Пфалц е проучила възможността за капиталова инжекция, но в крайна сметка е решила да не го прави.
(55)
Комисията получи жалба с твърдения за наличието на държавна помощ в опрощаването на задължения от страна на WAK. Жалбоподателят заявява, че GfW е участвало в конкуренцията за продажба на винени дестилати и в резултат на опрощаването в полза на това дружество, конкурентите му ще имат значителни проблеми при продажбата на собствените си продукти. Жалбоподателят представи няколко статии от вестници с информация за опрощаването на задълженията от страна на WAK в полза на GfW.
(56)
Същият жалбоподател препраща така също писмо, което е получил от прокуратурата в Kaiserslautern (централна служба за икономически престъпления) в отговор на изпратено до тях негово писмо. В писмото от прокуратурата в Kaiserslautern се обобщава получената от жалбоподателя под формата на статии от вестници и твърдения информация, като жалбоподателят се уведомява, че въз основа на получената информация няма основания за откриване на досъдебно производство.
IV. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(57)
В рамките на официалните процедури по разследване Комисията не е получила каквито и да било становища.
(58)
Повторните писма от жалбоподателя след първоначалното откриване на процедурата не съдържат никакви нови факти или аргументи.
V. МНЕНИЕ НА ГЕРМАНИЯ
V.1. Елемент на помощ към момента на отпускане на заема
(59)
Германия е представила подробна информация за условията по отпуснатия от WAK заем на GfW, която е включена в описанието на мярката в раздел II.
(60)
В представените от нея становища Германия се съгласява, че лихвата, начислена от WAK по отпуснатия на GfW заем, е била по-ниска от пазарния процент. Германия признава, че разликата между пазарния процент и начисления лихвен процент представлява помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(61)
Германия също предоставя доказателства, че GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (10), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(62)
Германия уверява, че предоставеното от GfW запазване правото на собственост до погасяване на вземането, запазване на правото на собственост при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазването на правото на собственост до погасяване на всички вземания във връзка с продажбата на гроздова мъст е отговаряло на обичайната стопанска практика. Германия уверява също така, че приемането на гарантираните активи като обезпечение въпреки запазването на правото на собственост, какъвто е случаят с WAK при отпускането на заема на GfW, също отговаря на обичайната стопанска практика.
(63)
Освен това Германия твърди, че закупуването на гроздова мъст от GfW през есента на 1999 г. е било извършено по пазарна цена, тъй като 60 % от закупената мъст е била висококачествена мъст (с минимум 60 градуса по Oechsle), а не мъст за обикновено трапезно вино, както е допуснато при откриването на процедурата. Според Германия изискванията за качество на гроздовата мъст при производството на пенливо вино са по-високи от изискванията при трапезно вино (съответно минимум 60 и 44 градуса по Oechsle). Останалите 40 % от гроздовата мъст е била мъст за обикновено трапезно вино, закупена с цел извличане на полза от изгодните условия на превантивната дестилация.
(64)
В своето становище Германия подчертава, че пазарната концепция на GfW за 60 % от запасите включва закупуването на висококачествена мъст в големи количества и последващото ѝ преработване в еднородни партиди от базово вино за производството на пенливо вино в съответствие с изискванията на винарните за еднородност и качество. Базовото вино за производство на пенливо вино изисква ниско съдържание на SO2 и високо съдържание на плодови киселини. Това би могло да се постигне само ако гроздовата мъст се закупи през периода на есенните продажби и GfW само преработи мъстта в базово вино.
(65)
Според предоставената от Германия информация за пазара на базово вино за пенливо вино, базовата цена, плащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст.
(66)
В този контекст Германия насочва вниманието към съответния пазар. Според нея пазарната цена за обикновено трапезно вино не може да се възприема като еталон за тези 60 % от запаса, тъй като съответният пазар за GfW не е пазарът на обикновено трапезно вино, а пазарът на по-висококачествено базово вино, което да се използва за производството на пенливо вино. Германия се позовава също така на теорията за заменяемост на търсенето, при която се изтъква, че два продукта не се търгуват на един и същ пазар, ако единият не може да бъде заместен от другия, дори цената на единия да се промени. В разглеждания случай специфичните изисквания към гроздовата мъст и базовото вино за производството на пенливо вино не позволяват заместването им с мъст за обикновено трапезно вино или трапезно вино, дори и цената на трапезното вино значително да намалее. Следователно понижението в цената на трапезното вино няма да окаже въздействие върху цената на гроздовата мъст за производството на пенливо вино, защото те не са взаимозаменяеми.
(67)
Според статистическите данни за вноса на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за периода 1998-2001 г. внесеното бяло вино, което благодарение на високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е било с пазарна цена от 0,38 EUR на литър, която е значително по-висока от цената 0,26 EUR на литър, посочвана за трапезно вино. В становището си Германия заключва, че съществуват два отделни пазара - един на обикновено трапезно вино и гроздова мъст за трапезно вино и друг пазар за висококачествено базово вино и висококачествена гроздова мъст за производството на пенливо вино.
(68)
Според Германия по тази причина следва да се заключи, че съответният пазар за виното, което не е изпратено за дестилация, е пазарът на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино, на който достигнатите цени са много по-високи (0,38 EUR на литър), а не пазарната цена на обикновеното трапезно вино (0,26 EUR на литър). Поради това Германия твърди, че платената от GfW цена за гроздова мъст е отговаряла на пазарната цена на съответния пазар и е включвала нормален марж на печалбата.
(69)
В допълнение GfW е планирало да участва в програмите на ЕС за съхранение и дестилация (GfW преди това вече е предлагало такива услуги на лозарите). Съгласно програмата за съхранение се плащат по 0,06 EUR на литър за 20 % от запасите, които по-късно следва да бъдат продадени като базово вино за производството на пенливо вино. Съгласно програмата за дестилация са плащани 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър за 40 % от запасите, изпратени за дестилация.
(70)
Според становището на Германия е било възможно от тези дейности да се извлече полза, когато WAK е отпуснал заема на GfW. От една страна, GfW е възнамерявало да използва 40 % от закупената мъст за превантивна дестилация през декември 1999 г. при цена на дестилацията, която значително надвишава покупната (0,50 EUR - 0,55 EUR на литър). От друга страна, според прогнозите производителите на пенливо вино биха платили относително добри цени (между 0,36 EUR и 0,41 EUR на литър) за големи партиди еднородно базово вино с гарантирано качество. Германия твърди, че GfW би могло да постигне средни приходи от продажби в размер на 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър, което е доста над средната стойност от 0,38 EUR на литър, заплатени на лозарските предприятия и търговци.
(71)
Планирането е базирано на следните допускания за целеви цени:
Обем
Цена/литър в EUR
Дестилация 0,50-0,55
40 %
0,50-0,55
Субсидия на ЕС за съхранение на вино/мъст (1 година): 0,06 EUR/l и последваща продажба като базово вино за производството на пенливо вино
20 %
0,435
Продажба като базово вино за производството на пенливо вино
40 %
0,375
(72)
На база на тези допускания е очаквана средна продажна цена от 0,44 EUR - 0,46 EUR на литър.
(73)
Горепосочената прогноза за продажби води до следното изчисление на печалбата:
Цена/литър в EUR
Покупна цена и преработка
0,37-0,38
Приход от продажба на базово вино за производството на пенливо вино, дестилация, субсидии за съхранение
0,44-0,46
Очаквана печалба
0,06-0,09
(74)
На базата на общ обем от около 44 милиона литра е очаквана обща печалба от около 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(75)
Германия заявява също така, че пазарната цена на трапезното вино, посочена от Европейската комисия в решенията за откриване на процедурата (0,26 EUR на литър), е най-ниската котировка за ноември 1999 г. за трапезно вино. Пълната котировка за ноември 1999 г. е пазарна цена между 0,26 EUR и 0,56 EUR на литър. Освен това посоченият диапазон е пълният ценови диапазон за цялата 1999 г. За 2000 г. ценовият диапазон е между 0,20 EUR и 0,41 EUR на литър. Германия подчертава също така, че 60 % от гроздовата мъст, закупена от GfW, е била средно 81 градуса по Oechsle, което е много повече от изискването за трапезно вино - 44 градуса - и това, разбира се, е било отразено в цената, заплатена от GfW за гроздовата мъст.
V.2. Елемент на помощ към момента на промяна на поредността на вземанията в полза на частните кредитори и опрощаване на задълженията
(76)
Според Германия след изготвянето на междинен финансов отчет през ноември 2000 г. е установено, че GfW е изправено пред несъстоятелност. Тогава GfW има дефицит от около 6 милиона EUR, което е било потвърдено при изготвянето на годишния финансов отчет за 2000 г. Причината за дефицита е, че стойността на запасите, които все още са притежание на GfW, е намаляла вследствие на значителния рязък спад в пазарните цени, което означава, че GfW е могло да продаде своите запаси само на по-ниска цена от първоначално предвидената.
(77)
Според представената от Германия информация към 31 октомври 2000 г. GfW все още има задължения към WAK в размер на около 10 милиона EUR. WAK е получил като обезщетение гарантирани активи на GfW, оценени на 5,7 милиона EUR към дадения момент. Те са били обект на запазване правото на собственост от лозарските предприятия и търговците до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, което според Германия би им осигурило привилегированост на вземанията в случай на несъстоятелност. Затова според Германия, ако е била открита процедура по несъстоятелност, GfW би трябвало да уреди плащането към лозарските предприятия и търговци на стойност от около 3,5 милиона EUR преди да могат да бъдат извършени плащания към който и да било друг кредитор.
(78)
С цел своевременно намиране на изход от тази ситуация на дефицит и избягване на откриването на процедура по несъстоятелност в съответствие с § 64 от закона за GmbH (стара версия) във връзка с § 19 от закона за несъстоятелността, са били необходими незабавни действия.
(79)
Германия отбелязва, че, като основен кредитор с обезпечение от по-заден ред, WAK е имал голям интерес да се избегне предстоящата несъстоятелност. Следователно той се е опитал да убеди лозарските предприятия и търговците да опростят част от задълженията към тях и на 4 декември 2000 г. се е договорил с GfW за следното:
-
съгласие за промяна в поредността на вземания в полза на другите кредитори в същия размер като дефицита, след като лозарските предприятия и търговците са се съгласили да опростят 90 % от оставащите задължения към тях,
-
опрощаване на задълженията, за които е договорена промяна в поредността, но само ако е необходимо.
(80)
Въпреки успешното начало на преговорите с по-голямата част от лозарските предприятия и търговците, които се съгласяват задълженията към тях да бъдат опростени, в крайна сметка GfW претърпява неуспех поради съгласуваните действия на някои от лозарските предприятия и търговци и техните адвокати. Те не желаели да опростят задълженията към тях поради по-благоприятното си положение по отношение на гаранциите в резултат на запазеното си право на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазеното си право на собственост до погасяване на всички вземания, и подали жалби. Тези жалби са разгледани от съда, откъдето са предложени споразумения за уреждане на задълженията. Според споразуменията GfW трябвало да плати 70 % от оставащите задължения, 30 % трябвало да бъдат опростени. Съдът решил също така, че GfW ще трябва да поеме 80 % от съдебните такси. Подобни споразумения за уреждане на задължения били предложени и от други съдилища. Предвид това за GfW повече не било възможно да очаква, че лозарските предприятия и търговците ще се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях. Освен това няколко лозарски предприятия и търговци тогава декларират, че ще изискат 100 % изплащане на оставащите 20 %. Фактът, че 1 700 от 2 700 лозарски предприятия и търговци вече били заявили, че биха опростили част от задълженията към тях, вече няма значение, тъй като § 305a от германския закон за несъстоятелността гласи, че извънсъдебното споразумение за избягване на производство по несъстоятелност се счита за неуспешно, когато дори един единствен кредитор реши да пристъпи към принудително изпълнение след започването на преговори за извънсъдебно уреждане на спора.
(81)
По тази причина на 21 февруари 2001 г. WAK се съгласява с GfW да покрие дефицита от 2000 г. като опрости 5 005 441,60 EUR от задълженията към него, като не се начислява лихва върху оставащия дълг за периода 1 януари 2001-31 декември 2001 г. и като бъдат изцяло уредени задълженията към лозарските предприятия и търговците. Така е гарантирано обезпечението на задълженията, за които не е договорена промяна на поредността. Дефицитът на GfW е отстранен, производството по несъстоятелност е избягнато и GfW е можело да продължи да функционира.
(82)
Германия твърди, че и промяната на поредността на вземанията, и опрощаването на задълженията отговарят на критерия за частния кредитор. В подкрепа на това твърдение Германия се позовава на съответната съдебна практика.
(83)
Опрощаване на част от задълженията може да е необходимо, за да се увеличи действително възстановената сума (11). Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум. Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (12). В решението си по делото HAMSA Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Първоинстанционният съд подчертава, че решаващ е статутът на кредитора като притежател на обезпечено, привилегировано или обикновено вземане, т.е. редът на гаранциите на различните кредитори. Първоинстанционният съд установява, че публичен кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база на задълбочена и мотивирана оценка на това колко би могъл да възстанови, на база на риска от ликвидация и също на шанса фирмата да възстанови своята жизнеспособност (13). Последно Германия се позовава на решението на Комисията по делото Huta Cynku, в което Комисията реши, че не съществува предимство и, следователно, държавна помощ, когато преструктурирането би довело да по-големи постъпления от ликвидацията (14).
(84)
На тази база Германия твърди, че с оглед на положението на WAK на основен кредитор и на по-задния ред на неговите гаранции в сравнение с лозарските предприятия и търговците, както съгласието за промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори, така и опрощаването на задълженията е било в съответствие с критерия за частния кредитор и не представлява държавна помощ. В случай на производство по несъстоятелност WAK би изгубил най-малко същата, а най-вероятно значително по-голяма сума от оставащото към него задължение.
(85)
WAK би могъл да има пълни гарантирани права върху оставащите запаси и би могъл да обезпечи по-голямо погасяване на оставащите задължения към него от погасяването в случай на несъстоятелност само ако избегне несъстоятелността на GfW и уреди оставащите задължения към лозарските предприятия и търговци.
(86)
От гледна точка на положението преди операцията, поведението на WAK според Германия е било правилно, особено предвид факта, че е успял да си осигури по-голямо погасяване, като е преобразувал по-задния ред на своето обезпечение в гаранция от първи ред и е избегнал предстоящата несъстоятелност на GfW. Според Германия в такава ситуация всяка частна банка би действала по същия начин.
(87)
Според германските органи резултатът от предварителната оценка на финансовите отчети на GfW би бил, че чрез запазването на GfW, WAK би могъл да получи погасяване на задължения в размер на 5 112 918,81 милиона EUR. От друга страна, ако GfW е започнало процедура по несъстоятелност, WAK би могъл единствено да получи погасяване на задължения в размер най-много на 2,4 милиона EUR. Това означава разлика от най-малко 2,7 милиона EUR.
(88)
Това се потвърждава от доклад от 3 февруари 2003 г., изготвен от независим одитор (15), поръчан от WAK и представен от германските органи. В доклада се стига до заключението, че е обосновано от икономическа гледна точка WAK да се съгласи с промяна на поредността на своите вземания в полза на другите кредитори, да опрости част от тези задължения в горепосочения размер и да опрости бъдещи плащания на лихви. Представените от Германия причини за тези заключения са както следва:
-
Ако WAK не беше променил поредността в полза на другите кредитори и опростил задълженията към него и лихвените плащания, GfW е трябвало да подаде заявление за обявяване в несъстоятелност и би било ликвидирано. Задълженията към WAK би трябвало да бъдат покрити от продажбата на запасите на GfW.
-
Ако дружеството е било ликвидирано, стойността на запасите на GfW би спаднала. Действителните постъпления от продажбата на запасите би била само около 50 % - 70 % от балансовата стойност. Следователно, при отчитане на гарантираните права, постъпленията биха възлезли на сума между 1,84 милиона EUR и 2,4 милиона EUR.
-
Производството по несъстоятелност е скъпоструващо.
-
Германският закон за несъстоятелността („InsO“) предвижда право на отделяне на продукти със запазено право на собственост от масата на несъстоятелността; изборът между изпълнението на договора и отделянето на активи обаче се определя от синдика (параграф 103 от InsO). Отделянето на активи е възможно само ако синдикът откаже да изпълни договор като в този случай кредиторът може да се оттегли от договора и да поиска отделяне на активите, а има право и на обезщетение за неизпълнението на договора. Авансовите плащания могат да бъдат приспаднати. В замяна на това GfW може да поиска възстановяване на вече извършените плащания, които могат да бъдат прихванати от обезщетението за неизпълнение на договора.
-
Обратно, след като WAK се съгласи да промени поредността на част от задълженията към него, от юридическа гледна точка е възможно GfW да избегне производството по несъстоятелност и, след като опрости част от задълженията и лихвените плащания, неуредените задължения към WAK да са в размер на 5,15 милиона EUR, които може да се очаква, че ще бъдат възстановени в резултат на факта, че GfW ще продължи да функционира.
-
Отбелязва се също така, че ако е било открито производство по несъстоятелност, погасяването по заема от 1 440 476,92 EUR, направено от GfW към WAK през периода 1 ноември - 31 декември 2000 г. би било оспорено от GfW съгласно правилата за несъстоятелност. Това би довело до задължаването на WAK да погаси тези средства.
(89)
Германия подчертава, че предварителната оценка показва, че вариантът с промяна на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаване е по-обоснован от икономическа гледна точка, тъй като получената сума чрез избягване на несъстоятелността на GfW е 4 670 517,65 EUR, т.е. по-голяма от максимума от 2,4 милиона EUR, който би могъл да бъде обезпечен при производството по несъстоятелност.
