РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 24 май 2011 година
относно държавна помощ C 88/97, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel
(нотифицирано под номер C(2011) 3436)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/747/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство, и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като покани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с посочените разпоредби (1) и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 25 януари 1991 г. френската асоциация на банките (наричана по-долу „AFB“), синдикалната камара на популярните банки и Crédit Agricole подадоха жалба, в която твърдят, че Франция е предоставила държавна помощ на Crédit Mutuel.
(2)
Първото искане на информация относно т. нар. „синя книжка“ (Livret bleu) е формулирано от Комисията с писмо от 27 май 1991 г.
(3)
С писмо от 6 февруари 1998 г. Комисията информира френските органи за решението си да открие процедурата, предвидена в член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС), във връзка с евентуалните мерки за предоставяне на държавна помощ, съдържащи се в механизма на спестяване по „синята книжка“ (2).
(4)
На 8 април 1998 г. френските органи отговориха на въпросите, повдигнати от Комисията в решението ѝ за откриване на процедурата.
(5)
На 18 юни 1998 г. Crédit Mutuel изпрати до Комисията писмо с аргументи, целящи да бъде отхвърлена квалификацията като държавна помощ на мерките, които са предмет на решението за откриване на процедурата, както и досие с аналитични счетоводни отчети относно продукта „синя книжка“. Голям брой заинтересовани страни също изпратиха мненията си до Комисията (вж. раздели 3 и 4, съображения 48-59), която ги предаде на френските органи на 3 септември 1998 г.
(6)
Жалбоподателите изпратиха на Комисията четири допълнителни финансови отчета с писма от 29 октомври 1999 г., 16 май 2000 г., 16 октомври 2000 г. и 19 януари 2001 г., които Комисията предаде на френските органи на 21 февруари 2000 г. и 3 ноември 2000 г.
(7)
На 5 февруари 2001 г. Комисията предаде на френските органи документите, получени от AFB.
(8)
От ноември 1998 г. до декември 1999 г. по искане на Комисията консултант (3) (наричан по-долу „консултантът на Комисията“) извърши одит на аналитичното счетоводство за продукта „синя книжка“. Докладът на консултанта беше предаден за разглеждане на френските органи и на Crédit Mutuel на 10 януари 2000 г. На 7 февруари 2000 г. беше организирана работна среща между службите на Комисията, придружавани от техния консултант, френските органи и Crédit Mutuel за съгласуване на мненията по доклада.
(9)
С писмо от 14 септември 1999 г. службите на Комисията поискаха от френските органи да уточнят задачите от общ интерес, с които е натоварена Crédit Mutuel. На 21 февруари 2000 г., 3 ноември 2000 г. и 5 февруари 2001 г. службите на Комисията предадоха на френските органи различни документи (4), предоставени по делото от жалбоподателите и отнасящи се до евентуалния „притегателен ефект“ на продукта „синя книжка“ (вж. подраздел 7.2.3, съображения 110-118). Френските органи представиха своите мнения на 1 февруари 2001 г.
(10)
На 11 април 2000 г. Комисията беше сезирана с жалба от страна на Европейската банкова федерация (FBE) относно помощите, предоставени от френската държава на Crédit Mutuel под формата на изключителни права за разпространение на продукта „синя книжка“.
(11)
През май 2000 г. Confédération nationale du Crédit Mutuel („Националната конфедерация на Crédit Mutuel“) упълномощи одиторското бюро Arthur Andersen да извърши преглед на методологията на аналитичното счетоводство на Crédit Mutuel и да изготви сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“. Задачата приключи през септември 2000 г. с представянето на подробен доклад относно сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“, в който резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ преди облагане с данъци се оценява като загуба в размер на 498 млн. FRF. Това заключение се основава на отчитането на „корективи“. На 2 февруари 2001 г. във връзка с доклада беше организирана среща между Комисията и Crédit Mutuel. Във връзка с изразените от страна на Комисията мнения Crédit Mutuel възложи на Arthur Andersen да изпрати обяснителна бележка на 8 февруари 2001 г., с която да обоснове използвания метод, наречен „корекция на свръхкомпенсирането на дейността IARD [дейност по застраховане на щети (5) на Crédit Mutuel]“, който именно беше обект на критика от страна на службите на Комисията.
(12)
През април 2001 г. Комисията възложи на своя консултант да открие различията между изготвения от него доклад и този на Arthur Andersen и да определи фактологичните или методологични промени, които могат евентуално да бъдат направени по отношение на предходния доклад на консултанта. На 23 юли 2001 г. консултантът на Комисията предаде нов окончателен доклад. В него резултатът от аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“ се оценява като натрупана некапитализирана печалба в размер на 1,074 млрд. FRF (1,637 млн. EUR). Този доклад е предаден още същия ден на френските органи. По време на среща, проведена на 26 юли 2001 г. между Комисията, френските органи, Crédit Mutuel и Arthur Andersen, Crédit Mutuel и Arthur Andersen изразиха несъгласието си с окончателните заключения на консултанта на Комисията. Arthur Andersen потвърди предишните си заключения в документ от 13 септември 2001 г., предаден като приложение към бележка, изпратена от френските органи на 15 септември 2001 г. Френските органи изпратиха на Комисията нова бележка от 26 октомври 2001 г., съдържаща правен анализ на продукта „синя книжка“ по отношение на общностното право в областта на конкуренцията, както и обяснителна бележка от 7 януари 2002 г. относно разходите, свързани със задачата за обществена услуга, като в обяснителната бележка се повтарят, без никакви нови елементи, цифровите данни, представени вече от Crédit Mutuel.
(13)
В обяснителната бележка, изпратена на 26 октомври 2001 г. от френските органи до Комисията, се разяснява защо според тях i) схемата на продукта „синя книжка“ не представлява държавна помощ, ii) ако Комисията счете мярката за държавна помощ, може да става въпрос само за съществуваща помощ и iii) във всички случаи помощта е съвместима.
(14)
С решение от 15 януари 2002 г. (6) (наричано по-долу „отмененото решение“) Комисията определи държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel, като несъвместима с вътрешния пазар.
(15)
Решението от 15 януари 2002 г. беше отменено с решение на Първоинстанционния съд от 18 януари 2005 г. (7).
(16)
Комисията не обжалва решението за отмяна на Първоинстанционния съд. Съгласно член 266, параграф 1 от ДФЕС Комисията е длъжна да предприеме мерките в изпълнение на това решение. При делата, свързани с държавна помощ, това означава, че в резултат от решението за отмяна процедурата следва да се върне в етапа на официалното разследване.
(17)
С решение от 7 юни 2006 г. (8) (наричано по-долу „решението за разширяване“) Комисията разшири обхвата на официалната процедура по разследване и разясни основанията си за оценката на мярката като предполагаема държавна помощ.
(18)
Франция изпрати на Комисията своите мнения относно решението за разширяване с писма от 1 септември 2006 г. и 7 септември 2006 г.
(19)
На 19 септември 2006 г. в Европейската комисия беше получена жалба от „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ („Association des Victimes du Crédit Mutuel“).
(20)
Комисията получи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 13 октомври 2006 г.
(21)
Комисията предаде на френските органи мненията на Crédit Mutuel с писмо от 31 октомври 2006 г.
(22)
В отговор на две искания за допълнителна информация от страна на Комисията от 22 септември 2006 г. и 28 ноември 2006 г. Франция представи допълнителни мнения с писма от 8 ноември 2006 г. и 28 февруари 2007 г.
(23)
Комисията проведе среща с френските органи на 19 декември 2006 г., а с Crédit Mutuel - на 15 януари 2007 г.
(24)
На 10 май 2007 г. Комисията прие решение в съответствие с член 86, параграф 3, от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 3, от ДФЕС) във връзка с член 43 и член 49 от Договора за ЕО (понастоящем член 49 и член 56 от ДФЕС), по силата на което Франция трябваше да прекрати специалните права (9) на Crédit Mutuel, на Caisses d’Épargne и на Banque Populaire за разпространение на продукта „синя книжка“ (Crédit Mutuel) и на продукта „книжка A“ (Livret A) (Caisses d’Épargne и La Poste) (10).
(25)
Тъй като Франция не прекрати специалните права за разпространение на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ в срока от 9 месеца, определен в решението от 10 май 2007 г., Комисията откри процедура за нарушение съгласно член 226 от Договора за ЕО (понастоящем член 258 от ДФЕС), като на 5 юни 2008 г. изпрати на Франция предупредително писмо за неспазване на решението.
(26)
На 19 септември 2009 г. Комисията отправи до Франция ново искане за информация, на което получи отговор на 13 октомври 2009 г.
(27)
На 8 октомври 2009 г. Комисията прекрати процедурата за нарушение, тъй като с приемането на реформата от 1 януари 2009 г. за либерализиране на разпространението на продуктите „книжка A“ и „синя книжка“ (11) Франция изпълни задължението си да прекрати специалните права за разпространение на тези продукти (12).
(28)
През 2010 г. Комисията изпрати на Crédit Mutuel няколко въпроса по електронната поща, на които последната отговори също по електронната поща.
(29)
В съответствие с член 13 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора (13) с настоящото решение се закрива процедурата във връзка с предполагаеми елементи на държавна помощ в механизма на продукта „синя книжка“.
2. ОПИСАНИЕ НА МЕХАНИЗМА НА ПРОДУКТА „СИНЯ КНИЖКА“
2.1. Описание на Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel е децентрализирана банково-застрахователна група, състояща се от национална мрежа от банки със статут на кооперативни дружества с променлив капитал. Crédit Mutuel осъществява дейността си съгласно закон от 10 септември 1947 г., в който са определени принципите на кооперациите. Тя е структурирана на три нива: местно, регионално и национално.
(31)
Група Crédit Mutuel, с две наименования (Crédit Mutuel и Crédit Industriel et Commercial (наричана по-долу „CIC“), включва близо 6 000 пункта за продажба и повече от 72 000 служители. Местните каси на Crédit Mutuel са обединени в 18 регионални федерации, членуващи в Confédération nationale du Crédit Mutuel, централен орган на мрежата. CIC обединява 6 регионални банки и специализирани филиали, както във Франция, така и в чужбина.
(32)
От друга страна Crédit Mutuel е група с единно ръководство и обща политика. Групата поддържа вътрешна финансова солидарност на ниво конфедерация, осигуряваща ликвидността на регионалните федерации. Групата притежава характеристиките на единно предприятие с оглед правото в областта на конкуренция, тъй като притежава единен център за вземане на решения на централно ниво.
2.2. Описание на продукта „синя книжка“
(33)
„Синя книжка“ е спестовен продукт, регулиран от държавата, разпространяван изключително от Crédit Mutuel.
(34)
В съответствие със Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (14) по отношение на този продукт са били разрешени частични данъчни облекчения. От данък са били освободени две трети от лихвата, изплащана по депозираните от вложителите суми. Държавата е определяла брутния лихвен процент за вложителите по продукта „синя книжка“ така, че след облагане с данъци (15) нетният лихвен процент да бъде равен на този по продукта „книжка А“, който е изцяло освободен от данък.
(35)
Държавата е определяла брутния лихвен процент по продукта „синя книжка“ на ниво, надвишаващо процента на инфлация, индексиран на паричния пазар. Последният нетен лихвен процент по продукта „синя книжка“, преди той да бъде прекратен с реформата от 1 януари 2009 г. (вж. съображение 41), е бил 4 % (16). Максималната сума, която вложителите са можели да внесат по продукта „синя книжка“, е била 15 300 EUR. Привлечените средства по продукта са нараснали от 13 млрд. EUR (85 млрд. FRF) през 1991 г. до 22 млрд. EUR през 2008 г.
(36)
Характеристиките на продукта „синя книжка“ - незабавно разполагане със средствата, минимална разрешена вноска от 15 EUR, липса на разходи (по-специално при откриване на сметката), и т.н. - са предполагали висока ликвидност. Освен това продуктът е давал възможност за директни плащания към държавния бюджет или към държавни предприятия като EDF или France Télécom. Следователно продуктът „синя книжка“, спестовен продукт за физически лица, е бил до известна степен подобен на разплащателна сметка.
(37)
С течение на времето задълженията, свързани с използването на привлечените по инструмента „синя книжка“ средства, са се променили.
(38)
В началото Crédit Mutuel е била задължена да заделя 50 % от средствата (този дял е нараснал през 1983 г. (17) на 65 % от средствата и 80 % от новопостъпилите суми) „с предназначение от общ интерес“ (по-специално финансиране на местните общности и други публични органи), а остатъкът е бил на разположение на банката (наричан по-долу „средствата със свободно предназначение“).
(39)
Тази система е била реформирана значително с постановление от 27 септември 1991 г. (18) за уеднаквяване на продукта „синя книжка“ с продукта „книжка А“. Действително, след въпросното постановление всички новопривлечени средства (19) са били насочвани към Caisse des Dépôts et Consignation (наричана по-долу „CDC“), която от своя страна е изплащала на Crédit Mutuel комисиона за посредничество. Комисионата, определена първоначално в размер на 1,3 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ и внесени по сметката на CDC, е била променена на 1,2 % от 1 януари 2005 г., а по-късно на 1,1 % от 1 ноември 2005 г. CDC използва привлечените от Crédit Mutuel средства основно за финансиране на социални жилища.
(40)
Освен това тази съществена реформа на системата е довела до постепенна промяна в предназначението и на съществуващите привлечени средства (20). След постановлението от 27 септември 1991 г. и до средата на 1999 г. делът на съществуващите „средства с предназначение от общ интерес“ и на тези със „свободно предназначение“ е намаляло, докато накрая целият размер на привлечените средства започва да се прехвърля по сметка на CDC.
В млрд FRF, %
1991 г.
1992 г.
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
Средногодишен размер на привлечените средства
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Средства, предназначени за прехвърляне към CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Средства с предназначение от общ интерес
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Средства със свободно предназначение
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Източник: Littlejohn Fraser
(41)
На 1 януари 2009 г. влиза в сила реформа на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“, с която се предоставя възможност на всички банки да разпространяват продукта „книжка А“ и се премахва разликата между двата продукта. След 1 януари 2009 г. продуктът „синя книжка“ на Crédit Mutuel е фактически „книжка А“, продавана под друго име. На тази дата е прекратено съществуването на продукта „синя книжка“ и следователно изключителното право на разпространение на Crédit Mutuel.
2.3. Описание на основанията за откриване/разширяване на процедурата
(42)
Както е посочено в решението за разширяване (21), Комисията е преценила, че комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel, би могла да бъде разглеждана като държавна помощ, предоставена от Франция.
(43)
От съдебната практика по делото Altmark става ясно, че компенсациите за обществени услуги не са държавна помощ по смисъла на член 107 от ДФЕС, ако изпълняват определени кумулативни условия, посочени в решението Altmark от 24 юли 2003 г. (22).
(44)
В решението за разширяване Комисията е преценила, че при разглежданата мярка вероятно не е изпълнено четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark, тъй като в случая държавата не е възложила задача за обществена услуга за привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем, на предложилия най-ниска цена в рамките на процедура за възлагане на обществена поръчка, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel, което a priori не дава никаква гаранция, че изплащаната на Crédit Mutuel комисиона не е по-висока от тази, която би поискало едно добре управлявано предприятие. Освен това Комисията е приела, че френските органи не са доказали, че нивото на компенсация е било определено чрез сравняване с разходите на добре управлявано средно предприятие от банковия сектор. Твърдението на френските органи, че Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие, не е достатъчно, за да се приеме, че нивото на компенсация е било определено въз основа на анализ на разходите, които би понесло едно добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark.
(45)
Според Комисията средствата за изплащане на комисионата за посредничество са държавни средства, с които евентуално избирателно се предоставя предимство, водещо до нарушаване на конкуренцията и засягащо търговията между държавите-членки, и за което Комисията не е била уведомена. Следователно комисионата за посредничество би могла да съдържа елементи на неправомерна помощ.
(46)
В решението за разширяване Комисията приема, че е възможно тази мярка да не е съвместима с член 86, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 106, параграф 2 от ДФЕС) и заключава, че вероятно не би могла да бъде приложена нито една от дерогациите съгласно член 87, параграфи 2 и 3 от Договора за ЕО (понастоящем член 107, параграфи 2 и 3 от ДФЕС).
(47)
Въз основа на изчисленията на своя консултант Комисията счита, че е възможно размерът на компенсацията да надхвърля сумата, необходима за покриване на разходите за изпълнение на задължението за обществена услуга (привличане на депозити, предназначени за социални жилища под наем) предвид свързаните с тях приходи, както и предвид разумната печалба от изпълнението на това задължение. Като припомня, че размерът на компенсацията следва да включва всички предимства, предоставяни от държавата или с държавни средства, под каквато и да е форма, при изчисляването на компенсацията Комисията е отчела не само нетната цена на привличането на депозити, прехвърляни към CDC, а и нетния резултат (разход или печалба) от средствата с предназначение от общ интерес и от тези със свободно предназначение. Докладът на консултанта на Комисията е показал свръхкомпенсиране на Crédit Mutuel за 1991 г., 1992 г., 1993 г. и 1998 г.
3. АРГУМЕНТИ НА ЖАЛБОПОДАТЕЛИТЕ
(48)
Аргументите на жалбоподателите бяха представени от Комисията в решението от 6 февруари 1998 г. за откриване на процедурата по член 88, параграф 2 от Договора за ЕО (понастоящем член 108, параграф 2 от ДФЕС). В допълнения към жалбата, предадени по-късно, се съдържат нови аргументи, които са разгледани по-долу.
(49)
В обяснителна бележка на AFB (актуализирана в края на февруари 1999 г. и представена на Комисията през октомври 1999 г.) относно притегателния ефект на продукта „синя книжка“ нетният банков приход, генериран в резултат на притегателния ефект на продукта, е оценен на 17 млрд. FRF (2,6 млрд. EUR), като се предполага, че нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel във всички сегменти за периода 1986-1997 г. се дължи изключително на разпространението на продукта „синя книжка“.
(50)
В проучване, осъществено от Caisse Nationale du Crédit Agricole и представено през май 2000 г., се анализира промяната на броя на гишетата на Crédit Mutuel. Вижда се, че общият брой на постоянните гишета е намалял в периода 1991-1994 г., след което прогресивно е нараствал, а през 1998 г. е намалял до нивото от 1990 г. Промяната е била различна в различните региони: броят на постоянните, а след това и на временните гишета, е намалял в регионите с традиционно силно присъствие на Crédit Mutuel (поречието на р. Лоара, Британия, Елзас), а е нараснал в останалите региони. Следователно е възможно Crédit Mutuel да е намалила присъствието си в селските райони, за да го засили в градските райони. Горепосочените данни са в противоречие с твърденията на Crédit Mutuel, според които банката е била принудена да поддържа силно присъствие в селските райони през 90-те години. Тези данни показват също, че Crédit Mutuel е в състояние да поддържа изключително гъста клонова мрежа дори след премахването на контрола от страна на държавата.
(51)
В писмо от 4 юни 1998 г., изпратено до Комисията, AFB твърди, че комисионата от 1,3 % върху привлечените средства по продукта „синя книжка“, които са били прехвърляни на CDC, е била по-висока от необходимото, предвид това, че Caisses d’Épargne и la Poste са получавали през същия период от CDC съответно 1,20 % и 1,5 % от средствата по „книжка A“, които също са били прехвърляни на CDC. AFB посочва, че през 1997 г. е предложила на френските органи да осигурят привличането на депозити по продукта „синя книжка“ чрез комисиона от едва 1 %, но правителството не е отговорило на това предложение. AFB подчертава по-специално, че в доклада от месец април 1998 г. на г-н Douyère, депутат, относно модернизацията на Caisses d’Épargne се посочва, че разходите за привличане на депозити от една средна по размер Caisses d’épargne, като тази в Бургундия, са 0,96 % от привлечените от касата средства и че няма причина разходите за управление на Crédit Mutuel да бъдат по-високи.
