РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 6 юли 2010 година
относно мярка C 40/07 (ex N 48/07), приведена в действие от Румъния за ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (наричано по-рано Petrotub Roman S.A.)
(нотифицирано под номер C(2010) 4492)
(само текстът на румънски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2013/516/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като взе предвид разпоредбите от приложение VII и допълнение А към приложение VII към Протокола за преходните мерки към Договора за присъединяване на Румъния,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочената(ите) по-горе разпоредба(и) (1) и като взе предвид тези мнения,
като има предвид, че:
I. ПРОЦЕДУРА
(1)
С писмо от 2 февруари 2007 г. Комисията поиска от Румъния да предостави информация относно отписвания на публичен дълг и разсрочване на публичен дълг за Petrotub Roman S.A. (наричано по-нататък „Petrotub“) в контекста на приватизацията му през 2003 г. (след приватизацията дружеството беше преименувано на Mittal Steel Roman, а по-късно - на ArcelorMittal Tubular Products S.A. (2), наричано по-нататък „AM Roman“).
(2)
С писмо от 25 септември 2007 г. Комисията уведоми Румъния, че е решила да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от Договора за функционирането на Европейския съюз, (3) по отношение на възможна помощ във връзка с приватизацията на Petrotub. Решението беше публикувано в Официален вестник на Европейския съюз (4). Комисията прикани заинтересованите страни да представят мненията си относно мярката.
(3)
Румъния представи мнението си с писмо от 26 ноември 2007 г., регистрирано на същата дата. С писма от 28 януари 2008 г., регистрирани на 29 януари 2008 г., ArcelorMittal (дружеството майка) и AM Roman (въпросното дъщерно дружество) представиха мненията си, които бяха съобщени на Румъния на 12 февруари 2008 г. Румъния отговори с писмо от 11 март 2008 г., регистрирано на същата дата.
(4)
Комисията поиска допълнителна информация с писма от 26 февруари 2009 г., 8 октомври 2009 г. и 29 януари 2010 г. Румъния отговори с писма от 27 април 2009 г., 19 октомври 2009 г. и 3 февруари 2010 г., като всяко от тях беше регистрирано на същата съответна дата.
II. ПРЕДСТАВЯНЕ НА ФАКТИТЕ
1. Дружество
(5)
AM Roman е производител на безшевни стоманени тръби, който се намира в Roman, област в Румъния, която получава подпомагане съгласно член 107, параграф 3, буква а) от ДФЕС (5). Преди приватизацията през 2003 г. дружеството, което тогава се наричаше Petrotub, произвеждаше безшевни стоманени тръби, чието производство се състои от горещо валцувани и студено валцувани стоманени тръби с диаметър между 6 и 620 mm и дебелина на стената между 0,5 и 70 mm. Тези продукти намират различно приложение в енергийните индустрии (петрол, газ, химикали, ядрена и конвенционална енергетика) и в машинната и строителната индустрия. След приватизацията дружеството продължи да извършва дейност на същия продуктов пазар. Понастоящем ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (от групата ArcerlorMittal) притежава дял от 69,76 % в дружеството (6).
2. Мярка
(6)
На 23 юли 2003 г. румънската агенция за приватизация APAPS (понастоящем AVAS) (7) оповести намерението си да продаде дела си от 70 % в Petrotub. Приватизацията беше осъществена чрез публичен търг. На 28 октомври 2003 г. беше подписано споразумение за продажба с LNM Holdings NV (понастоящем ArcelorMittal) за покупна цена от 6 милиона USD (5,1 милиона EUR (8)).
(7)
В контекста на приватизацията APAPS се съгласи от името на румънската държава да отпише публичен дълг в размер на 22,5 милиона EUR и да разсрочи плащането на останалата част от публичния дълг.
(8)
През 1998 г. Petrotub сключи договор за търговски заем в размер на [30-50] (9) милиона DEM [15-25 милиона EUR] за срок до 2011 г., отпуснат от германската банка за развитие Kreditanstalt für Wiederaufbau (наричана по-нататък „KfW“) за закупуването на нов цех за валцуване от Mannesmann AG. Финансовият пакет от KfW беше обезпечен в различните си сегменти с държавни гаранции, предоставени от Германия и Австрия, и с банкова гаранция от румънската банка Banca Comercială Română (BCR). Германската държавна гаранция беше обезпечена с насрещна гаранция от румънската държава. Румънската насрещна гаранция покриваше 85 % от целия заем от KfW в размер на 30-50 милиона DEM. Румъния взе от Petrotub еднократна такса от [3-7 %].
III. РЕШЕНИЕ ЗА ОТКРИВАНЕ НА ОФИЦИАЛНА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(9)
В решението за откриване на официална процедура по разследване Комисията уведоми Румъния, че основанието за откриване на такава процедура е приложение VII, дял Б относно преструктурирането на стоманодобивната индустрия от Протокола към Договора за присъединяване на Румъния (наричано по-нататък „приложение VII“) и че при липсата на конкретни разпоредби в приложение VII по отношение на правното положение на румънските производители на тръби по време на приватизацията Комисията ще разследва наличието и съвместимостта на държавната помощ за AM Roman на това основание.
(10)
Комисията отбеляза, че покупната цена (5,1 милиона EUR) не покрива загубите, понесени от държавата под формата на отписване на 22,5 милиона EUR публичен дълг, на което румънската агенция за приватизация APAPS се е съгласила в контекста на приватизацията.
(11)
Преди откриването на официалната процедура по разследване Румъния представи доклад от външен консултант (10), за да покаже, че приватизацията при дадените условия е била най-изгодното решение за държавата.
(12)
В доклада се посочва, че приватизацията ще доведе до най-изгодното положение за румънската държава. В таблицата по-долу се прави сравнение между прогнозираните суми, които всяка от публичните институции кредитори трябва да получи при приватизация и при ликвидация (11).
Приватизация
Ликвидация
Фонд за социална сигурност
[…] милиона EUR
[…] милиона EUR
Фонд „Безработица“
[…] милиона EUR
[…] милиона EUR
Здравен фонд
[…] милиона EUR
[…] милиона EUR
APAPS
[…] милиона EUR
(включително продажната цена в размер на 5,1 милиона EUR)
0
Общо за държавата
[4-9] милиона EUR
[19-26] милиона EUR
(13)
Докладът се основаваше на допускането, че в случай на ликвидация ще се задейства гаранцията от 1998 г. и държавата (чрез Министерството на финансите) ще има задължение за оставащата сума от заема от KfW от 1998 г., взет от Petrotub, т.е. за [15-25] милиона EUR. С други думи, при ликвидация държавата в крайна сметка ще получи само [2-9] милиона EUR, което е по-малко от [4-9] милиона EUR, получени при приватизация.