(90)
Германия стига до заключението, че тъй като промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията са били извършени в съответствие с критерия за частния кредитор, не е имало помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на промяната на поредността и опрощаването на задълженията от страна на WAK.
VI. ОЦЕНЯВАНЕ НА ПОМОЩТА
VI.1. Обща организация на пазара
(91)
До влизането в сила на Регламент (ЕО) № 479/2008 на Съвета от 29 април 2008 г. относно общата организация на пазара на вино (16) лозарството и винарството са уреждани с Регламент (ЕО) № 1493/1999. Член 71 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 гласи, че членове 87, 88 и 89 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, обхванати от него. Преди 31 юли 2000 г. лозарството и винопреработването бяха уредени чрез Регламент (ЕИО) № 822/87. Член 76 от Регламент (ЕИО) № 822/87 гласи, че членове 92, 93 и 94 от Договора (сега членове 107, 108 и 109 от ДФЕС) се прилагат за производството и търговията с продуктите, посочени в член 1 от регламента. Следователно въпросните мерки следва да бъдат разгледани в светлината на правилата за държавни помощи.
VI.2. Наличие на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС
(92)
Според член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава членка или чрез ресурси на държава членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите членки, е забранена.
(93)
WAK е публичноправно дружество и се финансира отчасти със средства от федерална провинция Райнланд-Пфалц и отчасти от парафискални такси. Следователно мярката се финансира от ресурси на държава членка.
(94)
Помощта за дадено предприятие засяга търговията между държавите членки, когато въпросното предприятие функционира на пазар, отворен за търговия в рамките на Съюза (17). Търговията със земеделски продукти в рамките на Съюза е значителна. Следователно настоящата помощ може да засегне търговията между държавите членки (18).
(95)
Съдът е постановил, че за да се определи дали дадена държавна мярка представлява помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо също така да се установи дали предприятието получател извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия (19), и/или дали мярката е дала възможност на предприятието да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от своите собствени финансови ресурси (20). Това действително би било достатъчен признак за евентуално нарушение на конкуренцията (21).
VI.2.1. Наличие на помощ за Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.а. Отпускането на заем от WAK
(96)
Заемът в размер на 15 302 696,25 EUR е отпуснат от WAK през есента на 1999 г. За срока на заема на GfW е начислена лихва в размер между 3,28 % и 5,25 %. Не е начислена премия за риск. Референтният процент за Германия през този период е между 5,23 % и 6,33 %.
(97)
Германия е съгласна със становището на Комисията, че отпускането на заема не е било по пазарни условия. Ако заемът е бил отпуснат при пазарни условия, би била начислена по-висока базова ставка и би била добавена премия за риск, като се има предвид ограничената гаранция, която обезпечението по заема предлага.
(98)
Може да се заключи, че отпуснатият заем на GfW съдържа елемент на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, тъй като GfW е извлякло икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия. Елементът на помощ се изчислява като разликата между начислената лихва и референтната ставка плюс подходяща премия за риск.
(99)
Евентуално предаване на помощ на правоприемници
(100)
Според Германия GfW е ликвидирано и прекратено, считано от 1 юни 2005 г. Всички останали запаси от другите сфери на дейност са били продадени. Всички постъпления се използват за погасяване на задълженията към WAK. С купувача (частно лице) е договорено, че стойността на всички оставащи запаси съгласно инвентарния опис към 31 декември 2004 г. ще бъде прехвърлена на WAK в края на 2005 г. Стойността би била първоначалната покупна цена от 79 579,79 EUR. GfW е заличено от търговския регистър през 2006 г. и няма нито правоприемник, нито каквото и да било юридическо лице, от което да може да се възстанови помощта. Следователно, съгласно установената съдебна практика (22), според Германия каквото и да било възстановяване е невъзможно.
(101)
Тъй като останалите активи на GfW са разпродадени, лицето, което ги е закупило, не е имало възможност да се възползва от помощта, отпусната на GfW. Въпреки това, тъй като лицето е заплатило първоначалната покупна цена и пазарът е претърпял рязък спад през изминалите години, ясно е, че заплатената от купувача цена е била най-малко пазарната цена. Следователно Комисията стига до заключението, че на купувача на оставащите запаси на GfW не е прехвърлена помощ. В същото време GfW повече не съществува и следователно няма помощ за възстановяване.
VI.2.1.б. Промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения от страна на WAK
(102)
Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задължения и на лихвени плащания са финансирани от собствени ресурси на WAK и съответен заем, изтеглен от WAK и следователно следва да се считат за финансирани с ресурси на държава членка.
(103)
С цел да се установи дали промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задължения и лихвени плащания представлява държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, е необходимо да се установи дали GfW извлича икономическо предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и/или дали мярката е дала възможност на GfW да избегне поемането на разходи, които нормално би трябвало да заплати от собствените си финансови ресурси. Тази преценка трябва да се направи на база на критерия за частния кредитор. Чрез него се преценява дали при същите пазарни условия един частен кредитор би действал или е действал по същия начин както публичния кредитор.
(104)
Според установената съдебна практика може да е необходимо опрощаване на част от задължението, за да може да се увеличи действително възстановената сума. Един частен кредитор би действал по такъв начин, че да сведе своите загуби до минимум (23). Ако дадено задължение не е било гарантирано в достатъчна степен, споразумението за отлагане на погасяването би увеличило шансовете за погасяване без загуби, тъй като длъжникът ще има възможност да преодолее кризата и да подобри положението си (24).
(105)
В решението си по делото HAMSA (25) Първоинстанционният съд отхвърля дотогавашната практика на Комисията да изисква равен дял опрощаване на задълженията за частни и публични кредитори по отношение на дела им от дълга. Вместо това съдът установява, че критерият за частния кредитор може да се прилага така също, когато опрощаването е асиметрично при различните кредитори. Параграфи 168 и 169 от решението гласят:
„(168)
Когато една фирма, изправена пред значително влошаване на нейното финансово състояние, предложи на своите кредитори споразумение или поредица от споразумения за уреждане на дълга с оглед подобряване на положението ѝ и избягване на ликвидация, всеки от кредиторите трябва да вземе решение с оглед на предложената му сума в рамките на споменатото споразумение, от една страна, и сумата, която очаква, че ще може да си възстанови след евентуалната ликвидация на фирмата, от друга страна. Върху избора му влияят множество фактори, включително дали задълженията към кредитора са обезпечени, привилегировани или обикновени, характера и степента на всяка гаранция, която може да притежава, преценката му за шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност, както и сумата, която би получил в случай на ликвидация. Ако се окаже, например, че при ликвидация на фирмата стойността при реализация на активите ѝ би стигнала само за покриване на ипотеката и привилегированите задължения, обикновените задължения не биха имали стойност. В такъв случай приемането от един обикновен кредитор на анулиране на голяма част от задължението към него всъщност няма да бъде на загуба.
(169)
Следва, че ако няма информация за факторите, които определят съответните стойности на вариантите, предложени на кредиторите, фактът, че има явни разлики между дяловете, които различните кредитори са отписали, сам по себе си не обяснява причините, които са ги накарали да приемат предложеното опрощаване на дългове.“
(106)
Освен това по делото HAMSA (26) Първоинстанционният съд установи, че публичният кредитор действа като частен кредитор, когато решава да опрости част от задълженията към него на база подробна и мотивирана преценка на това колко би могъл да възстанови, какъв е рискът от ликвидация и какви са шансовете фирмата да възстанови своята жизнеспособност. Последно, в решението на Комисията по случая Huta Cynku (27) Комисията реши, че няма предимство - а оттам и държавна помощ - когато преструктурирането би осигурило по-големи постъпления, отколкото ликвидацията.
(107)
По отношение на цитираната по-горе съдебна практика, когато се преценява дали частният кредитор би действал или е действал по същия начин като WAK, е необходимо да се разгледат вариантите за WAK, когато е достигнато заключението, че GfW е изправено пред несъстоятелност, и какви биха били икономическите последици от тези варианти. Второ, необходимо е също така да се направи същата преценка за лозарските предприятия и търговците и после да се определи дали ситуацията, пред която е изправен WAK, може да бъде съпоставена и оценена на база на действията на лозарските предприятия и търговците.
(108)
След като е уведомен, че GfW е заплашено от несъстоятелност, WAK има два варианта. Той е могъл или да допусне откриването на производство по несъстоятелност, или да се опита да избегне това, като постигне споразумение с GfW, което да даде възможност на GfW да продължи да функционира. Въз основа на представената от Германия информация, подкрепена от изготвения от независим одитор доклад от 3 февруари 2003 г. (вж. съображение 88), според Германия икономическите последици от тези две решения са следните. Предварително, в случай на производство по несъстоятелност, WAK би могъл да очаква да си възстанови максимум 2,4 милиона EUR от задълженията към него. Ако WAK подпише споразумение с GfW, чрез което да опрости част от задълженията към него и по този начин да даде възможност на GfW да продължи на функционира, WAK предварително би могъл да очаква да възстанови около 5,1 милиона EUR от задълженията към него. Това означава разлика от 2,7 милиона EUR в полза на предоставянето на възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност. Дали лозарските предприятия и търговците са били склонни да направят същото, е имало съвсем слабо въздействие върху изчисленията на възстановяването, но не е могло да промени резултатите от съпоставянето на двата алтернативни варианта.
(109)
Прогнозата за сумата на възстановяването в случай на несъстоятелност в размер на 2,4 милиона EUR в доклада се базира на допускането на Германия, че задълженията към лозарските предприятия и търговците в размер на 4,4 милиона EUR би трябвало да бъдат уредени преди това към WAK. Въпреки това, според Европейската комисия, германският закон за несъстоятелността гласи, че само дългът към лозарските предприятия и търговците със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания би трябвало да бъде уреден преди дълговете към WAK. Останалите дългове би трябвало да са от същия ред като дълга към WAK. Собствените изчисления на Европейската комисия показват обаче, че дори в случай, че дълговете към WAK и към лозарските предприятия и търговците са от един и същи ред, WAK би могъл да очаква да възстанови най-много 4,7 милиона EUR в случай на несъстоятелност (на база на максимално общо възстановяване от 6,8 милиона EUR в случай на несъстоятелност WAK и лозарските предприятия биха получили погасяване пропорционално на дълговете към тях - 10 милиона EUR и 4,4 милиона EUR съответно за WAK и за лозарските предприятия и търговците). Следователно може да се заключи, че предварително по-благоприятният вариант за WAK би бил да даде възможност на GfW да избегне несъстоятелността.
(110)
Изчислението при лозарските предприятия и търговците, от друга страна, е съвсем различно. Първо, те вече са получили 80 % от плащането за доставените от тях стоки. Второ, според предложението от GfW те биха получили само 10 % от все още дължимите им 20 %. Всъщност това означава, че те биха получили допълнително 2 % от договорената покупна цена, ако подпишат споразумението. Това, разбира се, е по-малко отколкото биха могли да очакват при производство по несъстоятелност, независимо от реда на техните гаранции (запазване на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания). Те биха могли средно да очакват да получат 48 % от оставащите задължения към тях (2,1 милиона EUR от общо дължимите им 4,4 милиона EUR). Затова не е изненада, че някои от лозарските предприятия и търговци са отказали предложението на GfW. Трето, трябва да е било очевидно, че би било в интерес на WAK да опрости част от задълженията към него и да избегне несъстоятелността, дори лозарските предприятия и търговците да не направят това, което отново би дало възможност на лозарските предприятия и търговците да получат по-голям дял от оставащите задължения към тях от предложените 10 %. Четвърто, няколко от тях вече са били дали GfW на съд и той е отсъдил в тяхна полза, като е задължил GfW да уреди 80 % от оставащите задължения.
(111)
Може да се заключи, че въпреки факта, че лозарските предприятия, търговците и WAK всички са кредитори на GfW, вариантите и резултатите от тези варианти за WAK и за лозарските предприятия и търговците са били толкова различни, че въобще не са съпоставими. Фактът, че лозарските предприятия и търговците са избрали да не опростят задълженията към тях не трябва да се разглежда като отрицателен, когато се анализира дали WAK е действал в съответствие с критерия за частния кредитор.
(112)
Като прецени един спрямо друг различните варианти за WAK, Комисията стигна до заключението, че частичното съгласие за промяна на поредността на вземанията и за опрощаване на задълженията от 4 декември 2000 г. и 21 февруари 2001 г. в общ размер на 5 005 441,60 EUR и опрощаването на лихвени плащания, считано от 31 декември 2000 г. е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на критерия за частния кредитор. Промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията означават отсрочване на дълга, което е по-изгодно за кредитора в сравнение с ликвидацията. В съответствие с установената съдебна практика (28) публичният кредитор трябва да намери баланса между предимствата, свързани с получаването на предложената сума по плана за преструктуриране и сумата, която би могъл да възстанови чрез ликвидацията на фирмата. Следователно GfW не е получило никакво предимство, което не би получило при нормални пазарни условия и следователно на GfW не е отпусната държавна помощ в резултат на решението на WAK да промени поредността на вземанията си и опрости част от задълженията към него.
(113)
При откриването на процедурите са изразени съмнения дали WAK е ограничил промяната на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията до необходимия минимум. Според становището на Германия обаче WAK е опростил необходимия дял от задълженията към него, за да се покрие дефицита на GfW за 2000 г., което е било необходимо според германския закон за несъстоятелността (вж. съображение 25), за да се избегне производство по несъстоятелност и да се даде възможност на GfW да продължи да функционира. В първия договор (подписан на 4 декември 2000 г.) между GfW и WAK, за да избегне несъстоятелността на GfW, WAK се договаря с GfW да промени поредността на вземания в същия размер, какъвто е дефицита на GfW, след като лозарските предприятия и търговците се съгласят да опростят 90 % от оставащите задължения към тях и, ако е необходимо, да опрости сумата на задълженията, чиято поредност се е съгласил да промени (вж. съображения 79 и 80). Причината опрощаването да е в по-голям размер от първоначално очакваното е, че въпреки усилията на WAK и GfW да убедят лозарските предприятия и търговците да дадат своя принос като подпомогнат GfW да избегне несъстоятелността (вж. съображение 79 и 80 от становището на Германия), решението на лозарските предприятия и на търговците е да не опростят никаква част от задълженията към тях поради причините, посочени в съображение 110 по-горе. Както е посочено в съображение 108, решението на лозарските предприятия и на търговците да не опростят никаква част от оставащите задължения към тях е оказало само ограничено въздействие върху икономическата оценка на WAK и не е променило резултата от тази оценка: че от икономическа гледна точка за WAK е било по-изгодно да даде възможност на GfW да избегне производството по несъстоятелност.
(114)
По тази причина Комисията стигна до заключението, че частичното променяне на поредността на вземанията и опрощаване на задълженията от страна на WAK е било най-благоприятният вариант за WAK и, следователно, отговаря на принципа на частния кредитор и не следва да се счита за държавна помощ за GfW по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2. Наличие на помощ за лозарските предприятия и търговците
(115)
При откриването и последващото разширяване на официалната процедура по разследване бяха повдигнати въпроси относно евентуална помощ за лозарските предприятия и търговците. Първо, редът на гаранциите на лозарските предприятия и търговците, предоставени от GfW към момента на закупуване, изглежда относително преден и са изразени съмнения дали предоставеният ред на гаранциите действително е в съответствие с нормалната стопанска практика. Второ, по преценки платената цена за закупената гроздова мъст е била над пазарната цена. Трето, решението на лозарските предприятия и търговците да не опростят никакви задължения към тях, когато GfW е изправено пред несъстоятелност, е поставено под съмнение заедно с решението на WAK да промени поредността на и след това да опрости част от задълженията към него, макар че лозарските предприятия и търговците са решили да не опростят 90 % от оставащите задължения към тях (20 % от стойността на запасите).
VI.2.2.а. Ред на предоставената гаранция към момента на закупуване на гроздовата мъст
(116)
В становището си Германия е предоставила уверения, че запазването на правото на собственост до погасяване на вземането, при препродажба с прехвърляне на вземането за цената, както и запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, предоставено на различните лозарски предприятия и търговци във връзка със закупуването на мъст, всъщност е било в съответствие с нормалната стопанска практика. Това означава, че, макар че е предоставило на лозарските предприятия и на търговците гаранция от относително преден ред, особено на тези със запазване на правото на собственост до погасяване на всички вземания, това е било в съответствие с нормалната стопанска практика и не е било по-различно отколкото ако са сключили сделка с частен купувач.