(52)
В обяснителна бележка от адвокатската кантора Glais от август 2000 г., предадена по искане на AFB, се представят статистически данни за пазарното предимство, което изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ евентуално е предоставило на Crédit Mutuel. Прегледът на динамичните редове показва, че привлечените депозити по продукта „синя книжка“, както и средствата по останалите депозити, са регистрирали силен ръст преди обрата в периода 1985-1987 г. След тази дата нарастват кредитите за домакинствата, а при Crédit Mutuel те остават на по-високо ниво от това на нейните основни конкуренти. Въз основа на тези данни експертът от Glais заключи, че „ефектът на продукта „синя книжка“ вероятно се е състоял в неговата притегателна сила за клиентите, а от средата на 80-те години положителният ефект вероятно е продължил да действа, но без нарастване на депозитите. Следователно, след този период експанзионистичната стратегия на Crédit Mutuel вероятно е била поддържана от първоначално привлечените клиенти“. Именно въз основата на индекс за устойчивост на случайни икономически шокове върху променливите параметри на икономическата дейност и чрез моделиране на просто уравнение за търсенето на кредити експертът достига до извода, че дейността на Crédit Mutuel (основно кредитиране) вероятно е била откъсната от пазарното развитие на банковия сектор. Експертът обяснява този феномен с факта, че клиентите на Crédit Mutuel вероятно са били лоялни в по-висока степен, например заради продукта „синя книжка“, отколкото клиентите на останалите банкови мрежи.
(53)
В друга обяснителна бележка (декември 2000 г.) Glais предлага нов иконометричен анализ относно степента на привличане на клиентите при отделните банкови мрежи. Според експерта резултатите от анализа потвърждават хипотезата, че Crédit Mutuel и Caisses d’Épargne разполагат с инструменти, които им позволяват да запазват своите клиенти в много по-висока степен от останалите банки. Но не е възможно да се определи дали предлагането на освободен от данъчно облагане спестовен продукт или наличието на гъста клонова мрежа в отделни райони (два инструмента, с които тези мрежи разполагат) са в основата на тази по-висока степен на лоялност на клиентите.
(54)
Извън рамките на настоящата процедура Комисията получи допълнителна обяснителна бележка от жалбоподателите, в която се твърди, че придобиването от Crédit Mutuel през април 1997 г. на CIC, при приватизацията на тази банкова институция, чийто предишен собственик е била държавната застрахователна група GAN, е станало възможно благодарение на помощите, които банката е получила по продукта „синя книжка“ и които са довели до увеличаване на пазарния ѝ дял в сектора на банковите депозити от 2 % през 1969 г. до близо 6,9 % през 1997 г. Според жалбоподателите собственият капитал на предприятието е нараснал бързо благодарение на въпросните помощи, като от 650 млн. FRF (99 млн. EUR) през 1974 г. е достигнал 47,3 млрд. FRF (7,2 млрд. EUR) през 1997 г.
(55)
Накрая, жалбата на „Асоциация на ощетените от Crédit Mutuel“ от 19 септември 2006 г. съдържа просто едно твърдение за „отклоняване на публични спестявания за частни търговски цели […] в ущърб на вложителите и на френската икономика“, което не е подкрепено с никакви реални аргументи или доказателства, свързани с наличието на евентуална неправомерна държавна помощ.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИ ТРЕТИ СТРАНИ
(56)
След публикуването на решението за откриване на процедурата от 6 февруари 1998 г. Комисията получи коментарите на голям брой заинтересовани трети страни.
(57)
Някои от конкурентите на Crédit Mutuel споделиха мнението, че са понесли щети вследствие на предоставянето на Crédit Mutuel на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“. Повечето от тези банки изтъкват, че притегателният ефект на продукта „синя книжка“ е станал причина те да загубят клиенти в полза на Crédit Mutuel, и поискаха прекратяване на това изключително право. Следните банкови институции изпратиха до Комисията подобни коментари:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Économique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
От друга страна, освен мненията в защита на Crédit Mutuel, представени в раздел 4, Комисията получи мнения в подкрепа на механизма на продукта „синя книжка“ от следните трети страни:
г-н Bertholet, депутат от департамент Дром
г-н Blondel, член на Генералния съвет на департамент Нор
г-н Cabot, директор на Регионален младежки информационен център на град Тулуза
г-н Cormorèche, кмет на Монтюел
г-н Cornelis, член на Генералния съвет, департамент Нор
г-н Chavannes, кмет на Ангулем
г-н Crépeau, депутат от департамент Шарант-Маритим
г-н Debavelaere, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Decool, кмет на Брукерк
г-н Delevoye, сенатор от департамент Па-дьо-Кале
г-н Delnatte, депутат от департамент Нор
г-н Dolez, депутат от департамент Нор
г-н Ewald, регионален делегат на Асоциация за право на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-н Fronton, Съюз на фамилните асоциации на департамент От-Гарон („Union Départementale des Associations Familiales de Haute-Garonne“)
г-н Foy, сенатор от департамент Нор
г-н Galiègue, президент на Caisse de Crédit Mutuel de Solesmes
г-жа Gournay, кмет на Каестр
г-жа Armelle Guinebertière, депутат в Европейския парламент
г-н Hervé, кмет на Рен
г-н Humez, председател на Комитета за борба срещу муковисцидозата на департамент Па-дьо-Кале („Comité départemental de lutte contre la mucoviscidose du Pas-de-Calais“)
г-жа Ingelaere, председател на Flandr’action
г-н Juppé, депутат, кмет на Бордо
г-н Lapalu, председател на асоциация Създаване и управление на частни организации („Animation et gestion d’organismes privés“)
г-н Lazaro, депутат от департамент Нор
г-н Lebreton, председател на Генералния съвет на департамент Кот д’Армор
г-н Ledieu, кмет на Като-Камбрези
г-н Leleu, управител на Crédit Mutuel Nord
г-н Maille, председател на Градската общност на Брест („Communauté Urbaine de Brest“)
г-н Masclet, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Méhaignerie, председател на Генералния съвет на департамент Ил-и-Вилен
г-н Mio, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-жа Novak, председател на Асоциацията за правото на икономическа инициатива („Association pour le Droit à l’Initiative Economique“)
г-жа Permuy, член на Регионалния съвет на департамент Нор Па-дьо-Кале
г-н Albert Rivaux, член на Регионалния съвет на департамент Па-дьо-Кале
г-н de Rohan, председател на Регионалния съвет на район Бретан
г-н Valla, член на Генералния съвет на департамент Ардеш
г-н Vanlerenberghe, кмет на Арас
г-н Villain, кмет на Камбре
г-н de Villiers, депутат от департамент Ванде.
(59)
Голяма част от третите страни изтъкнаха ролята, по-специално на регионално ниво, на Crédit Mutuel за финансирането на социалната икономика, и по-специално на сдруженията с нестопанска цел. Те подчертаха също така подкрепящата роля на Crédit Mutuel за средната класа, към която принадлежи голяма част от клиентите на банката. Няколко местни депутати подчертаха ролята на Crédit Mutuel в създаването на предприятия и работни места, както и за развитието на местните инициативи, свързани с местните общности. Други изтъкнаха, че Crédit Mutuel чрез своите децентрализирани структури отговаря по-добре в сравнение с централизираните банкови институции на местните нужди и на необходимостта от устойчиво развитие на териториите.
5. МНЕНИЕ НА CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel упреква Комисията за проточилото се прекалено дълго разглеждане на делото.
(61)
Освен това според банката решението на Съда е касаело не само липсата на мотиви, но е съдържало и критики относно логиката на Комисията, които не са били взети предвид в решението за разширяване, по-специално във връзка с изчисляването на евентуалната свръхкомпенсация. В тази връзка Crédit Mutuel упреква Комисията за това, че е сумирала положителните годишни салда без от тях да приспадне салдата от годините с отрицателна стойност, в противоречие с метода, препоръчан в рамката на Общността за държавна помощ под формата на компенсации за обществени услуги (наричана по-долу „рамката на Общността от 2005 г.“) (23).
(62)
Според банката комисионата за посредничество отговаря на четирите условия от съдебната практика по делото Altmark:
а)
що се отнася до първото условие, твърди се, че Crédit Mutuel е придобила правата за осъществяване на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се съответно в поддържането на значителен брой банкови гишета в селски райони по причини, свързани с териториалното устройство, и в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. По въпроса за поддържането на гишета в селските райони, банката оспорва заключението на Комисията, че френските законови и нормативни текстове са твърде неясни, за да се приеме, че с тях се предоставя на Crédit Mutuel подобна задача и следователно, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark. Според Crédit Mutuel Комисията вероятно прави това заключение въз основа на факта, че въпросните текстове не налагат специфични ограничения на банката, тъй като се прилагат за банковия сектор като цяло. Crédit Mutuel счита също, че Комисията се опитва да ѝ наложи да доказва, че е изпълнено първото условие от съдебната практика по делото Altmark, което въпросната съдебна практика не предвижда;
б)
що се отнася до второто условие, Crédit Mutuel подчертава, че комисионата за посредничество е била въведена едновременно със задължението за прехвърляне на средствата към CDC и че начините за изчисляване на тази комисиона са били определени обективно и прозрачно;
в)
що се отнася до третото условие, банката счита, че възнаграждението не е достатъчно за покриване на разходите за привличането на депозити, тъй като дейността, свързана със средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, би довела да отрицателно салдо за периода 1991-2005 г.;
г)
Crédit Mutuel счита, че четвъртото условие също е изпълнено. Според банката, размерът на комисионата за посредничество е определен в съответствие с реално направените от нея разходи за разпространението на продукта „синя книжка“. Тя твърди, че е добре управлявано предприятие по смисъла на съдебната практика по делото Altmark, тъй като разходите ѝ за управление са едни от най-ниските и че Комисията е признала този факт в решението си за разширяване (24). Според банката Комисията не е представила подробно причините, поради които счита, че въпросното условие не е изпълнено.
(63)
Във всички случаи Crédit Mutuel счита, че мярката е съвместима с вътрешния пазар въз основа на член 106, параграф 2 от ДФЕС. Crédit Mutuel критикува по-специално метода за изчисляване на свръхкомпенсацията, използван в решението за разширяване. Според банката Комисията най-напред е допуснала грешки при изчисляване на общия счетоводен резултат от сметката за формиране на дохода „синя книжка“, като е използвала погрешните заключения на своя консултант въпреки неотстранените различия между консултанта на Комисията и този на Crédit Mutuel (25).
(64)
На следващо място Crédit Mutuel оспорва възприетия годишен подход на Комисията за оценка (а именно отчитането само на размера на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране, без да бъде приспаднат съответният размер на компенсацията в годините с недостатъчно компенсиране), който противоречи на някои предишни, подобни на отмененото решение случаи, както и, по мнение на банката, на рамката на Общността от 2005 г. (26) Комисията би трябвало да възприеме глобален подход (т. е да отчита както годините със свръхкомпенсиране, така и тези с недостатъчно компенсиране) за периода 1991-1998 г. от една страна, както и за периода, започнал през 1999 г.
(65)
Също така в решението си за разширяване Комисията не е отчела правилно разумната печалба. Оценката ѝ относно разумната печалба се основава на разходите за регулаторен собствен капитал, оценени на 6 %, при положение че те представляват разход в контекста на аналитичното счетоводство, а не марж. Комисията е трябвало да вземе предвид процента на възвръщаемост на собствения капитал, както препоръчва Arthur Andersen (27). Освен това по този начин Комисията е изчислила разумната печалба въз основа на сума, която става нулева, след като започне прехвърлянето на всички привлечени по депозитите средства към CDC, тъй като те не изискват никакви разходи за регулаторен собствен капитал. Crédit Mutuel подчертава, че възприетият от Комисията показател води до лишаване на банката от какъвто и да е нормален марж по продукта „синя книжка“. Според Crédit Mutuel всяка банка, дори по отношение на средства, предназначени за прехвърляне, които не изискват никакви разходи за собствен капитал в тесния нормативен смисъл на понятието коефициент на платежоспособност, трябва да може да реализира нормален марж.
(66)
Комисията не е отчела правилно и разходите, наложени от другата услуга от общ интерес, която Crédit Mutuel счита, че изпълнява, а именно поддържането на банкови гишета в селските райони с цел насърчаване на спестяванията по цялата територия чрез създаване на възможно най-лесен достъп до банката.
(67)
Накрая, Crédit Mutuel отрича съществуването на евентуален притегателен ефект. Тя припомня, че в отмененото от нея решение Комисията е признала, че този притегателен ефект не би могъл да бъде доказан официално, и счита, че оттогава няма нови данни по въпроса.
(68)
Що се отнася до процедурата, Crédit Mutuel изтъква няколко общи принципа на общностното право, за да отрече получаването на каквато и да е евентуална помощ, и по-специално принципа за оправданите правни очаквания и за спазването на разумен срок.
6. МНЕНИЯ НА ФРАНЦИЯ
(69)
Франция счита, че условията от съдебната практика по делото Altmark са изпълнени:
а)
по отношение на първото условие тя подчертава, че Комисията е признала, че на Crédit Mutuel е била възложена услуга от общ икономически интерес, състояща се в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища. Франция припомня, че в решението си за разширяване Комисията е посочила, че поддържането на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, може също да се разглежда като услуга от общ икономически интерес (28), но не отговаря на аргументите, изложени от Комисията в решението ѝ за разширяване, според които първото условие от съдебната практика по делото Altmark не е изпълнено, тъй като не съществуват национални закони или разпоредби, налагащи достатъчно ясно задача по смисъла на член 106, параграф 2 от ДФЕС (29);
б)
по отношение на второто условие Франция счита, че параметрите на компенсацията са били предварително определени по обективен и прозрачен начин;
в)
по отношение на третото условие Франция изтъква, че размерът на компенсацията (комисионата за посредничество) не надвишава необходимия за покриване на разходите на системата размер, като препраща към отчета за аналитичния резултат на продукта „синя книжка“ на Crédit Mutuel за периода 1999-2005 г.;
г)
според Франция четвъртото условие също е изпълнено, тъй като тя твърди, че управлението на Crédit Mutuel отговаря на критериите за ефективност (30).
(70)
Що се отнася до условията, свързани с наличието на държавна помощ, Франция припомня аргументите, представени преди отмяната на решението от 2002 г.:
а)
условието за държавни ресурси не е изпълнено, тъй като печалбата на Crédit Mutuel от привлечените средства, които не са били прехвърляни на CDC (средства със свободно предназначение и средства с предназначение от общ интерес), е с произход от частни средства (депозирани от вложителите) и не е била на разположение на публичните органи;
б)
търговията между държавите-членки не би могла да бъде засегната преди цялостното изграждане на единния пазар на банковите и финансови дейности на 1 януари 1993 г. след приемането на Директива 89/646/ЕИО на Съвета от 15 декември 1989 г. относно координирането на законодателните, нормативни и административни разпоредби относно достъпа до дейността на кредитните институции и упражняването ѝ и за изменение на Директива 77/780/ЕИО (наречена по-долу „втората банкова директива“) (31). След тази дата френските органи са приели, че поради липсата на европейски статут на кооперативните дружества и поради наложените от това ограничения по отношение на задграничната експанзия на кооперативните дружества, каквото е Crédit Mutuel, касите на банката не са развивали дейност извън националните граници. Освен това сметките по продукта „синя книжка“, открити на чуждестранни лица, са съставлявали по-малко от 0,1 % от привлечените средства. Френските органи са счели също, че чуждестранните банкови институции във Франция са били насочени към твърде различен пазар от този на Crédit Mutuel;
в)
комисионата за посредничество, изплащана от CDC на Crédit Mutuel за прехвърляните средства, привлечени по продукта „синя книжка“, не би могла да представлява държавна помощ, а само възнаграждение за услуга, осъществявана от страна на банката на цена, договорена през 1991 г. в размер на 1,3 %. Френските органи подчертават значителния размер на разходите за управление, свързани с продукта „синя книжка“, поради големия брой книжки със салда под 5 000 FRF (762 EUR). Френските органи се позовават на аналитично счетоводство, осъществено от Crédit Mutuel (след въвеждането на разглежданата мярка), и заключават, че така определеният размер на възнаграждението е напълно оправдан. Според тях цялото евентуално предимство, което продуктът „синя книжка“ е предоставил на Crédit Mutuel, следва за бъде разглеждано с оглед на разходите, свързани с определена цел от общ икономически интерес. В тази връзка френските органи обърнаха внимание на Комисията върху нарастването на дела на привлечените по продукта „синя книжка“ финансови средства с предназначение от общ икономически интерес, който от 50 % от средствата, привлечени по продукта „синя книжка“ в периода 1975-1983 г., е достигнал 65 % в периода 1983-1991 г. и 100 % през 1998 г., когато всички средства са били прехвърляни на CDC;
г)
наличието на предполагаема държавна помощ би била във всички случаи вече съществуваща, тъй като схемата на продукта „синя книжка“ е била учредена преди либерализирането на банковия пазар на 1 януари 1993 г. (изтичане срока за транспониране на втората банкова директива).
(71)
В обяснителна бележка от 26 октомври 2001 г. френските органи посочват причината, поради която, в случай че Комисията приеме квалификацията за държавна помощ, във всички случаи ще става въпрос за помощ, съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 3 от ДФЕС. Френските органи упрекват Комисията за допуснати от нея грешки при изчисляването на общия финансов резултат по сметката за формиране на дохода на продукта „синя книжка“ поради това, че не са приложили метода, препоръчан от консултанта на Crédit Mutuel (32). Френските органи изтъкват още, че Комисията трябва да вземе предвид определена разумна печалба, която според тях е […] (33).
(72)
В мненията си относно решението за разширяване френските органи упрекват Комисията още и за това, че е проявила „едностранчивост в съжденията“, като не е приспаднала от сумите за годините със свръхкомпенсиране (1991, 1992, 1993 и 1998 г.) сумите за годините с недостатъчно компенсиране (1994-1997 г.) и в приложение 1 към решението е възприела изцяло заключенията на своя консултант относно трите спорни точки между Франция и Комисията. Франция уточнява, че в рамките на целия период 1999-2005 г. схемата, свързана с продукта „синя книжка“, не е била компенсирана достатъчно от страна на държавата. Следователно размерът на комисионата за посредничество не е надвишавал необходимия за покриване разходите за разпространение на спестовния продукт, така както са отразени в аналитичното счетоводство на продукта „синя книжка“, осъществено съвместно с Комисията (с изключение на две изменения (34)) и отговарящо на изискванията на Директива 80/723/ЕИО на Комисията от 25 юни 1980 г. относно прозрачността на финансовите отношения между държавите-членки и публичните предприятия, както и относно финансовата прозрачност в рамките на някои предприятия (35). Франция обясни още, че неотдавнашното намаляване на комисионата за посредничество отговаря главно на нуждите на икономическите оператори в областта на финансирането на социални жилища (36).
(73)
Френските органи уточняват, че след 1999 г. съществува механизъм за възстановяване при евентуална свръхкомпенсация.
(74)
Франция изтъква също така, че ликвидният риск в рамките на един месец е бил покриван от самата банка, а след един месец е бил покриван от CDC. Франция уточнява, че при сумите, привлечени по продукта „синя книжка“, процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал, необходим за поддържане на маржа на платежоспособност, е бил нула. Тя допълва, че процентът на рисковите тегла при изчисляване на нуждите от собствен капитал на Crédit Mutuel за други спестовни продукти и други ресурси извън продукта „синя книжка“ е варирал от […] до […] % в периода 1999-2005 г. Френските органи уточняват, че предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност, при положение че банката е започнала да прехвърля всички привлечени по продукта средства към CDC през 1999 г., за да изчисли разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, Crédit Mutuel е включила разходи за собствен капитал, получени чрез сравняване със съответните разходи при останалите спестовни продукти и други ресурси, като просто е ограничила размера им (от […] на […] % в периода 1999-2005 г.). По искане на Комисията Франция е предоставила уточнения и относно маржа на компенсиране, свързан със създаването на задължителен резерв към Централната банка на Франция.
7. ОЦЕНКА
7.1. Наличие на държавна помощ
(75)
В решението за разширяване Комисията посочва, че от разглежданите мерки единствено комисионата за посредничество, изплащана на Crédit Mutuel от CDC, би могла да съдържа елементи на държавна помощ (37).
(76)
Комисионата за посредничество, която евентуално съдържа елементи на държавна помощ, е била въведена на 27 септември 1991 г. с постановление от същата дата, а в рамките на настоящото решение се анализира за периода до либерализирането на продукта „книжка А“ и хармонизирането с нея на продукта „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. (38).
