РЕШЕНИЕ НА СЪВЕТА
от 21 октомври 2010 година
относно насоки за политиките за заетост на държавите-членки
(2010/707/ЕС)
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 148, параграф 2 от него,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като взе предвид становището на Европейския парламент (1),
като взе предвид становището на Европейския икономически и социален комитет (2),
като взе предвид становището на Комитета на регионите (3),
като взе предвид становището на Комитета по заетостта (4),
като има предвид, че:
(1)
Договорът за функционирането на Европейския съюз (ДФЕС) предвижда в член 145, че държавите-членки и Съюзът работят за изработването на координирана стратегия за заетостта, и по-специално за развитието на квалифицирана, обучена и адаптивна работна сила, както и на пазари на труда, които да могат да реагират бързо на икономическите промени, с оглед постигането на целите, изброени в член 3 от Договора за Европейския съюз (ДЕС). Държавите-членки, като имат предвид националните практики, свързани с отговорностите на социалните партньори, считат насърчаването на заетостта за въпрос от общ интерес и координират своите действия в това отношение в рамките на Съвета, в съответствие с разпоредбите на член 148 от ДФЕС.
(2)
ДЕС предвижда в член 3, параграф 3, че Съюзът има за цел да осигури пълна заетост и се бори срещу социалното изключване и дискриминацията и насърчава социалната справедливост и закрила, и същевременно предвижда инициативи на Съюза за осигуряване на координация на социалните политики на държавите-членки. Член 8 от ДФЕС предвижда, че във всичките си действия Съюзът полага усилия за премахване на неравенствата и за насърчаване на равенството между мъжете и жените. Член 9 от него предвижда, че при определянето и осъществяването на своите политики и дейности Съюзът взема предвид изискванията, свързани с насърчаването на висока степен на заетост, с осигуряването на адекватна социална закрила, с борбата срещу социалното изключване, както и с постигането на високо равнище на образование и обучение.
(3)
Договорът за функционирането на Европейския съюз предвижда, че насоките за заетостта и общите насоки на икономическите политики се приемат от Съвета, за да ръководят политиките на държавите-членки.
(4)
В основата на Лисабонската стратегия, стартирана през 2000 г., бе залегнала признатата необходимост ЕС да увеличи заетостта, производителността и конкурентоспособността си, като същевременно стимулира социалното сближаване в условията на световна конкуренция, технологична промяна, екологични предизвикателства и застаряващо население. Лисабонската стратегия беше стартирана отново през 2005 г. след междинен преглед, в резултат на който бе поставен по-силен акцент върху растежа и върху повече и по-добри работни места.
(5)
Лисабонската стратегия за растеж и работни места спомогна за постигането на консенсус относно основната насока на икономическата политика и политиката за заетостта на ЕС. Съгласно стратегията общите насоки на икономическите политики и насоките за заетостта бяха приети с Решение 2005/600/ЕО на Съвета (5) и преразгледани в Решение 2008/618/ЕО на Съвета (6). Двадесет и четирите насоки положиха основите на националните програми за реформи, очертавайки ключовите приоритети за реформи на макроикономическо, микроикономическо равнище и на равнище пазар на труда за Съюза като цяло. Въпреки това опитът показва, че в насоките не бяха определени достатъчно ясни приоритети и че връзките между тях можеше да бъдат по-здрави. Това ограничи тяхното въздействие върху разработването на националните политики.
(6)
Финансовата и икономическа криза, която започна през 2008 г., се изрази в значителни загуби на работни места и на потенциални резултати и доведе до драматично влошаване на публичните финанси. Европейският план за икономическо възстановяване обаче подпомогна държавите-членки в борбата им с кризата, частично чрез координирано фискално стимулиране, като еврото представляваше гарант за макроикономическата стабилност. В този смисъл кризата показа, че когато координирането на политиките на Съюза е засилено и ефективно приложено, то може да доведе до значителни резултати. Кризата също така открои тясната взаимозависимост на резултатите в областта на икономиката и заетостта на държавите-членки.