(117)
Комисията се позовава на препоръките (29), представени от Федерацията на германските винарни и търговци на дребно на вино от Трир, Федерацията на германските търговци на вино от Майнц и Германската асоциация на лозарите от Бон (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) на федералната служба за защита на конкуренцията в съответствие с § 22 ал. 3 т. 2 от Закона срещу ограничаването на конкуренцията (30). Първата версия на препоръките е внесена през 1990 г., а настоящата версия - през 2005 г. Според тези препоръки е ясно, че в случаи, в които в момента на прехвърляне на стоката не е платена цялата покупна цена, продавачът следва да запази правото си на собственост до заплащането на цялата цена. Редът на гаранциите, предоставени на лозарските предприятия и търговците в разглеждания случай предоставя различни степени на сигурност. Само тези със запазено право на собственост до погасяване на всички вземания са имали пълна гаранция за плащане. Това означава, че редът на гаранцията за лозарските предприятия и търговците като цяло не е бил толкова преден, както гласят горепосочените препоръки. Следователно Комисията приема, по отношение на препоръките и действително предоставения ред на гаранциите, уверенията на Германия, че е нормална стопанска практика да се предоставя такъв ред на гаранциите, какъвто е предоставен на лозарските предприятия и на търговците в този случай, както и че предоставеният ред на гаранциите не е бил по-преден отколкото при нормален договор между двама частни контрагенти и, следователно, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
V.I.2.2.б. Заплатената цена за закупената мъст към момента на закупуването ѝ
(118)
При откриването на процедурите е определено, че заплатената от GfW цена за закупената мъст е над пазарната цена. Използваната пазарна цена за трапезно вино е била 0,26 EUR на литър, като тази цена е посочена като референтна. В становището си Германия е предоставила подробна информация относно стопанската стратегия на GfW, която показва, че пазарът на обикновено трапезно вино не е съответният пазар и че стратегията на GfW е имала три цели. Първо, да закупи гроздова мъст за трапезно вино, с която да участва в програмата на ЕС за дестилация (40 % от запасите). Второ, да закупи висококачествена мъст с намерението да я продаде на пазара на висококачествено базово вино за производството на пенливо вино (60 % от запасите). Трето, да участва в програмата на ЕС за съхранение с 20 % от запасите преди да бъдат продадени за производството на пенливо вино. Когато прави анализ дали два продукта принадлежат към един и същ пазар, Комисията използва Известие на Комисията относно определянето на съответния пазар по смисъла на общностното право в областта на конкуренцията (31). Според точка 7 от известието „съответният продуктов пазар обхваща всички продукти и/или услуги, които се считат за взаимозаменяеми или заместващи от потребителя поради характеристиките на продуктите, техните цени и целта на тяхната определена употреба.“
(119)
Пазарът на гроздовата мъст, която е била закупена с цел възползване от програмата на ЕС за дестилация, разбира се, е пазарът на обикновено трапезно вино. Съответната цена обаче трябва да бъде цената, която е платена за виното, изпратено за дестилация.
(120)
Както всички традиционни интервенционни мерки на селскостопанските пазари, основната цел на превантивната дестилация на вино в съответствие с член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 е да ликвидира прекомерното предлагане на пазара на вино и следователно цената на тази доброволна дестилация е трябвало да бъде достатъчно висока, за да стимулира производителите да изпращат вино за дестилация. Действителната годишна цена на мярката за дестилация е била определена от Съвета на 65 % от т. нар. ориентировъчна цена.
(121)
Самата ориентировъчна цена е определяна от Съвета веднъж годишно, като изрично е фиксирана в такъв размер, че да подпомага пазара. По тази причина очевидно е трябвало да бъде определена на достатъчно високо равнище. Регламент (ЕО) № 1676/1999 на Съвета от 19 юли 1999 г. за определяне на ориентировъчната цена за вино за 1999/2000 винарска година (32) определя ориентировъчните цени за различните категории вино. Цената за категория AII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Sylvaner или Müller-Thurgau) е определена на 82,81 EUR на хектолитър, а за категория AIII (бяло трапезно вино от лозови сортове от типа на Riesling) - на 94,57 EUR на хектолитър. Според приложение III към Регламент (ЕО) № 1681/1999 на Комисията от 26 юли 1999 г. за определяне на изкупните цени, помощите и някои други суми, приложими за 1999/2000 винарска година към интервенционните мерки в сектора на виното (33), точната сума, заплащана за дестилация, е зависела от алкохолния градус на предоставеното вино, защото цената за превантивна дестилация (65 % от ориентировъчната цена) през тази година е изчислявана от Комисията не на база хектолитър, а на база алкохолен градус на хектолитър.
(122)
Основната роля на Комисията по отношение на дестилацията на вино е да прецени действителната пазарна ситуация и в съответствие с това да фиксира количествата, допускани всяка година за превантивна дестилация във всяка държава членка. Регламент (ЕО) № 2367/1999 на Комисията от 5 ноември 1999 г. за въвеждане на превантивна дестилация, както е предвидено в член 38 от Регламент (ЕИО) № 822/87 на Съвета за 1999/2000 винарска година (34), определя 148 000 хектолитра за германския пазар за 1999/2000 винарска година. Регламент (ЕО) № 546/2000 на Комисията от 14 март 2000 г. (35) за изменение на Регламент (ЕО) № 2367/1999 увеличава количеството на 468 000 хектолитра. Регламент (ЕО) № 2367/1999 ограничава количеството вино, изпращано за дестилация, на 40 % от производството. Според записите на Комисията германските производители са дестилирали около 400 000 хектолитра по тази схема.
(123)
Според Германия цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино, е била 0,50-0,55 EUR на литър. Въз основа на горепосочения метод за изчисление Комисията счита, че посочената от Германия цена е реалистична.
(124)
Комисията стига до заключението, че поради пазарната интервенция на ЕС по отношение на значителна част от виното са били създадени два отделни пазара. Първият, на който референтната цена е била цената, заплащана за изпращаното за дестилация вино - в този случай 0,50-0,55 EUR на литър - и вторият, на който референтната цена е пазарната. Следователно цената от 0,26 EUR на литър, посочена в решението за откриване на процедурата, не може да се разглежда като съответна референтна цена за гроздовата мъст, която е закупена, за да бъде изпратена за дестилация.
(125)
С цел да се определи съответният пазар за гроздовата мъст, закупена за преработване в базово вино за производството на пенливо вино, е необходимо първо да се прецени дали съществуват отделни пазари за вино и дали закупената от GfW мъст се числи към пазара на трапезно вино или не. Ще трябва също така да се определи дали виното с по-високо качество би могло да достигне по-високи цени. В своите статистически данни Комисията винаги се позовава на различни цени, в зависимост от качеството на виното. Според щатните експерти по виното на Комисията цената на виното не е една и съща за всяка партида и наличните статистически данни за виното дават само средни цени за различните качества вино. Действителната цена се влияе от няколко елемента. Основните елементи са качеството, отлежаването, репутацията, търсенето и алкохолният градус/градуси по Oechsle. Градусът по Oechsle указва зрелостта и количеството захар в гроздето. Той е важен, тъй като определя крайния естествен алкохолен градус на дадено вино. Според Deutsches Weininstitut (Германския институт по виното) производството на пенливо вино изисква висок градус на алкохолно съдържание в базовото вино (36).
(126)
Това подкрепя твърденията на Германия, че градусът по Oechsle в гроздовата мъст трябва да е по-висок, когато крайният продукт ще бъде пенливо вино, отколкото ако това ще е трапезно вино, както и че трябва да се плаща премия за мъст с по-висок градус по Oechsle. Следователно Комисията приема аргументите на Германия, че съществуват отделни пазари и че цената действително е трябвало да бъде по-висока за гроздовата мъст, която ще се използва за производството на пенливо вино, отколкото за мъст, използвана за производството на трапезно вино. В резултат на това Комисията приема също така, че заплатената от GfW цена към момента на покупката не може да се съпоставя с цената за трапезно вино - 0,26 EUR на литър - което е направено в решението за откриване на процедурата.
(127)
Освен това Германия предоставя информация по отношение на цената, която може да бъде достигната на съответния пазар - пазара на висококачествена мъст, която се използва за производството на пенливо вино. Според тази информация на пазара на базово вино за производство на пенливо вино основната цена, заплащана за един литър мъст с 60 градуса по Oechsle, е била 0,312 EUR на литър. За всеки допълнителен градус по Oechsle (до максимум 80 градуса по Oechsle) са заплащани по 0,005 EUR на литър. В съответствие с този принцип лозарските предприятия и търговците са получили заплащане за тяхната висококачествена гроздова мъст - 60 % от закупената мъст. Също така, според предоставените от Германия статистически данни на Германската асоциация на лозарите (Deutscher Weinbauverband) за вноса през периода 1998-2001 г., пазарната цена на внесеното наливно бяло вино, което поради високото си качество е подходящо за производството на пенливо вино, е била 0,38 EUR на литър.
(128)
Комисията е склонна да приеме аргументите на Германия за съответна пазарна цена от около 0,38 EUR на литър, като се базира на информацията, предоставена от щатните ѝ експерти по виното във връзка с методиката за определяне на цената на виното, горепосочената информация от Deutsches Weininstitut и изчислението на печалбата в бизнес плана на GfW.
(129)
Бизнес планът на GfW, представен от Германия, показва, че към момента на закупуване на гроздовата мъст GfW е очаквало, че ще може да изпрати 40 % от запасите за превантивна дестилация при цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър, да продаде 60 % от запасите на цена от 0,375 EUR на литър, по отношение на 20 % от запаса те са очаквали да получат допълнителна субсидия от ЕС за съхранение на вино по 0,06 EUR на литър преди да ги продадат след година на цена 0,375 EUR на литър. Като цяло те са очаквали да продадат запаса на средна цена от 0,44 EUR до 0,46 EUR и да реализират печалба между 0,06 EUR и 0,09 EUR на литър. Това би означавало обща печалба между 2,64 милиона EUR и 3,96 милиона EUR.
(130)
През 1999 г. GfW изпраща 40 % от запасите си за превантивна дестилация, за което получава цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Поради спада в цените на пазара на виното в края 1999 г., който не е очакван от GfW, предвид по-високите цени преди една година, GfW решава да не продава останалите си запаси през тази година, а да ги съхрани и да ги продаде през 2000 г. или, ако цените на пазара останат ниски, да се възползва за втори път от превантивната дестилация. Това решение е базирано на допускането, че превантивната дестилация ще бъде продължена. Новият Регламент (ЕО) № 1493/1999 относно общата организация на пазара на вино обаче отменя превантивната дестилация. Вместо нея той въвежда вариант за доброволна дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки. Нововъведената кризисна мярка за дестилация може да се използва само в изключителни случаи на смущения на пазара. Съображение 35 от Регламент (ЕО) № 1493/1999 изрично се позовава на премахването на системата на дестилация като изкуствен начин за реализация на свръхпродукцията. Новият регламент влиза в сила на 31 юли 2000 г.
(131)
За GfW това означава, че мерките за дестилация през 2000/2001 винарска година ще са значително по-неблагоприятни от тези през предходните години. В случай на дестилация за снабдяване на пазара на алкохолни напитки би могло да се достигне само около половината от предишната средна цена от 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър.
(132)
Според Германия GfW не е можело да предвиди тази промяна, когато е решило да задържи виното на съхранение. От друга страна Комисията счита, че тази промяна всъщност е била предвидима. Новата обща организация на пазара на вино е създадена изрично с цел да се премахне системата на дестилация. Затова за GfW трябва да е било ясно към момента, в който то решава за втори път да пристъпи към дестилация, че мерките за дестилация през втората половина на 2000 г. и след това няма да осигурят каквото и да било облекчение по отношение на падащите цени на пазара на вино.
(133)
Въпреки това аргументите за това дали GfW е трябвало да знае за промяната в регламента не са от значение. Бизнес планът в момента на закупуването, на база на който трябва да се преценява поведението на GfW като частен инвеститор, включва само първата превантивна дестилация, която е осъществена и за която GfW получава 0,50 EUR - 0,55 EUR на литър. Той не включва втора превантивна дестилация и следователно очакваната печалба от такава дестилация не е част от общото изчисление на печалбата към момента на закупуването. Тя не е част от бизнес плана, и макар че няма съмнение, че решението на GfW за втора дестилация след спада на пазарната цена е лошо, то не може да се счита за държавна помощ за лозарските предприятия и търговците към момента на закупуването.
(134)
На база на горното Комисията стига до заключението, че GfW заплаща пазарната цена за гроздовата мъст, закупена през есента на 1999 г., и, че следователно на лозарските предприятия и търговците не е предоставена държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
VI.2.2.в. Към момента на промяна на поредността на вземанията и на опрощаване на задълженията от страна на WAK
(135)
В съображение 114 се стига до заключението, че промяната на поредността на вземанията в полза на другите кредитори и опрощаването на задълженията от страна на WAK са направени изцяло с оглед на неговия интерес и в съответствие с критерия за частния кредитор, както и че на GfW не е отпусната държавна помощ. Фактът, че решението на WAK облагодетелства лозарските предприятия и търговците не е от значение, тъй като това не е било намерението, а по-скоро е последица от опита на WAK да увеличи до максимум възстановяването на собствените си средства.
(136)
Комисията заключва, че, като променя поредността на вземанията и опрощава задълженията към него, WAK не отпуска каквато и да било държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС на лозарските предприятия и на търговците.
VI.3. Класифициране на помощта като неправомерна помощ
(137)
Тъй като елементът на помощ, който се съдържа в заема, отпуснат от WAK на GfW, е предоставен и платен без предварително уведомяване на Комисията, той е неправомерен по смисъла на член 1, буква е) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (37).
VI.4. Изключения, предвидени в член 107 от Договора по отношение на заема за GfW
(138)
Следователно трябва да се разгледа дали се прилага някое от изключенията на забраната за държавна помощ по член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(139)
От настояща гледна точка изключенията, предвидени в член 107, параграф 2 и параграф 3, букви а), б) и г), не са приложими, тъй като въпросната помощ не е нито:
-
помощ за насърчаване на икономическото развитие на региони, където жизненото равнище е необичайно ниско или където има високо равнище на безработица, нито
-
помощ за насърчаване изпълнението на важен проект от общоевропейски интерес или за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава членка, нито
-
помощите за насърчаване на културата и опазване на наследството, доколкото тези помощи не засягат условията на търговия и конкуренция в рамките на Съюза в степен, противоречаща на общия интерес.
(140)
Следователно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС е единственото изключение, което може евентуално да се прилага.
(141)
Към момента на отпускане на помощта, помощите за първичните производители се оценяват директно според член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС. Според тогавашната практика помощта за инвестиции, кредити, животновъдство, организации на производители, реклама и насърчаване, обезщетения за щети вследствие на заболявания, застрахователни премии и техническа помощ би могла да се счита за съвместима с вътрешния пазар, ако са изпълнени определени условия. Нито една от споменатите форми на съвместима помощ обаче не може да се използва за определяне на въпросната помощ като изключение.
(142)
Освен това, от загриженост да не пропусне нито един аспект, Комисията разгледа дали във въпросния случай биха могли да се приложат насоките за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение. Първото условие, което следва да бъде изпълнено от предприятието, за да може да се възползва от помощта за оздравяване и преструктуриране, е да се счита за предприятие в затруднение по смисъла на насоките за държавните помощи за оздравяване и преструктуриране на предприятия в затруднение (38). От информацията, с която разполага Комисията, не е видно, че предприятието е било в затруднение по смисъла на горепосочените насоки при отпускането на помощта. Едва година по-късно, поради рязък спад на пазара GfW се оказва в затруднение.
(143)
Във всеки случай Комисията би искала да отбележи, че от съответната държава членка зависи да изпълни задължението си за сътрудничество с Комисията, като предостави всички изисквани елементи, за да може Комисията да провери дали са изпълнени всички условия за дерогацията, от която желае да се възползва (39). Във въпросния случай Германия не е предоставила достатъчно информация, за да даде на Комисията възможност да оцени данните предвид тези насоки, нито германските органи са представили достатъчна документация, за да дадат на Комисията възможност да оцени помощта с оглед на другите форми на съвместима помощ, посочени в параграф 126, въпреки предоставената от Комисията информация в параграф 44 от решението за откриване на процедура по разследване.
(144)
Когато съвместимостта на мерките за помощ се преценява директно съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС, това трябва да се прави рестриктивно. Трябва ясно да се покаже, че положителните въздействия от мярката за помощ са повече от вредите, които мярката може да има върху конкуренцията и правилното функциониране на вътрешния пазар. Счита се, че едностранните мерки за държавна помощ, които са предназначени единствено за подобряване на финансовото положение на производителите, но по никакъв начин не допринасят за развитието на сектора, не отговарят на тези критерии и, следователно, представляват оперативна помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(145)
Поради горепосочените причини отпуснатата на GfW помощ като елемент от заема не отговаря на нито едно от възможните изключения съгласно член 107, параграф 3. Следователно тя представлява помощ, която не е съвместима с вътрешния пазар.
(146)
Не са приложими никакви други изключения съгласно член 107, параграф 3, буква в) от ДФЕС.
VII. ЗАКЛЮЧЕНИЯ
(147)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че отпуснатият на GfW заем не може да се счита за съвместим с вътрешния пазар. Комисията счита също така, че Германия е приложила мярката неправомерно.
(148)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че последващата промяна на поредността на вземанията и опрощаването на задълженията и на бъдещите лихвени плащания не представляват държавна помощ нито в полза на GfW, нито в полза на лозарските предприятия и на търговците.
(149)
Поради горепосочените причини Комисията счита, че покупката на гроздова мъст е извършена по пазарни цени и в съответствие с обичайната стопанска практика и следователно не представлява държавна помощ за лозарските предприятия и за търговците.
(150)
Естествена последица от констатирането на неправомерно отпусната държавна помощ, определена за несъвместима с вътрешния пазар, е тя да бъде възстановена, за да може, доколкото е възможно, да се възстанови конкурентното положение, съществувало преди отпускането на помощта.
(151)
Тъй като не съществува правоприемник на GfW, в съответствие с установената съдебна практика (40) възстановяване не е възможно,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ в размер на разликата между начисления лихвен процент върху заема за GfW и пазарния лихвен процент плюс премията за риск, която е следвало да бъде начислена по заема, неправомерно предоставен от Германия, в нарушение на член 108, параграф 3 от Договора за функционирането на Европейския съюз, в полза на Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH, е несъвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Промяната на поредността на вземания и опрощаването на задължения от страна на WAK не представляват помощ за GfW или за лозарските предприятия и търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 3
Закупуването на гроздова мъст през 1999 г. от GfW не представлява помощ за лозарските предприятия и за търговците по смисъла на член 107, параграф 1 от Договора за функционирането на Европейския съюз.