7.1.1. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени
(77)
Следва да се изтъкне, че съгласно съдебната практика по делото Altmark (39) компенсациите, изплащани за изпълнението на обществени услуги, не са държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са изпълнени четири кумулативни условия.
(78)
В мненията си, изразени в отговор на решението за разширяване, френските органи и Crédit Mutuel изтъкват съществуването на две услуги от общ икономически интерес, състоящи се, от една страна, в поддържането на голям брой банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство, а от друга, в привличането на депозити, предназначени за финансиране на социални жилища.
(79)
И преди въвеждането на разглежданата мярка обаче Crédit Mutuel не е имала задължението да поддържа банкови гишета в селските райони, тъй като законът за разкриването и закриването на банкови клонове е бил отменен през 1987 г. и режимът на контрол (който за Crédit Mutuel е бил поддържан в периода 1987-1991 г.) е бил премахнат на 1 юли 1991 г. (40). Освен това френските органи и Crédit Mutuel не оспориха заключението в решението за разширяване, според което „след 1991 г. [т.е. към 1 юли 1991 г.] не съществува никакъв документ, доказващ, че на Crédit Mutuel е била възложена, по смисъла на член 86 от ЕО [понастоящем член 106 от ДФЕС], задачата, посочена в точка 24, подточка iii) по-горе [поддържане на банкови гишета в селските райони по причини, свързани с териториалното устройство]“ (41).
(80)
Следователно проверката за изпълнение на условията от съдебната практика по делото Altmark следва да се извърши само по отношение на задачата за привличане на депозити с цел финансирането на социални жилища.
(81)
Комисията припомня, че държавите-членки разполагат с широки правомощия за оценка относно естеството на услугите, които биха могли да бъдат квалифицирани като услуги от общ икономически интерес. Тя счита, че с декретите за прилагане на разпоредбите на член 9 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1975 г. (42) и на член 24 от Закона за изменение на Закона за финансите за 1982 г. (43), по-специално с постановлението от 27 септември 1991 г., ясно се възлага на Crédit Mutuel задачата (така, както е определена в член R 323-10 и член R 331-14 от кодекса на строителството и жилищата) за привличане на финансови средства с цел прехвърлянето им на CDC, което ще позволи да бъдат финансирани социални жилища. Комисията счита, че с квалифицирането на тази задача като услуга от общ икономически интерес Франция не е допуснала явна грешка в оценката.
(82)
По силата на четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark„когато изборът на предприятие, на което в конкретен случай да се възложи изпълнението на задълженията за обществена услуга, не е извършен в рамките на процедура за обществена поръчка, която създава условия за избор на кандидата, способен да предостави тези услуги при най-ниски разходи за съответната общност, необходимото ниво на компенсация трябва да бъде определено въз основа на анализ на разходите, които едно средно предприятие, добре ръководено […] за изпълнение на изискванията за предоставяне на обществена услуга би направило за изпълнение на тези задължения, като се отчитат свързаните с това приходи, както и една разумна печалба във връзка с изпълнение на тези задължения“ (44).
(83)
Комисията счита, че четвъртото условие не е изпълнено, що се отнася до задачата за привличане на депозити, прехвърляни към CDC с цел финансирането на социални жилища. Следва да се отбележи, че държавата не е възложила тази задача на предложилия най-добрата оферта в рамките на обществена тръжна процедура, а чрез директни преговори с Crédit Mutuel. Размерът на комисионата за посредничество не е бил определен въз основа на разходите за изпълнение на услуга от общ икономически интерес, които би направило едно средно предприятие с добро управление. Размерът на комисионата за посредничество от 1,3 % не би могъл да се основава на реалните разходи, направени от Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес, тъй като през септември 1991 г. не е съществувало отделно счетоводство за продукта „синя книжка“, благодарение на което да бъдат установени разходите специално за продукта „синя книжка“, фигуриращи в счетоводните отчети на банката. Отделното счетоводство за продукта „синя книжка“ е било въведено няколко години по-късно и е реконструирано със задна дата за годините преди 1991 г. Следователно не съществува индикация, че размерът на комисионата за посредничество е бил определен въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление за изпълнението на въпросната услуга от общ икономически интерес. Френските органи изтъкват, че като цяло Crédit Mutuel е добре управлявано предприятие. Въпреки това те не доказват достатъчно добре това свое твърдение, като се позовават основно на съображение 13 от решението за разширяване, в което Комисията посочва само общите финансови резултати (размер на баланса, нетен финансов резултат, съотношение между разходи и приходи, собствен капитал и коефициент на платежоспособност) на Crédit Mutuel през 2004 г. Във всички случаи, ако държавата-членка е определила нивото на компенсиране въз основа на анализ на разходите на средно предприятие с добро управление, не би следвало да ѝ бъде трудно да го докаже пред Комисията и да изложи следваната методология, което Франция в случая не е направила. Накрая, фактът, че след либерализирането на продуктите „книжка А“ и „синя книжка“ от 1 януари 2009 г. комисионата за посредничество на Crédit Mutuel е намаляла от 1,1 % на 0,6 %, показва, че нивото на компенсиране е било по-високо от това, което би било определено въз основа на разходите на едно средно предприятие с добро управление, изпълняващо същата задача от общ интерес.
(84)
Тъй като условията от съдебната практика по делото Altmark са кумулативни, при неизпълнение на което и да е от тях съдебната практика не може да бъде приложена и разглежданата мярка би могла да представлява държавна помощ. От горепосочените съображения следва, че разглежданата мярка не изпълнява четвъртото условие от съдебната практика по делото Altmark. Следователно съдебната практика по това дело е неприложима и следва да се провери дали действително мярката е държавна помощ (45) (46).
7.1.2. Изпълнени са условията за наличие на държавна помощ
(85)
Съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.
7.1.2.1. Приписване на държавата и на ресурси на държавата
(86)
Комисионата за посредничество е била изплащана ежегодно (47) на Crédit Mutuel от CDC по силата на договор между държавата и Crédit Mutuel, с който са били определени условията за прилагане на постановлението от 27 септември 1991 г. Размерът на комисионата за посредничество е бил определен от държавата с цел компенсиране на задължението за изпълнение на обществена услуга. Освен това CDC е държавно предприятие и действията му следва да бъдат приписани на държавата (48). От това следва, че е изпълнено условието за приписване на държавата и за използване на държавни ресурси.
7.1.2.2. Селективност
(87)
Комисионата за посредничество е била предоставена единствено на Crédit Mutuel в отговор на задължението за привличане на спестявания, прехвърляни на CDC с цел финансиране на социални жилища, което е било осъществявано чрез продукта „синя книжка“, за разпространението на който Crédit Mutuel е имала изключителното право. От това следва, че мярката има селективен характер.
7.1.2.3. Условията от съдебната практика по делото Altmark не са изпълнени, разследване за наличие на предимство, нарушаващо конкуренцията
(88)
Тъй като представлява прехвърляне на държавни ресурси в полза единствено на Crédit Mutuel, комисионата за посредничество е подобрила конкурентното положение на тази банка в сравнение с това на нейните конкуренти. Съгласно практиката на Съда подобряването на конкурентното положение на дадено предприятие чрез предоставяне на държавна помощ най-общо е доказателство, че е нарушена конкуренцията спрямо останалите предприятия, които не са получили подобна помощ (49).
7.1.2.4. Засягане на търговията между държавите-членки
(89)
Освен това, съгласно обичайната практика на Съда търговията между държавите-членки е засегната тогава, когато предприятието получател упражнява дейността си в сфера, отворена за конкуренцията, и тази дейност включва търговия между държави-членки (50). Впрочем след 1979 г. пазарният дял на чуждестранните банки е достигал 8 % при кредитните дейности (4 % за банковите клонове, нерегистрирани като юридически лица, 4 % за дъщерните дружества, регистрирани като юридически лица съгласно френското законодателство), 4,5 % при депозитните дейности (съответно 2 % и 2,5 %). Делът на европейските банки, без тези от Франция, по отношение на общия брой на чуждестранните банки е бил 50 % при кредитите, 70 % при депозитите. Следователно още през 70-те години Crédit Mutuel е работила в условията на конкуренция с чуждестранни банкови мрежи на територията на Франция. Освен това пазарът на ликвидни спестовни продукти, част от който е спестовният продукт „синя книжка“ и който включва също така продуктите Codevi, LEP („популярна спестовна книжка“), „жълта книжка“, банковите сметки по обикновени спестовни книжки и CEL („жилищна спестовна сметка“) (51), по време на разглеждания период вече е бил отворен за конкуренцията.
(90)
Въз основа на горепосоченото Комисията заключава, че са изпълнени четирите условия за наличие на държавна помощ.
7.1.2.5. Неправомерност на мярката за помощ
(91)
Накрая, мярката за помощ е неправомерна, тъй като за нея не е било отправено уведомление до Комисията в съответствие с член 108, параграф 3 от ДФЕС и е била приведена в действие след влизането в сила във Франция на Договора за създаването на Европейската икономическа общност.
(92)
В отговор на аргумента на френските органи, според който държавната помощ е била вече съществуваща поради това, че е била приета преди изтичането на срока за транспониране, 1 януари 1993 г., на втората банкова директива, Комисията подчертава, че целта на тази директива е била изграждане на вътрешния пазар в сектора на кредитните институции с оглед свобода на установяване и свободно предоставяне на услуги. От това не следва, че въпросният пазар е бил затворен за конкуренцията преди въвеждането на комисионата за посредничество, а само че все още са съществували определени пречки пред свободата на установяване и свободното предоставяне на услуги в банковия сектор. От решението от 10 май 2007 г. става ясно, че продуктът „синя книжка“ е част от „пазара“ на ликвидни спестовни продукти, което предполага отвореност на въпросната дейност за конкуренцията и по никакъв начин не потвърждава аргумента на френските органи, според който въпросната дейност е била отворена за конкуренцията едва през 1993 г. Точно обратното, в решението се посочва съществуването на „зрял“ пазар (52).
7.2. Съвместимост на помощта с вътрешния пазар
(93)
Тъй като разглежданата мярка съдържа елементи на държавна помощ, Комисията трябва да анализира съвместимостта ѝ с вътрешния пазар.
(94)
Съгласно член 106, параграф 2 от ДФЕС: „предприятията, които са натоварени с функцията да оказват услуги от общ икономически интерес […] се подчиняват на разпоредбите, съдържащи се в Договорите, и в частност на правилата на конкуренцията, доколкото прилагането на тези правила не препятства фактически или юридически изпълнението на специфичните задачи, които са им възложени. Развитието на търговията не трябва да се засяга до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза“.
(95)
Съгласно практиката на Съда, практиката на Комисията и рамката на Общността от 2005 г. значението на член 106, параграф 2 от ДФЕС е, че държавна помощ, предоставена на предприятие, което е натоварено с задачата да оказва услуги от общ икономически интерес, може да бъде обявена за съвместима с вътрешния пазар, ако мярката за помощ отговаря на следните условия:
а)
предоставяната услуга има характеристиките на услуга от общ икономически интерес;
б)
предприятието действително е било натоварено от страна на държавата с изпълнението на тази услуга от общ икономически интерес чрез един или няколко официални акта;
в)
спазени са принципите за необходимост и пропорционалност, и
г)
развитието на търговията не е засегнато до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(96)
Условия a) и б) са изпълнени по причините, изложени в съображение 81.
(97)
Що се отнася до условие г), Комисията не разполага с данни, че търговията между държавите-членки е засегната до такава степен, че помощта да не отговаря на това условие. По-специално с решението от 10 май 2007 г. се иска прекратяване на изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“, тъй като специалните права, свързани с разпространението на този спестовен продукт, представляват ограничение за свободното предоставяне на услуги в рамките на Общността (53). Въпреки това, доколкото комисионата за посредничество не е представлявала свръхкомпенсиране на задачата за осъществяване на услугата от общ икономически интерес, възложена на Crédit Mutuel, тя не може да бъде разглеждана като засягаща развитието на търговията до степен, която би била в противоречие с интересите на Съюза.
(98)
Поради това по-долу Комисията проверява дали са били спазени принципите за необходимост и пропорционалност, т.е. дали размерът на компенсацията, каквато е комисионата за посредничество, не е надвишавал това, което е необходимо за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения (54).
(99)
При проверката за евентуална липса на свръхкомпенсация (вж. подраздел 7.2.5) Комисията следва - за периода от 27 септември 1991 г. (вж. подраздел 7.2.1) до 31 декември 2005 г. - глобален подход (вж. подраздел 7.2.2). Тя отчита всички предимства, свързани с продукта „синя книжка“, без обаче да включва евентуален притегателен ефект, чийто обхват не е било възможно да бъде определен (вж. подраздел 7.2.3). Отчетена е определена разумна печалба (вж. подраздел 7.2.4), включително за привлечените средства, които са били прехвърляни на CDC.
7.2.1. Начало на разглеждания период (27 септември 1991 г.)
(100)
В решението за разширяване изчисляването на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ с цел да бъде направена оценка относно съществуването на евентуална свръхкомпенсация е включвало приходите за цялата 1991 г. (55) С други думи нетният финансов резултат от средствата със свободно предназначение и от тези с предназначение от общ икономически интерес е бил отчетен, считано от 1 януари 1991 г.
(101)
Както беше посочено в съображения 75 и 76, единствената мярка, която се разследва в рамките на настоящия случай, е комисионата за посредничество, въведена на 27 септември 1991 г., в момента, когато Crédit Mutuel е била задължена да прехвърля привлечените от нея средства към CDC с цел финансиране на социални жилища. Преди тази дата не са съществували нито комисионата за посредничество, нито прехвърлянето на средства към CDC. От това следва, че Комисията трябва да започне оценката си относно пропорционалността на помощта след тази дата.
(102)
Следователно разходите и приходите, свързани с изпълнението на услугата от общ икономически интерес, не могат да се отнасят за периода преди 27 септември 1991 г. С други думи, едва след въвеждането на разглежданата мярка за помощ (комисионата за посредничество) мога да бъдат отчитани разходите и приходите, свързани с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, финансирана от тази мярка. В заключение Комисията счита, че в решението ѝ за разширяване на процедурата е имало известна непоследователност, тъй като мярката за помощ е била ограничена единствено до въведената на 27 септември 1991 г. комисиона за посредничество, но е било запазено отчитането на нетния финансов резултат от продукта „синя книжка“ за периода 1 януари 1991 г.-27 септември 1991 г.
(103)
Тъй като Crédit Mutuel може да предостави данни за нетния финансов резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение само на годишна база, Комисията счита, че за 1991 г. следва да се вземе предвид само нетният резултат, съответстващ на периода от 27 септември 1991 г. до 31 декември 1991 г., и нетният резултат за цялата 1991 година се изчисли пропорционално на съответния брой дни, т.е. 96/365. Нетният финансов резултат от средствата, които са били прехвърлени към CDC през 1991 г., може да бъде взет предвид изцяло, тъй като, както беше посочено в съображение 101, въпросното прехвърляне е било въведено именно след 27 септември 1991 г., така че, по същество нито една част от този резултат не се отнася за периода от 1 януари 1991 г. до 27 септември 1991 г.
7.2.2. Глобален подход до края на 2005 г. и подход по години след това
(104)
В решението си за разширяване Комисията препоръча възприемането на подход по години, за да се прецени дали е налице евентуално свръхкомпенсиране. Този подход произтича от рамката на Общността от 2005 г. и се различава от предишната практика на Комисията. Когато преди приемането на рамката на Общността от 2005 г. Комисията трябваше да направи оценка за съществуването на евентуално свръхкомпенсиране, тя следваше подход, който би могъл да бъде определен като „глобален“, при който размерът на компенсацията в годините със свръхкомпенсиране можеше, без ограничение, да бъде намален с размера на компенсацията в годините на недостатъчно компенсиране (56).
(105)
По силата на точка 26 от рамката на Общността от 2005 г. Комисията ще прилага разпоредбите на тази рамка спрямо помощи, за които не е отправено уведомление, ако помощта е била отпусната след публикуването на рамката в Официален вестник на Европейския съюз, а в останалите случаи - разпоредбите, които са в сила в момента на отпускането на помощта. Разглежданата помощ е отпускана ежегодно (57) и за нея не е било отправено уведомление. Публикуването на рамката на Общността от 2005 г. в Официален вестник на Европейския съюз е станало на 29 ноември 2005 г. Следователно за периода преди 2006 г. следва да се прилагат правилата, които са в сила в момента на отпускането на помощта, а за периода от 1 януари 2006 г. до края на срока на помощта - 31 декември 2008 г. - рамката на Общността от 2005 г.
(106)
С рамката на Общността от 2005 г. се въвежда „годишен“ подход, доколкото изчисляването на евентуална свръхкомпенсация трябва да се извършва по години, без размерът на годишна свръхкомпенсация да може да се прехвърля в следващата година, освен когато този размер не надвишава 10 % от размера на годишната компенсация (58).
(107)
За разлика от това, преди приемането на рамката на Общността от 2005 г., когато Комисията проверяваше дали дадено предприятие не е било свръхкомпенсирано за изпълнението на задачата за услуга от общ икономически интерес, тя следваше „глобален“ подход (вж. съображение 104) (59).
(108)
При глобалния подход нетният резултат за всяка година, натрупан година по година, се актуализира чрез прилагане на референтния лихвен процент за Франция към 1 януари на всяка година (60).
7.2.3. Предимства, които са взети предвид
(109)
Съгласно точка 17, първо изречение от рамката на Общността от 2005 г. „приходите, които трябва да бъдат взети предвид, включват като минимум всички приходи, реализирани от услугата от общ икономически интерес“. Следователно при проверката за липса на евентуално свръхкомпенсиране следва да се взема предвид нетният резултат от средствата с предназначение от общ икономически интерес и този от средствата със свободно предназначение през разследвания период. Комисията счита, че тези резултати са приходи, въведени от Франция от 27 септември 1991 г. в полза на Crédit Mutuel в рамките на изпълнението от страна на последната на услугата от общ икономически интерес за финансиране на социални жилища посредством CDC. Тези средства се основават, с оглед на аналитичното счетоводство, на специфичен ресурс - депозитите, привлечени благодарение на разпространението на продукта „синя книжка“. В условията на пазарна конкуренция (без специални права за разпространение на освободен от данъчно облагане спестовен продукт) Crédit Mutuel не би могла да си осигури този ресурс на същата цена, така че съответните средства и ресурси трябва да бъдат взети предвид в контекста на цялостната икономическа структура на продукта „синя книжка“. Освен това самата Франция потвърди наличието на връзка между тези средства, продукта „синя книжка“ и задачата за финансиране на социални жилища чрез прехвърляне на средствата по този продукт към CDC след 1991 г. (61). С други думи, като възлага на Crédit Mutuel на 27 септември 1991 г. услугата от общ икономически интерес за привличане на депозити, прехвърляни към CDC и предназначени за финансиране на социални жилища, Франция потвърждава, че е предоставила на банката правото да разпространява спестовния продукт „синя книжка“. Следователно печалбата в резултат на използването на средствата по тези депозити следва да бъде разглеждана, считано от тази дата, като приход, предоставян на Crédit Mutuel за изпълнението на услугата от общ икономически интерес.
(110)
Жалбоподателят и други институции или организации (Съветът по конкуренцията и докладите на парламентаристи или научни организации (62)) считат, че изключителното право за разпространение на продукта „синя книжка“ е предизвикало „притегателен ефект“, като с това е позволило на Crédit Mutuel да привлече и задържи клиенти, на които е продала и други банкови продукти освен продукта „синя книжка“. В решението си за разширяване на процедурата Комисията не изключва продуктът „синя книжка“ да е довел до генерирането на индиректни приходи, дължащи се на притегателния ефект (63), но припомня, че досега не е съществувала възможност за количествено определяне на подобни приходи (64).
(111)
В края на настоящото разследване Комисията констатира, че макар че не може да се изключи наличието на притегателен ефект, данните, които е събрала по случая, не ѝ позволяват с достатъчна достоверност да даде количествено определение на евентуалния притегателен ефект.
(112)
Предоставените от жалбоподателите документи съдържат предположения за съществуването на притегателен ефект, но не го доказват официално и още по-малко дават точна оценка на финансовото отражение на този ефект.