(7)
Комисията предложи да се разработи нова стратегия за следващото десетилетие, известна като стратегия „Европа 2020“, за да може Съюзът да излезе от кризата по-силен и да насочи икономиката си към интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж, съчетан с висока степен на заетост, производителност и социално сближаване. Пет водещи цели, които са изброени в съответните насоки, представляват общите цели, които насочват действията на държавите-членки, като се отчитат различните им отправни позиции и национални обстоятелства, и които също насочват действията на Съюза.Държавите-членки следва освен това да положат всички усилия да постигнат националните цели и да отстранят препятствията, които ограничават растежа.
(8)
Като част от всеобхватните „стратегии за излизане“ от икономическата криза държавите-членки следва да проведат амбициозни реформи, за да осигурят макроикономическа стабилност, насърчаване на създаването на повече и по-добри работни места и устойчивост на публичните финанси, да подобрят конкурентоспособността и производителността, да намалят макроикономическите дисбаланси и да подобрят показателите на пазара на труда. Прекратяването на фискалното стимулиране следва да се осъществи и координира в рамките на Пакта за стабилност и растеж.
(9)
В рамките на стратегия „Европа 2020“ държавите-членки и Европейският съюз следва да проведат реформи, целящи „интелигентен растеж“, т.е. растеж, движен от познание и иновации. Реформите следва да целят подобряване на качеството на образованието и осигуряване на достъп за всеки, както и засилване на ефективността на научноизследователската дейност и бизнеса, и допълнително усъвършенстване на регулаторната рамка с цел насърчаване на иновациите и трансфера на познание навсякъде в Съюза. Реформите следва да насърчават предприемачеството, развитието на малките и средните предприятия (МСП) и да спомагат за превръщането на творчески идеи в иновативни продукти, услуги и процеси, които могат да създадат растеж, качествени и устойчиви работни места, териториално, икономическо и социално сближаване и да отговорят по-ефикасно на европейските и глобалните предизвикателства пред обществото. Извличането на максимума от информационните и от комуникационните технологии е решаващо в този контекст.
(10)
Политиките на Съюза и на държавите-членки, включително техните програми за реформи, следва да са насочени към „устойчив растеж“. Устойчив растеж означава изграждане на ефикасна по отношение на енергетиката и ресурсите, устойчива и конкурентоспособна икономика, справедливо разпределение на разходите и ползите и извличане на предимства от водещата роля на Европа в надпреварата за разработване на нови процеси и технологии, включително екологични технологии. Държавите-членки и Съюзът следва да осъществят необходимите реформи за намаляване на емисиите на парникови газове и за ефективно използване на ресурсите, което ще помогне и за предотвратяване на влошаването на околната среда и на загубата на биологично разнообразие. Те следва също да подобрят стопанската среда, да стимулират създаването на „зелени“ работни места и да подпомогнат предприятията да модернизират промишлената си база.
(11)
Политиките на Съюза и програмите за реформи на държавите-членки следва също да са насочени към „приобщаващ растеж“. Приобщаващ растеж означава изграждане на сплотено общество, в което хората имат възможността да предвиждат и управляват промяната, като в резултат на това участват активно в обществото и икономиката. Поради това реформите на държавите-членки следва да осигурят достъп и възможности за всички през техния жизнен цикъл, като по този начин намалят бедността и социалното изключване, посредством премахване на преградите за участие на пазара на труда, особено за жени, възрастни работници, млади хора, лица с увреждания и законни мигранти. Те също така следва да гарантират, че ползите от икономическия растеж достигат до всички граждани и всички региони и да насърчават стимулиращ заетостта растеж въз основа на принципа за достоен труд. Поради това осигуряването на ефективното функциониране на пазарите на труда посредством инвестиране в успешно преквалифициране, системи за образование и обучение, развитие на подходящи умения, повишаване на качеството на работните места и борба срещу сегментирането, структурната безработица, младежката безработица и бездействието, като същевременно се осигурява адекватна, устойчива социална закрила и активно приобщаване за предотвратяване и намаляване на бедността, като се отделя особено внимание на борбата с бедността при работещите и на намаляването на бедността сред групите, които са най-застрашени от социално изключване, включително децата и младежите, при спазване на договорената фискална консолидация, следва да заемат централно място в програмите на държавите-членки за реформи.
