РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 5 април 2011 година
относно мерки C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 и N 19/10), приведени в действие от нидерландската държава в полза на ABN AMRO Group NV (създадено в резултат на сливане между Fortis Bank Nederland и ABN AMRO N)
(нотифицирано под номер C(2011) 2114)
(само текстът на английски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2011/823/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз, и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си (1) в съответствие с член 108, параграф 2 от Договора и като взе предвид техните мнения,
като има предвид, че:
1. ПРОЦЕДУРА
(1)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби Fortis Bank Nederland („FBN“) (а именно нидерландското банково дъщерно дружество на финансовото холдингово дружество Fortis SA/NV (2)), включително активите на ABN AMRO Holding, които са собственост на FBN („ABN AMRO N“) за сумата от 12,8 млрд. EUR. В рамките на същата сделка нидерландската държава също така замени Fortis Bank SA/NV, белгийското банково дъщерно дружество на Fortis SA/NV, в качеството си на кредитор по заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност 16,1 млрд. EUR (3). Нидерландската държава също така предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR и се споразумя да обезщети Fortis SA/NV за разходи и задължения, които произтичат от споразумението между акционерите в консорциума („САК“). В САК се описват правата и задълженията на трите финансови институции (Fortis SA/NV, Banco Santander и Royal Bank of Scotland („RBS“) или трите „участника в консорциума“), които съвместно са участвали в търг за ABN AMRO Holding посредством новосъздаденото правно образувание „RFS Holdings“. На 7 октомври 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за своите мерки от 3 октомври 2008 г. (а именно придобиването на FBN за сумата от 12,8 млрд. EUR, новацията на дългосрочните заеми с номинална стойност 16,1 млрд. EUR и механизма за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR, наричани по-долу „интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.“) като мерки, които не представляват държавна помощ, за да получи правна сигурност по отношение на тези мерки. Тъй като мерките вече са били приведени в действие, Комисията регистрира делото като NN-дело (тоест NN53b/08).
(2)
По време на преговорите, довели до придобиването на FBN на 3 октомври 2008 г., нидерландската държава се позова на външния доклад за оценка, изготвен от […] (4), копие от който беше изпратено на Комисията на 15 октомври 2008 г.
(3)
С писмо от 30 октомври 2008 г. Комисията уведоми нидерландското министерство на финансите за своето предварително становище, че мерките от 3 октомври 2008 г. изглежда представляват държавна помощ, предоставена на FBN. На 20 ноември 2008 г. беше проведена среща между службите на Комисията и нидерландската държава.
(4)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе официално решение да не отделя FBN от ABN AMRO N, а вместо това да се стреми към сливане на двете дружества („сливането“) съгласно по-ранните планове на Fortis SA/NV.
(5)
На 3 декември 2008 г. Комисията взе решение (5) („решението от 3 декември 2008 г.“), в което мерките, взети от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г. в полза на Fortis Bank SA/NV, се обявяват за съвместима с общия пазар държавна помощ. При все това в съображение 4 от това решение изрично се посочва, че Комисията ще прецени в рамките на отделна процедура дали приложените мерки от 3 октомври 2008 г. също са включвали помощ, предоставена на FBN.
(6)
На 17 декември 2008 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да придобие ABN AMRO N от FBN за 6,5 млрд. EUR. Придобиването се извърши на 24 декември 2008 г. На 2 февруари 2008 г. нидерландските власти уведомиха Комисията, че придобиването е мярка, която не представлява държавна помощ, с цел получаване на правна сигурност.
(7)
На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(8)
На 6 март 2009 г. нидерландската държава изпрати на Комисията доклад от комплексната проверка (6) за придобитото предприятие, който бе изготвен от […] по искане на нидерландската държава.
(9)
С решение от 8 април 2009 г. („решението от 8 април 2009 г.“) Комисията стартира процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 от договора под дело номер C11/09 (ex-NN53b/08) по отношение на предполагаема помощ, предоставена на FBN и ABN AMRO N.
(10)
На 6 май 2009 г. Комисията получи писмена жалба от Van Lanschot Bank („жалбоподателят“), нидерландски конкурент на FBN и ABN AMRO N. Тази жалба бе препратена от Комисията на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., като с нея бе поискано представянето на мнения. Нидерландската държава поиска удължаване на крайния срок до 20 август 2009 г. и изпрати подробен отговор на жалбоподателя на 22 септември 2009 г. Жалбоподателят предостави допълнителна информация с писма от 21 август 2009 г. и 28 август 2009 г. Тези писма бяха препратени на нидерландската държава на 23 септември 2009 г., а нидерландската държава отговори на 29 октомври 2009 г.
(11)
На 15 май 2009 г. нидерландската държава изпрати писмо на Комисията, с което отговори на редица въпроси, повдигнати в решението от 8 април 2009 г. Подробен отговор по същество - за който нидерландската държава поиска повече време - беше изпратен на Комисията на 11 август 2009 г.
(12)
В неофициален документ, изпратен на 15 юни 2009 г., и по време на последваща среща с Комисията на 16 юни 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за намерението си да приведе в действие план за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR, който дава възможност на ABN AMRO N да се отдели от дружеството-майка ABN AMRO Bank (7). По време на тази среща нидерландската държава подчерта, че след първото вливане на капитал в размер на 2,5 млрд. EUR ще бъдат необходими допълнителни мерки, които засега не могат да бъдат количествено изразени.
(13)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията прикани нидерландския финансов надзорен орган („DNB“) да изрази мнението си относно надеждността на FBN и съответно на ABN AMRO N. Комисията получи изисканата информация относно FBN чрез писмо от 18 юни 2009 г. и актуализация на тази информация на 5 януари 2010 г. Освен това нидерландската държава препрати писмо от DNB относно ABN AMRO N на 20 януари 2010 г.
(14)
На 6 юли 2009 г. ABN AMRO Bank - дружеството-майка на ABN AMRO N - изпрати писмо до Комисията, в което изрази мнение относно решението от 8 април 2009 г. Това писмо беше препратено на нидерландската държава на 22 юли 2009 г., а нидерландската държава отговори на 22 септември 2009 г.
(15)
На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е възстановило всички краткосрочни финансови средства, които е получило от нидерландската държава в рамките на механизма за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR от 3 октомври 2008 г.
(16)
На 15 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията за плановете на FBN за придобиване на Fortis Clearing Americas („FCA“) от Fortis Bank SA/NV.
(17)
На 17 юли 2009 г. нидерландската държава направи официално уведомление за план с мерки за рекапитализация на стойност 2,5 млрд. EUR (8), които представляват суап за кредитно неизпълнение („CDS“) с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR („инструментът за освобождаване на капитал“ или „CRI“) и задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 800 млн. EUR. Първоначално мерките бяха регистрирани под дело номер N429/09, но тъй като те бяха приведени в действие преди Комисията да е взела решение относно тях, делото беше преместено от регистъра на помощите, за които е постъпило уведомление, в регистъра на помощите, за които не е постъпило уведомление (под номер NN 2/10).
(18)
На 10 септември 2009 г. нидерландската държава изпрати неофициален документ на Комисията с актуална информация за процеса на разделяне и сведения, че допълнителните мерки за държавна помощ (които не са количествено изразени) ще бъдат неизбежни.
(19)
По време на среща с Комисията, проведена на 9 ноември 2009 г., нидерландската държава посочи, че FBN и ABN AMRO N ще се нуждаят от допълнителни мерки на стойност 4,39 млрд. EUR, като по този начин общият размер на мерките (включително мерките, за които е постъпило уведомление на 17 юли 2009 г.) ще стане 6,89 млрд. EUR. По-подробна информация за мерките беше представена в допълнение от 10 ноември 2009 г. към неофициалния документ от 10 септември 2009 г., както и в допълнителна обяснителна бележка от 13 ноември 2009 г.
(20)
На 26 ноември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията доклад на […], в който се изразява мнение относно сделката от 24 декември 2008 г. Мнението също така съдържа материал с контекстуална информация, разясняващ […].
(21)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията първа версия (9) на план за преструктуриране на група ABN AMRO („планът за преструктуриране от декември 2009 г.“), новото образувание, което се получи в резултат от сливането на FBN и ABN AMRO N. В този план се описва стратегията на новото образувание и също така се посочват финансови прогнози за базов сценарий.
(22)
На 14 януари 2010 г. нидерландската държава направи официално уведомление за новите мерки за държавна помощ в размер на 4,39 млрд. EUR в допълнение към мерките, за които вече е било направено уведомление през юли 2009 г. Комисията регистрира новите мерки под номер N19/10.
(23)
С решение от 5 февруари 2010 г. („решението от 5 февруари 2010 г.“) Комисията реши да удължи процедурата по разследване C11/09, така че да включи мерките, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10. В това решение Комисията временно одобри тези мерки като мерки за помощ за оздравяване до 31 юли 2010 г. Нидерландската държава изпрати на Комисията писмо, съдържащо ангажимент за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, приложим до края на 2010 г.
(24)
На 23 март 2010 г. Комисията получи отговор от нидерландската държава - която поиска удължаване на крайния срок - във връзка с решението от 5 февруари 2010 г. Освен това нидерландската държава предостави допълнителна информация относно плана за преструктуриране от декември 2009 г. на новата група ABN AMRO, inter alia с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий.
(25)
Комисията зададе допълнителни въпроси на 8 април 2010 г., на които беше даден отговор на 7 май 2010 г. Нидерландската държава също така предостави на Комисията допълнителна информация относно кръстосаните задължения, които са резултат от прилагането на компенсация за сливането (10) на 26 май 2010 г. На същия ден Комисията изпрати писмо по електронна поща с последващи въпроси, на които беше даден отговор на 9 юни 2010 г.
(26)
На 20 юли 2010 г. нидерландската държава поиска от Комисията да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/2010 и N19/2010. Нидерландската държава също така изпрати писмо за удължаване на срока на ангажимента за забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените до по-ранната от датите 30 юни 2011 г. или датата на приемането на окончателното решение на Комисията.
(27)
На 30 юли 2010 г. Комисията реши да удължи срока на временното одобрение на мерките за помощ за оздравяване, регистрирани под номера NN2/10 и N19/10 до датата на приключване на разследване C11/09 на Комисията.
(28)
На 20 август 2010 г. нидерландската държава изпрати на Комисията документ, в който тя разяснява подробно своята стратегия за излизане.
(29)
На 5 октомври 2010 г. нидерландската държава предостави бизнес план за отдела за частен собствен капитал на група ABN AMRO. Подобен план за отдел „Електроенергия, стоки и транспорт“ на група ABN AMRO беше изпратен на Комисията на 10 януари 2010 г.
(30)
На 15 октомври 2010 г. група ABN AMRO обяви, че ще се възползва от своята кол опция с цел прекратяване на инструмента за освобождаване на капитал, считано от 31 октомври 2010 г.
(31)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава изпрати актуална версия („планът за преструктуриране от ноември 2010 г.“) - от 29 октомври 2010 г. - на плана за преструктуриране на група ABN AMRO от 4 декември 2009 г. На 10 януари 2011 г. нидерландската държава изпрати документ, в който се разяснява как групата ABN AMRO е актуализирала прогнозите от 8 ноември 2010 г. в сравнение с първоначалните прогнози от 4 декември 2009 г.
(32)
По време на процедурата многократно бяха осъществени обмен на информация, телеконференции и срещи между представителите на нидерландската държава, ABN AMRO N и FBN и Европейската комисия.
2. ПОДРОБНО ОПИСАНИЕ НА ПОЛУЧАТЕЛИТЕ И МЕРКИТЕ
2.1. Създаване на група ABN AMRO
(33)
През пролетта на 2007 г. участниците в консорциума създадоха ново правно образувание „RFS Holdings“ с цел придобиване на ABN AMRO Holding.