(14)
В решението за откриване на официална процедура по разследване Комисията постави въпроса дали резултатите от сценариите за приватизация и ликвидация е следвало да се оценяват за държавата като цяло, както се предлага в доклада на експертите, или отделно за всеки от публичните кредитори в съответствие със съдебната практика от делото HAMSA (12).
(15)
Комисията inter alia изрази също съмнения, че загубата в размер на [15-25] милиона EUR в резултат от задействането на гаранцията от 1998 г. може да се вземе предвид при прогнозиране на резултата от ликвидацията. В съответствие със съдебната практика от делата HYTASA (13) и Gröditzer (14) следва да се направи разлика между задълженията, които държавата трябва да изпълни като акционер в дружеството, и задълженията, които трябва да изпълни като публичен орган. Следователно очакваните разходи във връзка с действие като публичен орган не могат да се вземат предвид в прогнозирането на разходите, които частен акционер би бил в положение да понесе и ще поиска да понесе. Комисията разглежда факта, че през 1998 г. румънското Министерство на финансите е дало държавна гаранция за Petrotub, като знак, че частен акционер не би бил в позицията да даде такава гаранция. Друг знак за същото е фактът, че гаранцията от 1998 г. е била отпусната при ред и условия, които частен оператор вероятно не би приел.
IV. МНЕНИЯ НА РУМЪНИЯ И НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
(16)
В мнението си, изпратено на 27 ноември 2007 г., Румъния изтъкна основно факта, че приватизацията на Petrotub през октомври 2003 г. не е включвала предимство за Petrotub или за купувача и следователно операцията не е включвала държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(17)
Румъния подчерта първо, че дружеството Petrotub е било продадено чрез открита, прозрачна и безусловна тръжна процедура - факт, който според румънските органи показва, че Petrotub е продадено на пазарната цена и че купувачът не е получил никакво предимство от покупката. Второ, Румъния смята, че е действала както би действал всеки частен продавач: при избора си между приватизация и ликвидация държавата е избрала най-изгодния сценарий единствено от финансова гледна точка, без да взема предвид нетърговски съображения или съображения, свързани с политиката, каквито по същество са характерни за действията на публичен орган.
(18)
По отношение на втория аргумент Румъния показа, че съгласно националното право от агенцията за приватизация AVAS е било поискано и тя е била оправомощена да прогнозира и сравни общите резултати при приватизация и при ликвидация, като се позовава на държавния бюджет като цяло. С други думи, агенцията за приватизация избира сценария, който е най-изгоден за държавния бюджет като цяло, както би направил един голям холдинг, включващ няколко кредитори. От тази гледна точка, противно на мненията на Комисията, държавата не е можела и не е прогнозирала резултатите от приватизация и от ликвидация отделно за всеки засегнат публичен орган.
(19)
В допълнение, при прогнозирането на резултатите от ликвидацията държавата е имала право да вземе предвид загубата, свързана със задействането на гаранцията от 1998 г., тъй като при дадените условия такава гаранция би била отпусната на Petrotub и от частен инвеститор. При отпускането на гаранцията дружеството не е било в затруднено положение и рисковата премия, платена от Petrotub за гаранцията, е разумна сума за гаранция за акционер, дадена в полза на дружество, което по онова време е било в добро състояние.
(20)
Освен това гаранцията от 1998 г. трябва да се оценява от гледна точка на съответните правила за държавна помощ в сила по онова време. Съобщението на Комисията относно гаранциите за краткосрочни експортни кредити, приложимо по онова време, изключва гаранциите за дългосрочни експортни кредити от обхвата на разглеждането съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС (тогава член 87, параграф 1 от ДЕО) (15). Румъния подчерта също, че през 1998 г., когато е била предоставена гаранцията, Petrotub е бил производител на тръби и като такъв не е попадал в обхвата на определението на ЕОВС за стомана, нито в обхвата на разпоредбите на Протокол 2 за стоманени продукти от ЕОВС в Европейското споразумение.
(21)
AM Roman и неговото дружество майка ArcelorMittal подкрепиха напълно аргументите на Румъния. Дружествата подчертаха също, че съгласно приложимото по онова време румънско законодателство и съгласно правилата за държавна помощ в Европейското споразумение държавната гаранция, дадена в полза на Petrotub през 1998 г., не е включвала държавна помощ. В допълнение, гаранцията от 1998 г. представлява ясно изискуемо търговско задължение, поето от държавата като мажоритарен акционер във въпросното дружество, и следователно може да се включи в прогнозирането на разходите за ликвидация. ArcelorMittal подчерта също, че е платило пазарна цена за придобиването на Petrotub и следователно всякакво възможно предимство в резултат от приватизацията, quod non, би било за държавата в качеството ѝ на продавач.
V. ОЦЕНКА
1. Приложимо право и правомощия на Комисията
(22)
При тази процедура се разглеждат събития, които са се случили преди присъединяването на Румъния към Европейския съюз (1 януари 2007 г.). Petrotub е било приватизирано през октомври 2003 г. Също така през 1998 г. румънската държава е предоставила гаранция в полза на Petrotub във връзка със заем в размер на [30-50] милиона DEM от KfW за закупуването на нов цех за валцуване. Гаранцията от 1998 г. е свързана с приватизацията от 2003 г. дотолкова, доколкото Румъния изтъкна, че разходите ѝ при ликвидация трябва да се вземат предвид в оценката на приватизацията от 2003 г. съгласно критерия за оператор в условията на пазарна икономика.
(23)
По принцип членове 107 и 108 от ДФЕС не се прилагат за мерки, предоставени преди присъединяването и неприложими след него (16). Чрез дерогация от това общо правило и следователно в изключителни случаи Комисията има правомощието да разгледа държавна помощ, предоставена от Румъния в контекста на преструктурирането на стоманодобивната индустрия преди присъединяването въз основа на приложение VII към Договора за присъединяване на Румъния (17).
(24)
Приложение VII съдържа разпоредби, които дават възможност на Румъния да завърши преструктурирането на стоманодобивната си индустрия, както е започнато преди присъединяването. Преструктурирането на румънския стоманодобивен сектор преди присъединяването се извършваше въз основа на Протокол 2 относно стоманата в ЕОВС, приложен към Европейското споразумение (наричан по-нататък „Протокол 2“), удължен с Допълнителния протокол, подписан на 23 октомври 2002 г. (наричан по-нататък „Допълнителния протокол“).