(12)
Засилването на участието на жените на пазара на труда е предпоставка за стимулирането на растежа и за преодоляването на демографските предизвикателства. Ето защо видимото присъствие на въпросите, свързани с равенството между половете, и включването им във всички приложими области на политиката са от решаващо значение за изпълнението на всички аспекти от насоките в държавите-членки. Следва да се създадат условия за подпомагане на предоставянето на подходящи, достъпни, висококачествени услуги, свързани с грижите за деца в предучилищна възраст. Следва да се прилага принципът за равно заплащане на мъжете и жените за равен труд или за труд с равна стойност.
(13)
Структурните реформи на Съюза и на държавите-членки могат ефективно да допринесат за растежа и работните места, ако увеличат конкурентоспособността на Съюза в световната икономика, открият нови възможности за европейските износители и предоставят конкурентен достъп до жизненоважен внос. Поради това в реформите следва да бъде отчетено тяхното отражение върху външната конкурентоспособност, за да се стимулира европейският растеж и присъствие на открити и справедливи пазари навсякъде по света.
(14)
Стратегия „Европа 2020“ трябва да бъде подкрепена с интегриран набор от европейски и национални политики, които държавите-членки и Съюзът следва да изпълняват изцяло и своевременно, с цел да постигнат положителните вторични ефекти от координираните структурни реформи и по-последователен принос на европейските политики за целите на стратегията. Насоките представляват рамка за държавите-членки по отношение на разработването, прилагането и наблюдението на националните политики в контекста на цялостната стратегия на ЕС. Държавите-членки следва да се ръководят от основните цели на стратегия „Европа 2020“, които са изброени в съответните насоки, при определянето на собствените си национални цели и всички междинни цели, като се отчитат техните относителни изходни позиции и национални особености и в съответствие с техните национални процедури за вземане на решения. В тези случаи държавите-членки може да пожелаят, когато е уместно, да използват показателите, разработени от Комитета по заетостта и Комитета за социална закрила. Водещата цел относно заетостта поставя акцент върху намаляването на безработицата сред уязвимите групи, включително сред младежите.
(15)
Политиката на сближаване и нейните структурни фондове са едни от важните механизми за постигането на приоритетите за интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж в държавите-членки и регионите. В своите заключения от 17 юни 2010 г. Европейският съвет изтъкна колко е важно насърчаването на икономическото, социалното и териториалното сближаване, за да се допринесе за успеха на новата стратегия „Европа 2020“.
(16)
При разработването и прилагането на своите национални програми за реформа държавите-членки следва да гарантират ефективно управление на политиките за заетост, като вземат предвид тези насоки. Докато тези насоки са насочени към държавите-членки, стратегия „Европа 2020“ следва, когато е уместно, да се изпълнява, наблюдава и оценява в партньорство с всички национални, регионални и местни власти с активното участие на парламентите, както и на социалните партньори и представителите на гражданското общество, които да допринесат за разработването на националните програми за реформи, за тяхното изпълнение и за цялостната информация относно стратегията.
(17)
Стратегия „Европа 2020“ е подкрепена с по-малък набор от насоки, който заменя предишния набор от 24 насоки и последователно разглежда заетостта и общите въпроси на икономическите политики. Насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, приложени към настоящото решение, са неразривно свързани с насоките за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза, приложени към Препоръката на Съвета от 13 юли 2010 г. относно общи насоки за икономическите политики на държавите-членки и на Съюза (7). Заедно те образуват „Интегрирани насоки Европа 2020“.
(18)
Тези нови интегрирани насоки съответстват на заключенията на Европейския съвет. Те дават точни указания на държавите-членки за разработването на техните национални програми за реформи и за изпълнението на реформите, като отразяват взаимозависимостта и са в съответствие с Пакта за стабилност и растеж. Насоките за заетостта следва да съставляват основата за всички препоръки, специфични за отделните държави, които Съветът може да отправи към държавите-членки съгласно член 148, параграф 4 от ДФЕС, успоредно със специфичните за отделните държави препоръки, отправени към държавите-членки съгласно член 121, параграф 4 от този договор, с цел да се състави цялостен пакет препоръки. Насоките за заетостта следва да съставляват основата и за изготвянето на съвместния доклад по заетостта, изпращан ежегодно от Съвета и от Европейската комисията до Европейския съвет.