Член 4
Не е необходимо Германия да възстановява помощта, посочена в член 1, от получателя, тъй като получателят е несъстоятелен и е прекратен и заличен от търговския регистър и няма правоприемник.
Член 5
Адресат на настоящото решение е Федерална република Германия.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
DECIZIA COMISIEI
din 29 iunie 2011
privind ajutorul de stat nr. SA.14554 (C 7/04) pus în aplicare de Germania pentru Gesellschaft für Weinabsatz (Societate de comercializare a vinului)
[notificată cu numărul C(2011) 4426]
(Numai textul în limba germană este autentic)
(2012/268/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf (1),
după invitarea părților interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispozițiile menționate anterior (2),
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
În urma unei plângeri primite la 10 mai 2001, Comisia a trimis o solicitare scrisă Republicii Federale Germania la 9 noiembrie 2001. Măsura a fost notificată prin scrisoarea din 5 martie 2002, trimisă ca răspuns la această solicitare din partea Comisiei și primită la 8 martie 2002. Deoarece la momentul respectiv măsura fusese deja pusă în aplicare, aceasta a fost inclusă pe lista schemelor de ajutor care nu au fost notificate (ajutorul nr. NN 159/02).
(2)
Germania a trimis informații suplimentare prin scrisoarea din 20 noiembrie 2002, primită la 25 noiembrie 2002, prin scrisoarea din 28 aprilie 2003, primită la 2 mai 2003, prin scrisoarea din 27 mai 2003, primită la 28 mai 2003 și prin faxul din 2 octombrie 2003.
(3)
Prin scrisoarea din 19 februarie 2004, SG-Greffe (2004) D/200645, Comisia a informat Germania cu privire la decizia sa de a iniția, în ceea ce privește ajutorul, procedura prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE).
(4)
Decizia Comisiei de deschidere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (3). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutor.
(5)
Comisia nu a primit observații de la părțile interesate (4).
(6)
Germania și-a prezentat observațiile Comisiei în scrisoarea din 18 martie 2004, înregistrată de primire la data de 23 martie 2004. S-au trimis observații suplimentare prin scrisoarea din 10 ianuarie 2006, înregistrată la 10 ianuarie 2006 și prin scrisoarea din 13 iulie 2007, înregistrată la 16 iulie 2007.
(7)
Prin scrisoarea din 21 octombrie 2008, SG-Greffe (2008) D/206430, Comisia a informat Germania că a decis să extindă procedura inițiată în temeiul articolului 108 alineatul (2) din TFUE în ceea ce privește ajutorul.
(8)
Decizia Comisiei de extindere a procedurii a fost publicată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (5). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la ajutor.
(9)
Comisia nu a primit observații de la părțile interesate.
(10)
După o solicitare de prelungire a termenului, trimisă la 17 noiembrie 2008 și acceptată de Comisie la 21 noiembrie 2008), Germania a prezentat Comisiei observații prin scrisoarea din 23 decembrie 2008, înregistrată la 5 ianuarie 2009.
II. DESCRIEREA DETALIATĂ A AJUTORULUI
II.1. Titlul măsurii
(11)
Kredit an die Gesellschaft für Weinabsatz mit nachfolgendem Forderungsverzicht [împrumut acordat Gesellschaft für Weinabsatz (Societate de comercializare a vinului) și renunțarea ulterioară la creanțe].
II.2. Temei juridic
(12)
Măsura a fost pusă în aplicare pe baza unui acord contractual între Wiederaufbaukasse der rheinland-pfälzischen Weinbaugebiete (Fondul de reconstrucție pentru zonele viticole din Renania-Palatinat), denumită în continuare WAK și Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH (Societate de comercializare a vinului din Palatinat, societate cu răspundere limitată), denumită în continuare GfW.
II.3. Obiectiv
(13)
Obiectivul a fost acordarea unui împrumut către GfW pentru achiziția de must de la societățile viticole și comercianți. Activele gajate au fost convenite drept garanții. Aceste active făceau, de asemenea, obiectul unor drepturi de retenție cu diverse grade (Eigentumsvorbehalt) ale societăților viticole și ale comercianților (Weinbaugetriebe und Kommissionäre), sub forma unor drepturi de retenție simple, extinse sau prelungite. Renunțarea la creanțe s-a produs în momentul în care GfW a întâmpinat dificultăți financiare din cauza prăbușirii prețurilor de pe piață.
II.4. Organism public
(14)
WAK este o persoană juridică de drept public din landul Renania-Palatinat, înregistrată la Mainz. Aceasta își desfășoară activitatea în domeniul viticol, într-o manieră asemănătoare unei bănci. Activitatea tipică a WAK constă în acordarea de împrumuturi pentru comasarea terenurilor (Flurbereinigung). WAK se finanțează din contribuții, taxe, împrumuturi și granturi [articolul 8 alineatul (1) din Weinbergsaufbaugesetz (legea privind dezvoltarea societăților viticole)].
II.5. Beneficiari
(15)
Beneficiara măsurii a fost GfW, care a primit din partea WAK un împrumut ai cărui termeni nu erau conformi cu condițiile de pe piață.
(16)
GfW a fost o filială deținută integral de Bauern- und Winzerverband Rheinland-Pfalz Süd (asociația fermierilor viticoli și a societăților viticole din sudul landului Renania-Palatinat). Aceasta a fost înființată în 1984, cu scopul comercializării vinului, iar activitatea sa consta în producerea și comercializarea de vin spumant, suc de struguri, jeleu de struguri, rachiu și brandy din struguri. GfW presta, de asemenea, servicii destinate societăților viticole, legate de măsuri de distilare (Destillationsmaßnahmen). Aceste măsuri de distilare implicau măsurile care fac obiectul organizării comune a pieței (6) și distilări finanțate de stat, realizate în mod normal pe baza deciziilor Consiliului (7). Legat de acest aspect, GfW s-a ocupat cu consilierea micilor producători de vin și a organizat transportul vinului către distilerii.
(17)
Alți posibili beneficiari sunt societățile viticole și comercianții de la care GfW a ajuns, în urma împrumutului, în situația de a cumpăra must și care nu au renunțat la niciuna din creanțele lor față de GfW atunci când WAK a decis să procedeze în acest fel în momentul în care GfW a întâmpinat dificultăți financiare.
II.6. Contextul ajutorului
(18)
În 1999, folosind un împrumut de 15 302 696,25 EUR din partea WAK și resurse proprii, GfW a achiziționat 44 de milioane de litri de must. O proporție de 60 % din acest must avea cel puțin 60 de grade Oechsle și o medie de 81 de grade Oechsle. O proporție de 40 % din must era must pentru vin de masă obișnuit, cu minimum 44 de grade Oechsle, achiziționat pentru a beneficia de condițiile avantajoase de distilare preventivă. Pentru tot mustul achiziționat s-a plătit un preț mediu de 0,38 EUR pe litru. Nu s-a achiziționat vin finit. Achiziția s-a realizat pe baza drepturilor de retenție simple, extinse sau prelungite (einfache, erweiterte, verlängerte Eigentumsvorbehalte) ale societăților viticole și ale comercianților. În același timp, s-a convenit ca aceste active gajate să servească drept garanție pentru WAK.
(19)
Potrivit informațiilor furnizate de Germania, planul de afaceri al GfW era acela de a profita de oportunitățile de distilare oferite de Regulamentul (CEE) nr. 822/87 pentru 40 % din must și de a prelucra 60 % din must pentru a obține vin brut, destinat producerii de vin spumant, care urma să fie vândut producătorilor de vin spumant. În plus, GfW intenționa să stocheze 20 % din vinul brut timp de 9-12 luni, pentru a profita de subvențiile UE pentru stocarea vinului în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 822/87, înainte ca acesta să fie vândut pe piața vinului brut, pentru producerea de vin spumant.
(20)
La 11 noiembrie 1999, societățile viticole și comercianții au primit un acont în valoare de 80 % din prețul de vânzare. Acontul a fost, în medie, de 0,31 EUR pe litru.
(21)
În 1999, GfW și-a trimis 40 % din stocuri pentru distilare preventivă. Din cauza scăderii prețurilor de pe piața de vin brut de la sfârșitul anului 1999, GfW a hotărât să vândă vin brut în acel an și să aștepte restabilirea pieței în anul 2000.
(22)
În anul 2000, din cauza recoltelor relativ mari și a scăderii vânzărilor de vin spumant, piața de vinuri albe a suferit o cădere și mai accentuată (prețurile medii scăzând în anumite cazuri cu până la 0,20 EUR). O mare parte din vinul vărsat aflat încă în depozite a trebuit să fie trimis pentru o nouă rundă de distilare.
(23)
Ca urmare a unei modificări a organizării comune a pieței vitivinicole, adoptată în 1999 și intrată în vigoare la 1 august 2000, distilarea preventivă în conformitate cu Regulamentul (CEE) nr. 822/87 a fost înlocuită cu distilarea pentru aprovizionarea pieței alcoolului alimentar în conformitate cu Regulamentul (CE) nr. 1493/1999. Termenii erau mult mai puțin avantajoși, putându-se obține numai circa jumătate din prețul anterior pentru distilare preventivă, de 0,50-0,55 EUR pe litru.
(24)
În urma scăderii abrupte a prețurilor din anul 2000, a devenit imposibil pentru GfW să realizeze profiturile preconizate, atât pe piața vinului, cât și prin distilare pentru aprovizionarea pieței alcoolului alimentar. Drept urmare, valoarea contabilă a stocurilor GfW a trebuit redusă semnificativ, ceea ce a făcut ca pasivele GfW să depășească activele.
(25)
Având în vedere problemele comerciale descrise mai sus, s-a întocmit o situație contabilă intermediară pentru anul încheiat la 31 octombrie 2000, care a fost examinată de un auditor. La 31 octombrie 2000, pasivele GfW (15 670 155 EUR) erau mai mari decât activele curente (9 886 856 EUR) cu 5 783 299 EUR. Pasivele GfW sunt detaliate în tabelul de mai jos. Potrivit unui raport pregătit de Wirtschaftsprüfungsgesellschaft Falk & Co. GmbH, GfW urma să se confrunte în scurt timp cu o procedură de insolvență dacă nu se lua nicio măsură pentru evitarea acestui lucru, din cauză că pasivele aveau o valoare mai mare decât activele (Überschuldung).
(26)
Tabelul 1
(în EUR)
Datorii către
Sumă
WAK
10 150 959
Instituții financiare
726 892
Furnizori
218 460
Societăți și comercianți din domeniul viticol
4 355 581
Alții
218 263
Total
15 670 155
(27)
În conformitate cu articolul 19 din Legea insolvenței din Germania (Insolvenzordnung), o situație în care pasivele depășesc ca valoare activele unei societăți reprezintă un motiv de deschidere a procedurii de insolvență. Din această cauză, în conformitate cu articolul 64 din Legea societăților comerciale în versiunea anterioară, coroborat cu articolul 19 din Legea insolvenței, comitetul executiv al GfW avea obligația de a solicita deschiderea procedurii de insolvență în termen de trei săptămâni de la apariția situației în care pasivele depășeau ca valoare activele (Überschuldung).
(28)
Ca urmare a insolvenței iminente, GfW a solicitat anumitor creditori (WAK, societățile viticole și circa 130 de comercianți implicați în achiziția descrisă la considerentul 18) să renunțe la o parte din creanțele lor neîncasate, pentru a permite societății să își continue activitatea comercială. În cazul societăților viticole și al comercianților, era vorba de renunțarea la 90 % din creanțele neîncasate, cu alte cuvinte aceștia urmau să primească în plus numai 2 % din prețul de vânzare convenit. Restul deficitului urma să fie eliminat prin subordonarea necesară a creanțelor și prin renunțarea la creanțe de către WAK.
(29)
În calitate de creditor principal (a se vedea tabelul 1), cu un rang mai mic al garanțiilor, WAK avea un interes considerabil în evitarea insolvenței iminente. Prin urmare, acesta a încercat să convingă societățile viticole și comercianții să fie de acord cu renunțarea la o parte din creanțele acestora. WAK a semnat, de asemenea, un acord scris cu GfW, datat 4 decembrie 2000, în care convine să își subordoneze o parte din creanțele neîncasate - corespunzând deficitului GfW - în favoarea celorlalți creditori. Valoarea finală a subordonării creanțelor urma să fie precizată numai după primirea declarațiilor de renunțare la creanțe din partea societăților viticole și a comercianților, pentru a se reduce la minim suma subordonată. S-a convenit, de asemenea, ca în cazul în care acest lucru s-ar dovedi necesar într-un stadiu ulterior pentru evitarea procedurii de insolvență, WAK va renunța la creanțe în sumă egală cu cele subordonate.
(30)
Un număr de 1 700 din cele 2 700 de societăți viticole și comercianți și-au declarat disponibilitatea de a renunța la 90 % din creanțele rămase, corespunzând unei proporții de circa 60 % din creanțele neachitate ale întregului grup. Cu toate acestea, restul societăților viticole și al comercianților fie au refuzat în mod explicit oferta, fie nu au răspuns solicitării. Era clar că o parte dintre ei au decis să nu renunțe la creanțe, din cauza rangului mai mare al garanțiilor pe care le dețineau - unii dintre aceștia beneficiau de drept de retenție prelungit și primiseră deja aconturi în valoare de 80 % din prețul convenit. Aceasta însemna că în cazul unei proceduri de insolvență, sumele încasate de aceștia ar fi fost mai mari decât oferta de 2 % din prețul de vânzare.
(31)
În plus, o serie de societăți viticole și comercianți înaintaseră plângeri împotriva GfW, în urma cărora instanța a propus acorduri de soluționare a litigiilor. Potrivit acordurilor de soluționare a litigiilor, GfW ar fi trebuit să plătească 70 % din creanțele rămase, iar la restul de 30 % ar fi trebuit să se renunțe. Instanța a stabilit, de asemenea, că GfW ar urma să suporte 80 % din cheltuielile de judecată. Alte instanțe au propus acorduri similare de soluționare a litigiilor și, având în vedere acest lucru, GfW nu se mai putea aștepta ca celelalte societăți viticole și ceilalți comercianți să fie de acord cu renunțarea la 90 % din creanțele rămase. În plus, mai multe societăți viticole și mai mulți comercianți au declarat în acest stadiu că vor solicita plata integrală a restului de 20 %.
(32)
Articolul 305a din Legea insolvenței din Germania prevede că soluționarea pe căi extrajudiciare pentru evitarea plății datoriilor eșuează dacă un creditor hotărăște să inițieze recuperarea creanțelor după începerea negocierilor pentru soluționarea pe căi extrajudiciare.
(33)
Prin urmare, GfW nu a mai fost în măsură să pună în aplicare planul inițial de a solicita societăților viticole și comercianților să renunțe la creanțele lor. În schimb, GfW a semnat un acord cu WAK, datat 21 februarie 2001, care preciza că WAK este de acord să acopere integral deficitul GfW din anul 2000, prin renunțarea la suma de 5 005 441,60 din creanțele sale. Pentru restul datoriei aferente perioadei 1 ianuarie 2001-31 decembrie 2001, urma să nu se perceapă nicio dobândă. Acordul prevedea, de asemenea, că restul creanțelor societăților viticole și ale comercianților vor fi plătite integral. În acest fel se garanta siguranța creanțelor nesubordonate ale WAK, se rezolva problema deficitului, procedura de insolvență era deocamdată evitată, iar GfW își putea continua activitatea comercială.
(34)
În perioada 1 noiembrie 2000-31 decembrie 2000, GfW a rambursat WAK suma de 1 440 446,92 EUR din valoarea împrumutului. În perioada 2001-2005, GfW și-a continuat activitatea comercială și a efectuat rambursări regulate ale împrumutului către WAK, în valoare totală de 3 728 969,40 EUR. În plus, în cursul anului 2001, GfW a efectuat plăți aferente dobânzilor către WAK, în valoare totală de 149 757,16 EUR.
(35)
Din cauza unei scăderi a cifrei de afaceri în domeniile principale de activitate ale GfW, aceasta a hotărât la data de 31 decembrie 2004 să își înceteze toate activitățile și să intre în lichidare. Toate stocurile din domeniile de activitate rămase au fost vândute. Sumele obținute au fost utilizate integral pentru plata datoriilor către WAK. S-a convenit cu cumpărătorul (o persoană fizică) că valoarea tuturor stocurilor rămase potrivit inventarului de la 31 decembrie 2004 urma să fie transferată către WAK la sfârșitul anului 2005. Această valoare urma să fie valoarea de achiziție inițială, de 79 579,79 EUR.
(36)
GfW s-a dizolvat în cele din urmă la 1 iunie 2005 și a fost radiată din registrul comerțului în cursul anului 2006. Nu există succesori legali sau vreo altă entitate juridică de la care să se poată recupera ajutorul.
(37)
Până la 31 decembrie 2005, se rambursase suma de 9 897 154,65 EUR și se efectuaseră plăți aferente dobânzilor în valoare de 793 994,99 EUR. După lichidarea activelor rămase ale GfW (în valoare de 87 079,79 EUR), restul de creanțe neachitate ale WAK, în valoare de circa 313 000 EUR, au fost declarate irecuperabile și au fost anulate. Partea nerambursată din împrumut s-a ridicat, prin urmare, la 5 318 441,60 EUR (constând în declarația inițială de renunțare la creanțe în valoare de 5 005 441,60 plus creanțele neachitate în urma lichidării, în valoare de 313 000 EUR).