(34)
Участниците в консорциума възнамеряваха да разделят ABN AMRO Holding на три части, като договореностите за осъществяване на процеса на разделяне бяха изложени в „САК“.
(35)
С оглед да улеснят разделянето участниците в консорциума създадоха т.нар. „проследяващи дялови участия“, представляващи икономическата собственост върху предприятията, която се приписва на всеки участник в консорциума. В резултат на това RBS, Banco Santander и Fortis SA/NV станаха икономическите (11) собственици съответно на т.нар. дялово участие R, дялово участие S и дялово участие N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ и „ABN AMRO N“).
(36)
В състава на ABN AMRO R се включваха inter alia бизнес единицата („БЕ“) „Глобален бизнес и пазари“, БЕ „Азия“, БЕ „Глобални транзакционни услуги“ и международната мрежа, докато в състава на ABN AMRO S се включваха inter alia БЕ „Латинска Америка“ и БЕ „Antonveneta“ (Италия).
(37)
ABN AMRO N включваше в състава си БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“, както и International Diamond и Jewelry Group.
(38)
Елементите, които не бяха разпределени между отделните участници в консорциума, бяха обединени в т.нар. дялово участие ABN AMRO Z („ABN AMRO Z“), което остана отговорно например за функциите на централен офис. Всеки участник в консорциума притежаваше пропорционален дял (12) в ABN AMRO Z.
(39)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN от Fortis Bank SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR. В резултат от това придобиване нидерландската държава също така стана непряк собственик на ABN AMRO N, тъй като FBN беше законният собственик на ABN AMRO N в рамките на Fortis Bank SA/NV. На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се ангажира да обезщети Fortis SA/NV за всички разноски, които Fortis SA/NV ще понесе като последица от своето продължаващо участие като страна по САК. На 24 декември 2008 г. RBS, Banco Santander и нидерландската държава подписаха изменение към САК, с което нидерландската държава замени Fortis SA/NV в САК.
(40)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN за сумата от 6,5 млрд. EUR, като по този начин стана пряк собственик на ABN AMRO N. Преди това придобиване нидерландската държава контролираше непряко ABN AMRO N чрез FBN.
(41)
Схема 1:
Разделяне на ABN AMRO N
(42)
На 21 ноември 2008 г. нидерландската държава взе решение да слее ABN AMRO N и FBN (което беше неизпълненото намерение на Fortis SA/NV). Сливането можеше да бъде извършено веднага след отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, неговото дружество-майка. Като първа стъпка дейностите на ABN AMRO N бяха прехвърлени към ново правно образувание в рамките на ABN AMRO Bank, което беше именувано ABN AMRO II.
(43)
На 6 февруари 2010 г. дружество ABN AMRO II беше отделено, както е описано в съображение 41, и преименувано на ABN AMRO Bank. Същевременно правното образувание, известно преди като ABN AMRO Bank, беше преименувано на „The Royal Bank of Scotland NV“ („RBS NV“) (виж схемата по-горе).
(44)
Преди новото образувание ABN AMRO Bank да може да се слее с FBN, то първо трябваше да приложи компенсация за сливането. Когато през 2007 г. Fortis SA/NV придоби ABN AMRO N, Комисията заключи (13) („решението за сливане“), че сливането между ABN AMRO N и FBN ще доведе до проблеми с концентрацията на нидерландския банков пазар, по-специално в сегментите на търговското банкиране и факторинга.
(45)
За да отстрани тези проблеми с концентрацията, Fortis SA/NV се ангажира да продаде редица свои дейности (тоест подразделението за факторинг IFN и дейностите по търговско банкиране на „New HBU“) на Deutsche Bank. Когато на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN и ABN AMRO N, Fortis SA/NV все още не беше приключило планираната продажба на New HBU и IFN на Deutsche Bank. Веднага след като нидерландската държава реши да продължи с осъществяването на сливането между FBN и ABN AMRO N, тя поднови преговорите с Deutsche Bank (14). Продажбата на New HBU и IFN на Deutsche Bank приключи на 1 април 2010 г.
(46)
New HBU притежаваше активи на обща стойност от [10 - 20] млрд. EUR и в него работеха около [1 000 - 1 500] наети лица, изразени в еквивалент на пълно работно време („ЕПРВ“). New HBU включваше в състава си Hollandsche Bank Unie („HBU“) (търговска банка, собственост на ABN AMRO N), някои отдели за продажби на ABN AMRO (13 от общо 78) и някои звена за корпоративни клиенти на ABN AMRO (2 от общо 5).
(47)
ABN AMRO Bank и FBN се сляха официално, за да образуват група ABN AMRO на 1 юли 2010 г., както е описано в схема 2, която е част от съображение 49.
(48)
Нидерландската държава прехвърли управлението на своя дял в ABN AMRO Z на новото дружество ABN AMRO Bank, тъй като не искаше да отделя ресурси за ежедневното управление на това дялово участие. Независимо от това нидерландската държава остана законният собственик на ABN AMRO Z и има право да се възползва от всички потенциални печалби и също така носи отговорност за всички потенциални загуби на ABN AMRO Z (15).
(49)
Схема 2:
Създаване на група ABN AMRO
2.2. Бенефициери
2.2.1. Икономически дейности на ABN AMRO N и ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - самостоятелно третата най-голяма банка в Нидерландия след Rabobank и ING - се състои от БЕ „Нидерландия“ и БЕ „Частно банкиране“.
(51)
Първата бизнес единица, БЕ „Нидерландия“, предлага услуги за банкиране на дребно и търговско банкиране чрез клонова мрежа от 510 банкови учреждения и 78 консултантски клонове, както и чрез алтернативни канали като интернет, ATM (16) и телефонни центрове. БЕ „Нидерландия“ е наела на работа приблизително 19 000 лица, изразени в ЕПРВ.
(52)
В областта на банкирането на дребно БЕ „Нидерландия“ има силни специални привилегии сред клиентите в сегмента на „масовите продажби на дребно“ (повече от [3,5 - 5] млн. клиенти) и „банкирането за преференциални клиенти“ (повече от [250 000 - 420 000] клиенти) (17), на които тя предлага широка гама от продукти (каквито са спестовните продукти, инвестиционните продукти, ипотеките, застраховките, заемите по кредитни карти и плащанията).
(53)
В областта на търговското банкиране ABN AMRO N обслужва [300 000 - 400 000] клиенти, които са МСП (18), и [9 000 - 21 000] по-големи корпоративни клиенти (макар че съгласно условията на САК по-големите клиенти на ABN AMRO Bank бяха приписани на RBS) с широка гама от продукти (например кредити, управление на плащания и парични операции, спестовни продукти, управление на касови операции, управление на риск и застраховки, комплексни финансови решения и продукти, лизинг и факторинг).
(54)
Втората бизнес единица, БЕ „Частно банкиране“, е насочена към лица с нетни инвестиционни активи в размер на повече от 1 млн. EUR с различни продукти за управление на активите и планиране на имуществото. БЕ „Частно банкиране“ е изградила добре развита мрежа чрез органичен растеж в Нидерландия и Франция, както и чрез придобивания в Германия (Delbrück Bethmann Maffei) и Белгия (Bank Corluy). БЕ „Частно банкиране“ също така включва френското застрахователно предприятие Neuflize Vie.
(55)
Сред предприятията, придобити от нидерландската държава на 3 октомври 2008 г., се включва и International Diamond and Jewelry Group, подразделение, насочено към дружества, участващи в производството на бижута и търговията с диаманти.
(56)
ABN AMRO Z не съдържа оперативни активи, но включва inter alia данъчни активи, редица дялови участия (наред с другите в Saudi Hollandi Bank) и останалия портфейл за частен капитал. Що се отнася до задълженията, имаше разпоредба за уреждане на задълженията по отношение на Министерството на правосъдието на САЩ, други разпоредби (частично свързани с персонала) и междуфирмено финансиране на активите на дружеството. Както беше посочено в бележка под линия 11, делът, притежаван от нидерландската държава, представлява 33,81 % от ABN AMRO Z.
(57)
В таблица 1 по-долу са обобщени редица проформа ключови финансови данни за ABN AMRO N:
Таблица 1
Ключови финансови данни ABN AMRO N (в млн. EUR)
2008 г.
2009 г.
Общо приходи от дейността (19)
5 189
4 899
Нетна печалба
471
(117)
Възвращаемост на собствения капитал
6,7 %
-2,7 %
Съотношение разход-приход
73 %
77,5 %
Общо активи
183 539
202 084
Общо собствен капитал
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Съотношение от първи ред
9,4 %
10,2 % (23)
Съотношение на общия капитал или съотношение на Банката за международни разплащания (БМР)
12,6 %
14,8 %
Стабилност на финансирането/неликвидни активи
107 %
110 %
Източник: ABN AMRO Bank NV, Годишен преглед 2009 г., консолидиране на предишно ABN AMRO Z и частен собствен капитал, включително New HBU.
(58)
За 2009 финансова година ABN AMRO N отчете загуба от 117 млн. EUR. Загубата се дължеше на по-високите обезценки на заемите, натиска върху лихвените маржове, по-високите такси, свързани с нидерландската схема за гарантиране на депозити и разходите за разделяне и за интегриране (24). Ако се изключат разходите за разделяне и за интегриране, ABN AMRO N би отчела малка нетна печалба за 2009 г. в размер на 52 млн. EUR.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Самостоятелно FBN беше четвъртата най-голяма банка на нидерландския пазар (след Rabobank, ING и ABN AMRO N, но преди SNS REAAL).
(60)
Нидерландската държава (и преди това Fortis SA/NV) пряко притежава 92,6 % от FBN, като структурата за инвестиции Fortis FBN(H) Preferred Investments BV притежава оставащия дял от 7,4 % под формата на преференциални акции. Нидерландската държава притежава 70 % от акциите в тази структура за инвестиции, като оставащите 30 % се притежават от няколко на брой частни инвеститори (25). Притежаваните от частни инвеститори преференциални акции са с номинална стойност 210 млн. EUR и (некумулативен) дивидент в размер на 5,85 % (26).
(61)
Дейностите на FBN са подразделени на три сегмента - банкиране на дребно, частно банкиране и банкиране за стопански субекти.
(62)
Дейностите в областта на банкирането на дребно включват традиционните дейности по банкиране на дребно (с мрежа от 157 клона, [2 - 3] млн. индивидуални клиенти и [20 000 - 60 000] клиенти, които са МСП) и също така Directbank (която предлага ипотечни решения чрез посредници) и продуктите в областта на потребителското кредитиране и разплащателните карти, предлагани съответно от Alfam и ICS.
(63)
Частното банкиране е развито най-вече под търговското наименование Fortis Mees Pierson и предлага услуги по управление на благосъстоянието (планиране на имуществото, инвестиране, предоставяне на заеми и застраховане) на сегментирана основа на [15 000 - 40 000] клиенти в цяла Нидерландия.
(64)
В рамките на бизнес единицата „Банкиране за стопански субекти“ на FBN има седем различни подразделения. В подразделението „Търговско банкиране“ (1) FBN има 23 бизнес центъра, предлагащи множество продукти на дружества с оборот до 250 млн. EUR. Дружества с оборот над 250 млн. EUR и публичният сектор се обслужват от друго подразделение - „Корпоративно и публично банкиране“ (2). Съществуват и подразделения „Инвестиционно банкиране“ (3) (27), „Специализирани финансови услуги“ (4) (28), „Електроенергия, стоки и транспорт“ (5), „Глобални пазари и институционално банкиране“ (6) (29) и „Клирингови средства и попечителство“ (7) (30).
(65)
В таблица 2 по-долу са обобщени редица ключови финансови данни за FBN:
Таблица 2
Основни финансови данни за FBN
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г. (31)
2009 г.