(113)
Що се отнася до проучването на Glais (вж. съображения 52 и 53), Комисията счита, че Crédit Mutuel има пълното право да твърди, че тези статистически анализи не предоставят никакво сигурно доказателство за количествено определим притегателен ефект.
(114)
В съображенията на жалбоподателите са предложени три субективни оценки. Най-напред, предвид факта, че другите банки са предложили да разпространяват продукта „синя книжка“ с комисиона от 1 %, жалбоподателите предлагат приблизителна оценка на притегателния ефект чрез изчисляване на разликата между размера на получаваната от Crédit Mutuel комисиона и този размер от 1 %, т.е. 0,3 %, което съответства на около 300 млн. FRF годишно. Във всички случаи обаче е невъзможно да се докаже дали конкурентите на Crédit Mutuel биха могли през разглеждания период да изпълнят тази задача при същите условия при това ниво на възнаграждението от 1 %. Освен това този първи аргумент не доказва притегателния ефект, а изглежда потвърждава тезата, че Crédit Mutuel е била свръхкомпенсирана, което, както ще бъде доказано, не е отговаря на истината. Нищо не доказва, че притегателният ефект съответства на разликата между комисионата за посредничество и най-ниската хипотетична комисиона, която конкурентите на Crédit Mutuel са предлагали да получават в замяна на разпространението на продукта „синя книжка“.
(115)
Съгласно втория метод, предложен от жалбоподателите, притегателният ефект би могъл да бъде измерен в зависимост от нарастването на пазарните дялове на Crédit Mutuel. Този метод на оценка е неприемлив, тъй като се основава на твърдението, че нарастването на пазарния дял се дължи единствено на продукта „синя книжка“, в потвърждение на което не съществуват никакви обективни доказателства.
(116)
Третата оценка на изключителното право за разпространение се основава на загубата на данъчни приходи вследствие на освобождаването от данъчно облагане на продукта „синя книжка“. Ако Crédit Mutuel е искала да разпространява спестовен продукт без данъчно освобождаване, като предлага, независимо от данъчното положение на вложителите, същата нетна възвръщаемост като тази на продукта „синя книжка“, тя щеше да понесе разходи за пропуснати ползи, равни на размера на условния данък, (потенциално) платен от вложителите. Според жалбоподателите натрупаното данъчно предимство в размер на 4,5 млрд. FRF за периода 1991-1997 г. трябва да се разглежда като предимство в същия размер, предоставено на Crédit Mutuel. Този начин на разсъждение е неприемлив, тъй като Crédit Mutuel най-вероятно не би могла да разпространява продукта „синя книжка“ при същите условия, ако трябваше да поеме изцяло разходите за освобождаването от данъчно облагане, което облагодетелства пряко членовете на дружеството.
(117)
Евентуалните предимства в разглеждания случай трудно могат да бъдат доказани и определени количествено. Прякото икономическо предимство от продукта „синя книжка“ може лесно да бъде установено от счетоводните сметки за продукта. За разлика от него икономическото предимство, дължащо се на продажбата на други продукти или услуги на клиенти, които са останали лоялни благодарение на продукта „синя книжка“, би могло да се установи в аналитичното счетоводство за съответните продукти, ако още на момента е било възможно да се разграничи продаденото на клиенти, лоялни на Crédit Mutuel или привлечени от нея благодарение на продукта „синя книжка“, от това, което е било продадено на клиенти, избрали Crédit Mutuel по друга причина, което в случая е невъзможно. Поради тази причина консултантът на Комисията не е могъл да направи оценка на евентуалния притегателен ефект с помощта на приложения счетоводен модел за оценка на преките икономически предимства, дължащи се на продукта „синя книжка“.
(118)
Останалите по-комплексни опити за оценка на притегателния ефект от страна на консултанта на Комисията не доведоха до успех. По тази причина Комисията счита, че при изчислението, свързано с проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, не може да вземе предвид евентуалното предимство, дължащо се на притегателния ефект.
7.2.4. Изчисляване на разумната печалба
(119)
При проверката за липса на свръхкомпенсация на предприятието, натоварено с изпълнението на услуга от общ икономически интерес, следва да се вземе предвид определена разумна печалба (65). В рамката на Общността от 2005 г. се уточнява, че „ „разумната печалба“ следва да се разбира като коефициент на възвращаемост на собствения капитал с отчитане на риска - или липсата на риск - за предприятието […]. По принцип този коефициент не трябва да надвишава средния коефициент за съответния сектор през последните години“ (66).
(120)
В решението за разширяване (67) Комисията е счела, че спрямо привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение би следвало да бъде приложена определена разумна печалба, достигаща средно 6 % от собствения капитал. Този процент, различен за всяка година и достигащ средна стойност от 6 %, съответства на процента на възвръщаемост, първоначално препоръчан от Crédit Mutuel: Crédit Mutuel е приела като разход за собствен капитал размера на реално разпределения дивидент през разглежданата година. В настоящото решение, когато става въпрос за вземането предвид на определена разумна печалба при проверката за липса на евентуална свръхкомпенсация, Комисията не се отдалечава, по отношение на привлечените средства с общо предназначение и тези с предназначение от общ икономически интерес, от вече възприетия подход в решението за разширяване, описан в раздел 7.2.5.
(121)
Въпреки това в решението си за разширяване (68) Комисията считаше, че няма да е необходимо да прилага тази разумна печалба спрямо депозитите, прехвърляни на CDC, доколкото последните не налагат разходи за собствен капитал с оглед на пруденциалното регулиране, тъй като тези депозити не са инвестирани от Crédit Mutuel, а само са предназначени за прехвърляне към CDC. От пруденциална гледна точка кредитният риск, свързан с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, се разглежда като равен на експозицията по отношение на държавата (Френската република), т.е. с рисково тегло, равно на нула, и следователно като неизискващ собствен капитал.
(122)
Отказът от разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, би довел до намаляване на общата разумна печалба (от една страна свързаната с привлечените средства с предназначение от общ икономически интерес и тези с общо предназначение, и от друга страна, разумната печалба, свързана с привлечените средства, които се прехвърлят на CDC) в периода 1991-1999 г. и до пълното ѝ изчезване след 2000 г., след като всички привлечени средства през 1999 г. се прехвърлят към CDC (69).
(123)
В писмото си от 1 септември 2006 г., с което представят съображенията си в отговор на решението за разширяване, френските органи потвърдиха, че прехвърляните към CDC средства не са изисквали регулаторен собствен капитал. Въпреки това според френските органи „предвид липсата на основание да се прилага европейският коефициент на платежоспособност от момента, в който Crédit Mutuel е започнала да прехвърля всички привлечени средства към CDC през 1999 г., Crédit Mutuel [предлага] при изчисляването на разумната печалба, съответстваща на продукта „синя книжка“, [да се включи] включва разходи за собствен капитал, получени чрез сравнение с този при останалите спестовни продукти и други ресурси“. Комисията не може да приеме подобен подход, тъй като с него спрямо прехвърляните към CDC средства изкуствено се налага нуждата от регулиран собствен капитал, определяна въз основа на средната нужда от капитал за другите активи на Crédit Mutuel, които са напълно независими от продукта „синя книжка“.
(124)
Липсата на нужда от регулаторен собствен капитал показва липсата на риск от кредитна загуба, какъвто е случаят със средствата, прехвърляни на CDC. Дейността по привличане на депозити от името на CDC не носи и ликвиден риск (с изключение на риска в рамките на месеца), нито падежна трансформация, тъй като размерът на средствата, предназначени за прехвърляне към CDC, се определя ежемесечно в зависимост от постъпилите депозити, а лихвеният процент, изплащан от CDC, се прехвърля незабавно към вложителите. Следователно е ясно, че тази услуга от общ икономически интерес носи ниско ниво на риск за Crédit Mutuel. Въпреки това съществуват някои други видове риск, като оперативен, икономически (риск от възможността размерът на възнаграждението да не покрива понесените разходи), правен риск и риск за репутацията на банката. Освен това има и други банкови дейности, като например предлагането на взаимни фондове, управлението на имущество или продажбата на финансови продукти (като акции и облигации), които не изискват регулаторен собствен капитал, но това не ги прави по-малко печеливши. Следователно не съществува пряка връзка между разходите за регулаторен собствен капитал - изчислен въз основа на пруденциални правила, чиято специфична цел по никакъв начин не е да се прави оценка на рентабилността на дадена дейност - и очакваната печалба от дадена дейност.
(125)
Въпреки това се налага констатацията, че в настоящия случай, макар че Комисията разрешава на Crédit Mutuel да реализира разумна печалба от привлечените средства, които се прехвърлят на CDC, тя признава, че определянето на адекватно ниво на тази печалба изисква комплексна икономическа оценка. Продуктът „синя книжка“ е нетипичен банков продукт със смесени характеристики на спестовен продукт и текуща сметка, като привлечените по него средства се прехвърлят на публична институция. Следователно не съществуват непосредствено сравними продукти, въз основа на които би могла да бъде определена разумната печалба от подобна дейност.
(126)
Поради липсата на продукт, сравним в достатъчно голяма степен с продукта „синя книжка“, Комисията счита, че в случая може да използва два показателя, позволяващи да се направи оценка дали, по отношение на прехвърляните към CDC средства, дадена печалба може да се счита за разумна. Тези два показателя са следните:
а)
маржът на печалбата в банковия сектор във Франция, т. е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на оборота (в случая оборотът на банките са техните оперативни резултати). Въз основа на данните за банковия сектор във Франция за разглеждания период (от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.), маржът на печалбата е средно 23 % годишно;
б)
процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция, т.е. нетните приходи преди облагане с данъци, разделени на размера на активите. Средният размер на годишния процент на възвръщаемост за целия разглеждан период е 45 основни пункта (0,45 %).
(127)
В долната таблица (70) са представени маржът на печалбата и процентът на възвръщаемост в банковия сектор във Франция за периода 1993-2008 г. (не са налични данни за периода преди 1993 г.):
1993 г.
1994 г.
1995 г.
1996 г.
1997 г.
1998 г.
1999 г.
2000 г.
2001 г.
2002 г.
2003 г.
2004 г.
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г. (72)
Нетни приходи преди облагане с данъци (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Оперативен резултат (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Марж на печалбата
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Среден марж на печалбата
22,8 %
Активи (71)
Няма данни
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Процент на възвръщаемост
Няма данни
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Среден процент на възвръща-емост
0,45 %
(128)
За да изчисли маржа на печалбата и процента на възвръщаемост на Crédit Mutuel по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, Комисията използва следните стойности:
а)
за делител на маржа на печалбата - приходите, получени за дейността по привличане на депозити, прехвърляни към CDC, т.е. годишния размер на комисионата за посредничество;
б)
за делител на процента на възвръщаемост - депозитите, прехвърлени на CDC;
в)
за числител, т.е. резултата преди облагане с данъци, Комисията счита, че ако се приеме като разумна печалба марж от 4,2 % по отношение на дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. резултат преди облагане с данъци, представляващи 4,2 % от получената от CDC комисиона за посредничество, Crédit Mutuel не получава свръхкомпенсация (вж. таблицата в съображение 132).
(129)
Що се отнася до втория показател (процента на възвръщаемост), Комисията отбелязва, че ако процент на възвръщаемост от 5 базисни пункта е взет предвид като разумна печалба от дейността по привличане на депозити, прехвърляни на CDC, т.е. ако се вземе предвид резултат преди облагане с данъци, представляващ 0,05 % от общата сума на депозитите, прехвърлени на CDC, от това следва, че Crédit Mutuel не е получила свръхкомпенсация за управлението на продукта „синя книжка“ през разглеждания период.
(130)
Съгласно рамката на Общността от 2005 г. разумната печалба не трябва да надхвърля средния процент, установен в съответния сектор за разглеждания период. Ако бъде разрешен марж на печалбата от 4,2 %, той ще представлява по-малко от една пета от средния марж на печалбата в банковия сектор (22,8 %). Предвид на това, че, както беше посочено в съображение 124, дейността по привличане на депозити, които се прехвърлят на CDC, е дейност с нисък риск и следователно с ниска възвръщаемост, Комисията счита, че марж на печалбата от 4,2 % не е прекомерно висок и в случая може да се приеме за разумна печалба.
(131)
По същия начин Комисията счита, че ако бъде приета печалба от 5 базисни пункта за привлечените средства, прехвърляни на CDC, тя ще бъде разумна предвид средния процент на възвръщаемост от 45 базисни пункта в банковия сектор във Франция за разглеждания период и ще представлява нисък и консервативен праг на това, което може да се приеме за разумна печалба в конкретния случай. Също така това ниско ниво на печалбата отразява ясно нивото на риска, който поема Crédit Mutuel по отношение на дейността си за привличане на депозити за сметка на CDC, който, както беше посочено в съображение 124, е нисък.
7.2.5. Проверка за липсата на свръхкомпенсация
(132)
Въз основа на горепосоченото Комисията извърши проверка - представена в долната таблица - за липсата на свръхкомпенсация по метода, изложен в подраздели 7.2.1-7.2.4 (73):
(в млн. евро)
КОМПЕНСАЦИЯ
СВРЪХКОМПЕНСИРАНЕ ИЛИ НЕДОСТАТЪЧНО КОМПЕНСИРАНЕ
Година
Комисиона за посредничество
(годишна)
Глобален подход (74)
(до края на 2005 г.)
Годишен подход (75)
(след 2006 г.)
1991 г. (27.9.1991 г.-31.12.1991 г.)
1,5
43,8
неприложимо
(глобалният подход се прилага до 2005 г., вж. подраздел 7.2.2)
1992 г.
9,1
125,1
1993 г.
16,8
184,0
1994 г.
36,6
127,3
1995 г.
59,5
114,5
1996 г.
74,7
107,8
1997 г.
82,3
88,4
1998 г.
118,9
92,0
1999 г.
188,9
98,3
2000 г.
188,2
106,3
2001 г.
181,9
91,3
2002 г.
187,8
76,3
2003 г.
197,7
61,2
2004 г.
204,4
45,7
2005 г.
196,7
15,0
2006 г.
[…]
-39,1
2007 г.
[…]
-24,3
2008 г.
[…]
-6,1
(133)
Вижда се, че свръхкомпенсацията в края на 2005 г. (15 млн. EUR) е по-малко от 10 % от компенсацията за 2005 г. (196,7 млн. EUR). По силата на точка 21 от рамката на Общността от 2005 г. тази сума може да бъде пренесена в следващата година. Крайният резултат е недостатъчно компенсиране в размер на -6,1 млн. EUR в края на 2008 г. за целия разглеждан период.
(134)
Следователно Комисията може да заключи, че Crédit Mutuel не е била свръхкомпенсирана с комисионата за посредничество за възложената ѝ услуга от общ икономически интерес, считано от 27 септември 1991 г. до края на 2008 г.
8. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
(135)
Заключението на Комисията е, че Френската република неправомерно е привела в действие разглежданата мярка в нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС. Въпреки това помощта може да се счита за съвместима с вътрешния пазар по силата на член 106, параграф 2 от ДФЕС, тъй като компенсацията, изплащана от страна на държавата, не е надвишавала необходимото за покриване на разходите, понесени при изпълнение на задълженията за обществена услуга, като се отчитат съответните постъпления и една разумна печалба за изпълнение на тези задължения,
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, приведена в действие от Френската република в полза на Crédit Mutuel с постановлението от 27 септември 1991 г. за определяне на средствата с предназначение от общ интерес на Crédit Mutuel, е съвместима с вътрешния пазар.
Член 2
Адресат на настоящото решение е Френската република.
Съставено в Брюксел на 24 май 2011 година.
DECIZIA COMISIEI
din 24 mai 2011
privind ajutorul de stat C 88/97 pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel
[notificată cu numărul C(2011) 3436]
(Numai textul în limba franceză este autentic.)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2011/747/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European, în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce a invitat părțile interesate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolul menționat anterior (1) și având în vedere aceste observații,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
La 25 ianuarie 1991, Asociația franceză a băncilor (denumită în continuare AFB), Camera sindicală a băncilor populare și Crédit Agricole au depus o reclamație prin care pretind că Franța a acordat ajutoare de stat în favoarea grupului Crédit Mutuel.
(2)
Prima solicitare de informații a Comisiei cu privire la „libretul albastru” („Livret bleu”) a fost formulată în scrisoarea din 27 mai 1991.
(3)
Prin scrisoarea din 6 februarie 1998, Comisia a informat autoritățile franceze asupra deciziei sale de a iniția procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (2) din TFUE] cu privire la potențialele măsuri de ajutor conținute în sistemul de economisire a banilor „libretul albastru” (2).
(4)
La 8 aprilie 1998, autoritățile franceze au răspuns întrebărilor adresate de către Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii.
(5)
La 18 iunie 1998, Crédit Mutuel a adresat Comisiei o scrisoare în care își prezintă argumentele pe baza cărora contestă clasificarea drept ajutor de stat a măsurilor care fac obiectul deciziei de inițiere a procedurii, precum și un dosar de contabilitate analitică referitor la libretul albastru. De asemenea, numeroase părți interesate au prezentat observații Comisiei (a se vedea secțiunile 3 și 4, considerentele 48-59), care le-a transmis autorităților franceze la 3 septembrie 1998.
(6)
Reclamanții au adresat Comisiei patru memorii suplimentare prin scrisorile din 29 octombrie 1999, 16 mai 2000, 16 octombrie 2000 și 19 ianuarie 2001, pe care Comisia le-a transmis autorităților franceze la 21 februarie 2000 și la 3 noiembrie 2000.
(7)
La 5 februarie 2001, Comisia a transmis autorităților franceze documentele primite de la AFB.
(8)
În perioada noiembrie 1998-decembrie 1999, la solicitarea Comisiei, un consultant (3) (denumit în continuare „consultantul Comisiei”) a efectuat un audit al contabilității analitice a libretului albastru. Raportul consultantului a fost transmis spre examinare autorităților franceze și grupului Crédit Mutuel la 10 ianuarie 2000. La 7 februarie 2000, a avut loc o reuniune tehnică de concertare pe marginea acestui raport între serviciile Comisiei, asistate de consultantul acestora, autoritățile franceze și Crédit Mutuel.
(9)
Prin scrisoarea din 14 septembrie 1999, serviciile Comisiei au solicitat autorităților franceze să precizeze misiunile de interes general care i-au fost încredințate Crédit Mutuel. La 21 februarie 2000, 3 noiembrie 2000 și 5 februarie 2001, serviciile Comisiei au transmis autorităților franceze, în vederea formulării de observații, diferite documente (4) adăugate la dosar de reclamanți referitoare la eventualul „efect de atracție” al libretului albastru (a se vedea sub-secțiunea 7.2.3, considerentele 110-118). Autoritățile franceze și-au prezentat observațiile la 1 februarie 2001.
(10)
La 11 aprilie 2000, Comisia a fost sesizată printr-o reclamație depusă de Federația Bancară a Uniunii Europene (denumită în continuare FBE) cu privire la ajutoarele acordate de statul francez în favoarea grupului Crédit Mutuel sub forma exclusivității de distribuție a libretului albastru.
(11)
În mai 2000, Confederația națională a Crédit Mutuel a mandatat biroul de audit Arthur Andersen cu o misiune ce includea verificarea metodologiei activităților de contabilitate analitică ale grupului Crédit Mutuel și întocmirea contului de exploatare al libretului albastru. Această misiune s-a încheiat în septembrie 2000, cu elaborarea unui raport detaliat privind contul de exploatare al sistemului libretelor albastre, în care rezultatul contabil înregistrat de libretul albastru a fost evaluat la o pierdere înainte de impozitare de 498 de milioane FRF. Pentru a ajunge la această concluzie, s-au luat în calcul „factori de corecție”. La 2 februarie 2001, avut loc o întrevedere pe marginea acestui raport între Comisie și Crédit Mutuel. În urma observațiilor formulate de Comisie, Crédit Mutuel a solicitat biroului de audit Arthur Andersen să transmită, la 8 februarie 2001, o notă în care să justifice metoda utilizată, numită „corectarea ponderii excesive a activității IARD [activitatea de asigurare împotriva daunelor (5) a Crédit Mutuel]”, care făcuse în mod special obiectul criticilor din partea serviciilor Comisiei.