II.7. Natura și intensitatea ajutorului
(38)
Împrumutul în valoare de 15 302 696,25 EUR al WAK către GfW a fost acordat în anul 1999 în mai multe tranșe, pe termen de 12-18 luni.
(în EUR)
11.11.1999
5 936 061,62
25.11.1999
6 868 777,04
1.12.1999
585 429,72
13.12.1999
112 110,66
17.12.1999
1 800 317,21
Total
15 302 696,25
(39)
Ratele dobânzii au fost următoarele:
Al patrulea trimestru 1999
3,28 %
Primul trimestru 2000
3,51 %
Al doilea trimestru 2000
4,15 %
Al treilea trimestru 2000
4,80 %
Al patrulea trimestru 2000
5,15 %
2001
4,55 %-5,25 %
(40)
La 11 noiembrie 1999, furnizorii au primit un acont de 80 % din prețul convenit. În plus, ca urmare a dreptului de retenție prelungit acordat unora dintre furnizori, care nu ar lua sfârșit cu ocazia prelucrării sau a amestecării, o parte din acest stoc a fost utilizat drept garanție pentru creanțele rămase ale acestor furnizori (20 %). S-a convenit, de asemenea, ca aceste stocuri să reprezinte garanții pentru WAK. Cu toate acestea, din cauza dreptului de retenție, WAK a avut numai calitate de creditor secundar pentru o parte din stocuri, atâta timp cât nu au fost achitate creanțele cu drept de retenție prelungit. Prin urmare, partea mai mare a riscului unor fluctuații de prețuri era suportată de GfW și creditorii săi, dintre care WAK era creditorul principal.
(41)
Pentru împrumutul acordat de WAK către GfW s-a plătit numai o dobândă limitată: între 11 noiembrie 1999 și 31 decembrie 1999 (la o rată de 3,28 %), între 1 ianuarie 2000 și 31 decembrie 2000 (3,51 %-5,15 %) și între 1 ianuarie 2001 și 31 decembrie 2001 (4,55 %-5,25 %). După 31 decembrie 2001 nu s-a mai reclamat plata niciunei dobânzi.
(42)
Având în vedere riscul asumat de WAK la acordarea unui împrumut către GfW, ar fi trebuit percepută o primă de risc considerabilă, care să se adauge ratei obișnuite a dobânzii. Având în vedere lipsa unei astfel de prime de risc adăugate la rata dobânzii, a existat la momentul acordării împrumutului o componentă de ajutor. Această componentă de ajutor poate fi calculată ca diferență între rata percepută a dobânzii, pe de o parte, și rata dobânzii de pe piață plus prima de risc care ar fi trebuit percepută, pe de alta.
(43)
În conformitate cu Comunicarea Comisiei privind metoda de stabilire a ratelor de referință și de actualizare (8), modificată prin Comunicarea Comisiei privind adaptările tehnice ale metodei de stabilire a ratelor de referință și de scont (9), aplicabilă pentru perioada în cauză, rata de referință de bază pentru Germania se situa între 5,23 % și 6,33 %. Potrivit comunicării, rata de referință stabilită reprezintă un plafon minim care poate fi majorat în situații care implică riscuri speciale (de exemplu, o întreprindere în dificultate sau absența garanțiilor solicitate, în mod normal, de bănci). În asemenea situații, prima se poate ridica la 400 de puncte de bază sau mai mult în cazul în care nicio bancă privată nu ar accepta acordarea creditului respectiv.
(44)
Potrivit informațiilor comunicate de Germania, ratele dobânzilor percepute de băncile din Germania în aceeași perioadă pentru credite similare se situau între 5,25 % și 6,50 % (VR-Bank Südliche Winstrasse e.G.) și între 5,40 % și 6 % (Die Kreissparkasse Bad Dürkheim).
II.8. Durata măsurii
(45)
Măsură unică.
II.9. Motivele inițierii procedurii oficiale de investigare
(46)
Comisia a inițiat procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) din TFUE din cauză că a suspectat că subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe ar putea constitui ajutor de stat în înțelesul articolului 107 din TFUE.
(47)
În particular, pe baza informațiilor disponibile la momentul deschiderii inițiale a procedurii oficiale de investigare, Comisia a examinat dacă subordonarea și renunțarea la creanțe s-au efectuat după aplicarea testului creditorului privat.
(48)
Testul creditorului privat constă în verificarea măsurii în care un creditor privat ar fi acționat sau a acționat, în condiții de piață similare, în același fel cu creditorul public. În cazul în speță, creditorii privați dețineau creanțe față de GfW în sumă totală de 5,5 milioane EUR la 31 octombrie 2000, dar niciunul dintre aceștia nu a renunțat la creanțe. Raportul realizat de un auditor independent a părut, într-adevăr, să arate că subordonarea și renunțarea de către WAK la o parte din creanțe era o măsură rațională din punct de vedere economic, dar nu explica motivul pentru care niciunul dintre ceilalți creditori nu era gata să renunțe la propriile creanțe.
(49)
La deschiderea procedurii oficiale de investigare, Comisia a concluzionat că la momentul deschiderii procedurii, nu se putea exclude ipoteza că subordonarea și renunțarea la creanțe din partea WAK (creanțe corespunzând împrumutului acordat GfW și plăților viitoare de dobândă aferente) nu au fost conforme testului creditorului privat, întrucât acestea păreau mai ridicate decât strictul necesar și au favorizat excesiv nu numai GfW, dar și alți creditori (în principal societățile viticole și comercianții), ale căror creanțe au fost plătite integral.
(50)
Procedura oficială de investigare a fost ulterior extinsă pentru a include și acordarea împrumutului. Mai exact, s-au exprimat îndoieli în privința măsurii în care împrumutul a fost acordat în termenii pieței (nu s-a perceput nicio primă de risc) și cu garanții suficiente.
(51)
În prelungirea procedurii oficiale de investigare au apărut din nou suspiciuni în privința unui posibil ajutor acordat societăților viticole și comercianților. Informațiile disponibile la momentul respectiv păreau să indice că prețul plătit pentru must era mai mare decât prețul de piață relevant, iar scopul tranzacției nu era maximizarea profitului, ci sprijinirea pieței de vin și must, iar rangul garanțiilor acordate societăților viticole și comercianților prin contractul de vânzare a fost mai avantajos decât ar fi fost în condiții normale.
(52)
Suspiciunile privitoare la preț au fost accentuate de documentele puse la dispoziție de Germania după prima deschidere a procedurii, care arătau fluctuații ale prețului unui litru de vin de masă (fără TVA) în 1999 în regiunea Pfalz-Rheinhessen, mergând de la o valoare minimă de 0,26 EUR (octombrie-noiembrie) la 0,30 EUR (iunie-septembrie) și 0,35 EUR (aprilie), cu o valoare maximă de 1,10 EUR (februarie, iunie, noiembrie-decembrie). Prin urmare, prețul minim al pieței care putea fi atins pentru vinul de masă la momentul acordării împrumutului a fost de 0,26 EUR pe litru.
(53)
Prin urmare, prețul mediu de cumpărare, de 0,38 EUR pe litru, părea mai mare decât prețul minim de pe piață, de circa 0,26 EUR pe litru.
III. PLÂNGERI ȘI INFORMAȚII PRIMITE DE LA TERȚE PĂRȚI
(54)
Comisia a primit informații potrivit cărora renunțarea la creanțe menționată mai sus a fost finanțată cu fonduri ale WAK. Se pare că landul Renania-Palatinat, în calitate de autoritate publică responsabilă cu finanțarea WAK, a examinat o posibilă injecție de capital din cauza nivelului redus de capital propriu al WAK, dar în cele din urmă a hotărât să nu desfășoare această operație.
(55)
Comisia a primit o plângere privind presupusul ajutor de stat implicat în renunțarea la creanțe de către WAK. Plângerea menționa faptul că GfW era un actor pe piața distilatelor din vin și că, în urma renunțării la creanțe în favoarea acestei societăți, concurenții acesteia ar fi avut probleme considerabile în a-și vinde propriile produse. Reclamantul a prezentat câteva articole de ziar care conțineau informații privind renunțarea la creanțe de către WAK în favoarea GfW.
(56)
Același reclamant a prezentat, de asemenea, o scrisoare primită din partea biroului procuraturii din Kaiserslautern (biroul central de investigare a criminalității economice) ca răspuns la o scrisoare expediată de acesta. Scrisoarea din partea biroului procuraturii publice din Kaiserslautern rezumă informațiile primite de la reclamant sub forma unor articole de ziar și a unor declarații și îl informează pe acesta că pe baza informațiilor primite nu se justifică deschiderea unor proceduri de cercetare penală (strafrechtliches Ermittlungsverfahren einzuleiten).
IV. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
(57)
Comisia nu a primit observații în cadrul procedurii oficiale de investigare.
(58)
Scrisorile primite în mod repetat de la reclamant după deschiderea inițială a procedurii nu au adus informații factuale sau argumente noi.
V. OBSERVAȚII DIN PARTEA GERMANIEI
V.1. Componenta de ajutor la momentul acordării împrumutului
(59)
Germania a pus la dispoziție informații cuprinzătoare privind condițiile împrumutului acordat de WAK către GfW, care au fost incluse în descrierea măsurii din secțiunea II.
(60)
În observațiile sale, Germania este de acord că rata dobânzii percepute de WAK pentru împrumutul acordat GfW a fost mai mică decât rata pieței. Germania recunoaște că diferența dintre rata pieței și rata percepută a dobânzii reprezintă ajutor acordat GfW în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(61)
Germania a prezentat, de asemenea, dovezi privind lichidarea și dizolvarea GfW începând cu data de 1 iunie 2005. Toate stocurile din domeniile de activitate rămase au fost vândute. Sumele obținute au fost utilizate integral pentru plata datoriilor către WAK. S-a convenit cu cumpărătorul (o persoană fizică) că valoarea tuturor stocurilor rămase potrivit inventarului de la 31 decembrie 2004 urma să fie transferată către WAK la sfârșitul lui 2005. Această valoare urma să fie valoarea inițială de achiziționare, de 79 579,79 EUR. GfW a fost radiată din registrul comerțului în cursul anului 2006 și nu există un succesor legal sau o altă entitate juridică de la care să se poată recupera ajutorul. Prin urmare în conformitate cu jurisprudența constantă (10), recuperarea este, potrivit Germaniei, imposibilă.
(62)
Germania a dat asigurări că acordarea de către GfW a unor drepturi de retenție simple, extinse sau prelungite societăților viticole și comercianților în legătură cu vânzarea de must a fost conformă cu practicile comerciale uzuale. Germania a dat, de asemenea, asigurări că acceptarea activelor gajate drept garanție în pofida drepturilor de retenție, cum a procedat WAK în cazul împrumutului acordat GfW, este de asemenea conformă cu practicile comerciale uzuale.
(63)
În plus, Germania afirmă că achiziția efectuată de GfW în toamna lui 1999 s-a realizat la prețul pieței, deoarece 60 % din mustul achiziționat era must de calitate (minimum 60 de grade Oechsle), nu must pentru vin de masă obișnuit, cum s-a presupus la deschiderea procedurii. Potrivit autorităților din Germania, cerințele de calitate pentru producerea de vin spumant sunt mai ridicate decât cele pentru vinul de masă (minimum 60, respectiv 44 de grade Oechsle). Restul de 40 % era must pentru vin de masă obișnuit, care a fost achiziționat pentru a profita de condițiile avantajoase ale distilării preventive.
(64)
În observațiile sale, Germania a subliniat că strategia de marketing a GfW în ceea ce privește 60 % din stocurile în cauză implica achiziția de must de calitate în cantități mari și prelucrarea ulterioară a acestuia pentru obținerea de loturi omogene de vin brut destinat producerii de vin spumant (Sektgrundwein). Vinul brut destinat producerii de vin spumant necesită un nivel scăzut de SO2 și niveluri ridicate de acizi fructici. Acestea se pot obține numai dacă mustul a fost achiziționat în perioada de toamnă și prin prelucrarea mustului de către GfW pentru obținerea de vin brut.
(65)
Din informațiile puse la dispoziție de Germania rezultă că prețul de bază al unui litru de must de 60 de grade Oechsle, pe piața vinului brut destinat producerii de vin spumant, a fost de 0,312 EUR pe litru. Pentru fiecare grad Oechsle suplimentar (până la un nivel maxim de 80 de grade Oechsle) s-au plătit 0,005 EUR pe litru. Mustul de calitate furnizat de societățile viticole și comercianți, reprezentând 60 % din mustul cumpărat, a fost plătit în conformitate cu acest principiu.
(66)
În acest context, Germania face trimitere la piața relevantă. În opinia sa, prețul pieței pentru vinul de masă obișnuit nu poate fi utilizat ca nivel de referință pentru această parte de 60 % din stocuri, întrucât piața relevantă pentru GfW nu era reprezentată de vinul de masă obișnuit, ci de vinul brut de calitate mai ridicată, destinat producerii de vin spumant. Germania a făcut, de asemenea, trimitere la teoria substituirii cererii, care arată că două produse nu sunt comercializate pe aceeași piață dacă unul dintre ele nu poate fi înlocuit de celălalt chiar dacă prețul unuia dintre ele se modifică. În cazul în speță, cerințele specifice pentru mustul și vinul brut destinat producerii de vin spumant fac imposibilă înlocuirea acestuia cu must pentru vin obișnuit de masă sau cu vin de masă, chiar dacă prețul vinului de masă ar scădea semnificativ. Prin urmare, o scădere a prețului vinului de masă nu va influența prețul mustului destinat producerii de vin spumant, întrucât acestea nu sunt interschimbabile.
(67)
Potrivit statisticilor privind importurile ale Asociației viticultorilor din Germania (Deutsche Weinbauverband) pentru anii 1998-2001, prețul vinului alb importat - adecvat pentru producția de vin spumant datorită calității sale ridicate - a fost de 0,38 EUR pe litru, semnificativ mai ridicat decât valoarea de 0,26 EUR pe litru citată pentru vinul de masă. În observațiile sale, Germania concluzionează că există două piețe separate, una pentru vinul de masă obișnuit și mustul pentru vin de masă, iar alta pentru vinul brut de calitate și mustul de calitate, destinat producerii de vin spumant.
(68)
Prin urmare, potrivit autorităților din Germania trebuie concluzionat că piața relevantă pentru vinul care nu se trimite la distilare este cea a vinului brut de calitate destinat producerii de vin spumant, pe care se pot atinge prețuri mult mai ridicate (0,38 EUR pe litru), nu piața vinului de masă obișnuit (cu prețuri de 0,26 EUR pe litru). Prin urmare, argumentul Germaniei este că prețul plătit de GfW pentru must a fost conform prețului pieței de pe piața relevantă, incluzând o marjă normală de profit.
(69)
În plus, GfW avea intenția de a participa la programele de stocare și distilare ale UE (GfW oferise deja în trecut astfel de servicii viticultorilor). În cadrul programului de stocare, s-au plătit 0,06 EUR pe litru pentru 20 % din stocurile care ar fi trebuit să fie ulterior vândute ca vin brut destinat producerii de vin spumant. În cadrul programului de distilare, s-au plătit 0,50-0,55 EUR pe litru pentru 40 % din stocul trimis la distilare.
(70)
În opinia autorităților din Germania, la momentul în care WAK a acordat un împrumut GfW era posibilă realizarea unui profit din aceste activități. Pe de o parte, GfW intenționa să utilizeze 40 % din achizițiile de must pentru distilare preventivă în decembrie 1999, la un preț de distilare considerabil mai ridicat decât prețul de achiziție (0,50-0,55 EUR pe litru). Pe de altă parte, s-a anticipat că producătorii de vin spumant vor plăti prețuri relativ ridicate (între 0,36 și 0,41 EUR pe litru) pentru loturi mari de vin brut cu calitate uniformă și garantată. Germania aduce argumentul că GfW ar fi putut obține din vânzări între 0,44 și 0,46 EUR pe litru, cu mult peste media de 0,38 EUR pe litru plătită societăților viticole și comercianților.
(71)
Previziunile s-au bazat pe următoarele ipoteze privind prețurile țintă:
Volum
Preț/litru (EUR)
Distilare
40 %
0,50-0,55
Subvenție din partea UE pentru stocarea vinului/mustului (1 an): 0,06 EUR/litru și vânzarea ulterioară ca vin brut pentru producerea de vin spumant
20 %
0,435
Vânzare ca vin brut pentru producerea de vin spumant
40 %
0,375
(72)
Pe baza acestor ipoteze, s-a preconizat obținerea unui preț mediu de vânzare de 0,44-0,46 EUR/litru.
(73)
Previziunile de vânzări de mai sus au condus la următoarele calcule privind profitul:
Preț/litru (EUR)
Preț de achiziție și prelucrare
0,37-0,38
Venituri din vânzarea ca vin brut pentru producerea de vin spumant, distilare, subvenții pentru stocare
0,44-0,46
Profit preconizat
0,06-0,09
(74)
Pe baza unui volum total de circa 44 de milioane de litri, s-a preconizat un profit total de 2,64-3,96 milioane EUR.
(75)
Germania face, de asemenea, trimitere la faptul că prețul pieței pentru vin de masă citat de Comisia Europeană în deciziile de deschidere (0,26 EUR pe litru) este cel mai scăzut preț al vinului de masă pentru luna noiembrie 1999. În luna noiembrie 1999, prețul vinului de masă a variat între 0,26 și 0,56 EUR pe litru. În plus, aceasta a fost plaja completă de prețuri pentru tot anul 1999. În 2000, plaja de prețuri s-a situat între 0,20 și 0,41 EUR pe litru. Germania mai subliniază că 60 % din mustul achiziționat de GfW avea în medie 81 de grade Oechsle, ceea ce reprezintă o valoare mult mai ridicată decât cea necesară pentru vinul de masă (44), iar acest lucru s-a reflectat în prețul plătit de GfW pentru must.