Общо приходи от дейността
3 473
3 553
3 096
2 171
Нетна печалба
1 157
1 296
-18 486
406
Възвращаемост на капитала (обичайна) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Съотношение разход-приход
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Общо активи
209 749
272 378
184 203
189 785
Общо собствен капитал
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Съотношение от първи ред
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Съотношение на общия капитал
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Съотношение заем-депозит
167 %
237 %
208 %
Източник: Годишни доклади на FBN 2008/2009 г.
(66)
През 2008 г. FBN понесе загуба в размер на 18,5 млрд. EUR, но тази загуба беше до голяма степен свързана с извънредни елементи. Дружеството беше задължено да отчете нетна загуба в размер на 16,8 млрд. EUR по отношение на дела си в RFS Holdings и продажбата му и също така претърпя обезценка в размер на 922 млн. EUR (след данъчно облагане) в подразделението си Prime Fund Solutions поради измамата на Мадоф (34). Нетната базова печалба, с изключение на тези елементи, беше в размер на 604 млн. EUR, като беше почти изцяло реализирана през първата половина на 2008 г.
(67)
През 2009 г. FBN реализира нетна печалба в размер на 406 млн. EUR, подпомогната от две извънредни печалби (паричен сетълмент в размер на 362,5 млн. EUR с Fortis Capital Company) и възстановяване на провизии във връзка с Мадоф в размер на 16 млн. EUR. Нетната базова печалба намаля на 27 млн. EUR (35) (от 604 млн. EUR през 2008 г.).
2.2.3. Група ABN AMRO
(68)
На 1 юли 2010 г. група ABN AMRO, която беше създадена след сливането на FBN и ABN AMRO Bank (т.е. дейностите на ABN AMRO N), групира всички дейности на FBN и ABN AMRO N в две отделни бизнес единици: „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. През 2008 г. групата реализира проформа приходи от дейността в размер на 7,15 млрд. EUR и проформа активи на обща стойност 360 млрд. EUR. В съответствие с последните данни (36) група ABN AMRO има общ капитал в размер на 11,7 млрд. EUR съгласно МСФО (37).
(69)
Група ABN AMRO е добре диверсифицирана с приходи от дейността в размер на 4,2 млрд. EUR в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и приходи от дейността в размер на 2,8 млрд. EUR в „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. От географска гледна точка по-голямата част от приходите на група ABN AMRO (а именно [65 - 95] % от общата стойност на приходите) са с произход от Нидерландия.
(70)
В „Банкиране на дребно и частно банкиране“ интегрираната група ABN AMRO има пазарни дялове в размер на [15 - 20] % и [15 - 20] % (38) съответно в сегмента на „масовите продажби на дребно“ и сегмента на „банкирането за преференциални клиенти“ (39), което я прави трета по размер на нидерландския банков пазар по отношение на пазарния дял. В частното банкиране (с търговското наименование ABN AMRO Mees Pierson) група ABN AMRO безспорно е най-голямата на нидерландския пазар с пазарен дял от приблизително [30 - 40] % (40). В „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“ пазарният дял на група ABN AMRO е около [15 - 25] % (41).
(71)
Група ABN AMRO вече не включва New HBU и факторинг дейностите на IFN, които бяха продадени в рамките на компенсацията за сливането на 1 април 2010 г.
(72)
Като част от процеса на преструктуриране, две малки подразделения на FBN (а именно Intertrust и Prime Fund Solutions („PFS“)) също бяха продадени и вече не са част от група ABN AMRO.
(73)
През септември 2009 г. FBN (и неговия партньор Banque Générale du Luxembourg („BGL“) (42) продаде Intertrust на Waterland - дружество, специализирано в областта на частния собствен капитал. Intertrust е една от най-големите компании в областта на доверителното и корпоративното управление в световен мащаб. В нея са наети 1 000 експерта в 19 държави, а приходите от дейността и RWA са съответно в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR.
(74)
През май 2010 г. FBN също така обяви продажбата на PFS на Credit Suisse. PFS предоставя услуги по финансиране на алтернативния отрасъл за управление на активи, включително например услуги по управление, банкиране, попечителство и финансиране. Неговите клиенти варират от малки специализирани дружества за управление на активи до големи институции в световен мащаб като пенсионни фондове и държавни инвестиционни фондове. PFS беше отговорно за провизията от 922 млн. EUR след данъчно облагане във връзка с измамата на Мадоф, която FBN регистрира през 2008 г. PFS има приходи в размер на […] млн. EUR и RWA в размер на […] млн. EUR.
(75)
На 4 март 2011 г. група ABN AMRO публикува резултатите си за 2010 данъчна година, които показаха нетна загуба от 414 млн. EUR. Като се изключат разходите за разделяне и за интегриране, група ABN AMRO отчете базова печалба в размер на 1 077 млн. EUR. Към 31 декември 2010 г. основното съотношение от първи ред, съотношението от първи ред и съотношението на общия капитал на група ABN AMRO бяха съответно 10,4 %, 12,8 % и 16,6 %. В консултация с нидерландската държава група ABN AMRO създаде дивидентна политика, насочена към изплащането на дивиденти в размер на 40 % от отчетената годишна печалба.
2.3. Описание на плана за преструктуриране от декември 2009 г. и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.
(76)
На 4 декември 2009 г. нидерландската държава предостави на Комисията плана за преструктуриране от декември 2009 г. През март 2010 г. беше предоставена допълнителна информация (43). Сливането на FBN и ABN AMRO N е в центъра на бизнес концепцията, разработена в плана за преструктуриране от декември 2009 г. Група ABN AMRO, новата банка, възникваща в резултат на плана за преструктуриране от декември 2009 г., ще бъде насочена към средния пазарен сегмент в Нидерландия (44) и ще бъде активна в „Банкиране на дребно и частно банкиране“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“.
(77)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. се основава на констатацията, че капиталовите нужди не са били свързани с базовите резултати на FBN и ABN AMRO N, а по-скоро с необходимостта от финансиране на съответното им разделяне от техните дружества-майки и предварителните разходи за интегриране при сливането.
(78)
В един съпоставителен сценарий без наличието на държавна помощ в плана за преструктуриране от декември 2009 г. се отчита, че без координираните усилия на правителствата от Бенелюкс Fortis SA/NV би претърпяло срив, което също би повлякло надолу FBN и ABN AMRO N.
(79)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа финансови прогнози за периода 2009-2012 г. с разбивка в следните подразделения: „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране и банкиране за стопански субекти“. Конкретно за 2012 г. група ABN AMRO също така изчисли потенциални данни за печалба, в които се изключват разходите за преход и се приема, че синергиите между разходите вече са отчетени за цялата година. Тези прогнози бяха предоставени за базов сценарий и за най-лош възможен сценарий.
(80)
На 8 ноември 2010 г. нидерландската държава актуализира финансовите прогнози за периода до 2012 г., съдържащи се в плана за преструктуриране от декември 2009 г., като включи допълнителни прогнози за 2013 г. в плана за преструктуриране от ноември 2010 г.
(81)
При базовия сценарий нидерландската държава изхожда от предположението, че обемът на дейността ще нарасне в съответствие с инфлацията. Предполага се, че разходите за персонала ще се увеличат с [1 - 6] % годишно, а другите разходи с по-умерен процент от [1 - 5] % годишно. Нидерландската държава също така предвижда, че провизиите за загуби по заеми на групата ABN AMRO ще започнат да намаляват в сравнение с високото ниво, отчетено през 2009 г.
(82)
При базовия сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. група ABN AMRO реализира отрицателен нетен резултат в размер на […] млн. EUR през 2010 г. преди да се върне към реализирането на печалби от 2011 г. нататък (т.е. печалба в размер на […] млн. EUR през 2011 г.).
(83)
През 2012 г. и 2013 г. се очаква, че нетните печалби на група ABN AMRO ще се увеличат съответно на […] млн. EUR и […] млн. EUR, като ще се трансформират във възвръщаемост на собствения капитал (Return on Equity - ROE) (45) в размер на около […] %. Подобряването на рентабилността на група ABN AMRO ще бъде резултат от по-добри приходи от дейността (които би трябвало да се възстановят на предишното равнище след отчетената през 2009 г. слаба стойност), програмата за намаляване на разходите, която бавно следва да доведе до понижаване на разходите с 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане годишно и до нормализиране на провизиите за загуби по заеми след отбелязаната през 2009 г. висока стойност. През 2013 г. съотношението разход-приход на група ABN AMRO се очаква да бъде […] %.
(84)
Базов сценарий
Таблица 3
2009 г. (действителни данни)
2010 г. (П (46))
2011 г. (П)
2012 г. (П)
2012 г. потенциални данни (П)
2013 г. (П)
Приход от дейността
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от лихви
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетни приходи от такси и комисиони
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Други приходи
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - обичайна стопанска дейност
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Разходи за дейността - разходи за преход
- 310
[…]
[…]
[…]
Оперативен резултат
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Обезценки на заемите
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Печалба преди данъчно облагане
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Данъци и малцинствени участия
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Нетна печалба
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Базова нетна печалба
(ex разходи за преход)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
При най-лошия възможен сценарий в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. нидерландската държава изхожда от по-консервативни предположения, отколкото при базовия сценарий. Използвани са лихвени маржове, които са със 7,5 % по-ниски, отколкото при базовия сценарий, по-предпазливи прогнози за комисионите и таксите (растеж в размер на 4 % годишно за разлика от 7 % при базовия сценарий), по-ограничени синергии (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.) и 15 % по-бавен темп на възстановяване на провизиите за загуби по заеми (въздействието на - […] млн. EUR върху печалбата за 2013 г.).
(86)
Въпреки че тези по-консервативни стойности биха довели до по-ниски резултати, група ABN AMRO все още би била в състояние да отчете печалба. При най-лошия възможен сценарий се предвижда базова нетна печалба в размер на […] млн. EUR и […] млн. EUR съответно за 2012 г. и 2013 г. (в сравнение със съответно […] млн. EUR и […] млн. EUR при базовия сценарий).
(87)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава също така засяга своята стратегия за излизане, като подчертава, че тя не възнамерява да остане дългосрочен инвеститор в група ABN AMRO.
(88)
С писмо от 20 август 2010 г. нидерландската държава предостави на Комисията по-подробна информация относно своята стратегия за излизане. Нидерландската държава обясни, че обмисля предлагане под формата на първично публично предлагане (IPO) (47), но си запазва отворени и други възможности, като например частна продажба на инвеститор или участник на пазара. В писмото си от 20 август 2010 г. нидерландската държава посочва, че първи дял в размер на между [0 - 50] - [10 - 60] % би могъл да бъде предложен за IPO най-рано през […], последван от вторично предлагане на други [0 - 50] - [10 - 60] % през 2015 г. Нидерландската държава иска да си възвърне обратно първоначалната инвестиция, увеличена с разходите за финансирането ѝ в размер на [2 - 5] %. Намерението на нидерландската държава е да намали дела си в група ABN AMRO на максимум [25 - 65] %, за предпочитане преди края на [2014 - 2018 г.]. Нидерландската държава изцяло се ангажира с пълно излизане от групата в крайна сметка. Окончателното решение относно IPO е оставено на нидерландския министър на финансите и ще зависи от пазарните обстоятелства, „готовността за IPO“ на група ABN AMRO и очакваните постъпления. На 24 януари 2011 г. нидерландското правителство също така представи публично своята стратегия за излизане (48).
(89)
Планът за преструктуриране от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показват, че - след прилагането на всички мерки за държавна помощ - група ABN AMRO е достатъчно капитализирана. През периода на преструктуриране предвижданите съотношения от първи ред следва стабилно да се задържат над […] % между 2009 г. и 2012 г. и да се увеличат допълнително на […] % през 2013 г.
(90)
В плана си за преструктуриране от декември 2009 г. нидерландската държава обяснява, че група ABN AMRO вече е продала редица предприятия. Освен продажбата на New HBU и IFN по време на процеса на компенсация за сливането, ABN AMRO N и FBN също така са продали Intertrust и PFS.