(25)
По силата на Протокол 2 Румъния получи „гратисен период“ от 5 години, от 1993 г. до края на 1998 г., за преструктурирането на стоманодобивната си индустрия предвид присъединяването. „Гратисният период“ беше удължен до края на 2004 г. с Допълнителен протокол, одобрен с Решение на Съвета от 29 юли 2002 г. и подписан на 23 октомври 2002 г. По време на целия „гратисен период“ вследствие на удължаването, т.е от 1993 г. до края на 2004 г., Румъния можеше да предоставя помощ за преструктуриране на стоманодобивния сектор съгласно реда и условията, произтичащи от Протокол 2 (както е удължен с Допълнителния протокол), и въз основа на национална програма за преструктуриране (наричана по-нататък „НПП“), която беше одобрена от Общността. Румънската НПП беше одобрена от Съвета на 18 юли 2005 г. (18)
(26)
Приложение VII е „защитен механизъм“, чрез който Комисията може да наблюдава след 1 януари 2007 г. (датата на присъединяване) помощта, предоставена от Румъния на стоманодобивния сектор преди присъединяването, въз основа на Протокол 2 (удължен с Допълнителния протокол) и НПП. Освен това приложение VII дава право на Комисията да възстановява помощ, предоставена в нарушение на Протокол 2 и на НПП. В съответствие с това приложение VII е lex specialis, който позволява при изключителни обстоятелства и чрез дерогация от общия режим наблюдение и преглед с обратна сила на държавната помощ, предоставена от Румъния на румънската стоманодобивна индустрия преди присъединяването. В неотдавнашни решения във връзка с предприсъединителна помощ, предоставена на полски стоманодобивни дружества, (19) Общият съд потвърди характера на lex specialis на Протокол 8 към Договора за присъединяване на Полша, който съдържа разпоредби, които са еквивалентни на тези в приложение VII.
(27)
В контекста на тази процедура Комисията трябва да оцени дали изключителното правомощие за извършването на контрол с обратна сила, описано в съображения 23-26 по-горе, обхваща и мерките, предоставени от Румъния на производителите на тръби преди присъединяването. За тази цел правните основания, приложими в този случай, т.е. приложение VII във връзка с Протокол 2 и Допълнителния протокол, трябва да се тълкуват с цел да се определи дали техните разпоредби обхващат мерките, предоставени на румънските производители на тръби преди присъединяването.
(28)
Общопризнат правен принцип е, че разпоредбите на lex specialis, което представлява дерогация от общия режим, трябва да се тълкуват стриктно. Стриктното тълкуване на горепосочените правни основания (вж. съображения 29-43 по-долу) води до извода, че изключителното правомощие на Комисията да извършва контрол с обратна сила е ограничено до (потенциална) предприсъединителна помощ, предоставена на производителите от ЕОВС, което изключва (потенциална) помощ за производителите на тръби.
(29)
Параграфи 12 и 17 от приложение VII определят правомощията на Комисията да осъществява наблюдение и контрол с обратна сила по отношение на предприсъединителната помощ за румънската стоманодобивна индустрия. Параграф 12 оправомощава Комисията и Съвета да наблюдават изпълнението на румънската НПП преди и след присъединяването, до 2009 г. Параграф 17 оправомощава Комисията да нареди възстановяването на държавна помощ, предоставена в нарушение на параграфи 1-3 от приложение VII (както е посочено в съображения 30-32 по-долу).
(30)
Параграф 1 от приложение VII гласи, че държавната помощ, предоставена от Румъния за преструктурирането на „конкретно определени сектори от румънската стоманодобивна индустрия“ за периода 1993-2004 г., се счита за съвместима с общия пазар, при условие че „[…]срокът, по член 9, параграф 4 от Протокол 2 за продуктите на ЕОВС към Европейското споразумение […], се удължава до 31 декември 2005 г.“; сроковете и условията, предвидени в НПП, се спазват; не се отпуска или изплаща допълнителна държавна помощ на бенефициерите на НПП след 1 януари 2005 г.; и „не е изплатена никаква държавна помощ на румънския стоманодобивен сектор след 31 декември 2004 г.“ Той гласи също, че „За целите на тези разпоредби и Допълнение А, под държавна помощ за преструктуриране се разбира всяка мярка, отнасяща се до стоманодобивните предприятия, която представлява държавна помощ по смисъла на член 87, параграф 1 на Договора за ЕО и която не може да се счита за съвместима с общия пазар в съответствие с общите правила, приложими в Общността.“
(31)
В параграф 2 от приложение VII се предвижда, че само дружествата, изброени като бенефициери в НПП (изброени също в допълнение А към приложение VII), имат право да получават държавна помощ през периода 1993-2004 г.
(32)
В параграф 6 от приложение VII се предвижда, че дружествата, които не са включени в списъка на „предприятията бенефициери“ в НПП, „не получават държавна помощ за преструктуриране или каквато и да е друга помощ“ и съответно от тях не се изисква да намалят своя производствен капацитет.
(33)
В първа алинея на параграф 1 от приложение VII изрично се посочва член 9, параграф 4 от Протокол 2, удължен с Допълнителния протокол, подписан на 23 октомври 2002 г. Протокол 2 се прилагаше единствено за стоманени продукти от ЕОВС, като стоманените продукти от ЕОВС дори се изброяват в приложение. Приложението възпроизвежда списъка с продукти от ЕОВС, съдържащ се в приложение I към Договора за ЕОВС, където определението на „стоманени продукти от ЕОВС“ изрично изключва стоманени тръби („тръби (безшевни или заварени) […] полирани пръти и железни отливки (тръби и фитинги, и други железни отливки)“).
(34)
Договорът за ЕОВС изтече на 23 юли 2002 г. Считано от тази дата, държавната помощ за стоманодобивната индустрия беше обхваната от общия режим на ЕО. Поради това беше решено да се разшири определението на европейския стоманодобивен сектор, така че производителите на тръби да бъдат включени в него. Това беше кодифицирано в член 27 и приложение Б към Многосекторната рамка за регионална помощ за големи инвестиционни проекти (20), съгласно която стоманодобивният сектор на ЕС включва безшевни тръби и големи заварени тръби (с диаметър, по-голям от 406,4 mm). Това разширено определение на стоманодобивния сектор беше въведено по-късно в приложение I към Насоките за националната регионална помощ за 2007-2013 г. (21) и в точка 29 от член 2 от Общия регламент за групово освобождаване (22).
(35)
При все това, нито Протокол 2, нито Допълнителният протокол бяха изрично изменени, за да се включи това разширено определение на стоманодобивния сектор на ЕС, включващо производителите на тръби. Протокол 2 изтече на 31 декември 1997 г. Допълнителният протокол удължи валидността на Протокол 2 от 1 януари 1998 г. с още 8 години или до датата на присъединяване на Румъния (което настъпи първо). Допълнителният протокол се отнася за „стоманените продукти“ като цяло, но обхватът на неговото прилагане е специално свързан с член 9, параграф 4 от Протокол 2, който обхваща единствено стоманените продукти от ЕОВС. По-специално, съгласно член 2 от Допълнителния протокол условие за удължаването на Протокол 2 беше Румъния да предостави на Комисията НПП и планове за преструктуриране на дружествата за бенефициерите на НПП, които отговарят на „изискванията, предвидени в член 9, параграф 4 от Протокол 2 към Европейското споразумение и които са оценени и приети от националния ѝ орган за държавните помощи (Съвет за конкуренция)“.