(12)
În aprilie 2001, Comisia a solicitat consultantului său să identifice discrepanțele dintre raportul său și cel întocmit de Arthur Andersen și să stabilească modificările de date sau de metodologie care ar putea fi introduse, dacă este cazul, în raportul său anterior. Un nou raport final al consultantului Comisiei a fost transmis la 23 iulie 2001. Raportul evaluează rezultatul contabil înregistrat de libretul albastru la un beneficiu cumulat necapitalizat de 1,074 miliarde FRF (163,7 milioane EUR). Acest raport a fost transmis în aceeași zi autorităților franceze. La reuniunea din 26 iulie 2001 dintre Comisie, autoritățile franceze, Crédit Mutuel și Arthur Andersen, Crédit Mutuel și Arthur Andersen și-au exprimat dezacordul cu privire la concluziile finale ale consultantului Comisiei. Arthur Andersen și-a susținut concluziile anterioare într-un document din 13 septembrie 2001, care a fost transmis în anexa unei note a autorităților franceze din 15 septembrie 2001. Autoritățile franceze au adresat Comisiei, la 26 octombrie 2001, o nouă notă de analiză juridică a sistemului libretelor albastre din punctul de vedere al dreptului comunitar al concurenței, precum și, la 7 ianuarie 2002, o notă privind costurile misiunii de serviciu public, în care sunt preluate, fără nicio informație nouă, cifrele deja prezentate de Crédit Mutuel.
(13)
În nota transmisă Comisiei la 26 octombrie 2001, autoritățile franceze explicau motivele pentru care, în opinia lor, (i) regimul libretelor albastre nu constituie ajutor de stat, (ii) în ipoteza în care Comisia își menține verdictul de ajutor de stat, nu ar putea fi vorba decât de un ajutor existent și (iii) este vorba, în orice caz, de un ajutor compatibil.
(14)
Prin decizia din 15 ianuarie 2002 (6) (denumită în continuare „decizia anulată”), Comisia a declarat ajutorul de stat pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel drept incompatibil cu piața internă.
(15)
Decizia din 15 ianuarie 2002 a fost anulată printr-o hotărâre a Tribunalului la 18 ianuarie 2005 (7).
(16)
Comisia nu a inițiat un recurs împotriva hotărârii Tribunalului. Conform articolului 266 alineatul (1) din TFUE, Comisia este obligată să adopte măsurile necesare pentru executarea acestei hotărâri. În ceea ce privește ajutorul de stat, aceasta înseamnă că, în urma anulării deciziei, procedura este trimisă spre rejudecare în stadiul de investigație oficială.
(17)
Prin decizia din 7 iunie 2006 (8) (denumită în continuare „decizia de prelungire”), Comisia a prelungit procedura oficială de investigare și a precizat obiectul evaluării sale privind un eventual ajutor.
(18)
Franța a prezentat Comisiei observațiile sale cu privire la decizia de prelungire prin scrisorile din 1 septembrie 2006 și din 7 septembrie 2006.
(19)
La 19 septembrie 2006, Comisia Europeană a primit o reclamație de la „Asociația victimelor Crédit Mutuel”.
(20)
Comisia a primit observațiile Crédit Mutuel prin scrisoarea din 13 octombrie 2006.
(21)
Comisia a transmis autorităților franceze observațiile Crédit Mutuel prin scrisoarea din 31 octombrie 2006.
(22)
În urma altor două solicitări de informații din partea Comisiei, transmise la 22 septembrie 2006 și 28 noiembrie 2006, Franța a prezentat observații suplimentare prin scrisorile din 8 noiembrie 2006 și 28 februarie 2007.
(23)
Comisia s-a întâlnit cu autoritățile franceze la 19 decembrie 2006 și cu Crédit Mutuel la 15 ianuarie 2007.
(24)
La 10 mai 2007, Comisia a adoptat o decizie în temeiul articolului 86 alineatul (3) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (3) din TFUE], coroborat cu articolele 43 și 49 din Tratatul CE [în prezent, articolele 49 și 56 din TFUE], în virtutea căreia Franța trebuia să sisteze drepturile speciale (9) acordate în favoarea Crédit Mutuel, Casei de Economii și Băncii Populare privind distribuția libretelor albastre (în cazul grupului Crédit Mutuel) și a libretelor A (în cazul Casei de Economii și al Poștei) (10).
(25)
Întrucât Franța nu a încetat să acorde drepturile speciale de distribuție a libretelor A și a libretelor albastre în termenul de 9 luni stabilit în decizia din 10 mai 2007, Comisia a declanșat procedura de încălcare prevăzută la articolul 226 din Tratatul CE (în prezent, articolul 258 din TFUE), adresând acesteia, la 5 iunie 2008, o scrisoare de notificare privind nerespectarea deciziei.
(26)
La 19 septembrie 2009, Comisia a solicitat noi informații Franței, aceasta răspunzând solicitării la 13 octombrie 2009.
(27)
La 8 octombrie 2009, Comisia a pus capăt procedurii de încălcare, deoarece, prin adoptarea reformei din 1 ianuarie 2009 privind liberalizarea distribuției de librete A și albastre (11), Franța s-a conformat obligației de a sista drepturile speciale de distribuție a acestor librete (12).
(28)
Pe parcursul anului 2010, Comisia a adresat mai multe întrebări grupului Crédit Mutuel prin mesaje electronice, la care aceasta a răspuns tot prin poștă electronică.
(29)
Prezenta decizie închide, în conformitate cu articolul 13 din Regulamentul (CE) nr. 659/99 al Consiliului din 22 martie 1999 privind modalitățile de aplicare a articolului 93 din tratat (13), procedura referitoare la posibilele elemente de ajutor conținute în sistemul libretelor albastre.
2. DESCRIEREA SISTEMULUI LIBRETELOR ALBASTRE
2.1. Descrierea grupului Crédit Mutuel
(30)
Crédit Mutuel este un grup bancar și de asigurări descentralizat, constituit dintr-o rețea națională de case de economii având statutul de societăți cooperatiste cu capital variabil. Crédit Mutuel este reglementat de legea din 10 septembrie 1947 prin care au fost stabilite principiile cooperației. Grupul este organizat pe trei niveluri: local, regional și național.
(31)
Grupul Crédit Mutuel, cunoscut sub cele două denumiri comerciale ale grupului [Crédit Mutuel și Crédit Industriel et Commercial (denumit în continuare „CIC”)], cuprinde aproape 6 000 de puncte de vânzare și peste 72 000 de salariați. Casele locale ale Crédit Mutuel funcționează pe lângă 18 federații regionale afiliate la confederația națională a grupului Crédit Mutuel, organismul central al rețelei. CIC este o asociație de 6 bănci regionale și filiale specializate, atât în Franța, cât și în străinătate.
(32)
Crédit Mutuel este, de asemenea, un grup cu o conducere unică ce urmărește o politică globală. Acesta menține o solidaritate financiară internă la nivelul confederației, care asigură lichiditatea federațiilor regionale. Grupul prezintă caracteristicile unei întreprinderi unice din punct de vedere al dreptului concurenței, deoarece dispune de un centru decizional unic la nivel central.
2.2. Descrierea libretului albastru
(33)
Libretul albastru era un produs de economisire reglementat de stat, distribuit în exclusivitate de Crédit Mutuel.
(34)
Acest produs beneficia de o defiscalizare parțială în condițiile legii rectificative a finanțelor pentru 1975 (14). Dobânzile acordate deponenților la sumele depuse beneficiau de o scutire fiscală de până la două treimi. Statul stabilea o rată brută de remunerare a libretului albastru pentru deponenți, astfel încât, după deducerea impozitului (15), rata netă să fie identică cu cea libretului A, care era scutit integral de impozit.
(35)
Statul stabilea rata de remunerare a libretului albastru la un nivel superior inflației, indexat în funcție de rata dobânzii de pe piața monetară. Ultima rată netă de remunerare a libretului albastru, înainte de a se renunța la acest produs de economisire odată cu reforma din 1 ianuarie 2009 (a se vedea considerentul 41), era de 4 % (16). Suma maximă care putea fi acordată deponenților pe libretul albastru era de 15 300 EUR. Valoarea fondurilor aferente libretului albastru a crescut de la 13 miliarde EUR (85 miliarde FRF) în 1991 la 22 miliarde EUR în 2008.
(36)
Caracteristicile libretului albastru - disponibilizarea imediată a fondurilor, plăți autorizate începând de la suma de 15 EUR, absența comisioanelor (în special la deschiderea contului), etc. - determinau un nivel ridicat de lichiditate. De asemenea, era posibilă instituirea pe libretul albastru a debitării automate în favoarea Trezoreriei publice sau a altor întreprinderi de stat, precum EDF sau France Télécom. Așadar, libretul albastru, produs de economisire destinat persoanelor fizice, era, sub anumite aspecte, similar unui cont curent.
(37)
Obligațiile legate de utilizarea resurselor încasate prin intermediul libretelor albastre au evoluat de-a lungul timpului.
(38)
Într-o primă fază, Crédit Mutuel era obligat să aloce 50 % din resurse (cotă majorată în 1983 (17) la 65 % din resurse și la 80 % din noile fonduri încasate) așa-numitelor activități „de interes general” (în special finanțarea colectivităților locale și a altor organisme publice), soldul fondurilor rămânând la libera dispoziție a băncii (în continuare, „activități libere”).
(39)
Acest sistem a fost reformat aproape complet în baza unei hotărâri din 27 septembrie 1991 (18), prin care s-a realizat alinierea sistemului libretelor albastre la sistemul libretelor A. Astfel, începând de la data acestei hotărâri, noile fonduri încasate (19) au fost în totalitate centralizate la Casa de depuneri și consemnațiuni (denumită în continuare „CDC”), care, drept compensație, remunera Crédit Mutuel cu un comision de intermediere. Acest comision, stabilit inițial la 1,3 % din valoarea fondurilor libretelor albastre transferate în contul CDC, s-a redus la 1,2 % începând cu 1 ianuarie 2005, apoi la 1,1 % începând cu 1 noiembrie 2005. Resursele încasate de Crédit Mutuel sunt, în principal, utilizate de CDC în scopul finanțării locuințelor sociale.
(40)
De asemenea, această reformă profundă a sistemului s-a concretizat în realocarea progresivă a stocului de fonduri existent (20). De la hotărârea din 27 septembrie 1991 până la sfârșitul primului semestru al anului 1999, cota aferentă „activităților de interes general” și „activităților libere” existente s-a diminuat astfel încât aceste fonduri au ajuns să fie în totalitate transferate la CDC.
În miliarde FRF și în %
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
Fonduri medii anuale
85,5
83
80,2
83,4
88,7
91,5
92,7
98,1
98,7
Activități centralizate CDC
1 %
7 %
12 %
24 %
39 %
46 %
51 %
69 %
100 %
Activități de interes general
67 %
54 %
46 %
35 %
27 %
20 %
15 %
10 %
0 %
Activități libere
32 %
39 %
42 %
41 %
35 %
34 %
34 %
21 %
0 %
Sursă: Littlejohn Fraser
(41)
La 1 ianuarie 2009 a intrat în vigoare o reformă a libretelor A și albastre, care a permis tuturor băncilor să distribuie librete A și care a eliminat diferența care se făcea între libretele A și libretele albastre. Începând de la 1 ianuarie 2009, „libretul albastru” oferit de Crédit Mutuel nu este altceva decât un libret A comercializat sub o altă denumire. Existența libretului albastru și, în consecință, dreptul exclusiv de distribuție al grupului Crédit Mutuel au încetat la această dată.
2.3. Descrierea motivelor care au condus la inițierea/prelungirea procedurii
(42)
Astfel cum se descrie în decizia de prelungire (21), Comisia a considerat că este posibil ca un ajutor de stat să fi fost oferit de Franța în favoarea Crédit Mutuel prin acordarea comisionului de intermediere.
(43)
Din jurisprudența Altmark a Curții de Justiție, rezultă că, în cazul în care îndeplinesc anumite condiții cumulative menționate în hotărârea Altmark din 24 iulie 2003 (22), compensațiile pentru servicii publice nu constituie ajutoare de stat în înțelesul articolului 107 din TFUE.
(44)
În decizia sa de prelungire, Comisia a considerat că a patra condiție stabilită de jurisprudența Altmark ar putea să nu fie îndeplinită, deoarece statul nu a atribuit misiunea de serviciu public, respectiv, colectarea de depozite destinate sectorului locuințelor sociale, printr-o procedură de achiziții publice, ci direct prin negocieri cu Crédit Mutuel, ceea ce nu oferă nicio garanție a priori că remunerarea acordată grupului Crédit Mutuel nu este mai mare decât nivelul solicitat de o întreprindere bine administrată. De asemenea, Comisia a considerat că autoritățile franceze nu au demonstrat că nivelul de compensare a fost stabilit ținând seama de costurile unei întreprinderi medii, bine administrate, din sectorul bancar. Astfel, faptul că autoritățile franceze subliniază că grupul Crédit Mutuel este o întreprindere bine administrată nu este suficient pentru a concluziona că nivelul compensării a fost stabilit pe baza unei analize a costurilor pe care le-ar suporta o întreprindere bine administrată în înțelesul jurisprudenței Altmark.
(45)
Potrivit Comisiei Europene, comisionul de intermediere a reprezentat o resursă de stat care putea constitui un avantaj selectiv susceptibil să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale între statele membre, fapt ce nu a fost notificat Comisiei. Prin urmare, comisionul de intermediere putea să includă elemente de ajutor ilegal.
(46)
În decizia sa de prelungire, Comisia a apreciat că este posibil ca această măsură să nu fie compatibilă cu articolul 86 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 alineatul (2) din TFUE] și consideră că niciuna dintre excepțiile menționate la articolul 87 alineatele (2) și (3) din Tratatul CE [în prezent, articolul 107 alineatele (2) și (3) din TFUE] nu pare să se aplice.
(47)
Astfel, Comisia consideră, pe baza calculelor efectuate de consultantul său, că este posibil ca valoarea compensației să fi depășit ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligației de serviciu public (colectarea depozitelor destinate sectorului locuințelor sociale), luând în calcul încasările aferente, precum și un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligației respective. Amintind că valoarea compensației trebuie să includă toate avantajele acordate de către stat sau prin intermediul resurselor statului, indiferent de formă, Comisia a ținut seama, la calcularea compensației, nu numai de costul net al colectării depozitelor centralizate la CDC, ci și de rezultatul (costul sau profitul) net al activităților de interes general și al activităților libere. Raportul consultantului Comisiei a relevat o supracompensare a grupului Crédit Mutuel în 1991, 1992, 1993 și 1998.
3. ARGUMENTELE RECLAMANȚILOR
(48)
Argumentele reclamanților au fost prezentate de Comisie în decizia sa din 6 februarie 1998 privind inițierea procedurii în temeiul articolului 88 alineatul (2) din Tratatul CE [în prezent, articolul 108 alineatul (2) din TFUE]. Memoriile justificative transmise ulterior prezintă următoarele noi argumente.
(49)
O notă din partea AFB (actualizată la sfârșitul lunii februarie 1999 și comunicată Comisiei în octombrie 1999) privind efectul de atracție al sistemului libretelor albastre a evaluat produsul net bancar generat de acest efect de atracție la 17 miliarde FRF (2,6 miliarde EUR), presupunând că în perioada 1986-1997 creșterea cotei de piață a Crédit Mutuel în toate segmentele provine exclusiv din distribuția de librete albastre.
(50)
Într-un studiu realizat de Caisse Nationale du Crédit Agricole, comunicat în luna mai 2000, s-a analizat evoluția numărului de ghișee ale grupului Crédit Mutuel. Se pare că numărul total de ghișee permanente a scăzut în perioada 1991-1994, ca apoi să crească treptat până în 1998, când a atins din nou nivelul din 1990. Evoluția a fost diferită de la o regiune la alta: numărul ghișeelor permanente, ulterior nepermanente, a scăzut în regiunile în care Crédit Mutuel avea o puternică tradiție (Ținuturile Loarei, Bretania, Alsacia), dar a crescut în celelalte regiuni. Așadar, Crédit Mutuel și-a redus probabil prezența în zonele rurale, pentru a și-o consolida în zona urbană. Aceste informații par să contrazică afirmațiile grupului Crédit Mutuel, potrivit cărora acesta a fost obligat să mențină o prezență puternică în zona rurală în cursul anilor ’90. De asemenea, aceste date par să indice faptul că grupul Crédit Mutuel este în măsură să mențină o rețea extrem de densă, chiar și după eliminarea oricărui control din partea autorităților publice.
(51)
La 4 iunie 1998, AFB a adresat Comisiei o scrisoare în care afirma că nivelul de remunerare de 1,3 % din valoarea fondurilor aferente libretelor albastre centralizate la CDC este excesiv, având în vedere faptul că Poșta și Casa de Economii încasau de la CDC în aceeași perioadă 1,50 % și, respectiv, 1,20 % din fondurile aferente libretelor A, centralizate tot la CDC. De asemenea, AFB arăta că, în 1997, a propus autorităților franceze să asigure colectarea depozitelor aferente libretelor albastre în schimbul unei remunerații de numai 1 %, însă guvernul nu a răspuns acestei oferte. AFB sublinia, în special, că raportul din aprilie 1998 al domnului deputat Douyère privind modernizarea caselor de economii menționa că pentru o casă de economii de mărime medie, precum cea din Burgundia, costul colectării este de 0,96 % din fondurile acesteia și că nu există motive pentru care Crédit Mutuel să suporte costuri de gestionare mai ridicate.
(52)
Un memoriu din partea biroului Glais din august 2000, transmis la solicitarea AFB, a adăugat elemente statistice referitoare la avantajul competitiv pe care dreptul exclusiv de distribuție a libretelor albastre l-ar fi conferit grupului Crédit Mutuel. Investigarea seriilor temporale ale libretelor arată că fondurile depozitelor de pe libretul albastru, precum și fondurile celorlalte depozite au înregistrat o creștere puternică până la sfârșitul perioadei 1985-1987. Creșterea împrumuturilor acordate gospodăriilor continuă și după această dată, rămânând mai puternică pentru Crédit Mutuel decât pentru principalii concurenți ai acestuia. Expertul biroului Glais a dedus din aceasta că „impactul pe care sistemul libretelor albastre pare să-l fi avut constă, așadar, în atragerea clientelei și, începând de la jumătatea anilor ’80, efectul pozitiv pare să se fi perpetuat fără o creștere a depozitelor. Prin urmare, începând din această perioadă, strategia expansionistă a Crédit Mutuel pare să fi fost alimentată de clienții fidelizați inițial.” Utilizând, în special, un indicator de persistență a șocurilor economice aleatorii asupra variabilelor de activitate și o modelizare a unei ecuații simple privind cererea de credite, expertul a concluzionat că activitatea Crédit Mutuel (în principal, activitatea de creditare) pare să fi fost deconectată de la evoluția medie a pieței bancare. Expertul explică acest fenomen prin faptul că grupul Crédit Mutuel ar avea clienți mai puternic fidelizați, de exemplu, prin intermediul libretului albastru, decât clienții celorlalte rețele bancare.
(53)
Într-un al doilea memoriu (decembrie 2000), biroul Glais a propus o nouă analiză econometrică a gradului de captivitate a clienților fiecărei rețele bancare. Rezultatele acestei analize sunt, potrivit expertului, coroborate cu ipoteza potrivit căreia Crédit Mutuel și Casa de Economii dispun de mijloace care le permit să își fidelizeze clienții mult mai bine decât reușesc să o facă celelalte bănci. Totuși, nu se poate stabili dacă la originea acestei fidelizări mai puternice a clienților se află distribuția unui libret de economii defiscalizat sau utilizarea unei rețele dense de sucursale în regiuni diferite (două instrumente comune de care dispun aceste rețele).