(19)
Комитетът по заетостта и Комитетът за социална закрила следва да наблюдават напредъка в областта на заетостта и социалните аспекти на насоките за заетостта в съответствие със своите мандати, основани на Договорите. Това наблюдение следва по-специално да се основава на дейностите в рамките на отворения метод на координация в областта на заетостта, социалната закрила и социалното приобщаване. Освен това Комитетът по заетостта следва да поддържа тесни контакти с други съответни подготвителни органи на Съвета, включително в областта на образованието.
(20)
Въпреки че настоящите насоки трябва да се изготвят ежегодно, те следва да не се изменят до 2014 г., за да се постави акцент върху изпълнението им,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Приемат се насоките за политиките за заетостта на държавите-членки, както са определени в приложението.
Член 2
Насоките се вземат предвид в политиките за заетостта на държавите-членки, които са изложени в националните програми за реформи.
Член 3
Адресати на настоящото решение са държавите-членки.
Съставено в Люксембург на 21 октомври 2010 година.
DECIZIA CONSILIULUI
din 21 octombrie 2010
privind orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre
(2010/707/UE)
CONSILIUL UNIUNII EUROPENE,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 148 alineatul (2),
având în vedere propunerea Comisiei Europene,
având în vedere avizul Parlamentului European (1),
având în vedere avizul Comitetului Economic și Social European (2),
având în vedere avizul Comitetului Regiunilor (3),
având în vedere avizul Comitetului pentru ocuparea forței de muncă (4),
întrucât:
(1)
Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (TFUE) prevede la articolul 145 că statele membre și Uniunea iau măsuri pentru elaborarea unei strategii coordonate pentru ocuparea forței de muncă și în special pentru promovarea unei forțe de muncă calificate, formate și adaptabile, precum și a unor piețe ale muncii capabile să reacționeze rapid la evoluția economiei, în vederea realizării obiectivelor enunțate la articolul 3 din Tratatul privind Uniunea Europeană (TUE). Statele membre, având în vedere practicile naționale privind responsabilitățile partenerilor sociali, consideră promovarea ocupării forței de muncă drept o chestiune de interes comun și își coordonează, în cadrul Consiliului, acțiunile întreprinse în acest sens, în conformitate cu prevederile articolului 148 din TFUE.
(2)
TFUE prevede, la articolul 3 alineatul (3), că Uniunea tinde spre ocuparea deplină a forței de muncă, combate excluziunea socială și discriminările și promovează justiția și protecția sociale și prevede asigurarea de către inițiativele Uniunii a coordonării politicilor sociale ale statelor membre. Articolul 8 din TFUE prevede că, în toate acțiunile sale, Uniunea urmărește să elimine inegalitățile și să promoveze egalitatea între bărbați și femei. Articolul 9 din TFUE prevede că, în definirea și punerea în aplicare a politicilor și acțiunilor sale, Uniunea ține seama de cerințele privind promovarea unui nivel ridicat al ocupării forței de muncă, garantarea unei protecții sociale corespunzătoare, combaterea excluziunii sociale, precum și un nivel ridicat de educație și formare.
(3)
TFUE prevede adoptarea de către Consiliu a unor orientări privind ocuparea forței de muncă și orientări generale de politică economică pentru a orienta politicile statelor membre.
(4)
Strategia de la Lisabona lansată în 2000 s-a bazat pe recunoașterea nevoii UE de a-și spori ocuparea forței de muncă, productivitatea și competitivitatea, consolidând totodată coeziunea socială, în condițiile concurenței globale, ale transformărilor tehnologice, ale provocărilor legate de mediu și ale unei populații în curs de îmbătrânire. Strategia de la Lisabona a fost relansată în 2005, după o revizuire intermediară care a condus la punerea unui accent mai puternic pe creștere economică și pe locuri de muncă mai multe și mai bune.