(91)
В сравнение с група ABN AMRO, Intertrust и PFS съвместно представляват [0 - 5] %, [0 - 5] % и [0 - 5] % съответно по отношение на предвижданите общи приходи от дейността, разходи и RWA.
(92)
По време на процеса на преструктуриране FBN също така осъществи придобиване, за да коригира несъответствие, произтичащо от разделянето на Fortis SA/NV. FBN беше законният собственик на БЕ „Брокерски услуги и услуги по клиринг и попечителство“ и на всички офиси, свързани с тази дейност, с изключение на офиса в Чикаго, който остана част от Fortis Bank SA/NV. С оглед да се коригира това несъответствие, свързано с разделянето, FBN придоби клона в Чикаго на Fortis Clearing Americas от Fortis Bank SA/NV на 31 юли 2009 г. на цена от приблизително […] млн. USD.
2.4. Описание на мерките
(93)
За идентифициране на отделните мерки за държавна помощ Комисията използва в настоящото решение същите буквени кодове както в решението си от 5 февруари 2010 г.
2.4.1. Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
(94)
На 3 октомври 2008 г. нидерландската държава придоби FBN (включително и ABN AMRO N) от Fortis SA/NV срещу сумата от 12,8 млрд. EUR („мярка X“). Комисията не откри процедура по отношение на тази мярка, която като такава не е осигурила държавна помощ на FBN, дори и да е била част от сделка, с която на FBN да е била предоставена държавна помощ (виж съображение 32 от решението от 8 април 2009 г.).
(95)
По време на придобиването на FBN от нидерландската държава FBN в голяма степен е зависило от Fortis Bank SA/NV по отношение на своето финансиране. С оглед да се гарантира пълното разделяне на FBN от Fortis Bank SA/NV беше необходимо нидерландската държава да прекрати взаимоотношенията на финансиране между FBN и Fortis Bank SA/NV. За да прекрати съществуващите отношения, на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN механизъм за краткосрочна ликвидност в размер на 45 млрд. EUR („мярка Y1“). Този механизъм за ликвидност позволи на FBN да изплати на Fortis Bank SA/NV краткосрочните заеми в размер на 34 млрд. EUR. Освен това нидерландската държава замени Fortis Bank SA/NV като кредитор по дългосрочни заеми, отпуснати на FBN с номинална стойност в размер на 16,1 млрд. EUR при така наречената „новация“ („мярка Y2“) (49).
(96)
Механизмът за краткосрочна ликвидност, обхванат от мярка Y1, продължи да бъде в сила до края на юни 2009 г., Възнаграждението беше променяно няколко пъти докато тази мярка беше в сила. В периода между 6 октомври 2008 г. и 23 октомври 2008 г. нидерландската държава предостави на FBN краткосрочно финансиране при EONIA (50) (за овърнайт кредитиране с максимален размер от 5 млрд. EUR) или EURIBOR (51) (за по-дългосрочна ликвидност с максимален размер от 40 млрд. EUR) без никакъв допълнителен спред. След 23 октомври 2008 г. имаше кратък период (до 5 ноември 2008 г.), през който нидерландската държава прилагаше EONIA + 50 базисни пункта и EURIBOR + 50 базисни пункта. През този втори период този механизъм все още се прилагаше за суми с максимален размер от 5 млрд. EUR за овърнайт ликвидност и 40 млрд. EUR за по-дългосрочна ликвидност. В периода между 5 ноември 2008 г. и 1 март 2009 г. нидерландската държава промени възнаграждението на EONIA + 25 базисни пункта за овърнайт заеми, EURIBOR + 25 базисни пункта за заеми с падеж (52), по-малък от 3 месеца, и EURIBOR + 50 базисни пункта за заеми с падеж, по-голям от три месеца (53). След 1 март 2009 г. нидерландската държава разработи система от два етапа, с който да насърчи FBN да намали зависимостта си от държавата. Първият транш на финансиране (независимо от падежа) беше предоставен при EURIBOR + 25 базисни пункта, но след достигане на този праг FBN можеше да получи допълнителна ликвидност само при EURIBOR + 50 базисни пункта (54). Размерът на механизма за обща ликвидност и граничната сума на първия праг бяха постепенно намалени. На 9 юли 2009 г. нидерландската държава уведоми Комисията, че FBN е изплатила всичките си краткосрочни заеми на държавата.
(97)
Дългосрочните заеми, поети чрез новация от нидерландската държава (мярка Y2), възлизаха на 16,1 млрд. EUR, включително 8,15 млрд. EUR капитал от втори ред (от които 3 млрд. EUR капитал от „горен“ втори ред) и 7,95 млрд. EUR заеми с първостепенен ранг.
(98)
На 24 декември 2008 г. нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR („мярка Z“). Нидерландската държава не извърши плащане с парични средства в брой, а плати за закупуването чрез анулиране на дългосрочен дълг в размер на 6,5 млрд. EUR, който беше получен при интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. като част от мярка Y2. С други думи нидерландската държава се отказа от вземания в размер на 6,5 млрд. EUR от FBN като заплащане за ABN AMRO N (55).
2.4.2. Мерки, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г.
(99)
Комисията беше уведомена през юли 2009 г. за някои от мерките, обхванати от решението от 5 февруари 2010 г. (56), а за останалите мерки беше уведомена през януари 2010 г. През юли 2009 г. нидерландската държава уведоми за инструмента за освобождаване на капитал или „CRI“ („мярка А“ с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR), задължителна конвертируема облигация с фиксиран падеж („MCS“) в размер на 500 млн. EUR („мярка Б1“) и втори транш на MCS в размер на 300 млн. EUR („мярка Б2“).
(100)
През януари 2010 г. нидерландската държава уведоми за допълнителни капиталови мерки на стойност 4,39 млрд. EUR. Нидерландската държава закупи допълнителни MCS инструменти в размер на 2,28 млрд. EUR, за да покрие допълнителните разходи за разделяне (780 млн. EUR, „мярка Б3“), недостига на капитал, породен от продажбата на New HBU (300 млн. EUR, „мярка Б4“), както и разходите за интегриране (1,2 млрд. EUR, „мярка Б5“). С оглед да приведе капитала от първи ред на FBN в съответствие с регулаторните изисквания, нидерландската държава също така конвертира 1,35 млрд. EUR от капитала от втори ред на FBN, който вече притежаваше, в капитал от първи ред („мярка В“). Нидерландската държава също така изплати на другите участници в консорциума 740 млн. EUR в брой („мярка Г“), както беше предвидено в САК, за да уреди задължения, произтичащи единствено в хода на процеса на разделяне. На последно място нидерландската държава също така предостави гаранция за кръстосаните задължения, породени от продажбата на New HBU („мярка Д“).
(101)
Нидерландското правителство продаде чрез CDS кредитна защита на нидерландски ипотечен портфейл на ABN AMRO N, представляващ около [30 - 80] % от общия портфейл жилищни кредити на ABN AMRO N. Тази мярка имаше ефекта на намаляване на претеглените спрямо риска активи на ABN AMRO N.
(102)
Като заплащане за кредитната защита нидерландската държава получаваше годишна такса от 51,5 базисни пункта (изчислена като процент от стойността на портфейла в началото на всеки референтен период).
(103)
Тази такса беше изчислена чрез използването на методиката за определяне на разходите в капиталово изражение. Нидерландската държава определи колко капитал може да освободи ABN AMRO N посредством инструмента за освобождаване на капитал (а именно 1,7 млрд. EUR въз основа на изискванията на Базел I, които все още се прилагаха по време на прилагането на споразумението за CRI), и след това изчисли възвръщаемост от 10 % върху това освобождаване на капитал (а именно 10 % от 1,7 млрд. EUR), което се равняваше на 51,5 базисни пункта от първоначалната стойност на портфейла в размер на 34,5 млрд. EUR.
(104)
Всяка година ABN AMRO N запазваше транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта (изчислени като процент от първоначалната стойност на портфейла).
(105)
ABN AMRO N запазваше вертикална част в размер на 5 % от оставащия риск.
(106)
Ценообразуването на инструмента за кредитна защита не се коригира след като ABN AMRO N напълно прие капиталовите изисквания на Базел II, въпреки че ефектът на освобождаване на капитал, породен от CRI, щеше да бъде значително по-малък.
(107)
По принцип договорът за CDS имаше падеж от седем години, но ABN AMRO N имаше кол опции, позволяващи му да прекрати договора на редица предварително определени референтни дати (например октомври 2010 г., януари 2011 г. и януари 2012 г.) (57).
(108)
Съгласно САК тримата партньори в консорциума трябваше да гарантират, че ABN AMRO Z ще остане достатъчно капитализирано. В този контекст нидерландската държава трябваше да участва с 2,2 млрд. EUR по отношение на недостига на капитал на ABN AMRO Z. Целта на CRI беше да позволи на ABN AMRO N да участва в това участие от 2,2 млрд. EUR в ABN AMRO Z.
(109)
Нидерландската държава предпочете неконвенционалното решение за CRI пред традиционното увеличаване на капитала, тъй като преди разделянето то не би могло да обособи капиталовите вноски в ABN AMRO Bank. С други думи, тъй като ABN AMRO N не беше отделно юридическо лице, от евентуална капиталова инжекция в ABN AMRO Bank биха могли да се възползват и другите двама участници в консорциума. Този ход на действие би могъл да има сериозни последици, особено при сценариите с увеличени затруднения.
(110)
След разделянето ABN AMRO N стана отделно юридическо лице (новата ABN AMRO Bank). Нидерландската държава продължи да носи отговорност съгласно САК за запълването на капиталовия недостиг от 2,2 млрд. EUR на ABN AMRO Z. Нидерландската държава взе решение, че ABN AMRO N следва да използва парични средства в брой от MCS инструментите (а именно мярка Б3, доколкото тя се отнасяше до разумния марж от 500 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR на мярка Б5), за да инжектира 1,7 млрд. EUR в ABN AMRO Z, като същевременно продължава да прилага CRI в новата ABN AMRO Bank за покриване на разумния марж от 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR.
(111)
На 15 октомври 2010 г. ABN AMRO Bank и нидерландската държава съобщиха, че прилагането на CRI ще бъде прекратено, считано от 30 октомври 2010 г. Действително, тъй като ABN AMRO Bank междувременно беше приложила изискванията на Базел II, привлекателността на и необходимостта от CRI намаля (58).
(112)
Тъй като CRI не беше достатъчен, за да се покрие целият капиталов недостиг в ABN AMRO Z в размер на 2,2 млрд. EUR, нидерландската държава предостави допълнителен капитал на ABN AMRO Bank чрез MCS.
(113)
Тази MCS беше категоризирана като хибриден капитал от първи ред с купон от 10 % и автоматично се конвертира в акции на ABN AMRO II по време на разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank. От този момент нататък тя беше квалифицирана като основен капитал от първи ред. Конвертирането бе извършено по номинална стойност (59). Мярката позволи на ABN AMRO II (преименувано на ABN AMRO Bank) да участва с 500 млн. EUR в ABN AMRO Z.
(114)
С цел да се покрият разходите, свързани с разделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank, нидерландската държава закупи допълнителни MCS. През юли 2009 г. беше отправено уведомление за първия транш от около 300 млн. EUR (мярка Б2), а за останалите (а именно 780 млн. EUR) бе уведомено през януари 2010 г. (мярка Б3).
(115)
Цялата сума в размер на 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3 заедно) беше необходима за покриване на следните разходи:
-
480 млн. EUR за ясно определени разходи за разделяне;
-
90 млн. EUR за създаване на отдел „Парични пазари“; и
-
500 млн. EUR за осигуряване на разумен марж.