V.2. Componenta de ajutor la momentul subordonării creanțelor și al renunțării la creanțe
(76)
Potrivit autorităților din Germania, în urma unei situații contabile intermediare întocmite în noiembrie 2000 s-a stabilit că GfW se confrunta cu o situație de insolvență. La momentul respectiv, GfW avea un deficit contabil de circa 6 milioane EUR, care s-a confirmat cu ocazia întocmirii situației contabile pentru anul 2000. Motivul acestui deficit a fost scăderea valorii stocurilor aflate încă în posesia GfW, în urma unei prăbușiri a prețurilor de pe piață, ceea ce însemna că GfW ar fi putut să își vândă stocurile numai la un preț mai mic decât cel preconizat inițial.
(77)
Potrivit informațiilor puse la dispoziție de Germania, la data de 31 octombrie 2000 WAK avea încă creanțe în valoare de circa 10 milioane de EUR față de GfW. Garanția pentru WAK era reprezentată de activele gajate ale GfW, care la momentul respectiv valorau 5,7 milioane EUR. Acestea făceau obiectul unor drepturi de retenție (simple, extinse sau prelungite) ale societăților viticole și a comercianților, ceea ce le-ar fi dat prioritate în caz de insolvență, potrivit legislației germane. Prin urmare, potrivit autorităților din Germania, în cazul unei proceduri de insolvență GfW ar fi trebuit să își achite datoriile către societățile viticole și către comercianți, în valoare de circa 3,5 milioane EUR, înainte să se poată efectua plăți către orice alt creditor.
(78)
Pentru remedierea în timp util a situației de deficit și pentru evitarea deschiderii unei proceduri de insolvență în conformitate cu articolul 64 din Legea societăților comerciale în versiunea anterioară, coroborat cu articolul 19 din Legea insolvenței, erau necesare măsuri urgente.
(79)
Germania subliniază că, în calitate de creditor principal, cu un rang al garanțiilor mai mic, WAK avea un interes considerabil în evitarea insolvenței iminente. Prin urmare, acesta a încercat să convingă societățile viticole și comercianții să renunțe la o parte din creanțele acestora, iar la data de 4 decembrie 2000 a convenit următoarele cu GfW:
-
să subordoneze creanțe în sumă egală cu deficitul, după ce societățile viticole și comercianții fuseseră de acord să renunțe la 90 % din creanțele rămase;
-
să renunțe la valoarea creanțelor pe care fusese de acord să le subordoneze, dar numai dacă era necesar.
(80)
În pofida unui început reușit al negocierilor cu majoritatea societăților viticole și a comercianților, care au fost de acord să renunțe la propriile creanțe, GfW a eșuat în cele din urmă în demersurile sale, din cauza acțiunilor concertate ale unor societăți viticole și ale unor comercianți, împreună cu avocații acestora. Aceștia nu erau dispuși să renunțe la creanțe, din cauza rangului preferențial al garanțiilor deținute, rezultat în urma dreptului de retenție extins sau prelungit, și au formulat plângeri în instanță. Aceste plângeri au fost judecate de instanța care a propus acorduri de soluționare a litigiilor. Potrivit acordurilor de soluționare a litigiilor, GfW trebuia să plătească 70 % din creanțele rămase, iar la restul de 30 % trebuia să se renunțe. Instanța a stabilit, de asemenea, că GfW urma să suporte 80 % din cheltuielile de judecată. Alte instanțe au propus acorduri de soluționare similare. Având în vedere acest lucru, GfW nu se mai putea aștepta ca societățile viticole și comercianții să fie de acord cu renunțarea la 90 % din creanțele rămase. În plus, mai multe societăți viticole și mai mulți comercianți au declarat în acest stadiu că vor solicita plata integrală a restului de 20 %. Faptul că un număr de 1 700 din cele 2 700 de societăți viticole și de comercianți își indicaseră deja disponibilitatea de a renunța la o parte din creanțe nu mai era relevant, întrucât articolul 305a din Legea insolvenței din Germania prevede că o soluționare pe căi extrajudiciare pentru evitarea procedurilor de insolvență eșuează dacă un creditor hotărăște să inițieze recuperarea creanțelor după începerea negocierilor pentru soluționarea pe căi extrajudiciare.
(81)
Prin urmare, la 21 februarie 2001 WAK a convenit cu GfW să acopere deficitul anului 2000 prin renunțarea la suma de 5 005 441,60 EUR din creanțele sale, precum și faptul că nu se percepe nicio dobândă pentru datoria rămasă aferentă perioadei 1 ianuarie 2001-31 decembrie 2001 și că creanțele societăților viticole și ale comercianților vor fi plătite integral. Se garanta siguranța creanțelor nesubordonate. Se rezolva problema deficitului GfW, se evitau procedurile de insolvență, iar GfW își putea continua activitatea comercială.
(82)
Germania susține că subordonarea și renunțarea la creanțe au fost conforme cu testul creditorului privat. În sprijinul acestei teze, Germania face trimitere la jurisprudența relevantă.
(83)
Renunțarea la o parte din creanțe poate fi necesară în vederea majorării sumei recuperate efectiv (11). Un creditor privat ar acționa pentru a își minimiza pierderile. În cazul în care o creanță are garanții insuficiente, acceptarea amânării plății ar crește șansele rambursării fără pierderi, deoarece debitorul ar avea șansa să depășească criza și să își amelioreze situația (12). În sentința dată de TPI în cauza HAMSA, curtea a respins practica anterioară a Comisiei prin care se solicita ca renunțarea la creanțe din partea creditorilor privați și a celor publici să se facă în proporții egale raportat la părțile lor din datoria debitorului. Curtea a hotărât, dimpotrivă, că testul creditorului privat poate fi aplicat și atunci când relația dintre renunțarea la creanțe a diferiților creditori este asimetrică. TPI subliniază faptul că rangul garanțiilor deținute de diverșii creditori (corespunzând unor creanțe asigurate, preferențiale sau obișnuite) este decisiv. TPI a hotărât că un creditor public acționează ca un creditor privat atunci când decide să renunțe la o parte din creanțele sale în urma unei evaluări cuprinzătoare și raționale a sumei pe care ar putea-o recupera, a riscului de lichidare și a șanselor ca firma să redevină viabilă (13). În fine, Germania face trimitere la hotărârea Comisiei în cazul Huta Cynku, în care Comisia a hotărât că nu există niciun avantaj și prin urmare nu există ajutor de stat, atunci când restructurarea aduce mai multe venituri decât lichidarea (14).
(84)
Din aceste motive, Germania susține că, având în vedere postura de creditor principal a WAK, precum și garanțiile sale inferioare ca rang celor deținute de societățile viticole și comercianți, atât subordonarea, cât și renunțarea la creanțe au fost conforme testului creditorului privat și nu reprezintă ajutoare de stat. Printr-o procedură de insolvență, WAK ar fi pierdut cel puțin aceeași sumă și cel mai probabil o sumă mult mai mare din creanțele rămase.
(85)
Numai prin evitarea insolvenței GfW și prin achitarea creanțelor rămase ale societăților viticole și ale comercianților ar fi avut WAK drepturi de garanție depline asupra stocului rămas și ar fi putut obține o plată în proporție mai mare a creanțelor rămase decât cea care s-ar fi obținut în caz de insolvență.
(86)
Judecând cu datele de la acel moment, comportamentul WAK a fost, potrivit autorităților din Germania, corect, întrucât s-a reușit garantarea plății în proporție mai mare prin transformarea garanțiilor de rang inferior în garanții prioritare și s-a evitat insolvența iminentă a GfW. Potrivit autorităților din Germania, orice bancă privată ar fi acționat în același fel în situația respectivă.
(87)
Potrivit autorităților din Germania, o evaluare preliminară a conturilor GfW ar fi estimat că, prin continuarea activității GfW, WAK ar fi fost în măsură să încaseze creanțe în valoare de 5 112 918,81 EUR. Pe de altă parte, dacă GfW ar fi intrat în procedura de insolvență, WAK ar fi încasat maximum 2,4 milioane EUR. Diferența este de cel puțin 2,7 milioane EUR.
(88)
Aceste elemente sunt confirmate de un raport din 3 februarie 2003, pregătit de un auditor independent (15), comandat de WAK și prezentat de autoritățile din Germania. Raportul concluzionează că subordonarea creanțelor, renunțarea la o parte din creanțele menționate mai sus și renunțarea la plata dobânzii în viitor au reprezentat o decizie rațională din punct de vedere economic pentru WAK. Motivația acestei concluzii, prezentată de Germania, este următoarea:
-
dacă WAK nu și-ar fi subordonat creanțele și nu ar fi renunțat la acestea și la plata dobânzii, GfW ar fi trebuit să solicite insolvența și ar fi fost lichidată; creanțele WAK ar fi trebuit achitate din vânzarea stocurilor GfW;
-
dacă societatea ar fi fost lichidată, valoarea stocurilor GfW ar fi scăzut; Veniturile obținute efectiv din vânzarea stocurilor ar fi reprezentat numai circa 50-70 % din valoarea contabilă. Prin urmare, ținând cont de drepturile asupra garanțiilor, veniturile obținute s-ar fi ridicat la 1,84-2,4 milioane EUR;
-
procedura de insolvență este costisitoare;
-
Legea insolvenței din Germania prevede dreptul la separarea produselor care fac obiectul unui drept de retenție. Cu toate acestea, acest lucru se stabilește pe baza alegerii efectuate de administratorul judiciar între îndeplinirea contractului și separarea activelor [alineatul (103) din InsO]. Separarea activelor este posibilă numai dacă administratorul judiciar refuză îndeplinirea contractului, caz în care creditorul se poate retrage din contract și poate solicita separarea activelor, având dreptul la despăgubiri pentru neîndeplinirea contractului; aconturile pot fi compensate. În schimb, GfW poate solicita recuperarea plăților deja efectuate, care se pot compensa cu despăgubirile pentru neîndeplinirea contractului;
-
pe de altă parte, după subordonarea de către WAK a o parte din creanțele sale, GfW avea posibilitatea legală de a evita procedura de insolvență, iar după ce a renunțat la o parte din creanțe și la plata dobânzii, WAK rămăsese cu creanțe neachitate în valoare de 5,15 milioane EUR, pe care putea spera să le recupereze, ca urmare a faptului că GfW își putea continua activitatea comercială;
-
s-a evidențiat și faptul că, dacă s-ar fi deschis procedura de insolvență, GfW ar fi putut, în temeiul normelor privind insolvența, să conteste rambursările în valoare de 1 440 476,92 EUR din împrumut pe care le efectuase către WAK în perioada 1 noiembrie 2000-31 decembrie 2000. Aceasta ar fi antrenat obligația WAK de a rambursa această sumă.
(89)
Germania subliniază că o evaluare ex post arată că varianta subordonării creanțelor și a renunțării la acestea a fost mai rațională din punct de vedere economic, întrucât rambursările obținute prin evitarea insolvenței GfW s-au ridicat la 4 670 517,65 EUR, o sumă mai mare decât suma maximă de 2,4 milioane EUR care ar fi putut fi obținută în cadrul procedurii de insolvență.
(90)
Germania concluzionează că, întrucât subordonarea creanțelor și renunțarea la acestea au fost conforme testului creditorului privat, nu s-au acordat ajutoare societăților viticole și comercianților la momentul subordonării creanțelor și al renunțării la acestea de către WAK.
VI. EVALUAREA AJUTORULUI
VI.1. Organizarea comună a pieței
(91)
Până la intrarea în vigoare a Regulamentului (CE) nr. 479/2008 al Consiliului din 29 aprilie 2008 privind organizarea comună a pieței vitivinicole (16), viticultura și prelucrarea vinului erau reglementate de Regulamentul (CE) nr. 1493/1999. Conform articolului 71 din Regulamentul (CE) nr. 1493/1999, pentru producerea și comercializarea produselor care fac obiectul acestui regulament se aplică articolele 87, 88 și 89 din Tratat (în prezent articolele 107, 108 și 109 din TFUE). Înainte de 31 iulie 2000, viticultura și prelucrarea vinului erau reglementate de Regulamentul (CEE) nr. 822/87. Conform articolului 76 din Regulamentul (CEE) nr. 822/87, pentru producerea și comercializarea produselor enumerate la articolul 1 din regulament se aplică articolele 92, 93 și 94 din Tratat (în prezent articolele 107, 108 și 109 din TFUE). Prin urmare, măsurile avute în vedere vor fi analizate ținând seama de regulile privind ajutoarele de stat.
VI.2. Existența unui ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE
(92)
Conform articolului 107 alineatul (1) din TFUE, sunt interzise ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
(93)
WAK este persoană juridică de drept public, finanțată parțial din fonduri ale landului Renania-Palatinat și parțial din taxe parafiscale. Prin urmare, măsura este finanțată din fonduri de stat.
(94)
Se consideră că ajutoarele acordate unei întreprinderi afectează schimburile comerciale între statele membre atunci când întreprinderea respectivă funcționează pe o piață deschisă comerțului în interiorul Uniunii (17). Schimburile comerciale de produse agricole în interiorul Uniunii Europene sunt substanțiale. Prin urmare, ajutoarele în cauză sunt susceptibile de a afecta schimburile comerciale între statele membre (18).
(95)
Curtea a hotărât că pentru a stabili dacă o măsură de stat constituie ajutor în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este, de asemenea, necesar să se stabilească dacă întreprinderea primește un avantaj economic pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață (19) și/sau dacă măsura a permis întreprinderii să evite suportarea unor costuri pe care în mod normal ar fi trebuit să le suporte din resurse proprii (20). Aceste elemente ar fi, într-adevăr, suficiente pentru a indica denaturări potențiale ale concurenței (21).
VI.2.1. Existența ajutorului acordat Gesellschaft für Weinabsatz (GfW)
VI.2.1.a. Acordarea împrumutului de către WAK
(96)
WAK a acordat împrumutul în valoare de 15 302 696,25 EUR în toamna anului 1999. Rata dobânzii percepută GfW a variat între 3,28 % și 5,25 % pe perioada împrumutului. Nu s-a perceput nicio primă de risc. Rata de referință pentru perioada respectivă în Germania s-a situat între 5,23 % și 6,33 %.
(97)
Germania a fost de acord cu opinia Comisiei, potrivit căreia împrumutul nu a fost acordat în condițiile pieței. Dacă împrumutul ar fi fost acordat în condițiile pieței, ar fi trebuit percepută o rată de bază a dobânzii mai ridicată, la care ar fi trebuit să se adauge o primă de risc, dată fiind siguranța limitată pe care o ofereau garanțiile împrumutului.
(98)
Se poate concluziona că împrumutul acordat GfW conținea o componentă de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, întrucât GfW a beneficiat de un avantaj economic pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață. Componenta de ajutor se calculează ca diferență între dobânda percepută și rata de referință plus o primă de risc adecvată.
(99)
Posibilitatea transferării ajutorului către succesorii legali
(100)
Potrivit autorităților din Germania, GfW a fost lichidată și dizolvată la 1 iunie 2005. Toate stocurile din domeniile de activitate rămase au fost vândute. Sumele obținute au fost utilizate integral pentru plata datoriilor către WAK. S-a convenit cu cumpărătorul (o persoană fizică) că valoarea tuturor stocurilor rămase potrivit inventarului de la 31 decembrie 2004 urma să fie transferată către WAK la sfârșitul anului 2005. Această valoare urma să fie valoarea de vânzare originară, de 79 579,79 EUR. GfW a fost radiată din registrul comerțului în cursul anului 2006 și nu există un succesor legal sau o altă entitate juridică de la care să se poată recupera ajutorul. Prin urmare în conformitate cu jurisprudența constantă (22), recuperarea este, potrivit Germaniei, imposibilă.
(101)
Întrucât activele rămase ale GfW au fost vândute, este posibil ca persoana care le-a cumpărat să fi beneficiat de ajutorul acordat GfW. Cu toate acestea, întrucât cumpărătorul a plătit prețul inițial de achiziție, iar piața a suferit o cădere în ultimii ani, este clar că prețul plătit de acesta este cel puțin egal cu prețul pieței. Prin urmare, Comisia concluzionează că nu i-a fost transferat niciun ajutor cumpărătorului stocurilor rămase ale GfW. În același timp, GfW și-a încetat existența și, prin urmare, nu mai există ajutoare care să fie recuperate.
VI.2.1.b. Subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe de către WAK
(102)
Subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe și la plata dobânzii au fost finanțate din resursele proprii ale WAK și printr-un împrumut contractat în acest scop de WAK, considerându-se, prin urmare, că au fost finanțate din resurse ale statului.
(103)
Pentru a stabili dacă subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe și la plata dobânzii constituie ajutor de stat către GfW în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, este, de asemenea, necesar să se stabilească dacă GfW a primit un avantaj economic pe care nu l-ar fi obținut în condiții normale de piață și/sau dacă măsura a permis GfW să evite suportarea unor costuri pe care în mod normal ar fi trebuit să le suporte din resurse proprii. Această evaluare trebuie realizată cu ajutorul testului creditorului privat. Testul creditorului privat constă în verificarea măsurii în care un creditor privat ar fi acționat sau a acționat, în condiții de piață similare, în același fel cu creditorul public.