(36)
Следва да се направи заключението, че параграф 17 от приложение VII, както се тълкува в контекста на параграфи 1, 2 и 6 от приложение VII, заедно с Протокол 2 и Допълнителния протокол, не дава на Комисията правомощие да контролира помощта, предоставена на румънските производители на тръби преди присъединяването, по-специално през периода 1993-2004 г.
(37)
В допълнение към правното тълкуване на обхвата на приложимите правни основания (т.е. приложение VII, Протокол 2 и Допълнителния протокол - вж. съображения 29-36 по-горе), Комисията проучи и въпроса дали правилата за прилагане на разпоредбите за държавната помощ в Европейското споразумение и Протокол 2, както са приети от Общността и Румъния през 2001 г. (наричани по-нататък „правилата за прилагане“ (23)), са уместни за определянето на обхвата на правомощието на Комисията да извършва контрол с обратна сила по отношение на (потенциална) предприсъединителна помощ, предоставена на румънски производители на тръби.
(38)
По принцип правилата за прилагане съдържат процедурни правила, които следва да се разграничават от материалноправните разпоредби за държавната помощ в Европейското споразумение и Протокол 2. Трябва да се отбележи обаче, че правилата за прилагане също така съдържат специфични разпоредби относно критериите за оценяване на съвместимостта на помощта съответно с Европейското споразумение и Протокол 2.
(39)
Първото изречение от член 2, параграф 1 от правилата за прилагане гласи: „Оценката на съвместимостта на отделните държавни помощи и програми с Европейското споразумение, както е предвидено в член 1 от настоящите правила, се извършва въз основа на критерии, произтичащи от прилагането на правилата на член 87 от Договора за създаване на Европейската общност, включително настоящото и бъдещото вторично законодателство, рамки, насоки и други приложими административни актове, приведени в действие в Общността, и съдебната практика на Първоинстанционния съд и Съда на Европейските общности, както и всяко друго решение, взето от Съвета за асоцииране съгласно член 4, параграф 3.“ С това изречение се установява общият принцип, че материалноправните критерии за оценяване на съвместимостта на държавната помощ като цяло с Европейското споразумение са „променливи“ в смисъл, че в тях се включват промените/развитието в правото и съдебната практика на ЕС с течение на времето.
(40)
Второто изречение от член 2, параграф 1 се отнася по-специално до критериите за съвместимост, посочени в Протокол 2: „Дотолкова доколкото помощи или програми за помощ са предназначени за продукти, обхванати от Протокол 2 към Европейското споразумение, първото изречение на този параграф се прилага изцяло с изключение на това, че оценката не може да се извършва въз основа на критерии, произтичащи от прилагането на правилата на член 87 от Договора за създаване на Европейската общност, а въз основа на критерии, произтичащи от прилагането на правилата за държавната помощ от Договора за създаване на Европейската общност за въглища и стомана.“ Трябва да се отбележи, че формулировката на това изречение ясно показва, че за разлика от положението при общата помощ, обхваната от първото изречение на член 2, параграф 1 (вж. съображение 41 по-горе), за целите на помощта, обхваната от Протокол 2, критериите за съвместимост се развиват чрез позоваване на Договора за ЕОВС. Не са дадени специфични указания относно развитието на критериите за съвместимост след изтичането на Договора за ЕОВС през 2002 г.
(41)
Член 2, параграфи 2 и 3 от правилата за прилагане определят механизма, чрез който промените в критериите за съвместимост на ЕС следва да бъдат въведени в Румъния. По-специално, Румъния се уведомява за всички промени в общностните критерии за съвместимост, които не са публикувани и „когато такива промени не срещнат възражение от страна на Румъния в срок от три месеца от датата на получаване на официалната информация за тях, те стават критерии за съвместимост, както е предвидено в параграф 1 от настоящия член. Когато такива промени срещнат възражение от страна на Румъния и предвид сближаването на законодателството, както е предвидено в Европейското споразумение, се провеждат консултации в съответствие с членове 7 и 8 от настоящите правила.“
(42)
При все че Румъния не възрази в срок от три месеца срещу промяната, направена през 2002 г. в определението на Общността за стоманодобивна индустрия, с която бяха включени производителите на тръби, тези промени в общностното право не биха могли да се прилагат по отношение на мерки, които попадат извън обхвата на Европейското споразумение, т.е. онези, които не са били обхванати от Договора за ЕОВС. Освен това приложение VII представлява lex specialis и поради това за определяне на обхвата на неговото прилагане Комисията не може да използва разширяването на определението на стоманодобивния сектор на ЕС след изтичането на Договора за ЕОВС. Ето защо трябва да се заключи, че трябва да се прави ясно разграничение между „променливата“ същност на приложимото право към държавната помощ за стоманодобивния сектор в Румъния преди присъединяването съгласно Европейското споразумение, от една страна, и необходимото строго тълкуване на обхвата на правомощието на Комисията да извършва контрол с обратна сила, произтичащ от приложение VII, Протокол 2 и Допълнителния протокол, от друга страна.
VI. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(43)
Въз основа на предходните съображения (вж. по-специално съображения 36 и 42 по-горе) Комисията прави заключението, че няма правомощието да извършва преглед на мерките в полза на румънските производители на тръби преди присъединяването и по-специално през периода 1993-2004 г. въз основа на приложение VII. Настоящата процедура се закрива с оглед на факта, че Комисията няма правомощието да оценява мерките, обхванати от настоящата процедура.
РЕШИ:
Член 1
Официалната процедура по разследване, определена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, която беше открита с писмо от 25 септември 2007 г., адресирано до Румъния, се закрива с оглед на факта, че Комисията няма правомощието съгласно разпоредбите на приложение VII, дял Б към Договора за присъединяване на Румъния да извършва преглед на мерките, предоставени от Румъния в контекста на приватизацията на Petrotub Roman S.A през 2003 г.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Румъния.
Съставено в Брюксел на 6 юли 2010 година.
DECIZIA COMISIEI
din 6 iulie 2010
privind măsura C 40/07 (ex NN 48/07) pusă în aplicare de România în favoarea ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (fosta Petrotub Roman S.A.)