(116)
Нидерландската държава предостави допълнителна разбивка на разходите за разделяне, възлизащи на 480 млн. EUR. Те се отнасяха до излагането на кръстосани задължения ([0 - 200] млн. EUR), отмяната на договореностите за разпределение на риска ([0 - 200] млн. EUR), обратното изкупуване на секюритизирани облигации ([0 - 200] млн. EUR), прехвърлянето от ABN AMRO R на търговския пазарен риск на клиентите на ABN AMRO N ([0 - 200] млн. EUR), прекратяването на инструментите за освобождаване на капитал ([0 - 200] млн. EUR) и други разходи, свързани с разделянето и отмяната ([0 - 300] млн. EUR).
(117)
След разделянето от дружеството-майка ABN AMRO Bank, ABN AMRO II трябваше самостоятелно да създаде отдел „Парични пазари“, който струва 90 млн. EUR.
(118)
На последно място нидерландската държава инжектира още капитал в размер на 500 млн. EUR, за да се гарантира, че ABN AMRO N би могло да работи с известен марж над минималните регулаторни изисквания.
(119)
FBN и ABN AMRO N биха могли да се слеят само след решаването на проблемите с концентрацията, установени в решението за сливане. Поради това нидерландската държава реши да продаде New HBU и IFN на Deutsche Bank. Тази сделка обаче доведе до необходимост от допълнителен капитал в размер на 470 млн. EUR, с която ABN AMRO N не би могло да се справи самостоятелно. Нидерландската държава реши да помогне и инжектира 300 млн. EUR. под формата на MCS (60).
(120)
С оглед да се осъществи сливането ABN AMRO N и FBN (и след сливането - група ABN AMRO) трябваше да заплатят първоначалните разходи за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане), свързани с разходите за съкращения, интегрирането на ИКТ платформи и преструктурирането на клоновата мрежа. Тъй като ABN AMRO N и FBN не бяха в състояние сами да финансират тези разходи, нидерландската държава реши да инжектира капитал под формата на MCS (61).
(121)
FBN бе задължено да увеличи капитала си от първи ред, след като DNB (62) беше посочил, че съществува капиталов недостиг от първи ред в размер на приблизително 1,26 млрд. EUR. След отделянето от неговото дружество-майка Fortis SA/NV, FBN също така трябваше да похарчи 90 млн. EUR за покриване на разходите за създаването на отдел „Ликвидност“, модели, свързани с Базел, лицензии и консултантски услуги.
(122)
Нидерландската държава предостави този допълнителен капитал чрез конвертирането на дълг от втори ред с номинална стойност 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред. Следователно сделката не включваше никакви нови парични средства в брой (63).
(123)
Когато участниците в консорциума договориха придобиването на ABN Amro Holding през 2007 г., те разбраха, че по онова време не всички факти са били известни. Поради това САК съдържаше редица общи принципи за уреждането на някои задължения за плащане, които биха станали ясни само по време на процес на разделяне. Конкретните суми произтичат от процес на договаряне, в който участваше нидерландската държава (а преди нея - Fortis SA/NV).
(124)
Общият размер от 740 млн. EUR се отнася до:
[…]
Тези изходящи парични потоци в известна степен се компенсират от факта, че нидерландското правителство получи […] от другите участници в консорциума, свързани с трудно възстановимите разходи.
(125)
Балансът на задълженията за плащане по отношение на другите участници в консорциума (а именно 740 млн. EUR) беше платен в брой, отчасти директно на другите участници в консорциума и отчасти на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(126)
Дори и след продажбата на New HBU, ABN AMRO Bank (сега RBS NV) и ABN AMRO II (или неговите правоприемници) ще продължат да носят отговорност към кредиторите на New HBU, ако New HBU не е в състояние да изпълни задълженията си към своите кредитори. По същия начин New HBU ще трябва да поеме кръстосани задължения към кредиторите на ABN AMRO Bank и ABN AMRO II. Тъй като кръстосаните задължения произтичат от продажбата на New HBU, която беше резултат от решение на ABN AMRO II и неговите акционери, те носят отговорност и за намирането на решение. Предлаганото решение предполагаше, че нидерландската държава и Deutsche Bank (а именно купувачът на New HBU) са се договорили, че New HBU и ABN AMRO II взаимно ще се обезщетят за тези кръстосани задължения, като взаимно си предоставят обезпечение, така че да се намалят предизвиканите регулаторни капиталови изисквания до желаните 20 %. В резултат на това споразумение ABN AMRO II трябваше да предостави обезпечение на New HBU в размер до 950 млн. EUR (намаляващo с течение на времето с настъпването на падежа на базисните задължения) за задълженията на New HBU към ABN AMRO II и към ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Тъй като ABN AMRO II не разполагаше със средствата за предоставяне на обезпечението, необходимо по отношение на задължението към ABN AMRO Bank (сега RBS NV), държавата предостави компенсация за изплатено обезщетение под формата на гаранция по дълга на ABN AMRO Bank (сега RBS NV).
(127)
Нидерландската държава оцени този риск, все едно е държавна гаранция върху подчинения дълг на ABN AMRO Bank (сега RBS NV). Ценообразуването - основано на препоръката на Европейската централна банка („ЕЦБ“) за рекапитализация (64) - беше определено на 200 базисни пункта плюс средния спред CDS (65).
(128)
В таблица 4 са обобщени мерките, оценени в настоящото решение. Колоната „Основание“ е същата като тази в таблица 1 в съображение (57) от решението от 5 февруари 2010 г. Както беше посочено в съображение 110, след разделянето на ABN AMRO N и ABN AMRO Bank на 6 февруари 2010 г. мерките и целите на мерките бяха променени. По-специално мярка А беше използвана от тази дата нататък за целите на мярка Б3 (доколкото се отнася до разумния марж) и мярка Б5 и обратното.
Таблица 4
Мерки за държавна подкрепа
Описание
Размер
(в млрд. EUR)
Основание
Правен субект, на който се предоставя мярката
Мерки, обхванати от решението от 8 април 2009 г.
Y1
Краткосрочно финансиране
45
FBN
Y2
Дългосрочно финансиране
16,1
FBN (за да се даде възможност за връщане на дълга към Fortis Bank SA/NV)
Z
Придобиване на ABN AMRO N
6,5
FBN (покупна цена, платена чрез опрощаване на задължение)
Капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през юли 2009 г. и които са приведени в действие през юли/август 2009 г.
Мярка A
Инструмент за освобождаване на капитал
Защита чрез CDS върху портфейл от 34,5 млрд. EUR (с ефект на освобождаване на капитал в размер на 1,7 млрд. EUR)
За попълване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) на датата на разделяне
Мярка Б1
MCS
0,5
Мярка Б2
MCS
0,3
Първи транш разходи за разделяне
ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето
Допълнителни капиталови мерки, за които е постъпило уведомление през януари 2010 г.
Мярка Б3
MCS
0,78
Втори транш разходи за разделяне и разумен марж в размер на 0,5 млрд. EUR
967 млн. EUR платени на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и прехвърлена на ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank) при разделянето, като остатъкът е изплатен директно на ABN AMRO II
Мярка Б4
MCS
0,3
Въздействие върху капитала, произтичащо от продажбата на New HBU
Мярка Б5
MCS
1,2
Разходи за интегриране
Мярка В
Замяна на капитал от втори ред с базов собствен капитал
1,35
Недостиг на капитал от първи ред на равнище FBN
FBN
Мярка Г
Плащане в брой на партньорите в консорциума
0,74
Задължения за плащане, произтичащи от САК
Други партньори в консорциума/ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV)
Мярка Д
Гаранция за задължения в размер на 950 млн. EUR
0,95
Кръстосани задължения, произтичащи от продажбата на New HBU
ABN AMRO II (понастоящем ABN AMRO Bank)
3. ОСНОВАНИЯ ЗА ЗАПОЧВАНЕ НА ПРОЦЕДУРАТА
3.1. Основания за започване на процедурата, изложени в решението от 8 април 2009 г.
(129)
В решението от 8 април 2009 г. Комисията започна процедура, тъй като имаше основания да счита, че мерки Y1, Y2 и Z (66) представляват държавна помощ в полза на FBN и ABN AMRO N. Комисията счете, че тези мерки са дали възможност на FBN и ABN AMRO N да останат на пазара и да извършват своята стопанска дейност. Тя имаше основания да счита, че тези мерки предоставят селективно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(130)
В съображения 29 и 30 от решението от 8 април 2009 г. Комисията отбеляза, че мерки X, Y1 и Y2 са част от един и същи договор за продажба, който има за цел да отдели FBN от Fortis SA/NV. В решението от 3 декември 2008 г. вече беше направено заключение, че при сключването на този договор на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава не е действала като нормален инвеститор в условията на пазарна икономика.
(131)
В съображение 33 от решението от 8 април 2009 г. Комисията заяви, че мярка Y1 изглежда предоставя предимство на FBN, тъй като то е получило финансиране в размер, какъвто не е могло да открие на пазарите, на които по това време е царял пълен безпорядък. Като отчита тези извънредни пазарни обстоятелства, Комисията също така изрази съмнение дали лихвените проценти, изисквани от нидерландската държава, биха били приемливи за частен инвеститор. Освен това Комисията отбеляза, че изглежда устойчивостта на новия доставчик на финансиране на FBN предоставя предимство на дружеството. FBN вече не е зависимо от дружество, изпитващо финансови затруднения и ограничения, свързани с ликвидността, каквото е Fortis SA/NV, а получава своето финансиране от нидерландската държава.
(132)
Комисията изрази съмнения дали мярка Y1 е съвместима със съобщението на Комисията „Прилагане на правила за държавна помощ към мерки, взети във връзка с финансовите институции в контекста на настоящата световна финансова криза“ („съобщението относно банковия сектор“) (67), тъй като тя не е нито пропорционална, нито ограничена до необходимия минимум. По-конкретни опасения бяха изразени в съображение 52 от решението от 8 април 2009 г. във връзка със съвместимостта на следните елементи: (1) възнаграждението, платено от FBN, (2) максималният период, през който FBN може да се възползва от финансирането, (3) максималният матуритет на въпросните инструменти и (4) размерът на механизма за ликвидност.
(133)
Освен това Комисията посочи, че мярка Y2 би могла да съдържа елементи на държавна помощ, ако към момента на придобиването Fortis Bank SA/NV се е намирало в положение, в което да изиска незабавно изплащане на дългосрочните заеми, в случай че собствеността на FBN се промени. Ако в действителност е била налице клауза за изплащане, свързана със собствеността, мярка Y2 е дала възможност на FBN да се възползва от дългосрочни заеми при предкризисни лихвени проценти. Мярка Y2 предполага, че FBN не е било задължено да намери алтернативен източник на финансиране при преобладаващите пазарни условия към този момент. Освен това, тъй като Fortis Bank SA/NV е имало право да поиска изплащане, изборът на нидерландската държава да предоставя по-скоро дългосрочни заеми, отколкото краткосрочни заеми, може да бъде поставен под въпрос. По тази причина в решението от 8 април 2009 г. Комисията изрази опасения, че мярка Y2 съдържа държавна помощ за по-дълъг период от този, който е строго необходим. С оглед да е в състояние да оцени елементите на държавна помощ, съдържащи се в мярка Y2, Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно договорните условия за предсрочно изплащане, предвидени в договорите за дългосрочни заеми.
(134)
В съображение 54 от решението от 8 април 2009 г. Комисията също така изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела адекватни мерки за ограничаване на излишното нарушаване на конкуренцията в съответствие с точка (27) от съобщението относно банковия сектор.
(135)
Комисията изрази опасения и за това дали ABN AMRO N - евентуално непряко - се е възползвало от осигурените на FBN мерки за ликвидност. Поради това тя поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно ситуацията и стратегията на ABN AMRO N, свързани с финансирането.