(5)
Strategia de la Lisabona pentru creștere economică și ocuparea forței de muncă a contribuit la obținerea unui consens cu privire la direcția generală a politicii economice și a politicii privind ocuparea forței de muncă ale UE. În conformitate cu această strategie, Consiliul a adoptat orientări generale de politică economică și orientări privind ocuparea forței de muncă prin Decizia 2005/600/CE (5), care a fost revizuită prin Decizia 2008/618/CE (6). Cele 24 de orientări au constituit baza programelor naționale de reformă, descriind principalele priorități în materie de reformă macroeconomică, microeconomică și a pieței muncii pentru Uniune în ansamblu. Cu toate acestea, experiența arată că orientările nu au stabilit priorități suficient de clare și că legăturile dintre acestea ar fi putut fi mai puternice. Aceasta a limitat impactul lor asupra elaborării politicilor la nivel național.
(6)
Criza financiară și economică declanșată în 2008 a avut drept rezultat pierderea unui număr semnificativ de locuri de muncă și a unei părți considerabile din producția potențială și a condus la o deteriorare dramatică a finanțelor publice. Cu toate acestea, Planul european de redresare economică a ajutat statele membre să abordeze criza, în parte prin intermediul unor stimulente fiscale coordonate, moneda euro îndeplinind un rol de ancoră pentru stabilitatea macroeconomică. Prin urmare, criza a demonstrat că, dacă este consolidată și eficientizată, coordonarea politicilor Uniunii poate produce rezultate semnificative. Criza a evidențiat de asemenea interdependența strânsă dintre randamentul economic și privind ocuparea forței de muncă al statelor membre.
(7)
Comisia a propus crearea unei noi strategii pentru deceniul următor, cunoscută sub denumirea „Strategia Europa 2020”, pentru a-i permite Uniunii să iasă din criză mai puternică și să-și direcționeze economia către o creștere economică inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii, însoțită de un nivel ridicat al ocupării forței de muncă, al productivității și al coeziunii sociale. Cinci obiective principale, enumerate la orientările relevante, reprezintă obiective comune ce orientează acțiunea statelor membre, ținând seama de pozițiile lor inițiale și de circumstanțele naționale, și orientează, de asemenea, acțiunea Uniunii. Statele membre ar trebui să depună toate eforturile posibile pentru a îndeplini obiectivele naționale și pentru a elimina blocajele care limitează creșterea economică.
(8)
Ca parte a unor strategii cuprinzătoare de ieșire din criza economică, statele membre ar trebui să realizeze reforme ambițioase pentru a asigura stabilitatea macroeconomică, promovarea unui număr mai mare de locuri de muncă și mai bune și sustenabilitatea finanțelor publice, pentru a îmbunătăți competitivitatea și productivitatea, pentru a reduce dezechilibrele macroeconomice și a îmbunătăți performanța pieței muncii. Retragerea stimulentelor fiscale ar trebui pusă în aplicare și coordonată în cadrul Pactului de stabilitate și de creștere.
(9)
În cadrul Strategiei Europa 2020, statele membre și Uniunea ar trebui să pună în aplicare reforme orientate către „creșterea economică inteligentă”, și anume către o creștere economică bazată pe cunoaștere și inovare. Reformele ar trebui să vizeze îmbunătățirea calității educației și asigurarea accesului pentru toți, precum și consolidarea performanței în domeniul cercetării și al afacerilor și continuarea îmbunătățirii cadrului de reglementare pentru a promova inovarea și transferul cunoștințelor în întreaga Uniune. Reformele ar trebui să încurajeze spiritul întreprinzător, dezvoltarea întreprinderilor mici și mijlocii (IMM-uri) și să ajute la transformarea ideilor creatoare în produse, servicii și procese inovatoare, care pot genera creștere economică, locuri de muncă de calitate și durabile, coeziune teritorială, economică și socială și pot aborda mai eficient provocările sociale europene și globale. În acest context, este esențial să se valorifice la maximum tehnologiile informației și comunicațiilor.
(10)
Politicile Uniunii și ale statelor membre, inclusiv programele lor de reformă, ar trebui să urmărească „creșterea economică durabilă”. Creșterea economică durabilă înseamnă construirea unei economii competitive, durabile și eficiente din punct de vedere al utilizării resurselor și energiei, distribuția echitabilă a costurilor și beneficiilor și valorificarea rolului de lider al Europei în cursa pentru dezvoltarea unor noi procese și tehnologii, inclusiv a tehnologiilor ecologice. Statele membre și Uniunea ar trebui să pună în aplicare reformele necesare pentru a reduce emisiile de gaze cu efect de seră și pentru a utiliza resursele în mod eficient, ceea ce va contribui de asemenea la prevenirea degradării mediului și a declinului biodiversității. Ar trebui, de asemenea, să își îmbunătățească mediul de afaceri, să stimuleze crearea de locuri de muncă ecologice și să ajute întreprinderile să își modernizeze baza industrială.