[notificată cu numărul C(2010) 4492]
(Numai versiunea în limba română este autentică)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2013/516/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
având în vedere dispozițiile din anexa VII și apendicele A la anexa VII la Protocolul privind măsurile tranzitorii la Tratatul de aderare a României,
după ce a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu dispoziția sau dispozițiile menționate anterior (1) și având în vedere observațiile acestora,
întrucât:
I. PROCEDURĂ
(1)
Prin scrisoarea din 2 februarie 2007, Comisia i-a solicitat României să furnizeze informații privind scutirile de la plata datoriilor publice și reeșalonarea datoriilor publice pentru Petrotub Roman S.A. (denumită în continuare „Petrotub”), în contextul privatizării sale din 2003 (în urma privatizării, întreprinderea a fost redenumită Mittal Steel Roman, iar apoi ArcelorMittal Tubular Products Roman S.A. (2) - denumită în continuare „AM Roman”).
(2)
Prin scrisoarea din 25 septembrie 2007, Comisia a informat România că a decis inițierea procedurii stabilite la articolul 108 alineatul (2) din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (3) în legătură cu posibilul ajutor acordat în privatizarea Petrotub. Această decizie s-a publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene (4). Comisia a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză.
(3)
România și-a prezentat observațiile prin scrisoarea din 26 noiembrie 2007, înregistrată în aceeași zi. Prin scrisorile din 28 ianuarie 2008, înregistrate la 29 ianuarie 2008, ArcelorMittal (întreprinderea mamă) și AM Roman (filiala în cauză) și-au prezentat observațiile, care au fost comunicate României la 12 februarie 2008. România a răspuns prin scrisoarea din 11 martie 2008, înregistrată în aceeași zi.
(4)
Comisia a solicitat informații suplimentare prin scrisorile din 26 februarie 2009, 8 octombrie 2009 și 29 ianuarie 2010. România a răspuns prin scrisorile din 27 aprilie 2009, 19 octombrie 2009 și 3 februarie 2010, toate înregistrate la aceleași date.
II. DESCRIEREA FAPTELOR
1. Întreprinderea
(5)
AM Roman este un producător de țevi de oțel fără sudură, cu sediul la Roman, o regiune din România care beneficiază de asistență în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (a) din TFUE (5). Înaintea privatizării din 2003, întreprinderea, denumită atunci Petrotub, era un producător de țevi de oțel fără sudură, a cărui producție consta în țevi de oțel laminate la cald și la rece cu diametre între 6 și 620 mm și cu grosimea peretelui între 0,5 și 70 mm. Aceste produse au diverse aplicații în industriile producătoare de energie (petrol, gaze, industria chimică, energie nucleară și convențională), în industria mecanică și în construcții. După privatizare, întreprinderea a continuat să fie activă pe aceeași piață de produse. În prezent, ArcelorMittal Tubular Products Holding B.V. Rotterdam NLD (din grupul ArcerlorMittal) deține o cotă de 69,76% din întreprindere (6).
2. Măsura în cauză
(6)
La 23 iulie 2003, agenția română pentru privatizare APAPS (actuala AVAS) (7) și-a făcut publică intenția de a vinde cota sa de 70% din Petrotub. Privatizarea s-a efectuat prin licitație publică. La 28 octombrie 2003 s-a semnat un acord de vânzare cu LNM Holdings NV (actual ArcelorMittal), pentru un preț de cumpărare de 6 milioane USD (5,1 milioane EUR (8)).
(7)
În contextul privatizării, APAPS a fost de acord, în numele statului român, să anuleze o datorie publică în valoare de 22,5 milioane EUR și să reeșaloneze datoria publică restantă.
(8)
În 1998, Petrotub a contractat un împrumut comercial în valoare de [30-50] (9) milioane DEM [15-25 milioane EUR], cu o durată până în 2011, de la banca de dezvoltare germană Kreditanstalt für Wiederaufbau (denumită în continuare „KfW”), pentru achiziționarea unui nou laminor de la Mannesmann AG. Pachetul de finanțare KfW a fost asigurat, pe segmente diferite, cu garanții de stat acordate de Germania și Austria și cu o garanție bancară din partea Băncii Comerciale Române (BCR). Garanția statului german a fost contragarantată de statul român. Contragaranția română acoperea 85% din totalul împrumutului de la KfW, în valoare de [30-50] milioane DEM. România a perceput de la Petrotub un comision unic de [3%-7%].
III. DECIZIA DE INIȚIERE
(9)
În decizia de inițiere, Comisia a informat România că temeiul inițierii procedurii oficiale de investigare era anexa VII secțiunea B privind restructurarea sectorului siderurgic la protocolul la Tratatul de aderare a României (denumită în continuare „anexa VII”) și că, în lipsa unor dispoziții specifice în anexa VII cu privire la situația juridică a producătorilor români de țevi în momentul privatizării, Comisia va investiga existența ajutorului de stat acordat AM Roman și compatibilitatea acestui ajutor din perspectiva temeiului respectiv.
(10)
Comisia a remarcat că prețul de achiziție (5,1 milioane EUR) nu acoperea pierderea suferită de stat, sub forma unei scutiri de la plata datoriei publice în valoare de 22,5 milioane EUR, cu care agenția română de privatizare APAPS fusese de acord în contextul privatizării.
(11)
Înaintea inițierii procedurii oficiale de investigare, România a furnizat un raport elaborat de către un consultant extern (10) pentru a demonstra că, în condițiile date, privatizarea a reprezentat soluția cea mai avantajoasă pentru stat.
(12)
Raportul indica faptul că privatizarea conducea la situația cea mai favorabilă pentru statul român. Tabelul de mai jos compară sumele care se estima a fi obținute de către fiecare instituție publică creditoare în cadrul scenariului de privatizare și a celui de lichidare (11).
Privatizare
Lichidare
Fondul de securitate socială
[…] milioane EUR
[…] milioane EUR
Fondul de șomaj
[…] milioane EUR
[…] milioane EUR
Fondul de asigurări sociale de sănătate
[…] milioane EUR
[…] milioane EUR
APAPS
[…] milioane EUR
(inclusiv prețul de vânzare de 5,1 milioane EUR)
0
Total Stat
[4-9] milioane EUR
[19-26] milioane EUR
(13)
Raportul se baza pe presupunerea că, în cazul lichidării, ar fi fost declanșată garanția din 1998, iar statul (prin intermediul Ministerului Finanțelor), ar fi devenit responsabil pentru suma restantă din împrumutul luat de Petrotub în 1998 de la KfW, adică pentru [15-25] milioane EUR. Cu alte cuvinte, în cadrul scenariului lichidării, statul ar fi obținut în cele din urmă numai [2-9] milioane EUR, mai puțin în comparație cu totalul de [4-9] milioane EUR obținute prin privatizare.
(14)
În cadrul deciziei de inițiere, Comisia întreba dacă rezultatele scenariilor privatizării și lichidării ar fi trebuit estimate ca un întreg pentru stat, astfel cum sugerează raportul experților, sau separat, pentru fiecare creditor public, în conformitate cu jurisprudența HAMSA (12).