(136)
По отношение на мярка Z Комисията изрази съмнение дали нидерландската държава е заплатила на FBN пазарната цена за придобиването на ABN AMRO N. Комисията подчерта, че нидерландската държава е заплатила по-висока стойност от стойността, посочена в оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г., извършена от назначения от нидерландската държава експерт по остойностяването […] в неговия доклад, посочен в съображение 2. Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава не е приложила коригиращ фактор, отразяващ спада на фондовия пазар, който се прояви в периода между октомври и декември 2008 г. и който беше особено ясно изразен при банковите акции. Ако нидерландската държава е заплатила по-висока стойност при закупуването на ABN AMRO N, мярка Z е била равнозначна на държавна помощ, подпомагаща рекапитализацията на FBN.
(137)
В общ смисъл Комисията също така подчерта в решението от 8 април 2009 г., че нидерландската държава все още не е предала оценка на FBN и ABN AMRO N, извършена от DNB. Освен това нидерландската държава не е предоставила план за жизнеспособност или план за преструктуриране с подробни финансови прогнози. Понеже не бяха налични нито план за жизнеспособност, нито план за преструктуриране, Комисията не беше в състояние да прецени дали ABN AMRO N и FBN са разполагали с достатъчно капитал и са били в състояние да реализират приемливо равнище на рентабилност в резултат от мерки X, Y1, Y2 и Z.
3.2. Основания за удължаване на процедурите в решението от 5 февруари 2010 г.
(138)
Когато на 17 юли 2009 г. и на 15 януари 2010 г. нидерландската държава отправи уведомление за предприемането на допълнителни мерки в полза на FBN и ABN AMRO N като мерки, които не представляват държавна помощ, Комисията изрази съмнение дали някои от тези допълнителни мерки не представляват допълнителна държавна помощ за FBN и ABN AMRO N.
(139)
В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията подчерта, че съгласно САК нидерландската държава има редица задължения, които не са задължения на ABN AMRO N. Мерките, предприети от нидерландската държава за изпълнение на нейните задължения съгласно САК (и по-специално задължението за поемане на разходите на ABN AMRO Z и задължението за отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank), на пръв поглед не изглеждат държавна помощ, предоставена на ABN AMRO N.
(140)
Комисията посочи, че основното предназначение на мерки A и Б1 изглежда е покриване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, но същевременно Комисията не беше наясно дали не е била налице и непряка полза за икономическите дейности на ABN AMRO N. Във връзка с това Комисията пожела да разбере дали ABN AMRO N и ABN AMRO Z - които нямат отделен правен статут - са били отделени едно от друго в достатъчна степен. Комисията също така пожела да получи повече информация относно причините за капиталовия недостиг на ABN AMRO Z, както и например във връзка с прехвърлянето на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към ABN AMRO N. Комисията също така повдигна въпроси относно възнаграждението, което ABN AMRO N е заплатило на ABN AMRO Z за изпълнение на функциите на централен офис. Комисията изрази съмнение дали - поне отчасти - недостатъчната капитализация на ABN AMRO Z не е била свързана с факта, че ABN AMRO N не е заплатило пазарна цена за услугите, изпълнявани в централния офис на ABN AMRO Z.
(141)
Въпреки че съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава, Комисията не може да изключи варианта, че рекапитализацията от страната на държавата, която финансира разходите за отделянето, би могла да представлява държавна помощ. Комисията подчерта, че не всички разходи, категоризирани като разходи за отделянето, са свързани strictu senso със задълженията, свързани с отделянето, описани в САК. Комисията отчете, че категорията „разходи за отделянето“ включва сумата от 500 млн. EUR, необходими за снабдяването на група ABN AMRO с разумен марж, надвишаващ минималните пруденциални изисквания.
(142)
Комисията подчерта, че нидерландската държава е помогнала на FBN и на ABN AMRO N да платят разходите, свързани със сливането. За да разреши проблемите с концентрацията, възникнали в резултат от сливането, ABN AMRO N взе решение да продаде IFN и New HBU, което доведе до нов капиталов недостиг. Комисията констатира, че FBN и ABN AMRO N са били в състояние да се облагодетелстват от ползите, произтичащи от сливането (например синергии, свързани със сливането, предимството, което има една по-силна компания с по-голям брой пазарни дялове на нидерландския пазар, …), докато нидерландската държава е финансирала първоначалните разходи. Във връзка с това Комисията констатира, че нидерландската държава не е имала каквото и да било законно задължение за плащане на тези разходи, тъй като те са произтичали от решението на нидерландската държава от 21 ноември 2008 г. за сливането на FBN и ABN AMRO N, а не от САК.
(143)
Комисията отчете факта, че сливането и конкретните обстоятелства, свързани с разделянето, са довели до кръстосани задължения (мярка Д). В нидерландското корпоративно законодателство се предвижда, че ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II продължават да носят отговорност за притежателите на дългови ценни книжа на New HBU, в случай че New HBU (или неговият нов собственик Deutsche Bank) не успеят да изпълнят своите задължения за плащане. New HBU е имало подобни задължения към притежателите на дългови ценни книжа на ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV) и ABN AMRO II). Комисията не може да изключи варианта, че решението за обезщетение, което предполага, че нидерландската държава е предоставила гаранция на притежателите на дългови ценни книжа на ABN Amro Bank (сега RBS NV) чрез предоставяне на премия от 200 базисни пункта плюс осреднената стойност на спреда CDS, включва държавна помощ.
(144)
Комисията също така изрази опасения относно целта на инструмента за освобождаване на капитал (мярка A). Комисията потвърди, че мярка A се различава съществено от други мерки за обезценени активи, тъй като тя не е била въведена с цел защитаване на ABN AMRO N от допълнителен спад, свързани с несъбираеми активи с изключително несигурна стойност. Въпреки това Комисията счете, че за да бъде съвместима с вътрешния пазар, мярка А трябва да спазва общите принципи на съобщението на Комисията относно обработването на обезценените активи в банковия сектор (68) („съобщението относно обезценените активи“). По-конкретно трябва да бъдат налице достатъчно доказателства за подходящо ценообразуване, което означава, че банката не трябва да прехвърля очаквани загуби на държавата. В тази връзка Комисията пожела да разбере също така какво въздействие ще окажат редица конкретни договорни условия (например механизмът за възстановяване на изплатени суми и вертикалният дял) върху действителните парични потоци и ценообразуването. На последно място Комисията също така изрази съмнения, че не са налице достатъчно стимули, които да гарантират, че ABN AMRO N ще прекрати инструмента веднага, когато той вече не е крайно необходим.
(145)
Комисията изрази съмнение дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. отговаря на критериите, изложени в съобщението на Комисията относно връщане на жизнеспособността и оценка на мерките за преструктуриране във финансовия сектор според правилата за държавна помощ в настоящата криза (69) („съобщението относно преструктурирането“) по отношение на жизнеспособността, споделянето на тежестта и излишното нарушаване на конкуренцията.
(146)
Комисията потвърди че на пръв поглед група ABN AMRO ще реализира достатъчно приходи, за да покрие всичките си оперативни разходи (включително разходите за обезценка) и ще осигури приемлива възвращаемост на собствения капитал. При все това Комисията също така отбеляза, че възвращаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO зависи до голяма степен от реализирането на редица ключови предположения. На първо място, ако група ABN AMRO иска да бъде икономически ефективна и да има приемливо съотношение разход-приход, за група ABN AMRO е от решаващо значение да осъществи прогнозираните синергии (а именно стойността от 1,1 млрд. EUR преди данъчно облагане, която е съпоставима с нетната печалба през 2013 г. в размер на […] млрд. EUR). На второ място, както е посочено в съображение 118 от решението от 5 февруари 2010 г., от решаващо значение за жизнеспособността на група ABN AMRO е също така тя да може да подобри своите нетни лихвени маржове от ниските равнища на FBN и ABN AMRO N през втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г. В своето решение от 5 февруари 2010 г. Комисията посочи, че се нуждае от повече информация по тези въпроси, за да прецени дали дългосрочната жизнеспособност е била действително възстановена.
(147)
Освен това Комисията отбеляза, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. все още не включва финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, както се изисква по силата на точка (13) от съобщението относно преструктурирането. Поради това Комисията поиска такива финансови прогнози за най-лош възможен сценарий, които да ѝ позволят да провери как би се представила група ABN AMRO при по-стресови пазарни условия.
(148)
Освен това Комисията подчерта, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа твърде малко информация относно по-малките подразделения, поради което Комисията не може да прецени дали всички въпроси, свързани със жизнеспособността на това равнище, са били адекватно разгледани. По-специално Комисията изрази съмнения дали жизнеспособността на PFS, подразделение на FBN, което през 2008 г. отчете значителни загуби, свързани с измамата на Мадоф, е гарантирана в достатъчна степен.
(149)
Комисията изрази съмнение дали държавната помощ е била ограничена до необходимия минимум за възстановяване на жизнеспособността на група ABN AMRO. Във връзка с това тя отбеляза, че група ABN AMRO е посочила, че желае да извърши малки придобивания посредством сливане, които е счела за необходими с цел възстановяване на компетенциите за продукти, изгубени по време на процеса на разделяне от страна на Fortis SA/NV и ABN AMRO Holding. В решението от 5 февруари 2010 г. Комисията заяви, че държавната помощ не трябва да бъде използвана за финансиране на придобивания или нови инвестиции, освен когато това е от съществено значение за възстановяването на жизнеспособността на дадено предприятие. Комисията поиска от нидерландската държава да предостави повече информация относно политиката на придобиване на група ABN AMRO и inter alia да ѝ предостави подробен списък на дейностите, които група ABN AMRO трябва да възстанови, за да се запази жизнеспособността на предприятието.
(150)
Освен това Комисията изрази съмнения дали всички лица, които осигуряват хибриден капитал на FBN и ABN AMRO N, са направили своя принос за преструктурирането. Комисията изрази опасения, че например държателите на преференциални акции на FBN (70) не са допринесли в достатъчна степен да се гарантира, че намесата на нидерландската държава е била ограничена до необходимия минимум.
(151)
Освен това що се отнася до срока държавната помощ следва да бъде ограничена до необходимия минимум. Във връзка с това Комисията констатира, че са необходими редица мерки за справяне с временните проблеми, но изрази съмнение дали нидерландската държава е предприела достатъчни действия, за да гарантира, че мерките ще бъдат отменени от момента, в който вече не са необходими.
(152)
По отношение на мярка А Комисията подчерта, че CRI ще стане непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да приложи изискванията на Базел II. Въпреки че CRI съдържа кол опции, което дава възможност за предсрочно прекратяване на договора, Комисията подчерта, че липсва какъвто и да било ясен график за излизането на нидерландската държава.
(153)
Освен това що се отнася до разумния марж в размер на 500 млн. EUR Комисията отбеляза, че намерението е било група ABN AMRO да замени тази сума със капитал, натрупан чрез самофинансиране. Комисията констатира още веднъж, че липсва какъвто и да било показател за времевия график.
(154)
По отношение на разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR (а именно мярка Б5) Комисията констатира, че нидерландската държава е заявила, че те ще доведат до важни синергии в размер на 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, които по принцип могат да се използват за изплащане на държавната помощ. При все това Комисията констатира, че нидерландската държава не е въвела механизъм, с който да се гарантира такова изплащане. По въпроса за капиталовите нужди, свързани с продажбата на New HBU, Комисията заключи, че капиталовите изисквания, свързани с кредитния чадър, ще намалеят бързо, тъй като постепенно ще настъпи падежът на заемите. Комисията още веднъж подчерта, че държавната помощ следва да бъде изплатена веднага след като престане да бъде необходима.
(155)
По отношение на нарушаването на конкуренцията Комисията отбеляза, че капиталовите нужди на FBN и ABN AMRO N до известна степен произтичат от отделянето им от техните предишни дружества-майки, както и от първоначалните разходи за интегриране, а не от прекомерното поемане на риск или нарушения в управлението в рамките на самите FBN и ABN AMRO N. При тези обстоятелства Комисията заключи, че е малко вероятно да са необходими допълнителни продажби.