(104)
Potrivit jurisprudenței constante, renunțarea la o parte din creanțe poate fi necesară în vederea majorării sumei recuperate efectiv. Un creditor privat ar acționa pentru a-și minimiza pierderile (23). În cazul în care o creanță are garanții insuficiente, acceptarea amânării plății ar crește șansele rambursării fără pierderi, deoarece debitorul ar avea șansa să depășească criza și să își amelioreze situația (24).
(105)
În hotărârea HAMSA (25) a TPI, Curtea a respins practica anterioară a Comisiei prin care se solicita ca renunțarea la creanțe din partea creditorilor privați și a celor publici să se facă în proporții egale raportat la părțile lor din datoria debitorului. Curtea a hotărât, dimpotrivă, că testul creditorului privat poate fi aplicat și atunci când relația dintre renunțarea la creanțe a diferiților creditori este asimetrică. Punctele 168 și 169 din decizia curții:
„168.
Atunci când o societate care se confruntă cu o deteriorare semnificativă a situației sale financiare propune creditorilor săi un acord sau o serie de acorduri de reeșalonare a datoriei în vederea remedierii situației și a evitării lichidării, orice creditor trebuie să adopte o decizie având în vedere, pe de o parte, suma care i se oferă prin acordul propus și, pe de altă parte, suma pe care se așteaptă să o recupereze în cazul lichidării societății. Alegerea fiecărui creditor este influențată de un număr de factori, inclusiv de rangul creanțelor deținute de creditor (sigure, preferențiale sau obișnuite), de natura și valoarea eventualelor garanții deținute, de modul cum evaluează șansele pe care le are societatea în cauză să redevină viabilă, precum și de suma pe care ar primi-o în caz de lichidare. De exemplu, dacă se dovedește că, în cazul lichidării unei societăți, valoarea obținută din activele sale nu permite decât acoperirea ipotecilor și a creanțelor preferențiale, creanțele ordinare nu ar avea nicio valoare. Într-un astfel de scenariu, acceptarea de către un creditor ordinar a anulării unei părți importante a creanței sale nu ar constitui o pierdere reală.
169.
Rezultă că, în absența unor informații privind factorii care determină valoarea diverselor opțiuni oferite creditorilor, simplul fapt al unei aparente disproporții între sumele pe care diverșii creditori le-au anulat nu este, în sine, concludent în ceea ce privește motivele care i-au determinat pe aceștia să accepte remiterile propuse.”
(106)
În plus, în cauza HAMSA (26), TPI a hotărât că un creditor public acționează ca un creditor privat atunci când decide să renunțe la o parte din creanțele sale în urma unei evaluări cuprinzătoare și raționale a sumei pe care ar putea-o recupera, a riscului de lichidare și a șanselor ca firma să redevină viabilă. În fine, în cazul Huta Cynku (27), Comisia a decis că nu există niciun avantaj și, prin urmare, nu există ajutor de stat atunci când restructurarea aduce mai multe venituri decât lichidarea.
(107)
Având în vedere jurisprudența citată mai sus, pentru a evalua dacă un creditor privat ar fi acționat sau nu la fel ca WAK, este necesară examinarea opțiunilor pe care le avea la dispoziție WAK în momentul când a concluzionat că GfW era amenințată de insolvență și care erau implicațiile economice ale acestor opțiuni. În a doua etapă, este necesar să se întreprindă aceeași examinare și în cazul societăților viticole și al comercianților, iar apoi să se evalueze dacă situația cu care se confrunta WAK poate fi comparată cu cea a societăților viticole și a comercianților și dacă poate fi evaluată pe baza acestora.
(108)
Atunci când a fost informat că GfW era amenințată de insolvență, WAK avea două opțiuni. Putea fie să permită deschiderea procedurii de insolvență, fie să încerce evitarea acestui lucru prin ajungerea la un acord cu GfW care să îi permită acesteia să își continue activitatea comercială. Pe baza informațiilor prezentate de Germania și sprijinite de un raport din 3 februarie 2003, alcătuit de un auditor independent (a se vedea considerentul 88), implicațiile economice ale acestor două opțiuni sunt, potrivit autorităților din Germania, următoarele. Cu datele din acel moment, WAK ar fi putut, în cazul unei proceduri de insolvență, să recupereze o sumă maximă de aproximativ 2,4 milioane EUR din creanțele sale. În cazul în care WAK semna un acord cu GfW, renunțând la o parte din creanțe și permițând astfel GfW să își continue activitatea comercială, WAK ar fi putut, cu datele din acel moment, să spere că își va recupera 5,1 milioane EUR din creanțe. Rezultă, astfel, o diferență de 2,7 milioane EUR în favoarea ideii de a sprijini GfW să evite procedura de insolvență. Disponibilitatea societăților viticole și a comercianți de a proceda la fel avea numai un impact redus asupra calculelor privind recuperarea datoriilor, dar nu schimba rezultatul comparației dintre cele două alternative.
(109)
Estimarea ratei de recuperare de 2,4 milioane EUR în cazul insolvenței, prezentă în raport, se bazează pe o ipoteză a autorităților din Germania, aceea că datoriile față de societățile viticole și comercianți, în sumă de 4,4 milioane EUR, ar fi trebuit achitate înainte celor ale WAK. Cu toate acestea, potrivit Comisiei Europene, Legea insolvenței din Germania prevede că numai datoriile către societățile viticole și comercianții beneficiari ai unor drepturi de retenție prelungite ar fi trebuit achitate înaintea datoriilor către WAK. Restul datoriilor ar fi avut același rang cu datoriile către WAK. Propriile calcule ale Comisiei arată însă că, chiar și în cazul în care toate creanțele WAK, ale societăților viticole și ale comercianților ar fi avut același statut, WAK se putea aștepta să recupereze maximum 4,7 milioane EUR în caz de insolvență (pe baza unei valori totale rambursate în caz de insolvență de 6,8 milioane EUR și pe principiul că WAK și societățile viticole ar fi fost rambursate proporțional cu sumele datorate către ele - 10 milioane EUR, respectiv 4,4 milioane EUR). Prin urmare, se poate concluziona că opțiunea ex ante cea mai favorabilă pentru WAK ar fi fost să ajute GfW la evitarea insolvenței.
(110)
De cealaltă parte, calculele realizate de societățile viticole și de comercianți erau foarte diferite. În primul rând, aceștia primiseră deja 80 % din sumele datorate pentru produsele livrate. În al doilea rând, potrivit ofertei făcute GfW, aceștia ar primi numai 10 % din procentul de 20 % din creanțe neachitat încă. În practică, aceasta însemna că dacă semnau contractul ar fi primit în plus numai 2 % din prețul de achiziție convenit. Această sumă reprezintă, cu siguranță, mai puțin decât cea pe care se puteau aștepta să o primească în urma unei proceduri de insolvență, indiferent de rangul garanțiilor lor (drept de retenție simplu, extins sau prelungit). În medie, se puteau aștepta să primească 48 % din creanțele neachitate (2,1 milioane EUR din totalul de 4,4 milioane datorate lor). Prin urmare, nu este deloc surprinzător că o parte din societățile viticole și din comercianți au refuzat oferta GfW. În al treilea rând, a fost probabil evident că ar fi fost în interesul WAK să renunțe la o parte din creanțe și să evite insolvența chiar dacă societățile viticole și comercianții nu procedau la fel, ceea ce ar fi permis de asemenea societăților viticole și comercianților să obțină plata unei părți mai mari din creanțele neachitate decât procentul de 10 % oferit. În al patrulea rând, o parte dintre aceștia acționaseră deja GfW în instanța, iar instanța hotărâse în favoarea lor, obligând GfW la plata a 80 % din creanțele rămase.
(111)
Se poate concluziona că, în pofida faptului că societățile viticole, comercianții și WAK erau împreună creditori ai GfW, opțiunile și rezultatul exercitării acestor opțiuni în cazul WAK și în cel al societăților viticole și al comercianților erau atât de diferite, încât nu sunt comparabile. Faptul că societățile viticole și comercianții au ales să nu renunțe la creanțele lor nu ar trebui să fie un contraargument atunci când se evaluează dacă WAK a acționat în conformitate cu testul creditorului privat.
(112)
Comparând între ele diversele opțiuni pe care le avea la dispoziție WAK, Comisia a concluzionat că subordonarea și renunțarea parțială la creanțe din 4 decembrie 2000 și din 21 februarie 2001, în sumă totală de 5 005 441,60 EUR, precum și renunțarea la plata dobânzilor de la 31 decembrie 2000 au reprezentat opțiunea cea mai favorabilă pentru WAK, fiind, prin urmare, conforme cu testul creditorului privat. Subordonarea și renunțarea la creanțe conduc la o amânare a datoriei, care este mai avantajoasă pentru creditor decât lichidarea. În conformitate cu jurisprudența constantă (28), un creditor public pune în balanță suma care îi este oferită în cadrul unui plan de restructurare și suma pe care ar putea să o recupereze prin lichidarea firmei. Prin urmare, GfW nu a primit niciun avantaj de care nu ar fi beneficiat în condițiile normale ale pieței, ceea ce înseamnă că GfW nu a primit ajutoare de stat în urma deciziei WAK de subordonare și renunțare la o parte din creanțele sale.
(113)
La deschiderea procedurii, s-au exprimat îndoieli privitoare la măsura în care WAK s-a limitat la strictul necesar în privința subordonării și renunțării la creanțe. Cu toate acestea, potrivit observațiilor trimise de Germania, WAK a renunțat la acea parte din creanțele sale de care era nevoie pentru acoperirea deficitului GfW pe anul 2000, ceea ce, potrivit Legii insolvenței din Germania (a se vedea considerentul 25) era necesar pentru evitarea procedurii de insolvență și pentru a permite GfW să își continue activitatea comercială. În primul contract (semnat la 4 decembrie 2000) dintre GfW și WAK, acesta din urmă este de acord, pentru a evita insolvența GfW, cu subordonarea unor creanțe egale ca valoare cu deficitul GfW după ce societățile viticole și comercianții fuseseră de acord să renunțe la 90 % din creanțele rămase și, dacă este necesar, să renunțe la creanțele pe care fuseseră de acord să le subordoneze (a se vedea considerentele 79 și 80). Motivul pentru care renunțarea a avut o valoare mai mare decât se preconiza inițial a fost acela că, în pofida eforturilor WAK și ale GfW de a convinge societățile viticole și comercianții să ia parte la efortul de sprijinire a GfW pentru evitarea insolvenței (a se vedea considerentele 79 și 80 din observațiile Germaniei), societățile viticole și comercianții au hotărât să nu renunțe la creanțele lor, din motivele precizate în considerentul 110 de mai sus. După cum s-a menționat la considerentul 108, decizia societăților viticole și a comercianților de a nu renunța la o parte din creanțele neachitate a avut numai un impact limitat asupra evaluării economice realizate de WAK și nu a modificat rezultatul acestei evaluări, și anume concluzia că era preferabil din punct de vedere economic pentru WAK să ajute GfW la evitarea procedurii de insolvență.
(114)
Prin urmare, Comisia concluzionează că subordonarea parțială de către WAK și renunțarea la creanțe reprezenta varianta cea mai favorabilă pentru WAK, fiind ca atare conformă cu testul creditorului privat și neputând fi considerată ajutor de stat către GfW în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
VI.2.2. Existența ajutorului către societățile viticole și comercianți
(115)
La deschiderea și în prelungirea ulterioară a procedurii oficiale de investigare s-au ridicat întrebări în privința unui posibil ajutor acordat societăților viticole și comercianților. În primul rând, rangul garanțiilor acordate societăților viticole și comercianților de către GfW la momentul achiziției a părut relativ ridicat și au apărut dubii în privința conformității cu practicile comerciale obișnuite a acordării unui asemenea rang al garanțiilor. În al doilea rând, s-a estimat că prețul plătit pentru mustul achiziționat era superior prețului pieței. În al treilea rând, decizia societăților viticole și a comercianților de a nu renunța la creanțele lor în momentul în care GfW s-a confruntat cu o situație de insolvență a fost examinată împreună cu decizia WAK de a subordona și apoi de a renunța la o parte din creanțe, în pofida faptului că societățile viticole și comercianții au decis să nu renunțe la 90 % din creanțele rămase (20 % din valoarea stocurilor).
VI.2.2.a. Rangul garanțiilor acordate la momentul achiziției mustului
(116)
În observațiile lor, autoritățile din Germania au dat asigurări că acordarea de către GfW a unor drepturi de retenție simple, extinse sau prelungite societăților viticole și comercianților în legătură cu vânzarea de must a fost conformă cu practicile comerciale uzuale. Aceasta înseamnă că, deși societățile viticole și comercianții primeau un rang al garanțiilor relativ ridicat, în special în cazurile în care s-a acordat drept de retenție prelungit, acest lucru era conform practicilor comerciale uzuale și nu conferea o poziție mai puternică decât dacă relația ar fi implicat un cumpărător privat.
(117)
Comisia face trimitere la recomandările (29) înregistrate de Federația întreprinderilor viticole și a comercianților cu amănuntul de vin din Germania, Trier, de Federația comercianților de vin din Germania, Mainz și de Asociația viticultorilor din Germania, Bonn (Der Bundesverband der Deutschen Weinkellereien und des Weinfachhandels e.V., Trier, der Bundesverband der Deutschen Weinkommissionäre e.V., Mainz und der Deutsche Weinbauverband e.V., Bonn) la autoritățile responsabile cu concurența din Germania (Bundeskartellamt) în conformitate cu articolul 22 alineatul (3) punctul 2 din Legea împotriva limitării concurenței (des Gesetzes gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (30). Prima versiune a recomandărilor a fost înregistrată în 1990, iar versiunea actuală în 2005. Aceste recomandări precizează clar că în cazurile în care nu se plătește întregul preț de vânzare la momentul transferului mărfii, vânzătorul trebuie să își păstreze titlul de proprietate până la achitarea integrală a prețului. Rangul garanțiilor acordate societăților viticole și comercianților în cazul în speță a fost variat. Numai cele cu drept de retenție prelungit beneficiau de garantarea integrală a plății. Aceasta înseamnă că rangul garanțiilor acordate societăților viticole și comercianților era, în medie, mai mic decât cel sugerat în recomandările menționate mai sus. Prin urmare, Comisia acceptă, cu referire la recomandări și la rangul efectiv al garanțiilor acordate, asigurările date de Germania, potrivit cărora acordarea unui rang al garanțiilor de tipul celui de care au beneficiat societățile viticole și comercianții în acest caz constituie o practică comercială normală, iar rangul garanțiilor acordate nu a fost mai mare decât ar fi fost în cazul unui contract normal dintre doi actori privați și, prin urmare, nu a reprezentat ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
VI.2.2.b. La momentul achiziției mustului - prețul plătit pentru mustul achiziționat
(118)
În deschiderea procedurii, s-a afirmat că prețul plătit de GfW pentru mustul achiziționat era mai mare decât prețul pieței. S-a utilizat drept preț al pieței prețul vinului de masă, menționându-se prețul de referință de 0,26 EUR pe litru. În observațiile sale, Germania a prezentat informații substanțiale privind strategia de afaceri a GfW, care arată că piața vinului de masă obișnuit nu este una relevantă și că strategia GfW avea trei componente. Mai întâi, achiziționarea mustului pentru vin de masă cu care să participe la programul de distilare al UE (40 % din stoc). În al doilea rând, achiziția de must de calitate cu intenția de a-l vinde pe piața vinului brut de calitate, pentru a fi utilizat la producerea de vin spumant (60 % din stoc). În al treilea rând, participarea la programul de stocare al UE cu 20 % din stocuri înainte de vânzarea acestora pentru producerea de vin spumant. În încercarea de a stabili dacă aceste două produse aparțin aceleiași piețe, Comisia a recurs la Comunicarea Comisiei privind definirea pieței relevante în sensul dreptului comunitar al concurenței (31). Potrivit punctului 7 din comunicare, „o piață relevantă a produsului cuprinde toate produsele și/sau serviciile pe care consumatorul le consideră interschimbabile sau substituibile, datorită caracteristicilor, prețurilor și utilizării căreia acestea îi sunt destinate”.
(119)
Piața pentru mustul achiziționat pentru a profita de programul de distilare al UE este, bineînțeles, cea a vinului obișnuit de masă. Cu toate acestea, prețul relevant trebuie să fie cel plătit pentru vinul trimis la distilare.
(120)
La fel ca în cazul tuturor măsurilor tradiționale de intervenție asupra piețelor agricole, distilarea preventivă a vinului în conformitate cu articolul 38 din Regulamentul (CEE) 822/87 are drept scop principal eliminarea ofertei excedentare de pe piața vinului, astfel încât prețul pentru această distilare benevolă trebuia să fie suficient de ridicat încât să îi motiveze pe producători să trimită vinul la distilare. Prețul anual efectiv pentru măsura de distilare a fost definit de Consiliu drept 65 % din așa-numitul preț orientativ.