(54)
În afară de prezenta procedură, Comisia a primit, de asemenea, un memoriu suplimentar de la reclamanți, în care aceștia susțin că achiziționarea CIC de către Crédit Mutuel în aprilie 1997, odată cu privatizarea acestei instituții bancare care fusese deținută anterior de grupul de asigurări de stat GAN, a fost posibilă datorită ajutoarelor de care a beneficiat Crédit Mutuel în legătură cu libretele albastre, ceea ce a determinat o creștere a cotei sale pe piața depozitelor de la 2 %, cât înregistra în 1969, la aproximativ 6,9 % în 1997. În opinia reclamanților, capitalul propriu al întreprinderii a înregistrat, tocmai datorită ajutoarelor în cauză, o creștere rapidă, de la 650 milioane FRF (99 milioane EUR) în 1974 la 47,3 miliarde FRF (7,2 miliarde EUR) în 1997.
(55)
În final, reclamația din 19 septembrie 2006 a Asociației victimelor Crédit Mutuel conține doar acuzația de „deturnare a economiilor publice în scopuri private și comerciale […] în detrimentul deponenților și al economiei franceze”, fără a prezenta o argumentație veritabilă sau elemente de probă în legătură cu un eventual ajutor de stat ilegal.
4. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR TERȚE INTERESATE
(56)
În urma publicării deciziei de inițiere a procedurii din 6 februarie 1998, Comisia a primit observații din partea a numeroase părți terțe interesate.
(57)
Anumiți concurenți ai grupului Crédit Mutuel au fost afectați de prejudiciul pe care aceștia consideră că l-au suferit ca urmare a acordării în favoarea Crédit Mutuel a dreptului exclusiv de distribuție a libretelor albastre. Aceste bănci au susținut, în marea lor majoritate, existența unui efect de atracție al regimului libretelor albastre care a determinat o pierdere a clientelei lor în beneficiul Crédit Mutuel și și-au exprimat dorința ca acest drept exclusiv să fie eliminat. Comisia a primit astfel de observații din partea următoarelor instituții:
Banque Dupuy de Parseval
Banque Natexis
Banque de Picardie
Banque Populaire de Bourgogne
Banque Populaire Bretagne Atlantique
Banque Populaire du Centre
Banque Populaire Centre-Atlantique
Banque Populaire de Champagne
Banque Populaire de la Côte d’Azur
Banque Populaire du Dauphiné et des Alpes du Sud
Banque Populaire de Franche-Comté, du Maconnais et de l’Ain
Banque Populaire du Haut-Rhin
Banque Populaire de La Loire
Banque Populaire de Lorraine
Banque Populaire de Lyon
Banque Populaire du Midi
Banque Populaire du Massif Central
Banque Populaire de l’Ouest
Banque Populaire Provençale et Corse
Banque Populaire des Pyrénées Orientales, de l’Aude et de l’Ariège
Banque Populaire du Quercy et de l’Agenais
Banque Populaire Savoisienne
Banque Populaire de la Région Economique de Strasbourg
Banque Populaire du Sud-Ouest
Banque Populaire du Tarn et de l’Aveyron
B.P.ROP Banque Populaire
Banque de Savoie
Crédit Commercial de France
Crédit Commercial du Sud-Ouest
Crédit Lyonnais
Société Générale
Union des Banques à Paris.
(58)
De asemenea, pe lângă observațiile prezentate la secțiunea 4 în apărarea grupului Crédit Mutuel, Comisia a primit observațiile următoarelor părți terțe în favoarea sistemului libretelor albastre:
domnul Bertholet, deputat, departamentul Drôme
domnul Blondel, membru al Consiliului General, departamentul Nord
domnu Cabot, director, Centrul Regional de Informare pentru Tineret din Toulouse
domnul Cormorèche, primarul orașului Montluel
domnul Cornelis, membru al Consiliului General, departamentul Nord
domnul Chavannes, primarul orașului Angoulême
domnul Crépeau, deputat, departamentul Charente-Maritime
domnul Debavelaere, senator, departamentul Pas-de-Calais
domnul Decool, primarul orașului Brouckerque
domnul Delevoye, senator, departamentul Pas-de-Calais
domnul Delnatte, deputat, departamentul Nord
domnul Dolez, deputat, departamentul Nord
domnul Ewald, delegat regional al Asociației pentru dreptul la inițiativă economică
domnul Fronton, Uniunea departamentală a asociațiilor familiale din departamentul Haute-Garonne
domnul Foy, senator, departamentul Nord
domnul Galiègue, președinte al Caisse de Crédit Mutuel din Solesmes
doamna Gournay, primarul orașului Caestre
doamna Armelle Guinebertière, deputat în Parlamentul European
domnul Hervé, primarul orașului Rennes
domnul Humez, președinte al Comitetului departamental de luptă împotriva mucoviscidozei, Pas-de-Calais
doamna Ingelaere, președinte al Flandr’action
domnul Juppé, deputat și primar al orașului Bordeaux
domnul Lapalu, președinte al asociației Animation et gestion d’organismes privés (Organizarea și gestionarea organismelor private)
domnul Lazaro, deputat, departamentul Nord
domnul Lebreton, președinte al Consiliului General, departamentul Côtes d’Armor
domnul Ledieu, primarul orașului Cateau-Cambrésis
domnul Leleu, administrator al Crédit Mutuel Nord
domnul Maille, președinte al Comunității urbane din Brest
domnul Masclet, membru al Consiliului Regional Nord-Pas-de-Calais
domnul Méhaignerie, președinte al Consiliului General, departamentul Ille-et-Vilaine
domnul Mio, membru al Consiliului Regional al Nord-Pas-de-Calais
Dna Novak, președinte al Asociației pentru dreptul la inițiativă economică
Dna Permuy, membru al Consiliului Regional Nord-Pas-de-Calais
domnul Albert Rivaux, membru al Consiliului General, departamentul Pas-de-Calais
domnul de Rohan, președinte al Consiliului Regional din Bretania
domnul Valla, membru al Consiliului General, departamentul Ardèche
domnul Vanlerenberghe, primarul orașului Arras
domnul Villain, primarul orașului Cambrai
domnul de Villiers, deputat, departamentul Vendée.
(59)
În marea lor majoritate, părțile terțe au subliniat rolul pe care l-a jucat, mai ales la nivel regional, Crédit Mutuel în finanțarea economiei sociale, în special a asociațiilor fără scop lucrativ. De asemenea, acestea au subliniat rolul băncii Crédit Mutuel în sprijinirea claselor muncitoare din care provine o parte importantă a clientelei sale. Mai mulți aleși locali au subliniat rolul pe care l-a avut Crédit Mutuel în crearea de întreprinderi și de locuri de muncă, precum și în dezvoltarea inițiativelor locale, prin colaborare cu colectivitățile locale. Alții au considerat că, prin structurile sale descentralizate, Crédit Mutuel a răspuns mai bine decât instituțiile centralizate nevoilor locale și necesității unei dezvoltări teritoriale echilibrate.
5. OBSERVAȚII PREZENTATE DE CRÉDIT MUTUEL
(60)
Crédit Mutuel reproșează Comisiei durata extrem de îndelungată de soluționare a cauzei.
(61)
De asemenea, în opinia Crédit Mutuel, hotărârea Tribunalului nu numai că s-a întemeiat pe o motivare necorespunzătoare, dar a inclus și critici referitoare la raționamentul Comisiei, care nu au fost luate în considerare în decizia de prelungire, în special în ceea ce privește calcularea eventualei supracompensații. În acest sens, Crédit Mutuel reproșează Comisiei totalizarea soldurilor anuale pozitive fără deducerea soldurilor negative aferente anumitor ani, contrar metodei prevăzute în orientările comunitare privind ajutoarele de stat sub formă de compensații pentru obligația de serviciu public (în continuare, „orientările comunitare din 2005”) (23).
(62)
În opinia băncii, comisionul de intermediere îndeplinește cele patru condiții din jurisprudența Altmark:
(a)
în ceea ce privește prima condiție, grupului Crédit Mutuel i-au fost atribuite două servicii de interes economic general, și anume în menținerea unui număr semnificativ de ghișee în mediul rural în scopuri legate de amenajarea teritoriului, precum și în colectarea de depozite destinate finanțării locuințelor sociale. În privința menținerii ghișeelor în mediul rural, Crédit Mutuel contestă concluzia Comisiei potrivit căreia textele legislative și de reglementare franceze rămân mult prea ambigue pentru a conferi grupului Crédit Mutuel o astfel de misiune și, prin urmare, pentru ca prima condiție din jurisprudența Altmark să fie îndeplinită. În opinia Crédit Mutuel, Comisia a ajuns la această concluzie datorită faptului că textele legislative respective nu au impus grupului Crédit Mutuel limite specifice de genul celor care se aplicau sectorului bancar în ansamblul său. De asemenea, în opinia Crédit Mutuel, Comisia încearcă să îi impună sarcina probei pentru a demonstra că prima condiție din jurisprudența Altmark este îndeplinită, lucru pe care jurisprudența în cauză nu îl prevede;
(b)
în ceea ce privește a doua condiție, Crédit Mutuel subliniază că introducerea comisionului de intermediere a avut loc odată cu instituirea obligației de centralizare a fondurilor la CDC și că modalitățile de calcul al acestui comision au fost stabilite în mod obiectiv și transparent;
(c)
în privința celei de-a treia condiții, banca apreciază că remunerația nu este suficientă pentru acoperirea costurilor de colectare, deoarece activitatea legată de operațiunile centralizate la CDC a determinat obținerea unui sold negativ în întreaga perioadă 1991-2005;
(d)
Crédit Mutuel consideră că a patra condiție este, de asemenea, îndeplinită. Valoarea comisionului de intermediere a fost determinată în funcție de costurile suportate efectiv de Crédit Mutuel pentru distribuția de librete albastre. Crédit Mutuel este o întreprindere bine administrată în înțelesul jurisprudenței Altmark, deoarece costurile de administrare ale acestei bănci sunt printre cele mai mici. De altfel, Comisia a recunoscut acest lucru în decizia sa de prelungire (24). Crédit Mutuel consideră că motivele pentru care Comisia apreciază că această condiție nu este îndeplinită nu sunt suficient justificate.
(63)
În orice caz, Crédit Mutuel consideră că măsura este compatibilă cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (2) din TFUE. Crédit Mutuel critică în special metoda de calculare a supracompensației menționate în decizia de prelungire. În opinia grupului, Comisia ar fi comis, în primul rând, erori de calcul în evaluarea rezultatului global al contului de exploatare aferent libretului albastru, preluând concluziile eronate ale consultantului său, în pofida faptului că, în anumite privințe, nu s-a ajuns la un acord între consultantul Comisiei și cel al Crédit Mutuel (25).
(64)
Crédit Mutuel contestă apoi abordarea anuală menținută de Comisie (respectiv, faptul de a lua în considerare numai sumele aferente anilor în care s-a înregistrat o supracompensare, fără a le compensa cu sumele aferente anilor de subcompensare), ceea ce contrazice anumite precedente, decizia anulată, precum și, în opinia sa, orientările comunitare din 2005 (26). Comisia ar trebui să aplice o abordare globală (adică să compenseze totalitatea sumelor aferente anilor de supracompensare cu cele din anii de subcompensare) pentru întreaga perioadă 1991-1998, pe de o parte, și pentru perioada începând din 1999, pe de altă parte.
(65)
În plus, în decizia sa de prelungire, Comisia nu a luat în mod corect în considerare profitul rezonabil. Pentru evaluarea profitului rezonabil, Comisia s-a bazat pe costurile capitalului propriu obligatoriu, estimate la 6 %, chiar dacă aceste costuri reprezintă cheltuieli în contabilitatea analitică și nu o marjă de profit. Comisia ar fi trebuit să ia în considerare rata rentabilității capitalului propriu anticipată de Arthur Andersen (27). Mai mult, pentru calcularea profitului rezonabil, Comisia a utilizat o bază evanescentă care își pierde valabilitatea odată cu centralizarea integrală a fondurilor la CDC, în condițiile în care aceste fonduri nu reprezintă niciun cost în materie de capital propriu obligatoriu. Crédit Mutuel subliniază că indicatorul luat în considerare de Comisie conduce la eliminarea oricărei marje normale pe libretul albastru. Crédit Mutuel consideră că orice bancă, chiar dacă realizează o activitate centralizată care nu presupune niciun cost în materie de capital propriu în sens de reglementare restrâns al ratei de adecvare a capitalului, trebuie să poată realiza o marjă de profit normală.
(66)
De asemenea, Comisia nu a luat în considerare în mod corect cheltuielile ocazionate de cealaltă misiune de interes general pe care Crédit Mutuel consideră că o îndeplinește, și anume menținerea ghișeelor în zona rurală, în scopul stimulării economiilor populației pe întregul teritoriu, facilitând astfel accesul la serviciile bancare al unui număr mai mare de persoane.
(67)
În sfârșit, Crédit Mutuel neagă existența unui eventual efect de atracție, reamintind că, în decizia anulată, Comisia recunoscuse că acest efect de atracție nu a putut fi demonstrat în mod categoric și considerând că, între timp, nu a intervenit niciun element de noutate.
(68)
În ceea ce privește procedura, Crédit Mutuel invocă mai multe principii generale de drept comunitar pentru a contesta eventuala recuperare a unui potențial ajutor, în special principiul încrederii legitime și al respectării unui termen rezonabil.
6. OBSERVAȚIILE FRANȚEI
(69)
Franța consideră că sunt îndeplinite condițiile stabilite de jurisprudența Altmark:
(a)
în ceea ce privește prima condiție, Franța subliniază că încredințarea unei misiuni de serviciu de interes economic general, respectiv, colectarea depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale, grupului Crédit Mutuel este un fapt recunoscut de către Comisie. Franța reamintește că, în decizia de prelungire, Comisia a arătat că menținerea ghișeelor în zona rurală în scopuri de amenajare a teritoriului poate fi, de asemenea, considerată drept un serviciu de interes economic general (28), dar nu răspunde argumentelor prezentate de Comisie în decizia sa de prelungire, potrivit cărora prima condiție din jurisprudența Altmark nu este îndeplinită, deoarece nu există o legislație sau reglementare națională care să prevadă îndeajuns de clar o misiune, în înțelesul articolului 106 alineatul (2) din TFUE (29);
(b)
în ceea ce privește a doua condiție, Franța apreciază că parametrii de compensare au fost stabiliți în prealabil în mod obiectiv și transparent;
(c)
în privința celei de-a treia condiții, Franța subliniază că valoarea compensației (comisionul de intermediere) nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor sistemului, făcând trimitere la contul analitic de rezultat aferent sistemului libretelor albastre al Crédit Mutuel pentru perioada 1999-2005;
(d)
a patra condiție este, de asemenea, îndeplinită, Franța afirmând că gestiunea băncii Crédit Mutuel întrunește criteriile de eficiență necesare (30).
(70)
În ceea ce privește condițiile legate de existența unui ajutor, Franța face trimitere la argumentele formulate înaintea anulării deciziei din 2002:
(a)
condiția resurselor statului nu este îndeplinită, deoarece beneficiile obținute de Crédit Mutuel din fondurile necentralizate la CDC (activități libere și activități de interes general) provin din resurse de origine privată (fondurile economisite de către deponenți) și nu se aflau la dispoziția autorităților publice;
(b)
schimburile comerciale între statele membre nu au putut fi afectate înainte de instituirea pieței unice a activităților bancare și financiare la 1 ianuarie 1993, ca urmare a adoptării celei de a doua Directive 89/646/CEE a Consiliului din 15 decembrie 1989 privind coordonarea actelor cu putere de lege și a actelor administrative referitoare la inițierea și exercitarea activității instituțiilor de credit și de modificare a Directivei 77/780/CEE (denumită în continuare „a doua directivă bancară”) (31). Având în vedere lipsa unui statut european al societății cooperatiste după această dată și restricțiile pe care situația creată le-a impus în ceea ce privește expansiunea transfrontalieră a societăților cu statut cooperatist, precum Crédit Mutuel, autoritățile franceze au considerat că agențiile Crédit Mutuel nu desfășurau activități dincolo de frontierele naționale. Conturile aferente libretelor albastre, deschise pe numele persoanelor nerezidente, reprezintă, în plus, un procent mai mic de 0,1 % din fondurile bănești. De asemenea, autoritățile franceze au considerat că instituțiile bancare străine din Franța vizează un segment de piață diferit de cel al Crédit Mutuel;
(c)
comisionul de intermediere plătit de către CDC grupului Crédit Mutuel asupra fondurilor centralizate ale sistemului libretelor albastre nu poate constitui un ajutor, ci doar remunerația pentru un serviciu prestat de bancă, al cărui preț a fost stabilit la 1,3 % prin contractul încheiat în 1991. Autoritățile franceze au insistat asupra importanței costurilor de gestionare a sistemului libretelor albastre, ținând seama de numărul de librete al căror fond este mai mic de 5 000 FRF (762 EUR). Autoritățile franceze au făcut referire la activitățile de contabilitate analitică realizate de Crédit Mutuel (după instituirea măsurii în cauză) pentru a concluziona că această valoare a remunerației este pe deplin justificată și au subliniat că orice avantaj pe care sistemul libretelor albastre l-ar aduce grupului Crédit Mutuel trebuie analizat prin comparație cu cheltuielile aferente unui obiectiv de interes economic general. În acest sens, autoritățile franceze au atras atenția Comisiei asupra alocării tot mai mari a fondurilor aferente libretelor în scopul unor activități financiare de interes general, ale cărei proporții au crescut de la 50 % din fondurile aferente libretului albastru în perioada 1975-1983 la 65 % în perioada 1983-1991 și la 100 % din fondurile centralizate la CDC în 1998;
(d)
presupunând că ar fi existat efectiv un ajutor, în orice caz, acest lucru ar fi fost posibil deoarece sistemul libretelor albastre a fost instituit înaintea liberalizării pieței bancare la 1 ianuarie 1993 (expirarea termenului de transpunere a celei de-a doua directive bancare).
(71)
În nota din 26 octombrie 2001, autoritățile franceze prezintă motivul pentru care, în cazul în care Comisia ar considera că măsura se clasifică drept ajutor de stat, acesta ar fi, în orice caz, un ajutor compatibil cu piața internă în temeiul articolului 106 alineatul (3) din TFUE. Autoritățile franceze reproșează Comisiei faptul că a comis erori la calcularea rezultatului total al contului de exploatare al sistemului libretelor albastre, neutilizând metoda propusă de către consultantul Crédit Mutuel (32). De asemenea, autoritățile franceze subliniază că ar trebui luat în considerare de către Comisie un profit rezonabil pe care autoritățile franceze îl estimează la […] (33).
(72)
În observațiile referitoare la decizia de prelungire, autoritățile franceze reproșează, de asemenea, Comisiei, faptul că a urmat un „raționament asimetric”, întrucât nu a compensat sumele aferente anilor în care s-a înregistrat o supracompensare (1991, 1992, 1993 și 1998) cu cele aferente anilor în care s-a înregistrat o subcompensare (1994-1997) și că, în anexa 1 la decizia de prelungire, aceasta a preluat în totalitate concluziile consultantului său referitoare la cele trei puncte de divergență dintre Franța și Comisie. Franța a precizat că, de-a lungul întregii perioade 1999-2005, sistemul libretelor albastre a fost subcompensat de către stat. Astfel, valoarea comisionului de intermediere nu a depășit ceea ce era necesar pentru acoperirea costurilor de distribuție a libretelor, astfel cum se reflectă în contabilitatea analitică a acestui sistem, care a fost realizată împreună cu Comisia (cu excepția a două adaptări (34)) și care satisface cerințele Directivei 80/723/CEE a Comisiei din 25 iunie 1980 privind transparența relațiilor financiare dintre statele membre și întreprinderile publice, precum și transparența financiară în cadrul anumitor întreprinderi (35). De asemenea, Franța a explicat că reducerile recente ale comisionului de intermediere răspund, în principal, nevoilor actorilor din domeniul finanțării sectorului locuințelor sociale (36).
(73)
Autoritățile franceze precizează că există un mecanism de rambursare a unei eventuale supracompensații încă din 1999.