(15)
Printre altele, Comisia avea îndoieli și cu privire la faptul că pierderea a [15-25] milioane EUR ca rezultat al declanșării garanției din 1998 putea fi luată în considerare în estimarea rezultatelor lichidării. În conformitate cu jurisprudența HYTASA (13) și Gröditzer (14), ar trebui făcută diferența între obligațiile pe care statul trebuie să și le asume în calitate de acționar al întreprinderii și obligațiile pe care trebuie să și le asume în calitate de autoritate publică. Rezultă că nu se pot lua în considerare costurile presupuse în legătură cu o acțiune a unei autorități publice în scopul estimării costurilor pe care un acționar privat ar fi putut și ar fi fost disponibil să și le asume. Comisia consideră că emiterea, în 1998, a unei garanții suverane pentru Petrotub de către Ministerul Finanțelor din România demonstrează faptul că un acționar privat nu ar fi putut emite o astfel de garanție. Un alt indiciu în acest sens este faptul că garanția din 1998 a fost acordată în condiții pe care un operator privat e posibil să nu le fi acceptat.
IV. OBSERVAȚII DIN PARTEA ROMÂNIEI ȘI A PĂRȚILOR INTERESATE
(16)
În observațiile sale prezentate la 27 noiembrie 2007, argumentul principal al României a fost că privatizarea Petrotub în octombrie 2003 nu a implicat un avantaj pentru Petrotub sau pentru cumpărător și că, prin urmare, operațiunea nu implica un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(17)
În primul rând, România a subliniat că Petrotub a fost vândută printr-o procedură de licitație deschisă, transparentă și necondiționată, ceea ce, în opinia autorităților române, arată că Petrotub a fost vândută la prețul pieței, iar cumpărătorul nu a beneficiat de niciun avantaj în urma achiziției. În al doilea rând, România consideră că a acționat în același mod în care ar fi făcut-o orice vânzător privat: alegând între scenariul privatizării și cel al lichidării, statul a optat pentru scenariul cel mai avantajos exclusiv din punct de vedere financiar, fără a ține seama de considerații fără caracter comercial sau de politică de genul celor care, prin natura lor, caracterizează exercitarea autorității publice.
(18)
În legătură cu acest al doilea argument, România a arătat că, în temeiul legislației naționale, agenția de privatizare AVAS are răspunderea și competența de a estima și compara rezultatele globale ale privatizării și lichidării în raport cu bugetul de stat ca întreg. Cu alte cuvinte, agenția de privatizare alege scenariul care este cel mai avantajos pentru bugetul de stat ca întreg, la fel cum ar face un holding de mari dimensiuni cu mai mulți creditori. Din această perspectivă, contrar opiniei Comisiei, statul nu putea estima și nu a trebuit să estimeze rezultatele privatizării și lichidării pentru fiecare organism public în cauză.
(19)
În plus, atunci când a estimat rezultatele lichidării, statul era îndreptățit să ia în considerare pierderea rezultată din declanșarea garanției din 1998, deoarece și un investitor privat ar fi acordat pentru Petrotub o astfel de garanție, în condițiile date. Întreprinderea nu se afla în dificultate în momentul acordării garanției, iar prima de risc aplicată Petrotub pentru garanție constituia o remunerație adecvată pentru o garanție a unui acționar emisă în favoarea unei întreprinderi care, la momentul respectiv, se afla într-o stare bună.
(20)
Mai mult, garanția din 1998 trebuie evaluată din perspectiva normelor relevante privind ajutoarele de stat din acea perioadă. Comunicarea Comisiei privind garanțiile pentru creditele la export pe termen scurt aplicabilă la momentul respectiv excludea garanțiile pentru creditele la export pe termen lung din domeniul de investigare al articolului 107 alineatul (1) din TFUE [atunci articolul 87 alineatul (1) din Tratatul CE] (15). România a subliniat, de asemenea, că în 1998, când s-a acordat garanția, Petrotub era producător de țevi, iar în această calitate nu i se aplica definiția oțelului CECO și nici dispozițiile protocolului 2 privind oțelul CECO din Acordul european.
(21)
AM Roman și ArcelorMittal, întreprinderea mamă, au susținut integral argumentația României. De asemenea, întreprinderile au subliniat că, în temeiul legislației române aplicabile în acel moment și în temeiul normelor privind ajutoarele de stat din Acordul european, garanția de stat emisă în favoarea Petrotub în 1998 nu implica ajutor de stat. Mai mult, garanția din 1998 constituia o obligație comercială clară cu titlu executoriu asumată de stat în calitatea sa de acționar majoritar al întreprinderii, care prin urmare poate fi inclusă în estimarea costurilor lichidării. De asemenea, ArcelorMittal a subliniat faptul că a plătit prețul pieței pentru achiziționarea Petrotub și că, prin urmare, orice posibil avantaj rezultat din privatizare, quod non, i-ar fi revenit în orice caz statului, în calitate de vânzător.
V. EVALUARE
1. Legislația aplicabilă și competența Comisiei
(22)
Prezenta procedură se referă la evenimente care au avut loc înainte de aderarea României la Uniunea Europeană (1 ianuarie 2007). Petrotub a fost privatizată în octombrie 2003. De asemenea, în 1998, statul român a emis o garanție în favoarea Petrotub în legătură cu un împrumut de [30-50] milioane DEM de la KfW, pentru achiziționarea unui laminor. Garanția din 1998 este legată de privatizarea din 2003 în măsura în care România a susținut că, în evaluarea operațiunii de privatizare potrivit testului operatorului în cadrul economiei de piață, trebuie luate în considerare costurile sale în caz de lichidare.
(23)
Ca regulă generală, articolele 107-108 TFUE nu se aplică măsurilor acordate înainte de aderare, care nu mai sunt aplicabile după aceasta (16). Prin derogare de la această regulă generală, așadar în mod excepțional, Comisia are competența de a revizui ajutorul de stat acordat de România pentru restructurarea industriei sale siderurgice înainte de aderare pe baza anexei VII la Tratatul de aderare a României (17).
(24)
Anexa VII cuprinde dispoziții care îi permit României să încheie restructurarea industriei sale siderurgice astfel cum a fost inițiată înainte de aderare. Restructurarea industriei siderurgice române de dinainte de aderare a fost efectuată pe baza protocolului 2 privind oțelul CECO anexat la Acordul european (denumit în continuare „protocolul 2”), astfel cum a fost extins prin protocolul adițional semnat la 23 octombrie 2002 (denumit în continuare „protocolul adițional”).