(121)
Prețul orientativ este decis de Consiliu o dată pe an, iar valoarea acestuia este stabilită cu scopul expres de sprijinire a pieței. Pentru a putea îndeplini acest scop, valoarea trebuie să fie, în mod evident, suficient de ridicată. Regulamentul (CE) 1676/1999 al Consiliului din 19 iulie 1999 de stabilire a prețului orientativ pentru anul viticol 1999/2000 (32) a stabilit prețurile orientative pentru diversele categorii de vin. Prețul pentru categoria AII (vin alb de masă din soiurile de tip Sylvaner sau Müller-Thurgau) a fost stabilit la valoarea de 82,81 EUR pe hectolitru, iar cel pentru categoria AIII (vin alb de masă din soiurile de tip Riesling) la valoarea de 94,57 EUR pe hectolitru. În conformitate cu anexa III la Regulamentul (CE) nr. 1681/1999 al Comisiei din 26 iulie 1999 de stabilire a prețurilor de achiziție, a ajutoarelor și a anumitor alte sume aplicabile pentru anul viticol 1999/2000 la măsurile de intervenție în sectorul vinicol (33), suma exactă plătită pentru distilare depinde de gradul alcoolic al vinului livrat, deoarece prețul pentru distilarea preventivă (65 % din prețul orientativ) a fost calculat de Comisie nu pe hectolitru, ci în funcție de gradul alcoolic pe hectolitru în anul respectiv.
(122)
Rolul principal al Comisiei în ceea ce privește distilarea vinului a fost acela de a evalua situația efectivă de pe piață și de a stabili în funcție de aceasta cantitățile acceptate pentru distilare preventivă în fiecare an și în fiecare stat membru. Regulamentul (CE) nr. 2367/1999 al Comisiei din 5 noiembrie 1999 de introducere a distilării preventive conform dispozițiilor de la articolul 38 din Regulamentul (CEE) nr. 822/87 al Consiliului pentru anul viticol 1999/2000 (34) a alocat 148 000 de hectolitri pieței din Germania pentru anul viticol 1999-2000. Regulamentul (CE) nr. 546/2000 al Comisiei de modificare a Regulamentului (CE) nr. 2367/1999 de introducere a distilării preventive conform dispozițiilor de la articolul 38 din Regulamentul (CEE) nr. 822/87 al Consiliului pentru anul viticol 1999/2000 (35) a majorat această valoare la 468 000 de hectolitri. Regulamentul (CE) nr. 2367/1999 a limitat cantitatea de vin trimis la distilare la 40 % din producție. Potrivit evidențelor Comisiei, producătorii din Germania au distilat circa 400 000 de hectolitri în cadrul acestei scheme.
(123)
Potrivit autorităților din Germania, prețul plătit pentru vinul trimis spre distilare a fost de 0,50-0,55 EUR pe litru. Având în vedere metoda de calcul de mai sus, Comisia consideră că prețul menționat de Germania este realist.
(124)
Comisia concluzionează că intervenția pe piață a UE în cazul unei proporții semnificative din vin a creat două piețe separate. Una în care prețul de referință era cel plătit pentru vinul trimis spre distilare, în acest caz 0,50-0,55 EUR pe litru, și alta în care prețul de referință era cel al pieței. Prin urmare, valoarea de 0,26 EUR pe litru menționată în decizia de deschidere a procedurii nu poate fi considerată prețul de referință relevant pentru mustul achiziționat pentru a fi trimis spre distilare.
(125)
Pentru a stabili care era piața relevantă pentru mustul achiziționat în vederea transformării în vin brut pentru producția de vin spumant, este mai întâi necesar să se evalueze dacă existau piețe separate pentru vin și dacă mustul achiziționat de GfW aparține aceleiași piețe ca vinul de masă sau nu. Va fi, de asemenea, necesar să se stabilească dacă pentru vinul de calitate s-ar putea obține prețuri mai mari. În statisticile sale, Comisia face întotdeauna referință la diversele prețuri în funcție de calitatea vinului. Potrivit experților în materie de vin din cadrul Comisiei, prețul vinului nu este același pentru fiecare lot, iar statisticile disponibile prezintă numai prețurile medii pentru diverse niveluri de calitate a vinului. Prețul efectiv este influențat de mai multe elemente. Principalele elemente sunt calitatea, vârsta, reputația, cererea și gradul alcoolic sau gradele Oechsle. Gradele Oechsle indică gradul de coacere și nivelul de zahăr prezent în struguri. Acest element este important întrucât determină gradul alcoolic natural final al unui vin. Potrivit Deutsches Weininstitute (Institutul german pentru vinuri), producerea de vin spumant necesită vin brut cu un conținut mai ridicat de alcool (36).
(126)
Aceasta vine în sprijinul afirmațiilor autorităților din Germania, potrivit cărora mustul trebuie să aibă mai multe grade Oechsle dacă produsul finit este reprezentat de vinul spumant decât în cazul vinului de masă, ceea ce a impus plata unei prime pentru mustul cu mai multe grade Oechsle. Prin urmare, Comisia acceptă argumentația Germaniei, potrivit căreia există piețe separate, iar prețul trebuie să fie mai ridicat pentru mustul destinat producerii de vin spumant comparativ, cu cel pentru producerea de vin de masă. Drept urmare, Comisia acceptă, de asemenea, că prețul plătit de GfW la momentul achiziției nu poate fi comparat cu prețul pentru vinul de masă - 0,26 EUR pe litru - cum s-a procedat în deschiderea procedurii.
(127)
Germania continuă prezentarea de informații privind prețul care poate fi atins pe piața relevantă, și anume piața pentru must de calitate destinat producerii de vin spumant. Potrivit acestor informații, prețul de bază al unui litru de must de 60 de grade Oechsle pe piața vinului brut destinat producerii de vin spumant a fost de 0,312 EUR pe litru. Pentru fiecare grad Oechsle suplimentar (până la un nivel maxim de 80 de grade Oechsle) s-au plătit 0,005 EUR pe litru. Mustul de calitate furnizat de societățile viticole și comercianți, reprezentând 60 % din mustul cumpărat, a fost plătit în conformitate cu acest principiu. De asemenea, potrivit statisticilor privind importurile ale Asociației viticultorilor din Germania (Deutsche Weinbauverband) pentru anii 1998-2001, prezentate de Germania, prețul vinului alb vrac importat - adecvat pentru producția de vin spumant datorită calității sale ridicate - a fost de 0,38 EUR pe litru.
(128)
Comisia este dispusă să accepte argumentele Germaniei în favoarea unui preț relevant al pieței de circa 0,38 EUR pe litru, pe baza informațiilor privind determinarea prețului la vin provenite de la experții interni, a informațiilor provenite de la Deutsches Weininstitute menționate mai sus și a calculării profitului din planul de afaceri al GfW.
(129)
Planul de afaceri al GfW, prezentat de Germania, arată că la momentul achiziției mustului, GfW preconiza să poată trimite 40 % din stocuri spre distilare preventivă, la un preț de 0,50-0,55 EUR pe litru, să vândă 60 % din stocuri la un preț de 0,375 EUR pe litru, iar pentru 20 % din stocuri să primească o subvenție suplimentară din partea UE pentru stocarea vinului, în valoare de 0,06 EUR pe litru, înainte de a vinde cantitatea respectivă la prețul de 0,375 EUR pe litru un an mai târziu. În total, firma preconiza să vândă stocurile la un preț mediu de 0,44-0,46 EUR și să realizeze un profit de 0,06-0,09 EUR pe litru. Ar fi rezultat un profit total de 2,64-3,96 milioane EUR.
(130)
În 1999, GfW a trimis 40 % din stocuri spre distilare preventivă și a primit un preț de 0,50-0,55 EUR pe litru. Având în vedere scăderea prețurilor pe piața vinului la sfârșitul anului 1999 - la care GfW nu se așteptase, ținând cont de prețurile mai ridicate din anul precedent - GfW a hotărât să nu vândă stocurile rămase în acel an, ci să le păstreze și să le vândă în 2000 sau, dacă prețurile pieței aveau să rămână scăzute, să beneficieze de a doua rundă de distilare preventivă. Decizia s-a bazat pe ipoteza că distilarea preventivă va continua. Cu toate acestea, Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 al Consiliului privind organizarea comună a pieței vitivinicole a desființat distilarea preventivă. În locul acesteia, s-a introdus opțiunea distilării benevole pentru a aproviziona piața alcoolului alimentar. Noua măsură de distilare în caz de criză poate fi utilizată numai în cazuri excepționale de perturbare a pieței. Considerentul 35 din Regulamentul (CE) nr. 1493/1999 se referă în mod explicit la eliminarea sistemului de distilare ca debușeu artificial în caz de producție excedentară. Noul regulament a intrat în vigoare la 31 iulie 2000.
(131)
Pentru GfW, aceasta însemna că măsurile de distilare din anul viticol 2000/2001 erau semnificativ mai puțin favorabile decât cele din anii anteriori. Prin distilare pentru aprovizionarea pieței de alcool alimentar se putea obține numai aproximativ jumătate din prețul mediu atins anterior, de 0,50-0,55 EUR pe litru.
(132)
După părerea autorităților din Germania, această evoluție nu putea fi anticipată la momentul în care GfW a hotărât să depoziteze în continuare vinul. Comisia, pe de altă parte, consideră că această evoluție era previzibilă. Noua organizare a pieței vitivinicole își propunea în mod explicit eliminarea sistemului de distilare. Astfel, ar fi trebuit să fie clar pentru GfW, în momentul în care s-a decis încercarea unei a doua runde de distilare, că măsurile de distilare din a doua jumătate a anului 2000 și ulterioare acestei perioade nu vor mai oferi compensări pentru scăderea prețurilor de pe piața vinului.
(133)
Cu toate acestea, argumentele pro și contra ideii că GfW ar fi trebuit să fie la curent cu modificarea nu sunt relevante. Planul de afaceri la momentul achiziției, în raport cu care trebuie evaluat comportamentul GfW în calitate de investitor privat, includea numai o primă rundă de distilare preventivă, care a avut loc și pentru care GfW a încasat 0,50-0,55 EUR pe litru. Planul de afaceri nu includea o a doua rundă de distilare preventivă și, prin urmare, profitul preconizat în urma unei astfel de operațiuni nu făcea parte din calculul global al profitului la momentul achiziției. Această a doua rundă nu făcea parte din planul de afaceri și, deși decizia GfW de a încerca o a doua rundă de distilare într-un moment când prețul pieței era în scădere a fost fără îndoială greșită, nu se poate considera că aceasta a reprezentat ajutor de stat către societățile viticole și comercianți la momentul achiziției.
(134)
Pe baza elementelor de mai sus, Comisia concluzionează că GfW a plătit prețul pieței pentru mustul achiziționat în toamna lui 1999 și că, prin urmare, societățile viticole și comercianții nu au primit ajutoare de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
VI.2.2.c. La momentul subordonării creanțelor și al renunțării la creanțe de către WAK
(135)
La considerentul 114 s-a concluzionat că subordonarea și renunțarea la creanțe de către WAK s-a realizat exclusiv în interes propriu și în conformitate cu testul creditorului privat, prin urmare neexistând un ajutor de stat către GfW. Faptul că decizia WAK a favorizat societățile viticole și comercianții nu are nicio relevanță, întrucât acest lucru nu a fost intenționat, ci numai o consecință a faptului că WAK a încercat să recupereze o sumă cât mai mare din propriile fonduri.
(136)
Comisia concluzionează că prin subordonarea și renunțarea la creanțe, WAK nu a acordat un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE societăților viticole și comercianților.
VI.3. Calificarea ajutorului drept ilegal
(137)
Deoarece componenta de ajutor a împrumutului primit de GfW de la WAK a fost acordată și plătită fără notificarea în prealabil a Comisiei, este vorba despre un ajutor ilegal în sensul articolului 1 litera (f) din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 privind normele de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (37).
VI.4. Derogări prevăzute la articolul 107 din Tratat relevante pentru împrumutul acordat GfW
(138)
Prin urmare, trebuie examinat dacă se aplică vreuna din derogările privind interzicerea ajutoarelor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1).
(139)
Din punctul de vedere actual, derogările prevăzute la articolul 107 alineatul (2) și la articolul 107 alineatul (3) literele (a), (b) și (d) nu se aplică, întrucât ajutorul în chestiune nu se încadrează în niciuna din următoarele categorii:
-
ajutoarele destinate să favorizeze dezvoltarea economică a regiunilor în care nivelul de trai este anormal de scăzut sau în care există un grad de ocupare a forței de muncă extrem de scăzut;
-
ajutoarele destinate să promoveze realizarea unui proiect important de interes european comun sau să remedieze perturbări grave ale economiei unui stat membru;
-
ajutoarele destinate să promoveze cultura și conservarea patrimoniului, în cazul în care acestea nu aduc modificări condițiilor schimburilor comerciale și ale concurenței în Uniune într-o măsură care contravine interesului comun.
(140)
Prin urmare, articolul 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE este singura derogare care s-ar putea aplica.
(141)
La momentul acordării ajutorului, ajutorul pentru producătorii primari era evaluat sub directa incidență a articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE. În conformitate cu practicile din momentul respectiv, ajutoarele pentru investiții, credite, sectorul creșterii animalelor, organizații de producători, publicitate și promovare, despăgubiri pentru daune provocate de boli, prime de asigurare și asistență tehnică ar putea fi considerate compatibile cu piața internă, cu condiția îndeplinirii anumitor criterii. Cu toate acestea, niciuna din formele de ajutor compatibile cu piața internă menționate mai sus nu poate fi folosită pentru obținerea unei derogări pentru ajutorul în cauză.
(142)
În plus, în efortul de a explora toate căile posibile, Comisia a analizat dacă orientările privind salvarea și restructurarea firmelor aflate în dificultate nu ar putea fi aplicate cazului în speță. Prima condiție care trebuie îndeplinită de o întreprindere pentru a beneficia de ajutoare pentru salvare sau restructurare este aceea de a fi considerată în dificultate în înțelesul Orientărilor privind ajutoarele de stat pentru salvarea și restructurarea firmelor aflate în dificultate (38). Informațiile deținute de Comisie nu conțin nicio indicație că întreprinderea ar fi fost în dificultate în sensul orientărilor sus-menționate la momentul acordării ajutorului. GfW s-a aflat în dificultate numai un an mai târziu, din cauza scăderii accentuate a prețurilor.
(143)
În orice caz, Comisia dorește să sublinieze că este datoria statului membru în cauză să coopereze cu Comisia prin furnizarea tuturor elementelor necesare pentru ca aceasta din urmă să poată verifica dacă s-au îndeplinit toate condițiile pentru acordarea derogării de care statul în cauză dorește să beneficieze (39). În cazul în speță, Germania nu a pus la dispoziție suficiente informații care să permită Comisiei să evalueze datele în lumina acestor orientări sau o documentație care să permită Comisiei să evalueze ajutorul în lumina altor forme de ajutoare compatibile menționate la considerentul 126, în pofida informațiilor puse la dispoziție de Comisie la punctul 44 al deciziei de deschidere a procedurii de investigare.
(144)
Evaluarea directă a măsurilor de ajutor în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE trebuie efectuată în mod restrictiv. Trebuie demonstrat în mod clar că efectele pozitive ale măsurii de ajutor depășesc efectele negative pe care l-ar putea avea ajutorul asupra concurenței și asupra funcționării corespunzătoare a pieței interne. Măsurile unilaterale de ajutor de stat care sunt destinate doar îmbunătățirii situației financiare a producătorului, dar nu contribuie în niciun fel la dezvoltarea sectorului nu sunt considerate conforme acestor criterii și prin urmare reprezintă ajutor de funcționare care nu este compatibil cu piața comună.
(145)
Din motivele menționate mai sus, ajutorul acordat GfW ca parte a împrumutului nu îndeplinește condițiile pentru acordarea vreuneia din derogările posibile de la articolul 107 alineatul (3). Prin urmare, acesta reprezintă un ajutor incompatibil cu piața internă.
(146)
Nu este aplicabilă nicio altă derogare în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
VII. CONCLUZII
(147)
Din motivele menționate mai sus, Comisia consideră că împrumutul acordat GfW nu poate fi considerat compatibil cu piața internă. Comisia consideră, de asemenea, că punerea în aplicare a măsurii de către Germania a fost ilegală.
(148)
Din motivele menționate mai sus, Comisia consideră că subordonarea creanțelor și renunțarea la creanțe și la plata viitoare a dobânzii, survenite ulterior, nu reprezintă ajutor de stat în favoarea GfW, nici în favoarea societăților viticole și a comercianților.
(149)
Din motivele menționate mai sus, Comisia consideră că achiziția mustului s-a realizat la prețul pieței și în conformitate cu practicile de afaceri uzuale și, prin urmare, nu reprezintă ajutor de stat către societățile viticole și comercianți.
(150)
În cazul în care se constată că ajutorul de stat acordat în mod ilegal este incompatibil cu piața internă, consecința naturală este aceea că ajutorul în cauză trebuie recuperat, pentru a se restabili - în măsura posibilului - poziția concurențială existentă înaintea acordării ajutorului.
(151)
Întrucât GfW nu are niciun succesor legal, recuperarea nu este posibilă în conformitate cu jurisprudența constantă (40),
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat, reprezentat de diferența dintre rata dobânzii aferentă împrumutului acordat GfW și rata dobânzii de pe piață plus prima de risc care ar fi trebuit percepută pentru împrumut, acordat în mod ilegal de Germania, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene în favoarea Gesellschaft für Weinabsatz Pfalz GmbH este incompatibil cu piața internă.
Articolul 2
Subordonarea creanțelor și renunțarea la acestea din partea WAK nu constituie ajutor către GfW sau către societățile viticole și comercianți în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 3
Achiziția de must de către GfW în 1999 nu constituie ajutor către societățile viticole și comercianți în sensul articolului 107 alineatul (1) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene.
Articolul 4
Germania nu trebuie să recupereze de la beneficiar ajutorul menționat la articolul 1, întrucât beneficiarul este insolvent și a fost dizolvat și radiat din registrul comerțului, neexistând niciun succesor legal.
Articolul 5
Prezenta decizie se adresează Republicii Federale Germania.
Adoptată la Bruxelles, 29 iunie 2011.