(156)
Същевременно обаче Комисията изрази съмнения дали планът за преструктуриране от декември 2009 г. съдържа достатъчно поведенчески мерки, с които да се гарантира, че FBN и ABN AMRO N няма да използват държавната помощ, за да се разраснат за сметка на своите конкуренти, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции, което би могло да отслаби стимулите за дружествата, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да осъществяват иновации и би могло да обезсърчи навлизането на нидерландския банков пазар.
(157)
По отношение на излизането Комисията заяви, че би било от полза, ако нидерландската държава разработи и ясно съобщи стратегия за излизане. В действителност системните и мащабни интервенции на нидерландската държава биха могли да се възприемат от вложителите като знак за постоянна подкрепа от нея.
4. МНЕНИЯ НА ЗАИНТЕРЕСОВАНИТЕ СТРАНИ
4.1. Първи набор от мнения на Van Lanschot (писмо от 6 май 2009 г.)
(158)
Жалбоподателят заяви, че благодарение на държавната помощ и държавната собственост FBN и ABN AMRO N (включително техни дъщерни дружества като MoneYou и Mees Pierson) са предложили високи и неустойчиви лихвени проценти за индивидуални спестявания и депозитни сметки, което е дестабилизирало нидерландския банков пазар.
(159)
Жалбоподателят счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, са довели до загуби. В това отношение той се позова на факта, че ставките на EURIBOR са спаднали от 5 % през септември 2008 г. до по-малко от 2 % през януари/февруари 2009 г., докато лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, по спестовни сметки, всъщност са нараснали.
(160)
Жалбоподателят също така изтъква специфичните характеристики на нидерландския пазар за частно банкиране в сравнение с пазара за банкиране на дребно, които увеличават нарушаващото въздействие от предприетите мерки. Средният размер на сумите на спестяванията в частното банкиране е по-голям от този в банкирането на дребно. При малки суми на спестяванията клиентите не са толкова загрижени за рисковия профил на банката, тъй като са защитени от нидерландската схема за гарантиране на депозитите (в размер до 100 000 EUR). Информираността за риска нараства с надвишаването на този праг, което е доста обичайно при частното банкиране.
(161)
Жалбоподателят също така заяви, че FBN и ABN AMRO N са получили изгода от имплицитната държавна гаранция. Той заяви, че клиентите на FBN и ABN AMRO N са убедени, че нидерландската държава няма да позволи държавни банки да изпаднат в несъстоятелност.
(162)
Жалбоподателят - който се е справил по време на кризата без държавна помощ - подчерта, че е бил силно засегнат от водещото до нарушаване на конкуренцията поведение на FBN и ABN AMRO N, тъй като традиционно е разчитал до голяма степен на нидерландския пазар на спестяванията за финансирането на своите активи (71). В абсолютно изражение жалбоподателят е имал спестявания и депозити в размер на 15 млрд. EUR, което предполага, че увеличение на лихвените проценти с 1 % би могло да струва на дружеството приблизително 150 млн. EUR на година (72). В допълнение към това увеличение на разходите е било налице и въздействие върху обема, тъй като Van Lanschot е загубил клиенти.
4.2. Последващо мнение на Van Lanschot (писма от 21 и 28 август 2009 г.)
(163)
Според жалбоподателя необичайното поведение на FBN anиd ABN AMRO N е продължило през летните месеци на 2009 г.
(164)
Като допълнителен аргумент жалбоподателят посочи необичайно големия обем и промените в пазарния дял на традиционно стабилния нидерландски пазар на спестяванията. В това отношение жалбоподателят посочи съобщенията за пресата на FBN и ABN AMRO N, в които е отчетен приток на депозити съответно в размер на 9 млрд. EUR и 21 млрд. EUR през първата половина на 2009 г. (73). Жалбоподателят е счел тези стойности за значителни предвид факта, че общата стойност на нидерландския пазар на спестяванията е приблизително 287 млрд. EUR.
(165)
Като друг пример за необичайното ценообразуване жалбоподателят посочи факта, че лихвените проценти по спестовните сметки в съседни държави като Белгия, Франция и Германия са последвали спада на ставките на EURIBOR, докато лихвените проценти по нидерландските спестовни сметки са останали високи по неясни причини.
4.3. Мнение на ABN AMRO Bank (писмо от 6 юли 2009 г.)
(166)
В отговор на решението от 8 април 2009 г. за откриване на официална процедура по разследване ABN AMRO Bank (т.е. дружеството-майка на ABN AMRO N) предостави повече информация относно своето положение и стратегия за финансиране. ABN AMRO Bank отрече да е получило изгода - пряко или непряко - от финансовата помощ, отпусната на FBN (мерки Y1 и Y2). ABN AMRO Bank отбеляза, че не се е нуждаело от помощ, за да се финансира по време на кризата, благодарение на своята диферсифицирана стратегия за финансиране. То също така подчерта, че статистическите данни за неговата ликвидност са останали както в рамките на регулаторните граници, така и в неговите собствени вътрешни рамки.
5. МНЕНИЕ НА НИДЕРЛАНДСКАТА ДЪРЖАВА
5.1. Мнение на нидерландската държава относно решението от 8 април 2009 г.
(167)
Нидерландската държава призна, че FBN е било в състояние да осъществява своите дейности поради придобиването му от държавата (74), но заяви, че придобиването е било в съответствие с т. нар. „принцип на инвеститора в условията на пазарна икономика“ (ПИУПИ). В резултат на това според нидерландската държава не е съществувало селективно предимство и следователно не е имало държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че -макар основната цел на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. да е била предотвратяване на дестабилизирането на FBN и ABN AMRO N и на нидерландската банкова система като цяло - чрез купуването на участие в FBN и ABN AMRO N тя се е стремила да постигне положителна дългосрочна възвращаемост. Нидерландската държава подчерта, че цената за FBN (включително ABN AMRO N) е била в рамките на оценката, направена от нейния външен експерт по оценяването.
(168)
Нидерландската държава заяви, че е платила справедлива пазарна цена за FBN, но отбеляза, че дори ако беше платила повече, това плащане щеше да представлява държавна помощ за Fortis SA/NV (което е дружеството продавач), а не за FBN.
(169)
По отношение на мярка Y1 нидерландската държава заяви, че е предоставила краткосрочно финансиране на FBN при пазарни условия. Тя заяви, че преди кризата FBN е получило финансиране от своето дружество-майка по ставки на EONIA или EURIBOR без допълнителен спред. Нидерландската държава заяви, че ценообразуването, което е приложила (както е описано в съображение 96), е било в съответствие с пазарната практика. Освен това тя по-специално заяви, че нейната система за ценообразуване, използвана за периода след 5 ноември 2008 г. (със спред от 50 базисни пункта за заеми за повече от три месеца), е съгласувана с нидерландската гаранционна схема (75).
(170)
По отношение на периода, през който механизмът за ликвидност е станал достъпен за FBN, нидерландската държава обясни, че е започнала преговори за прекратяване на този механизъм през януари 2009 г. с цел пълното му прекратяване във възможно най-кратък срок. С тази цел през март 2009 г. нидерландската държава е въвела нова двуетапна система за ценообразуване, която е оскъпявала финансирането в случай на надвишаване на предварително определен праг. Нидерландската държава е допускала, че FBN е имало възможност да изплати механизма за ликвидност чрез вноски от 4 до 5 млрд. EUR на месец и е възнамерявала да прекрати този механизъм до края на 2009 г. В действителност FBN е изплатило механизма за ликвидност по-бързо от очакваното. Механизмът за ликвидност вече беше прекратен на 1 юли 2009 г.
(171)
Нидерландската държава заяви, че максималният матуритет на ликвидността, предоставена в рамките на механизма за ликвидност, е бил пропорционален. В това отношение нидерландската държава обясни, че през първия период (т.е. от 6 до 23 октомври 2008 г.) тя е осигурила ликвидност с матуритет от не повече от няколко седмици. Когато впоследствие механизмът за ликвидност бе коригиран, максималният матуритет беше удължен на девет месеца, за да се избегне пиково откупуване.
(172)
Нидерландската държава обясни, че общият размер на механизма за ликвидност (а именно 5 млрд. EUR овърнайт финансиране и 40 млрд. EUR по-дългосрочно финансиране) е базиран на реалните нужди от финансиране на FBN и следователно е бил с минималния необходим размер. При краткосрочния механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR е взета предвид нормалната волатилност на паричната наличност на FBN и с него на FBN е била дадена възможност незабавно да изплати на Fortis SA/NV приблизително 34 млрд. EUR.
(173)
По отношение на дългосрочните заеми (а именно мярка Y2) нидерландската държава призна, че Fortis Bank SA/NV би могло да изиска изплащането на заемите с фиксиран лихвен процент (но не и на заемите с променлив процент) (76). Нидерландската държава заяви обаче, че тя само е заменила Fortis Bank SA/NV, като е оставила непроменени всички условия на съществуващите договори. Според нидерландската държава договорът между Fortis Bank SA/NV и FBN е представлявал обичаен пазарен договор между частни пазарни оператори. Нидерландската държава заяви, че - тъй като е заменила инвеститор в условията на пазарна икономика - нейното поведение е съгласувано автоматично с ПИУПИ. При тези обстоятелства нидерландската държава счита, че не е било необходимо да обосновава защо лихвените проценти са можели да бъдат по-високи или защо е следвало да замени тези дългосрочни заеми с краткосрочни заеми (77).
(174)
Нидерландската държава също така заяви, че при придобиване на нови дъщерни дружества е обичайна практика дружествата да осигурят едновременно с това ликвидност на новопридобитите дъщерни дружества.
(175)
Що се отнася до това дали е предоставена пряка или непряка държавна помощ на ABN AMRO N, нидерландската държава отрече ABN AMRO N да е получавало финансиране от нидерландската държава или FBN. Нидерландската държава обясни, че ABN AMRO N е разполагало с достатъчно собствено финансиране със своя мащабен франчайз за банкиране на дребно и за частно банкиране.
(176)
По отношение на мярка Z нидерландската държава заяви, че цената на сделката в размер на 6,5 млрд. EUR е била справедлива пазарна цена. Тя подчерта, че цената е била между оценката на „текущите пазарни условия“ в размер на [4 - 6,5] млрд. EUR и оценката „за обхващане на целия цикъл“ в размер на [6,5 - 9] млрд. EUR, както е изчислена от нейния външен експерт по оценяването в началото на октомври 2008 г. (преди сделката от 3 октомври 2008 г.). Що се отнася до факта, че придобиването (мярка Z) е осъществено два и половина месеца след извършването на оценката, нидерландската държава счете, че не са били необходими корекции, тъй като несигурността вече е била отразена в оценката от началото на октомври 2008 г. (78) Нидерландската държава също така заяви, че обикновено инвестиционното банкиране и несъбираемите активи са били в основата на проблемите с доверието в другите банки и са водели до съществен за тези банки спад на цените на акциите. За разлика от тях ABN AMRO N, със своя стабилен профил на банкиране на дребно и търговско банкиране, се е различавало напълно от останалите банки. Предвид този контекст нидерландската държава заяви, че коригиране на цените по аналогия с другите банки е било безсмислено.
(177)
Нидерландската държава също така подчерта, че останалите участници в консорциума, и по-конкретно RBS, е трябвало да одобрят сделката и че […]. Освен това нидерландската държава се позовава на точки (166) и (177) от предварителния доклад на експертите пред Общото събрание на акционерите на Fortis SA/NV, проведено на 11 февруари 2009 г. в Брюксел (79), като заявява, че тези точки подкрепят довода на нидерландската държава, че е платила справедлива цена за FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance и Fortis Corporate Insurance на 3 октомври 2008 г., която следователно представлява валидна референтна цена за продажбата от декември 2008 г.