(25)
Protocolul 2 îi acorda României o „perioadă de grație” de 5 ani, din 1993 până la sfârșitul anului 1998, pentru restructurarea industriei sale siderurgice CECO în vederea aderării. Această „perioadă de grație” a fost prelungită până la sfârșitul anului 2004 printr-un protocol adițional, aprobat prin Decizia Consiliului din 29 iulie 2002 și semnat la 23 octombrie 2002. În timpul „perioadei de grație” totale rezultate, adică din 1993 până la sfârșitul anului 2004, României i s-a permis să acorde ajutor de restructurare sectorului siderurgic în condițiile stabilite în protocolul 2 (astfel cum a fost extins prin protocolul adițional) și pe baza Programului național de restructurare (denumit în continuare „PNR”) convenit cu Comunitatea. PNR din România a fost aprobat de Consiliu la 18 iulie 2005 (18).
(26)
Anexa VII este un „mecanism de siguranță” care îi permite Comisiei să monitorizeze, după 1 ianuarie 2007 (data aderării), ajutorul acordat de România sectorului siderurgic înainte de aderare, pe baza protocolului 2 (astfel cum a fost extins prin protocolul adițional) și pe baza PNR. Mai mult, anexa VII îi conferă Comisiei competența de a recupera ajutorul acordat cu încălcarea protocolului 2 și a PNR. Așadar, anexa VII este o lex specialis care permite, în mod excepțional și prin derogare de la regimul general, monitorizarea și revizuirea retroactivă a ajutorului de stat acordat de România industriei sale siderurgice înainte de aderare. În hotărâri recente referitoare la ajutoare de stat acordate înainte de aderare întreprinderilor siderurgice poloneze (19), Tribunalul a confirmat caracterul de lex specialis al protocolului 8 la Tratatul de aderare a Poloniei, care cuprinde dispoziții echivalente cu cele prevăzute în anexa VII.
(27)
În cadrul acestei proceduri, Comisia trebuie să evalueze dacă competența excepțională de control retroactiv descrisă la considerentele (23)-(26) de mai sus acoperă și măsurile acordate de România înainte de aderare producătorilor de țevi. În acest scop, temeiurile juridice aplicabile acestui caz, și anume anexa VII în coroborare cu protocolul 2 și protocolul adițional, trebuie interpretate pentru a determina dacă dispozițiile conținute de acestea acoperă măsurile acordate producătorilor români de țevi înainte de aderare.
(28)
Există un principiu de drept general recunoscut potrivit căruia dispozițiile unei lex specialis, care face o derogare de la regimul general, trebuie interpretate într-un sens strict. O interpretare strictă a temeiurilor juridice menționate anterior [a se vedea considerentele (29)-(43) de mai jos] duce la concluzia că competența excepțională de control retroactiv a Comisiei este limitată la (posibilul) ajutor acordat înainte de aderare producătorilor CECO, așadar care exclude (posibilul) ajutor acordat producătorilor de țevi.
(29)
Alineatele (12) și (17) din anexa VII stabilesc competențele de monitorizare și de control retroactiv ale Comisiei în ceea ce privește ajutorul de stat acordat înainte de aderare industriei siderurgice române. Alineatul (12) împuternicește Comisia și Consiliul să monitorizeze punerea în aplicare a PNR român înainte și după aderare, până în 2009. Alineatul (17) împuternicește Comisia să recupereze ajutorul de stat acordat cu încălcarea alineatelor (1)-(3) din anexa VII [după cum se indică la considerentele (30)-(32) de mai jos].
(30)
Alineatul (1) din anexa VII prevede că ajutorul de stat acordat de România pentru restructurarea unor „părți specificate ale industriei siderurgice românești” din 1993 până în 2004 este considerat a fi compatibil cu piața comună sub condiția ca: „[…] perioada prevăzută la articolul 9 alineatul (4) din protocolul 2 privind produsele CECO la Acordul european […] a fost extinsă până la 31 decembrie 2005”; condițiile stabilite în PNR sunt respectate; nu se acordă sau plătește, sub nici o formă, niciun ajutor de stat beneficiarilor PNR după 1 ianuarie 2005; și „[…] nu se plătește sectorului siderurgic românesc nici un ajutor de stat pentru restructurare după 31 decembrie 2004”. De asemenea, se prevede că: „În sensul prezentelor dispoziții și al apendicelui A, prin ajutor de stat pentru restructurare se înțelege orice măsură privind societățile siderurgice care constituie ajutor de stat în înțelesul articolului 87 alineatul (1) din Tratatul CE și care nu poate fi considerat compatibil cu piața comună în conformitate cu normele obișnuite aplicate în Comunitate.”
(31)
Alineatul (2) din anexa VII prevede că numai societățile enumerate ca beneficiare ale PNR (enumerate și în apendicele A la anexa VII) sunt eligibile pentru a primi ajutor de stat în perioada 1993-2004.
(32)
Alineatul (6) din anexa VII prevede că societățile care nu sunt enumerate ca beneficiare ale PNR „nu beneficiază de ajutor de stat pentru restructurare sau de orice alt ajutor”, dar nici nu sunt obligate să reducă capacitatea.
(33)
Alineatul (1) primul paragraf din anexa VII se referă în mod explicit la articolul 9 alineatul (4) din protocolul 2, astfel cum a fost extins prin protocolul adițional semnat la 23 octombrie 2002. Protocolul 2 se referea numai la oțelul CECO și enumera chiar produsele siderurgice CECO într-o anexă. Aceasta reproducea lista de produse CECO din anexa I la Tratatul CECO, în care definiția „oțelului CECO” excludea în mod specific țevile de oțel [„țevi (fără sudură sau sudate) […] bare calibrate și piese turnate din fontă (tuburi, țevi și armături și alte piese turnate din fontă”].
(34)
Tratatul CECO a expirat la data de 23 iulie 2002. De la data respectivă, ajutorul de stat pentru industria siderurgică a intrat în regimul general CE. Cu această ocazie, s-a decis extinderea definiției sectorului siderurgic european pentru a include producătorii de țevi. Acest lucru a fost codificat în articolul 27 și în anexa B la Cadrul multisectorial privind ajutorul regional pentru proiecte mari de investiții (20), care a definit sectorul siderurgic al UE astfel încât să includă țevile fără sudură și tuburile sudate de mari dimensiuni (cu un diametru de peste 406,4 mm). Definiția extinsă a sectorului siderurgic a fost ulterior reluată în anexa I la Liniile directoare privind ajutoarele de stat regionale pentru perioada 2007-2013 (21) și la articolul 2 punctul 29 din Regulamentul general de exceptare pe categorii de ajutoare (22).