(74)
De asemenea, Franța a explicat că riscul de nelichiditate pe o perioadă de o lună era suportat de Crédit Mutuel, iar riscul de nelichiditate pe o perioadă mai mare de o lună era suportat de CDC. Franța a precizat că, fiind vorba de sume încasate în baza libretelor albastre, procentul de pondere a riscurilor pentru calcularea cerințelor de capital propriu necesar asigurării marjei de solvabilitate era de 0 %. Franța a arătat că, în perioada 1999-2005, ponderea riscului pentru cerințele de capital propriu ale Crédit Mutuel cu privire la celelalte produse de economisire și alte resurse în afară de libretul albastru, a variat între […] și […]%. Autoritățile franceze au precizat că, ținând seama de lipsa de relevanță a aplicării raportului de solvabilitate europeană începând din momentul centralizării integrale a fondurilor la CDC în 1999, Crédit Mutuel a inclus în calculul profitului rezonabil corespunzător libretelor albastre un cost al capitalului propriu obținut prin raportare la costul capitalului pentru celelalte produse de economisire și alte resurse, limitându-l totodată ([…]-[…]% între 1999 și 2005). La solicitarea Comisiei, Franța a oferit, de asemenea, precizări cu privire la marja de compensare aferentă constituirii unei rezerve obligatorii la Banca Națională a Franței.
7. EVALUARE
7.1. Existența ajutorului
(75)
În decizia de prelungire, Comisia a apreciat că singura măsură în cauză de natură să conțină elemente de ajutor de stat este comisionul de intermediere plătit grupului Crédit Mutuel de către CDC (37).
(76)
Eventualul ajutor reprezentat de comisionul de intermediere a fost instituit la 27 septembrie 1991 prin hotărârea din aceeași dată și, în prezenta decizie, acest ajutor este analizat până în momentul liberalizării distribuției de librete A și armonizarea libretului albastru cu libretul A la 1 ianuarie 2009 (38).
7.1.1. Condițiile jurisprudenței Altmark nu sunt îndeplinite
(77)
Trebuie subliniat că, în conformitate cu jurisprudența Altmark (39), compensațiile plătite în schimbul misiunilor de serviciu public nu constituie ajutoare de stat în înțelesul articolului 107 alineatul (1) din TFUE, dacă sunt îndeplinite patru condiții cumulative.
(78)
În observațiile prezentate ca răspuns la decizia de prelungire, autoritățile franceze și Crédit Mutuel invocă existența a două servicii de interes economic general, respectiv, menținerea unei prezențe semnificative a ghișeelor în mediul rural în scopuri de amenajare a teritoriului și colectarea depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale.
(79)
Or, anterior instituirii propriu-zise a măsurii în cauză, Crédit Mutuel nu mai avea nicio obligație de menținere a ghișeelor în zona rurală, legea privind deschiderea și închiderea agențiilor bancare fiind abrogată în 1987, iar regimul de control (care ar fi fost menținut pentru Crédit Mutuel din 1987 până în 1991) fiind eliminat începând cu 1 iulie 1991 (40). Autoritățile franceze și Crédit Mutuel nu au contestat de altfel concluzia din decizia de prelungire, potrivit căreia „după 1991 [adică după data de 1 iulie 1991], nu există niciun act cu putere de lege în temeiul căruia grupului Crédit Mutuel să i se fi atribuit, în înțelesul articolului 86 din Tratatul CE [în prezent, articolul 106 du TFUE], misiunea menționată la punctul 24 subpunctul (iii) de mai sus [menținerea ghișeelor în zona rurală în scopuri de amenajare a teritoriului]” (41).
(80)
În consecință, rămâne să se stabilească dacă jurisprudența Altmark se aplică în privința unei singure misiuni, aceea de colectare a depozitelor destinate finanțării locuințelor sociale.
(81)
Comisia observă că statele membre dispun de o marjă largă de apreciere în ceea ce privește natura serviciilor care pot fi clasificate drept servicii de interes economic general. Comisia consideră că decretele de punere în aplicare a dispozițiilor articolului 9 din legea rectificativă a finanțelor pentru 1975 (42) și ale articolului 24 din legea rectificativă a finanțelor pentru 1982 (43), în special hotărârea din 27 septembrie 1991, conferă în mod clar grupului Crédit Mutuel misiunea (astfel cum se prevede la articolele R323-10 și R 331-14 din Codul construcțiilor și locuințelor) de a colecta fonduri bănești pe care să le transfere la CDC, permițând acesteia să finanțeze sectorul locuințelor sociale. Comisia consideră că, atunci când a clasificat această misiune drept o misiune de serviciu de interes economic general, Franța nu a comis nicio eroare vădită de apreciere.
(82)
În temeiul celei de-a patra condiții din jurisprudența Altmark, „în cazul în care întreprinderea care va îndeplini obligațiile de serviciu public nu este aleasă în urma unei proceduri de achiziție publică pentru selecția ofertei capabile să furnizeze serviciile respective cu cele mai reduse costuri pentru comunitate, nivelul compensației trebuie să fie stabilit pe baza unei analize a costurilor care ar fi suportate pentru îndeplinirea obligațiilor respective de o întreprindere medie, bine administrată […] pentru a fi capabilă să respecte obligațiile de serviciu public, luând în calcul veniturile aferente, precum și un profit rezonabil pentru îndeplinirea acestor obligații” (44).
(83)
Comisia consideră că cea de-a patra condiție nu este îndeplinită în ceea ce privește misiunea de colectare a depozitelor centralizate la CDC pentru finanțarea locuințelor sociale. Trebuie amintit că statul nu a atribuit această misiune în urma alegerii celei mai avantajoase oferte în cadrul unei proceduri de achiziție publică, ci direct prin negociere cu Crédit Mutuel. Nivelul comisionului de intermediere nu a fost stabilit luându-se în calcul costurile legate de îndeplinirea obligației de serviciu de interes economic general pe care le-ar fi suportat o întreprindere medie, bine administrată. Astfel, nivelul comisionului de intermediere, de 1,3 %, nu a putut fi stabilit pe baza costurilor reale suportate de Crédit Mutuel pentru îndeplinirea misiunii de serviciu de interes economic general, deoarece, în septembrie 1991, nu exista o contabilitate separată a sistemului libretelor albastre care să permită identificarea în evidențele contabile ale băncii a costurilor legate în mod expres de libretul albastru. Evidența contabilă separată a sistemului libretelor albastre a fost realizată după mai mulți ani și reconstituită retroactiv pentru anii anteriori până în 1991. Prin urmare, nu există niciun indiciu că nivelul comisionului de intermediere a fost stabilit luându-se în calcul costurile unei întreprinderi medii, bine administrate, care ar fi îndeplinit misiunea de interes general în cauză. Autoritățile franceze subliniază că grupul Crédit Mutuel este, în general, bine administrat, dar nu demonstrează veridicitatea acestei afirmații, făcând trimitere, în principal, la considerentul 13 din decizia de prelungire, în care Comisia menționează pur și simplu rezultatele financiare globale (dimensiunea bilanțului, rezultatul net, coeficientul de exploatare, capitalul propriu și coeficientul de solvabilitate) ale Crédit Mutuel din 2004. În orice caz, dacă un stat membru a stabilit nivelul de compensare pe baza unei analize a costurilor unei întreprinderi medii, bine administrate, statul respectiv nu ar trebui să întâmpine nicio dificultate în a demonstra acest lucru Comisiei și în a-i prezenta metodologia aplicată, ceea ce Franța nu a reușit în cazul de față. În cele din urmă, faptul că, începând cu 1 ianuarie 2009, dată la care distribuția libretelor A și a libretelor albastre a fost liberalizată, comisionul de intermediere al Crédit Mutuel s-a redus de la 1,1 % la 0,6 %, pare să indice că nivelul acestui comision a fost mai mare decât cel care ar fi fost stabilit pe baza costurilor suportate de o întreprindere medie, bine administrată, care ar fi îndeplinit aceeași misiune de interes general.
(84)
Întrucât condițiile jurisprudenței Altmark sunt cumulative, este suficient ca una dintre condiții să nu fie îndeplinită pentru ca jurisprudența să nu se aplice, iar măsura în cauză să poată constitui eventual ajutor de stat. Din cele descrise anterior rezultă că măsura în cauză nu îndeplinește cea de-a patra condiție din jurisprudența Altmark. Prin urmare, jurisprudența Altmark nu se aplică și este necesar să se evalueze dacă măsura constituie efectiv un ajutor de stat (45) (46).
7.1.2. Condițiile privind existența ajutorului sunt îndeplinite
(85)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre.
7.1.2.1. Imputabilitatea și resursele statului
(86)
Comisionul de intermediere era plătit anual (47) grupului Crédit Mutuel de către CDC în temeiul unei convenții încheiate între stat și Crédit Mutuel, prin care au fost stabilite modalitățile de punere în aplicare a hotărârii din 27 septembrie 1991. Valoarea comisionului de intermediere a fost stabilită de către stat pentru a compensa obligații de serviciu public. În plus, CDC este o întreprindere publică al cărui comportament este imputabil statului (48). Prin urmare, condiția privind imputabilitatea și resursele statului este îndeplinită.
7.1.2.2. Selectivitatea
(87)
Comisionul de intermediere a fost acordat exclusiv grupului Crédit Mutuel, în schimbul colectării economiilor centralizate la CDC pentru finanțarea sectorului locuințelor sociale, prin intermediul libretelor albastre, pentru care Crédit Mutuel deținea dreptul exclusiv de distribuție. Această măsură a avut, așadar, un caracter selectiv.
7.1.2.3. Condițiile jurisprudenței Altmark nu se aplică, analiza existenței unui avantaj care denaturează concurența
(88)
Întrucât reprezenta un transfer de resurse de stat exclusiv în favoarea grupului Crédit Mutuel, comisionul de intermediere a consolidat poziția competitivă a acestei bănci comparativ cu cea a concurenților săi. Într-adevăr, în conformitate cu jurisprudența Curții, întărirea poziției competitive a unei întreprinderi în urma acordării unui ajutor de stat constituie, în general, dovada unei denaturări a concurenței cu celelalte întreprinderi concurente care nu au beneficiat de un ajutor similar (49).
7.1.2.4. Afectarea schimburilor comerciale între statele membre
(89)
De asemenea, conform unei jurisprudențe constante, din momentul în care întreprinderea beneficiară a unui ajutor de stat exercită activități într-un domeniu deschis concurenței, care face obiectul unor schimburi comerciale între statele membre (50), aceste schimburi comerciale între state sunt afectate. Totuși, după 1979, cota de piață aferentă băncilor străine a atins 8 % pentru activitățile de creditare (4 % pentru sucursalele fără personalitate juridică, 4 % pentru filialele constituite în baza legislației franceze), 4,5 % pentru activitățile de depuneri (2 % și, respectiv, 2,5 %). În schimb, cota băncilor europene non-franceze, comparativ cu ansamblul băncilor străine, a fost de 50 % la credite și de 70 % la depozite. Așadar, încă din anii ’70, Crédit Mutuel s-a confruntat cu concurența rețelelor străine pe teritoriul francez. În plus, piața economiilor bancare lichide, din care făcea parte și libretul albastru și care includea, de asemenea, Codevi, LEP, libretele pentru tineri, conturile pe librete obișnuite și CEL (51), era deja deschisă concurenței în perioada supusă analizei.
(90)
Prin urmare, Comisia concluzionează că cele patru condiții necesare pentru a stabili existența unui ajutor sunt îndeplinite.
7.1.2.5. Ilegalitatea măsurii de ajutor de stat
(91)
În fine, măsura de ajutor este ilegală deoarece nu a fost notificată Comisiei în conformitate cu articolul 108 alineatul (3) din TFUE și a fost pusă în aplicare după intrarea în vigoare în Franța a Tratatului de instituire a Comunității Economice Europene.
(92)
Drept răspuns la argumentul autorităților franceze potrivit căruia existența ajutorului este justificată de adoptarea acestei măsuri înainte de expirarea, la 1 ianuarie 1993, a termenului de transpunere a celei de-a doua directive bancare, Comisia subliniază că scopul acestei directive era realizarea pieței interne în sectorul instituțiilor de credit, sub aspectul libertății de stabilire și al libertății de furnizare a serviciilor. Comisia nu sugerează că piața respectivă era închisă concurenței înainte de adoptarea comisionului de intermediere, ci pur și simplu că existau încă anumite obstacole în calea libertății de stabilire și a libertății de furnizare a serviciilor în sectorul bancar. Decizia din 10 mai 2007 subliniază că libretul albastru aparține unei „piețe” a economiilor bancare lichide, ceea ce sugerează o deschidere a activității respective către concurență și nu confirmă, din niciun punct de vedere, argumentul autorităților franceze potrivit căruia activitatea respectivă ar fi fost deschisă concurenței abia începând din 1993. Dimpotrivă, decizia face referire la existența unei piețe „mature” (52).
7.2. Compatibilitatea ajutorului cu piața internă
(93)
Întrucât măsura în cauză conține elemente de ajutor de stat, Comisia trebuie să analizeze compatibilitatea acestei măsuri cu piața internă.
(94)
În conformitate cu articolul 106 alineatul (2) din TFUE: „întreprinderile care au sarcina de a gestiona serviciile de interes economic general […] se supun normelor tratatelor și, în special, regulilor de concurență, în măsura în care aplicarea acestor norme nu împiedică, în drept sau în fapt, îndeplinirea misiunii speciale care le-a fost încredințată. Dezvoltarea schimburilor comerciale nu trebuie să fie afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii”.
(95)
Conform jurisprudenței Curții de Justiție, practicii Comisiei și orientărilor comunitare din 2005, semnificația articolului 106 alineatul (2) din TFUE este aceea că un ajutor de stat acordat unei întreprinderi care are sarcina de a gestiona un serviciu de interes economic general poate fi declarat compatibil cu piața internă dacă măsura de ajutor îndeplinește următoarele condiții:
(a)
serviciul furnizat are caracteristicile unui serviciu de interes economic general;
(b)
întreprinderea a fost mandatată efectiv de către stat, prin intermediul unuia sau a mai multor acte oficiale, să îndeplinească această obligație de serviciu de interes economic general;
(c)
principiile necesității și proporționalității sunt respectate; și
(d)
dezvoltarea schimburilor comerciale nu este afectată într-o măsură care contravine intereselor Uniunii.
(96)
Condițiile (a) și (b) sunt îndeplinite din motivele prezentate la considerentul 81.
(97)
În ceea ce privește condiția d), Comisia nu deține niciun indiciu că schimburile intracomunitare au fost afectate într-o măsură atât de mare încât ajutorul să nu îndeplinească această condiție. În special, decizia din 10 mai 2007 a impus eliminarea exclusivității dreptului de distribuție a libretelor albastre, întrucât drepturile speciale legate de aceasta constituiau o restricție asupra libertății de furnizare a serviciilor în interiorul Comunității (53). Cu toate acestea, atât timp cât comisionul de intermediere nu a supracompensat misiunea de serviciu de interes general încredințată grupului Crédit Mutuel, nu se poate considera că acesta a afectat dezvoltarea schimburilor comerciale într-o măsură care să contravină intereselor Uniunii.
(98)
Comisia analizează, așadar, în continuare dacă s-au respectat principiile necesității și proporționalității, respectiv dacă valoarea compensației care constituie comisionul de intermediere a depășit ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de încasările aferente, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea acestor obligații (54).
(99)
În cadrul verificării sale privind absența unei eventuale supracompensări (a se vedea sub-secțiunea 7.2.5), Comisia adoptă - pentru perioada cuprinsă între 27 septembrie 1991 (a se vedea sub-secțiunea 7.2.1) și 31 decembrie 2005 - o abordare globală (a se vedea sub-secțiunea 7.2.2). Comisia ia în considerare toate avantajele legate de sistemul libretelor albastre, fără a include însă un eventual efect de atracție a cărui amploare nu a putut fi stabilită (a se vedea sub-secțiunea 7.2.3). Este luat în calcul și un profit rezonabil (a se vedea sub-secțiunea 7.2.4), inclusiv pentru fondurile centralizate la CDC.
7.2.1. Începutul perioadei supuse analizei, 27 septembrie 1991
(100)
În decizia de prelungire, calculul rezultatelor nete ale sistemului libretelor albastre, efectuat pentru a stabili existența unei eventuale supracompensări, a inclus rezultatele aferente întregului an 1991 (55). Cu alte cuvinte, veniturile nete provenind din activitățile libere și din activitățile de interes general au fost luate în considerare începând cu 1 ianuarie 1991.
(101)
Astfel cum s-a explicat la considerentele 75 și 76, singura măsură analizată în prezenta cauză este comisionul de intermediere, al cărui principiu a fost instituit la 27 septembrie 1991, dată la care Crédit Mutuel a primit sarcina centralizării fondurilor sale la CDC în scopul finanțării sectorului locuințelor sociale. Anterior acestei date, nu existau nici comisionul de intermediere și nici centralizarea la CDC. În consecință, Comisia trebuie să înceapă evaluarea proporționalității ajutorului de la această dată.
(102)
Cheltuielile și încasările legate de îndeplinirea obligației de serviciu de interes economic general nu pot fi, așadar, anterioare datei de 27 septembrie 1991. Cu alte cuvinte, numai de la instituirea măsurii de ajutor respective (comisionul de intermediere) se pot lua în calcul cheltuielile și încasările aferente îndeplinirii obligației de serviciu de interes economic general finanțate prin acest ajutor. În concluzie, Comisia consideră că decizia sa de prelungire include o neconcordanță, deoarece limitează măsura de ajutor doar la comisionul de intermediere instituit la 27 septembrie 1991, dar continuă să ia în calcul veniturile nete provenind din libretele albastre în perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1991 și 27 septembrie 1991.
(103)
Întrucât Crédit Mutuel nu este în măsură să comunice rezultatele nete ale activităților de interes general și ale activităților libere decât anual, Comisia consideră că pentru anul 1991 trebuie să se ia în calcul doar rezultatele nete corespunzătoare perioadei cuprinse între 27 septembrie 1991 și 31 decembrie 1991, raportând rezultatele nete pentru întregul an 1991 proporțional cu numărul de zile relevante, respectiv, 96/365. Rezultatele nete aferente fondurilor centralizate la CDC în anul 1991 pot fi luate în calcul în totalitate, deoarece, astfel cum s-a explicat la considerentul 101, această centralizare a fost introdusă exact după 27 septembrie 1991, astfel încât, prin definiție, nicio parte a acestor rezultate să nu se raporteze la perioada cuprinsă între 1 ianuarie 1991 și 27 septembrie 1991.
7.2.2. Abordarea globală până la sfârșitul anului 2005 și abordarea anuală ulterioară
(104)
În decizia sa de prelungire, Comisia a prevăzut adoptarea unei abordări anuale pentru a evalua existența eventualei supracompensări. Această abordare rezultă din orientările comunitare din 2005 și constituie o schimbare față de practica din trecut a Comisiei. Astfel, atunci când trebuia să evalueze existența unei eventuale supracompensări înaintea adoptării orientărilor comunitare din 2005, Comisia aplica o abordare care poate fi considerată „globală”, potrivit căreia sumele aferente anilor de supracompensare puteau fi compensate, fără limită, cu sumele aferente anilor de subcompensare (56).
(105)
În temeiul punctului 26 din orientările comunitare din 2005, Comisia va aplica ajutoarelor nenotificate dispozițiile cuprinse în aceste orientări dacă ajutorul a fost acordat ulterior publicării orientărilor în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, iar în celelalte cazuri dispozițiile în vigoare la momentul acordării ajutorului. Ajutorul în cauză este acordat anual (57) și nu a fost notificat. Publicarea orientărilor comunitare din 2005 în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene a avut loc la 29 noiembrie 2005. În consecință, pentru perioada anterioară anului 2006, Comisia trebuie să aplice normele în vigoare la momentul acordării ajutorului, iar pentru perioada cuprinsă între 1 ianuarie 2006 și momentul încetării măsurii, la 31 decembrie 2008, trebuie să aplice orientările comunitare din 2005.
(106)
Orientările comunitare din 2005 prevăd o abordare „anuală”, atunci când calculul unei eventuale supracompensări trebuie să se efectueze anual, fără ca valoarea supracompensației anuale să poată fi reportată în anul următor, cu excepția cazului în care această valoare este mai mică de 10 % din valoarea compensației anuale (58).
(107)
În schimb, în perioada anterioară adoptării orientărilor comunitare din 2005, atunci când verifica dacă întreprinderea nu a fost supracompensată pentru îndeplinirea misiunii de serviciu public, Comisia aplica o abordare „globală” (a se vedea considerentul 104) (59).