(11)
Politicile Uniunii și programele de reformă ale statelor membre ar trebui să vizeze de asemenea o „creștere economică favorabilă incluziunii”. Creșterea economică favorabilă incluziunii înseamnă construirea unei societăți bazate pe coeziune, în care oamenii au capacitatea să anticipeze și să gestioneze schimbările, participând astfel activ în societate și în economie. Prin urmare, reformele statelor membre ar trebui să asigure acces și oportunități pentru toți de-a lungul întregii vieți, reducând astfel sărăcia și excluziunea socială, prin eliminarea barierelor din calea participării pe piața forței de muncă în special în cazul femeilor, lucrătorilor vârstnici, tinerilor, persoanelor cu handicap și migranților legali. Aceste reforme ar trebui, de asemenea, să garanteze că toți cetățenii și toate regiunile au acces la beneficiile creșterii economice și să încurajeze creșterea economică care duce la sporirea gradului de ocupare a forței de muncă, bazată pe munca decentă. Programele de reformă ale statelor membre ar trebui așadar să se axeze pe asigurarea unei funcționări eficiente a piețelor forței de muncă, prin investiții în tranziții reușite, sisteme de educație și formare, dezvoltarea unor competențe adecvate, creșterea calității locurilor de muncă și combaterea segmentării, a șomajului structural, a șomajului în rândul tinerilor și a inactivității, asigurând totodată protecția socială adecvată și durabilă și incluziunea activă pentru a preveni și a reduce sărăcia, acordând o atenție deosebită combaterii sărăciei persoanelor încadrate în muncă și reducerii sărăciei în rândul grupurilor celor mai expuse riscului de excluziune socială, inclusiv copii și tineri, aderând totodată la consolidarea fiscală convenită.
(12)
Participarea sporită a femeilor pe piața forței de muncă este o condiție prealabilă pentru stimularea creșterii economice și pentru abordarea provocărilor demografice. O perspectivă vizibilă a egalității de gen, integrată în toate domeniile relevante de politică, este prin urmare crucială pentru punerea în aplicare în statele membre a tuturor aspectelor prevăzute în orientări. Ar trebui create condițiile pentru a sprijini furnizarea de servicii de îngrijire a copiilor adecvate, accesibile și de înaltă calitate pentru copiii de vârstă preșcolară. Ar trebui să se aplice principiul egalității de remunerare între bărbați și femei, pentru aceeași muncă sau pentru o muncă de aceeași valoare.
(13)
Reformele structurale ale Uniunii și ale statelor membre pot contribui eficient la creșterea economică și crearea de locuri de muncă dacă sporesc competitivitatea Uniunii în economia globală, deschid noi oportunități pentru exportatorii europeni și oferă un acces competitiv la importuri vitale. Prin urmare, ar trebui să se țină seama de implicațiile reformelor asupra competitivității externe pentru a încuraja creșterea economică și participarea europeană pe piețe deschise și echitabile la nivel mondial.
(14)
Strategia Europa 2020 trebuie să se bazeze pe o serie integrată de politici europene și naționale, pe care statele membre și Uniunea ar trebui să le aplice integral și în timp util, pentru a obține efectele pozitive colaterale ale reformelor structurale coordonate și o contribuție mai substanțială a politicilor europene la obiectivele strategiei. Orientările reprezintă un cadru pentru statele membre în proiectarea, punerea în aplicare și monitorizarea politicilor naționale în contextul strategiei globale a UE. Obiectivele principale ale Strategiei Europa 2020 enumerate în cadrul orientărilor relevante ar trebui să ghideze statele membre în definirea propriilor obiective și eventuale subobiective naționale, ținând seama de pozițiile lor inițiale și de circumstanțele naționale și în conformitate cu procedurile lor decizionale naționale. În acest caz, statele membre se pot inspira din indicatorii elaborați de Comitetul pentru ocuparea forței de muncă sau de Comitetul pentru protecție socială, după caz. Obiectivul principal privind ocuparea forței de muncă atrage atenția asupra reducerii șomajului în rândul grupurilor vulnerabile, inclusiv al tinerilor.