(35)
Cu toate acestea, nici protocolul 2, nici protocolul adițional nu au fost modificate în mod explicit pentru a include această definiție extinsă a sectorului siderurgic al UE care include producătorii de țevi. Protocolul 2 a expirat la 31 decembrie 1997. Protocolul adițional a extins valabilitatea protocolului 2 de la 1 ianuarie 1998 pentru încă 8 ani sau până la data aderării României (oricare dintre date care se producea mai întâi). Protocolul adițional se referă la „produse de oțel” în general, însă domeniul său de aplicare este, de asemenea, legat în mod specific de articolul 9 alineatul (4) din protocolul 2, care se referea numai la produsele CECO. În special, în temeiul articolului 2 din protocolul adițional, extinderea protocolului 2 avea drept condiție ca România să transmită Comisiei un PNR și planurile de restructurare pentru întreprinderi pentru beneficiarii acestuia, care să respecte, ambele, „cerințele articolului 9 alineatul (4) din protocolul 2 la Acordul european și care au fost evaluate și convenite de către propria autoritate națională pentru ajutoare de stat (Consiliul Concurenței)”.
(36)
Prin urmare, trebuie trasă concluzia că, alineatul (17), interpretat din perspectiva alineatelor (1)-(2) și (6) din anexa VII, împreună cu protocolul 2 și cu protocolul adițional, nu îi conferă Comisiei competența de a controla ajutoarele acordate producătorilor români de țevi înainte de aderare, și în special în perioada 1993-2004.
(37)
Pe lângă interpretarea juridică a domeniului de aplicare al temeiurilor juridice relevante [adică anexa VII, protocolul 2 și protocolul adițional - a se vedea considerentele (29)-(36) de mai sus], Comisia a analizat și întrebarea dacă normele de punere în aplicare a dispozițiilor privind ajutorul de stat din Acordul european și din protocolul 2, astfel cum au fost adoptate de Comunitate și România în 2001 (denumite în continuare „normele de punere în aplicare” (23)), au relevanță în determinarea domeniului de competență de control retroactiv al Comisiei în ceea ce privește (posibilul) ajutor acordat înainte de aderare producătorilor români de țevi.
(38)
Ca principiu general, normele de punere în aplicare cuprind norme de procedură, care trebuie distinse de dispozițiile de fond privind ajutorul de stat din Acordul european și din protocolul 2. Cu toate acestea, trebuie remarcat că normele de punere în aplicare cuprind și dispoziții specifice privind criteriile de evaluare a compatibilității ajutorului cu Acordul european și, respectiv, cu protocolul 2.
(39)
Articolul 2 alineatul (1) prima frază din normele de punere în aplicare prevede: „Compatibilitatea ajutoarelor și programelor individuale cu Acordul european, astfel cum se prevede la articolul 1 din prezentele norme de punere în aplicare, este evaluată pe baza criteriilor care rezultă din aplicarea normelor de la articolul 87 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, inclusiv legislația secundară prezentă și viitoare, cadrele, orientările și alte acte administrative relevante în vigoare în Comunitate, precum și jurisprudența Tribunalului de Primă Instanță și a Curții de Justiție a Comunităților Europene și orice decizie luată de Consiliul de asociere în conformitate cu articolul 4 alineatul (3).” Această frază prevede principiul general potrivit căruia criteriile de fond de evaluare a compatibilității ajutorului de stat în general cu Acordul european sunt „evolutive”, în sensul că încorporează pe parcurs modificările/evoluțiile din legislația și jurisprudența UE.
(40)
Articolul 2 alineatul (1) a doua frază se referă în special la criteriile de compatibilitate în temeiul protocolului 2: „În măsura în care programele de ajutor sau ajutoarele individuale sunt destinate produselor reglementate de protocolul 2 la Acordul european, prima frază din prezentul alineat se aplică pe deplin, cu excepția că evaluarea nu se efectuează pe baza criteriilor care rezultă din aplicarea normelor de la articolul 87 din Tratatul de instituire a Comunității Europene, ci pe baza criteriilor care rezultă din aplicarea normelor privind ajutoarele de stat din Tratatul de instituire a Comunității Europene a Cărbunelui și Oțelului”. Trebuie notat că formularea acestei fraze indică în mod clar că, spre deosebire de situația ajutorului general, reglementat de articolul 2 alineatul (1) prima frază [a se vedea considerentul (41) de mai sus], în ceea ce privește ajutorul reglementat de protocolul 2, criteriile de compatibilitate evoluează în comparație cu Tratatul CECO. Nu există indicații specifice cu privire la evoluția criteriilor de compatibilitate după expirarea Tratatului CECO în 2002.
(41)
Articolul 2 alineatele (2) și (3) din normele de punere în aplicare instituie mecanismul prin care modificările criteriilor de compatibilitate ale UE trebuie încorporate de către România. În special, România este informată de orice modificare a criteriilor comunitare de compatibilitate care nu sunt publicate și, „în cazul în care astfel de modificări nu întâmpină obiecții din partea României în termen de trei luni de la data la care a primit înștiințarea oficială cu privire la acestea, modificările devin criteriile de compatibilitate, astfel cum se prevede la alineatul (1) din prezentul articol. În cazul în care astfel de modificări întâmpină obiecții din partea României și având în vedere apropierea legislativă prevăzută de Acordul european, au loc consultări, în conformitate cu articolele 7 și 8 din prezentele norme de punere în aplicare.”
(42)
Chiar dacă România nu a prezentat obiecțiuni în termen de trei luni de la modificarea în 2002 a definiției comunitare a industriei siderurgice pentru a include și producătorii de țevi, aceste modificări în legislația comunitară nu puteau să devină aplicabile măsurilor care nu intrau sub incidența Acordului european, și anume celor care nu erau reglementate de Tratatul CECO. În plus, având în vedere că anexa VII este o lex specialis, în determinarea domeniului său de aplicare, Comisia nu se poate baza pe extinderea definiției oțelului UE după expirarea Tratatului CECO. Prin urmare, trebuie concluzionat că este necesară o distincție clară între, pe de o parte, natura „evolutivă” a legislației aplicabile ajutorului de stat pentru sectorul siderurgic din România, înainte de aderare în temeiul Acordului european și, pe de altă parte, interpretarea necesar strictă a domeniului de competență de control retroactiv al Comisiei, astfel cum rezultă din anexa VII, protocolul 2 și protocolul adițional.
VI. CONCLUZIE
(43)
Pe baza considerațiilor anterioare [a se vedea în special considerentele (36) și (42) de mai sus], Comisia concluzionează că nu deține competența de a revizui măsurile în favoarea producătorilor români de țevi înainte de aderare, în special în perioada 1993-2004, pe baza anexei VII. Prezenta procedură este închisă, luând notă de faptul că, pentru evaluarea faptelor în cauză, Comisia nu dispune de această competență.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, inițiată prin scrisoarea adresată României la 25 septembrie 2007, se încheie, deoarece Comisia nu dispune de competența, în temeiul dispozițiilor anexei VII secțiunea B la Tratatul de aderare a României, de a revizui măsurile acordate de România în contextul privatizării Petrotub Roman S.A din 2003.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează României.
Adoptată la Bruxelles, 6 iulie 2010.