(108)
În abordarea globală, rezultatele nete ale fiecărui an, cumulate an după an, sunt actualizate prin aplicarea ratei de referință valabile în Franța la data de 1 ianuarie a fiecărui an (60).
7.2.3. Avantajele luate în considerare
(109)
Potrivit punctului 17 prima teză din orientările comunitare din 2005 „veniturile care se iau în considerare trebuie să includă cel puțin toate veniturile obținute din serviciul de interes economic general”. Prin urmare, în cadrul verificării absenței unei eventuale supracompensări, trebuie să se ia în calcul rezultatul net al activităților de interes general și al activităților libere în perioada supusă investigației. Comisia consideră, astfel, că aceste rezultate sunt venituri instituite de Franța începând cu 27 septembrie 1991 în favoarea Crédit Mutuel, în cadrul îndeplinirii de către aceasta a serviciului de interes general de finanțare a sectorului locuințelor sociale prin intermediul CDC. În contabilitate analitică, aceste activități se bazează pe o resursă specifică, depozitele colectate grație distribuției de librete albastre. În condiții de piață concurențiale (fără dreptul special de a distribui un produs de economisire defiscalizat), Crédit Mutuel nu ar fi putut probabil să beneficieze de această resursă la același cost, astfel încât, în economia globală a sistemului libretelor albastre, trebuie să se ia în considerare activitățile și resursele corespunzătoare. În plus, Franța a confirmat existența unei legături între aceste activități, libretul albastru și misiunea de finanțare a sectorului locuințelor sociale, prin realocarea fondurilor aferente acestor activități către CDC începând cu 1991 (61). Cu alte cuvinte, în momentul în care a atribuit grupului Crédit Mutuel, la 27 septembrie 1991, serviciul de interes economic general de colectare a depozitelor centralizate la CDC și destinate finanțării locuințelor sociale, Franța confirmă atribuirea distribuției libretelor albastre către Crédit Mutuel. Prin urmare, începând de la această dată, profitul obținut din utilizarea fondurilor depuse în aceste librete trebuie considerat drept venit acordat grupului Crédit Mutuel pentru furnizarea serviciului de interes economic general.
(110)
Reclamantul și celelalte autorități sau organisme (Consiliul concurenței și rapoartele parlamentarilor sau ale organismelor de cercetare (62)) consideră că dreptul exclusiv de distribuție a libretelor albastre a produs un „efect de atracție”, permițând Crédit Mutuel să atragă și să fidelizeze o clientelă căreia i-a vândut și alte produse bancare în afară de libretul albastru. În decizia de prelungire, Comisia nu a exclus posibilitatea ca sistemul libretelor albastre să fi generat venituri indirecte prin efectul de atracție (63), însă a menționat că, până în acel moment, aceste venituri nu au putut fi cuantificate (64).
(111)
La încheierea investigației desfășurate în cauza de față, Comisia constată că, deși nu se poate exclude existența unui efect de atracție, datele pe care le-a colectat nu îi permit să cuantifice, în speță, într-o manieră suficient de solidă un asemenea eventual efect.
(112)
Documentele furnizate de reclamanți sugerează existența efectelor de atracție, însă nu demonstrează în mod oficial existența și, cu atât mai puțin, nu ajută la evaluarea precisă a implicațiilor financiare ale acestor efecte.
(113)
În ceea ce privește studiile realizate de biroul Glais (a se vedea considerentele 52 și 53), Comisia observă că grupul Crédit Mutuel poate, pe bună dreptate, să afirme că aceste analize statistice nu aduc nicio dovadă certă referitoare la un efect de atracție cuantificabil.
(114)
În observațiile reclamanților au fost propuse trei evaluări subiective. În primul rând, având în vedere faptul că celelalte bănci s-au oferit să distribuie libretele albastre în schimbul unui comision de 1 %, reclamanții au propus un grad de amploare aproximativ al efectului de atracție, obținut prin calculul diferenței dintre nivelul comisionului perceput de Crédit Mutuel și această rată de 1 %, respectiv 0,3 %, ceea ce corespunde unei sume de aproximativ 300 milioane FRF pe an. Cu toate acestea, nu există nicio dovadă că, în perioada supusă analizei, concurenții Crédit Mutuel ar fi putut îndeplini această misiune în aceleași condiții la acest nivel de remunerare de 1 %. De asemenea, acest prim argument nu demonstrează efectul de atracție, ci pare mai degrabă să repete acuzația că grupul Crédit Mutuel a fost supracompensat, ceea ce, după cum se va demonstra, nu este cazul. Nu se poate demonstra că efectul de atracție corespunde diferenței dintre comisionul de intermediere și cel mai mic comision ipotetic pe care concurenții Crédit Mutuel propuneau să îl perceapă în schimbul distribuției de librete albastre de către aceștia.
(115)
Potrivit celei de-a doua metode propuse de reclamanți, efectul de atracție ar putea fi măsurat în funcție de creșterea cotelor de piață ale Crédit Mutuel. O asemenea metodă de evaluare nu poate fi acceptată deoarece pleacă de la premisa că profiturile obținute din cotele de piață respective se datorează exclusiv libretelor albastre, această ipoteză nefiind susținută de niciun element obiectiv.
(116)
Cea de-a treia evaluare a dreptului exclusiv de distribuție se bazează pe lipsa veniturilor fiscale prin defiscalizarea libretelor albastre. În cazul în care Crédit Mutuel ar fi dorit să distribuie un libret de economii fără defiscalizare, oferind, indiferent de situația fiscală a deponenților, același randament net ca pentru libretul albastru, banca și-ar fi asumat efectiv un cost de oportunitate egal cu valoarea impozitului teoretic (potențial) plătit de deponenți. În opinia reclamanților, trebuie să se considere că avantajul fiscal cumulat în perioada 1991-1997 de ordinul a 4,5 miliarde FRF a adus grupului Crédit Mutuel avantaje însumând aceeași valoare. Acest raționament nu poate fi acceptat deoarece, foarte probabil, Crédit Mutuel nu ar fi distribuit libretele albastre în aceleași condiții dacă ar fi trebuit să își asume integral costul defiscalizării, care, de altfel, ar fi avantajat direct membrii societății.
(117)
Eventualele avantaje în cauză sunt dificil de demonstrat și cuantificat. Avantajul economic direct obținut din operarea sistemului libretelor albastre se poate măsura direct pe baza evidențelor contabile ale sistemului. În schimb, avantajul economic obținut din vânzarea altor produse sau servicii clienților care au fost fidelizați cu ajutorul libretelor albastre s-ar putea observa în contabilitatea analitică a acestor altor produse, dacă ar fi posibil să se discearnă imediat ce anume s-a vândut clienților fidelizați sau atrași la Crédit Mutuel de libretele albastre și ce anume s-a vândut clienților veniți la Crédit Mutuel din alte motive, ceea ce nu este cazul. Din aceste motive, consultantul Comisiei nu a putut evalua eventualul efect de atracție cu ajutorul metodei contabile aplicate pentru evaluarea ansamblului avantajelor economice directe generate de sistemul libretelor albastre.
(118)
Încercările consultantului Comisiei de a evalua efectul de atracție prin aplicarea unor metode mai sofisticate nu au fost încununate de succes. În consecință, Comisia consideră că, în calculele efectuate pentru verificarea absenței unei eventuale supracompensări, nu poate ține seama de eventualul avantaj datorat efectului de atracție.
7.2.4. Calcularea profitului rezonabil
(119)
Atunci când se verifică absența supracompensării unei întreprinderi căreia i-a fost încredințată sarcina îndeplinirii unui serviciu de interes economic general, trebuie să se ia în calcul un profit rezonabil (65). Orientările comunitare din 2005 precizează că prin „profit rezonabil se înțelege rata rentabilității capitalului propriu, care ține seama de risc sau de absența riscului pe care și-l asumă întreprinderea […]. Rata respectivă nu depășește, în mod normal, rata medie înregistrată în sectorul în cauză în ultimii ani”. (66)
(120)
În decizia de prelungire (67), Comisia a considerat că este necesar să aplice, pentru activitățile de interes general și activitățile libere, un profit rezonabil care se ridică, în medie, la 6 % din capitalul propriu pentru aceste activități. Această rată, care diferă de la un an la altul și se ridică, în medie, la 6 %, corespunde unei rate a rentabilității prevăzute inițial de Crédit Mutuel: Crédit Mutuel a contabilizat drept cost al capitalului propriu valoarea dividendelor distribuite efectiv în cursul anului respectiv. În prezenta decizie, în ceea ce privește luarea în calcul a unui profit rezonabil în contextul verificării absenței unei eventuale supracompensări, Comisia nu se abate, în privința activităților libere și a activităților de interes general, de la abordarea pe care a urmat-o deja în decizia de prelungire, descrisă la secțiunea 7.2.5.
(121)
În decizia de prelungire (68), Comisia aprecia însă că nu este necesar să aplice acest profit rezonabil în cazul depozitelor centralizate la CDC, având în vedere faptul că aceste depozite nu au niciun cost de capital propriu din punct de vedere al reglementării prudențiale, ele nefiind investite de Crédit Mutuel, ci pur și simplu alocate la CDC. Totuși, din punct de vedere prudențial, riscul de credit legat de fondurile centralizate la CDC este considerat echivalent cu expunerea față de stat (Republica Franceză), respectiv, o pondere de risc egală cu zero, care nu necesită capital propriu.
(122)
Neluarea în calcul a unui profit rezonabil în cazul fondurilor centralizate la CDC ar însemna că profitul rezonabil total (pe de o parte, cel aferent activităților de interes general și activităților libere, iar pe de altă part, cel aferent fondurilor centralizate la CDC) scade în perioada 1991-1999 pentru a dispărea integral începând cu 2000, ca urmare a centralizării la CDC a întregului stoc de fonduri în 1999 (69).
(123)
În scrisoarea din 1 septembrie 2006, în care își prezintă observațiile ca răspuns la decizia de prelungire, autoritățile franceze au confirmat că fondurile centralizate la CDC nu consumau capital propriu obligatoriu. Cu toate acestea, potrivit autorităților franceze, „având în vedere lipsa de relevanță a aplicării raportului de solvabilitate europeană începând din momentul centralizării integrale la CDC în 1999, Crédit Mutuel [propune să] include[ă], pentru calcularea profitului rezonabil al libretelor albastre, un cost al capitalului propriu obținut prin raportare la cel aferent altor produse de economisire și altor resurse”. Comisia nu consideră o astfel de abordare drept satisfăcătoare, deoarece conduce la aplicarea în mod artificial, pentru resursele centralizate la CDC, a unui necesar de capital obligatoriu dependent de necesarul mediu de capital aferent altor active ale Crédit Mutuel, care sunt complet independente de libretul albastru.
(124)
Astfel, lipsa necesarului de capital propriu obligatoriu ilustrează absența riscului de pierdere de credit, ceea ce este valabil și pentru fondurile centralizate la CDC. Activitatea de colectare a depozitelor în numele CDC nu mai prezintă niciun risc de lichiditate (cu excepția riscului din cursul unei luni) și nici de transformare a scadenței, deoarece suma alocată la CDC este ajustată lunar în funcție de evoluția depozitelor, iar rata dobânzii plătite de CDC este imediat transferată deponenților. Așadar, cu siguranță, acest serviciu de interes economic general prezintă un nivel redus de risc pentru Crédit Mutuel. Cu toate acestea, anumite alte tipuri de riscuri, precum riscul operațional, economic (riscul ca nivelul remunerării să nu acopere costurile suportate), juridic și de reputație, continuă să existe. În plus, alte activități bancare precum distribuția fondurilor mutuale, administrarea patrimoniului sau vânzarea de produse financiare (cum sunt acțiunile și obligațiunile) nu consumă capital propriu obligatoriu, dar nu sunt mai puțin profitabile. Prin urmare, nu există nicio legătură directă între consumul de capital propriu obligatoriu - calculat pe baza normelor prudențiale al căror scop specific în niciun caz nu este evaluarea profitabilității unei activități - și profitul anticipat a fi obținut dintr-o activitate.
(125)
Se impune totuși constatarea că, în cazul în speță, deși autorizează Crédit Mutuel să obțină un profit rezonabil pentru partea de fonduri centralizate la CDC, Comisia recunoaște că determinarea nivelului adecvat al acestui profit reprezintă un exercițiu care presupune o evaluare economică complexă. Astfel, libretul albastru este un produs bancar atipic, cu caracteristici mixte de produs de economisire și de cont curent, ale cărui fonduri colectate sunt centralizate la o autoritate publică. Prin urmare, nu există ca atare produse direct comparabile care ar putea oferi un indiciu referitor la un profit rezonabil pentru o activitate similară.
(126)
În lipsa unui produs comparabil într-o măsură suficientă cu libretul albastru, Comisia consideră că poate utiliza, în cazul de față, doi indicatori care îi permit să evalueze dacă, în cazul fondurilor centralizate la CDC, un anumit profit poate fi considerat rezonabil. Acești doi indicatori sunt următorii:
(a)
marja de profit a sectorului bancar francez, respectiv, rezultatul înainte de impozitare împărțit la cifra de afaceri (în cazul de față, cifra de afaceri a băncilor este reprezentată de rezultatele din exploatare ale acestora). Utilizând cifrele din sectorul bancar francez înregistrate în perioada supusă analizei (între 27 septembrie 1991 și sfârșitul anului 2008), marja de profit este, în medie, de 23 % pe an;
(b)
rata rentabilității sectorului bancar francez, respectiv, rezultatul înainte de impozitare împărțit la valoarea activelor. Rata rentabilității anuale medii pentru întreaga perioadă supusă analizei este de 45 de puncte de bază (0,45 %).
(127)
Tabelul de mai jos (70) prezintă marja de profit și rata rentabilității din sectorul bancar francez pentru perioada 1993-2008 (nu sunt disponibile date anterioare anului 1993):
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008 (72)
Rezultat înainte de impozitare (71)
15,2
2,7
25,0
41,0
67,5
14,4
19,8
22,5
24,6
23,5
23,4
29,6
31,3
46,2
34,3
-4,4
Rezultat din exploatare (71)
362,4
335,4
345,6
356,1
375,3
60,8
64,6
70,5
74,9
77,0
80,6
83,5
89,5
104,1
98,0
79,1
Marjă de profit
4,2 %
0,8 %
7,2 %
11,5 %
18 %
23,7 %
30,6 %
31,9 %
32,8 %
30,6 %
29,0 %
35,5 %
35,0 %
44,4 %
35,1 %
-5,6 %
Marjă medie de profit
22,8 %
Active (71)
Date nedisponibile
16 333
17 216
18 291
19 894
3 052
3 394
3 452
3 783
3 793
3 960
4 390
5 275
6 041
7 061
7 699
Rata rentabilității
Date nedisponibile
0,02 %
0,15 %
0,22 %
0,34 %
0,47 %
0,58 %
0,65 %
0,65 %
0,62 %
0,59 %
0,68 %
0,59 %
0,77 %
0,49 %
-0,05 %
Rata medie a rentabilității
0,45 %
(128)
Pentru a calcula marja de profit și rata rentabilității grupului Crédit Mutuel în ceea ce privește activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, Comisia utilizează următoarele valori:
(a)
veniturile încasate din activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, respectiv, valoarea anuală a comisionului de intermediere, ca numitor al marjei de profit;
(b)
depozitele transferate la CDC, ca numitor al ratei rentabilității;
(c)
ca numărător, respectiv, rezultatul înainte de impozitare, Comisia apreciază că, luând în considerare drept profit rezonabil o marjă de 4,2 % pentru activitatea de colectare a depozitelor de la CDC, adică un rezultat înainte de impozitare reprezentând 4,2 % din comisionul de intermediere primit de la CDC, Crédit Mutuel nu beneficiază de supracompensare (a se vedea tabelul de la considerentul 132).
(129)
În ceea ce privește cel de-al doilea indicator (rata rentabilității), Comisia constată că, în cazul în care se ia în considerare, ca profit rezonabil pentru activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC, o rată a rentabilității de 5 puncte de bază, adică dacă se ia în calcul un rezultat înainte de impozitare echivalent cu 0,05 % din valoarea totală a depozitelor transferate la CDC, rezultă că grupul Crédit Mutuel nu a beneficiat de supracompensare pentru administrarea sistemului libretelor albastre în perioada supusă analizei.
(130)
În conformitate cu orientările comunitare din 2005, profitul rezonabil nu trebuie să depășească rata medie constatată în sectorul respectiv în perioada supusă analizei. Autorizarea unei marje de profit de 4,2 % reprezintă mai puțin de o cincime din marja de profit medie a sectorului bancar (22,8 %). Având în vedere că, așa cum s-a arătat la considerentul 124, activitatea de colectare a depozitelor centralizate la CDC este o activitate cu risc redus și, prin urmare, cu randament scăzut, Comisia apreciază că o marjă de profit de 4,2 % nu este în mod vădit excesivă și poate fi considerată, în cazul de față, drept un profit rezonabil.
(131)
În mod similar, Comisia apreciază că luarea în considerare a unui profit de 5 puncte de bază pentru fondurile centralizate la CDC este rezonabilă, având în vedere rata medie a rentabilității de 45 de puncte de bază din sectorul bancar francez pentru perioada supusă analizei, și reprezintă un prag scăzut și prudent pentru ceea ce se poate considera drept profit, care, în cazul de față, nu este, în mod vădit nerezonabil. De asemenea, acest nivel scăzut al profitului reflectă în mod corect nivelul de risc suportat de Crédit Mutuel în cadrul activității de colectare pentru CDC, nivel de risc care, așa cum s-a arătat la considerentul 124, este redus.
7.2.5. Verificarea absenței supracompensării
(132)
Pe baza considerațiilor de mai sus, Comisia a efectuat o verificare - prezentată în tabelul de mai jos - a absenței supracompensării utilizând metoda descrisă la sub-secțiunile 7.2.1-7.2.4 (73):
(în milioane EUR)
COMPENSARE
SUPRA- SAU SUBCOMPENSARE
An
Comision de intermediere
(anual)
Abordare globală (74)
(până la sfârșitul anului 2005)
Abordare anuală (75)
(începând din 2006)
1991 (de la 27.09.1991 până la 31.12.1991)
1,5
43,8
Nu este cazul
(abordarea globală s-a aplicat până în 2005, a se vedea sub-secțiunea 7.2.2)
1992
9,1
125,1
1993
16,8
184,0
1994
36,6
127,3
1995
59,5
114,5
1996
74,7
107,8
1997
82,3
88,4
1998
118,9
92,0
1999
188,9
98,3
2000
188,2
106,3
2001
181,9
91,3
2002
187,8
76,3
2003
197,7
61,2
2004
204,4
45,7
2005
196,7
15,0
2006
[…]
-39,1
2007
[…]
-24,3
2008
[…]
-6,1
(133)
Se poate constata că supracompensarea la sfârșitul anului 2005 (15 milioane EUR) este mai mică de 10 % din compensația pe 2005 (196,7 milioane EUR). În temeiul punctului 21 al orientărilor comunitare din 2005, această valoare poate fi reportată în anul următor. Rezultatul final este o subcompensare de -6,1 milioane EUR la sfârșitul anului 2008 pentru întreaga perioadă supusă analizei.
(134)
Prin urmare, Comisia poate concluziona că grupul Crédit Mutuel nu a fost supracompensat prin comisionul de intermediere încasat pentru serviciul de interes economic general care i-a fost încredințat începând de la 27 septembrie 1991 până la sfârșitul anului 2008.
8. CONCLUZIE
(135)
Comisia constată că Republica Franceză a pus în aplicare în mod ilegal măsura în cauză, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE. Cu toate acestea, ajutorul poate fi considerat compatibil cu piața internă în înțelesul articolului 106 alineatul (2) din TFUE, întrucât compensația plătită de stat nu depășește ceea ce este necesar pentru acoperirea costurilor ocazionate de îndeplinirea obligațiilor de serviciu public, ținând seama de încasările aferente, precum și de un profit rezonabil pentru îndeplinirea obligațiilor respective.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat pus în aplicare de Republica Franceză în favoarea Crédit Mutuel, în temeiul hotărârii din 27 septembrie 1991 care definește activitățile de interes general desfășurate de Crédit Mutuel, este compatibil cu piața internă.
Articolul 2
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, la 24 mai 2011.