(15)
Politica de coeziune și fondurile sale structurale reprezintă unele dintre mecanismele importante de execuție pentru realizarea priorităților de creștere inteligentă, durabilă și favorabilă incluziunii în statele membre și în regiunile acestora. În concluziile sale din 17 iunie 2010, Consiliul European a subliniat importanța promovării coeziunii economice, sociale și teritoriale pentru a contribui la succesul noii strategii Europa 2020.
(16)
La proiectarea și punerea în aplicare a programelor naționale de reformă ținând seama de aceste orientări, statele membre ar trebui să asigure guvernanța eficientă a politicii privind ocuparea forței de muncă. Cu toate că aceste orientări se adresează statelor membre, Strategia Europa 2020 ar trebui, după caz, aplicată, monitorizată și evaluată în parteneriat cu toate autoritățile naționale, regionale și locale, printr-o asociere strânsă cu parlamentele, precum și cu partenerii sociali și cu reprezentanții societății civile, care vor contribui la elaborarea programelor naționale de reformă, la punerea în aplicare a acestora și la comunicarea generală privind strategia.
(17)
Strategia Europa 2020 are la bază un set mai restrâns de orientări, care înlocuiește fostul set de 24 de orientări și abordează aspectele privind ocuparea forței de muncă și politica economică generală într-un mod coerent. Orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, anexate la prezenta decizie, sunt intrinsec legate de orientările pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii, anexate la Recomandarea Consiliului din 13 iulie 2010 privind orientările generale pentru politicile economice ale statelor membre și ale Uniunii (7). Împreună, acestea formează „Orientările integrate Europa 2020”.
(18)
Aceste noi orientări integrate sunt în concordanță cu concluziile Consiliului European. Ele oferă statelor membre o orientare precisă cu privire la definirea programelor lor naționale de reformă și la punerea în aplicare a reformelor, reflectând interdependența și respectând Pactul de stabilitate și de creștere. Orientările privind ocuparea forței de muncă ar trebui să formeze baza pentru orice recomandări specifice fiecărei țări pe care Consiliul le poate adresa statelor membre în temeiul articolului 148 alineatul (4) din TFUE, în paralel cu recomandările specifice fiecărei țări adresate statelor membre în temeiul articolului 121 alineatul (4) din respectivul tratat, pentru a forma un pachet coerent de recomandări. Orientările privind ocuparea forței de muncă ar trebui, de asemenea, să constituie baza pentru redactarea raportului comun pentru ocuparea forței de muncă, trimis anual de către Consiliu și de către Comisia Europeană Consiliului European.
(19)
Comitetul pentru ocuparea forței de muncă și Comitetul pentru protecție socială ar trebui să monitorizeze progresele realizate în legătură cu ocuparea forței de muncă și cu aspectele sociale prevăzute în orientările privind ocuparea forței de muncă, în conformitate cu mandatele lor respective întemeiate pe tratate. Aceasta ar trebui să se bazeze în special pe activitățile metodei deschise de coordonare în domeniile ocupării forței de muncă, protecției sociale și incluziunii sociale. În plus, Comitetul pentru ocuparea forței de muncă ar trebui să mențină contactul strâns cu alte instanțe de pregătire competente ale Consiliului, inclusiv în domeniul educației.
(20)
Cu toate că trebuie să fie elaborate anual, aceste orientări ar trebui să rămână constante până în 2014 pentru a asigura concentrarea asupra punerii în aplicare,
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Prin prezenta decizie se adoptă orientările pentru politicile de ocupare a forței de muncă ale statelor membre, astfel cum figurează în anexă.
Articolul 2
Orientările sunt luate în considerare în politicile privind ocuparea forței de muncă ale statelor membre, fiind incluse în rapoartele privind programele naționale de reformă.
Articolul 3
Prezenta decizie se adresează statelor membre.
Adoptată la Luxemburg, 21 octombrie 2010.