(178)
Нидерландската държава е изпълнила мярка Z, като се е отказала от исковете, които е имала по отношение на FBN. Освен това нидерландската държава заяви, че ако Комисията стигне до заключението, че мярка Z включва държавна помощ, тя следва да приложи корекция. Тъй като подобни инструменти на други банки са търгувани при съществена отстъпка спрямо номиналната стойност (80), логично е, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, също да бъде под номиналната стойност. С други думи, преобладаващите пазарни обстоятелства предполагат, че нидерландската държава не е имала право на номинална стойност, а на по-ниска пазарна стойност. Нидерландската държава заяви, че като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, тя е имала право единствено на пазарна стойност в размер на [4,55 - 5,85] млрд. EUR (така номиналната стойност на заемите в размер на 6,5 млрд. EUR е коригирана с пазарна отстъпка от [0,65 - 1,95] млрд. EUR).
(179)
На 18 юни 2009 г. нидерландското министерство на финансите изпрати на Комисията оценката на FBN, направена от DNB, както бе изискано в решението от 8 април 2009 г. […] (81), (82), (83)
(180)
DNB също така информира Комисията относно […] ABN AMRO N с писмо от 20 януари 2010 г. […]
5.2. Мнение на нидерландската държава относно решението от 5 февруари 2010 г.
(181)
Като цяло нидерландската държава заяви, че предприетите мерки не представляват държавна помощ, тъй като:
i)
не предоставят ползи на ABN AMRO N или на FBN,
ii)
са били необходими за разделяне на ABN AMRO N и FBN от съответните им предишни дружества-майки и са произтичали от договорните задължения на нидерландската държава като наследник на Fortis SA/NV по силата на САК, или
iii)
са били икономически обосновани от гледната точка на частен инвеститор.
(182)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да приложи ПИУПИ към всяка индивидуална мярка, предприета от нидерландската държава. По-конкретно по отношение на мерките, свързани със сливането (а именно мерки Б4 и Б5), нидерландската държава подчерта, че сливането е представлявало инвестиция с положителна настояща нетна стойност („ННС“) и следователно е съвместимо с ПИУПИ.
(183)
С други думи нидерландската държава не прие предварителната позиция на Комисията, изложена в съображение 96 от решението от 5 февруари 2010 г., че ПИУПИ не се прилага по отношение на мерките след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., тъй като тези мерки са били част от по-голяма операция за оздравяване и преструктуриране.
(184)
Нидерландската държава призна, че правилата за държавната помощ предполагат, че ПИУПИ не се прилага, когато в кратък период от време са направени няколко взаимосвързани капиталови инжекции. Независимо от това тя заяви, че този анализ не е правилен по отношение на FBN и ABN AMRO N, тъй като интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - според нея - не са съдържали мерки за държавна помощ и в допълнение към това последващите мерки не са били свързани с първоначалната сделка.
(185)
Нидерландската държава заяви, че Комисията следва да вземе предвид много специфичните обстоятелства, при които нидерландската държава е била задължена да купи FBN. Нидерландската държава отбеляза също така, че продажбата на New HBU е била много обременяваща за нидерландската държава и за ABN AMRO N с отрицателно въздействие върху капитала в размер на 470 млн. EUR.
(186)
Нидерландската държава заяви, че е основала всички свои мерки на принципите, определени в съобщението относно банковия сектор (84) и съобщението на Комисията - Рекапитализация на финансовите институции в условията на настоящата финансова криза: ограничаване на помощта до необходимите минимални равнища и предпазни мерки срещу излишното нарушаване на конкуренцията (85) („съобщението относно рекапитализацията“). Като цяло нидерландската държава заяви, че нейните мерки са били правилно насочени, пропорционални на срещнатите предизвикателства и изготвени така, че да сведат до минимум отрицателното въздействие върху конкурентите.
(187)
Нидерландската държава заяви, че мярка A и мярка Б1 не представляват държавна помощ, тъй като държавата е била задължена по договор да реши капиталовите проблеми, пред които е било изправено ABN AMRO Z. Нидерландската държава е била задължена по договор съгласно САК да извърши разделянето на ABN AMRO Holding. DNB е позволил да започне отделянето на ABN AMRO II единствено при условие че всички участници в консорциума са внесли своя дял за отстраняване на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z. Нидерландската държава призна, че е предоставила капитал на ABN AMRO Z чрез ABN AMRO N, но подчерта, че ABN AMRO N е имало единствено междинна роля. В крайна сметка ABN AMRO N единствено е прехвърлило капитала на ABN AMRO Z и мярка A не е предоставила селективно предимство на ABN AMRO N.
(188)
По въпроса дали капиталовият недостиг на ABN AMRO Z е резултат от селективните предимства, предоставени на ABN AMRO N, нидерландската държава заяви, че участниците в консорциума вече са гарантирали, че към момента на придобиването на ABN AMRO Holdings от консорциума (виж съображение 33) дейностите на различните проследяващи дялови участия (както е определено в съображение 35) са били отделени една от други в достатъчна степен. Тази договореност означава, че е налице ясно разграничение между дейностите на ABN AMRO N и ABN AMRO Z. Това означава, че ABN AMRO N има своя собствена структура на корпоративно управление и своя собствена отчетност. Освен това нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към факта, че ABN AMRO N е имало отделен правен статут, считано от 6 февруари 2010 г. (86).
(189)
Освен това нидерландската държава предостави доказателства, че капиталовият недостиг на ABN AMRO Z вече е съществувал към момента на придобиването на 3 октомври 2008 г. На 3 октомври 2008 г. началното салдо на ABN AMRO Z вече е било с отрицателна стойност в размер на 7,4 млрд. EUR, а дяловото участие на Fortis SA/NV в него е било в размер на приблизително 2,5 млрд. EUR. По отношение на източниците на капиталовия недостиг нидерландската държава призна, че е било осъществено прехвърляне на стойност 1 млрд. EUR на акции на Unicredito от ABN AMRO Z към оперативните проследяващи дялови участия (включително приблизително 300 млн. EUR към ABN AMRO N), но предостави информация, която показва, че прехвърлянето на акциите на Unicredito е било извършено през февруари 2008 г., много преди нидерландската държава да се намеси. Поради това прехвърлянето на акциите на Unicredito не може да бъде счетено за държавна помощ.
(190)
По отношение на разходите, поети от ABN AMRO Z, свързани с изпълнението на функциите на централен офис, нидерландската държава подчерта, че тези разходи са намалели значително след придобиването на ABN AMRO Holding от участниците в консорциума, както е описано в съображение 33. Тъй като участниците в консорциума не са имали какъвто и да било интерес да се поддържа голям и интегриран централен офис, било е логично разходите да бъдат във възможно най-нисък размер. Данните, предоставени от нидерландската държава, показват, че разходите за функциониране на групата, поети от ABN AMRO Z, са в размер на [0 - 0,5] млрд. EUR през 2008 г. и [0 - 0,2] млрд. EUR през 2009 г., които по мнение на нидерландската държава са незначителни. Освен това нидерландската държава подчерта, че е поела задължението за покриване на тези разходи, когато е заменила Fortis SA/NV като страна по САК след придобиването на FBN (включително и ABN AMRO N) на 3 октомври 2008 г.
(191)
Нидерландската държава заяви, че съобщението относно обезценените активи (87) не би трябвало да се прилага, в случай че Комисията счете, че мярка A е държавна помощ. По мнение на нидерландската държава няма несигурност, свързана със защитените активи, които следователно не могат да бъде счетени за „обезценени“ в смисъла, използван в съобщението. Нидерландското правителство поддържа становището, че CDS на ABN AMRO N независимо от всичко все пак спазват общите принципи на това съобщение, в случай че Комисията не споделя нейната гледна точка. Освен това нидерландската държава заяви, че инструментът за кредитна защита е необходимо и пропорционално средство, което същевременно свежда до минимум нарушенията на конкуренцията,
(192)
Нидерландската държава настоя, че възвращаемостта върху CRI - 10 % възвращаемост на освободения капитал - е достатъчно висока. Освен това тя предостави доказателства, че траншът „първа загуба“ от 20 базисни пункта е бил значително по-висок от очакваната загуба. Нидерландската държава заяви, че загубите от предишни периоди (а именно [0 - 15] базисни пункта) и загубите, прогнозирани за 2010 г. (а именно [0 - 30] базисни пункта) по ипотечния портфейл на ABN AMRO N, са осигурили добра прогноза за редица бъдещи очаквани загуби. Освен това информацията за пазара, която се съдържа в рейтингови доклади (88), потвърди, че траншът „първа загуба“ надвишава очакваните загуби. Освен това нидерландската държава се позова на документ на инвестиционната банка […], в който се симулира какво развитие могат да претърпят паричните потоци на нидерландската държава при различни стресови сценарии.
(193)
Освен това нидерландската държава счете, че CRI съдържа достатъчно стимули за излизане. Нидерландската държава насочи вниманието на Комисията към коловете, включени в CRI, както и към факта, че CRI ще стане доста непривлекателен инструмент веднага щом на ABN AMRO N бъде разрешено да работи съгласно изискванията на Базел II. При тези обстоятелства нидерландската държава вярва, че ABN AMRO N вероятно ще използва кол опцията по отношение на CRI през януари 2011 г., когато се очаква преходът към изискванията на Базел II да доведе до намаляване на освободения капитал.
(194)
Нидерландската държава поясни, че разходите за разделянето (а именно мерки Б2 и Б3) са резултат от САК, по което нидерландската държава de facto е страна от 3 октомври 2008 г. Съгласно условията на САК държавата - за разлика от ABN AMRO N - е задължена да раздели ABN AMRO Holding на три части. Нидерландската държава отрече, че тези разходи са осигурили полза за ABN AMRO N и освен това разясни, че е платила разходите за разделянето, тъй като извършването на разделянето е било нейно договорно задължение.
(195)
По отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR - който също е поместен в статията „разходи за разделяне“ - нидерландската държава заяви, че това е обичайна практика в банковия сектор. Банките не могат да осъществяват дейността си само с минималния изискван капитал, а се нуждаят от допълнителен поддържащ марж. В противен случай, ако банките бъдат изправени дори и пред малка пречка, те незабавно ще изпаднат във финансово затруднение. Нидерландската държава обаче посочи, че нейният принос към разумния марж ще бъде временен, както и че в по-дългосрочен план ABN AMRO N следва да генерира разумния марж самостоятелно без каквато и да било помощ от страна на нидерландската държава.
(196)
По отношение на мярка Б4 нидерландската държава заяви, че мярката не представлява държавна помощ. Нидерландската държава заяви, че когато е придобила FBN решението за сливане на двете банки вече е било взето и частично осъществено. Нидерландската държава подкрепи своето твърдение, като се позова на факта, че ABN AMRO Asset Management вече е било отделено и интегрирано във Fortis SA/NV към датата на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. Освен това нидерландската държава подчерта, че Комисията я е задължила да приложи компенсация за сливането с цел решаване на неуредени проблеми с концентрацията, както и че тя е наследила от Fortis SA/NV компенсацията за сливането, предоставена от New HBU. Освен това нидерландската държава посочи, че в крайна сметка финансовите средства на ABN AMRO N няма да се увеличат и поради това защити позицията, че мярка Б4 не представлява държавна помощ.
(197)
Нидерландската държава посочи, че държавните средства, предоставени за финансиране на разходите за интегриране (мярка Б5), следва да бъдат разглеждани като разумна инвестиция, която води до възвращаемост в съществен размер под формата на синергии. Нидерландското правителство изчисли, че размерът на тези синергии е приблизително 1,1 млрд. EUR (преди данъчно облагане) годишно, докато първоначалните разходи за интегриране възлизат на 1,2 млрд. EUR (след данъчно облагане). По мнение на нидерландската държава общата ННС на сливането (при отчитане на синергиите, разходите за интегриране и разходите за компенсацията за сливането) следва да възлиза на положителната стойност от 2,88 млрд. EUR (89).
(198)
По мнение на нидерландската държава, конвертирането на хибриден капитал от втори ред в капитал от първи ред (мярка В) не е предоставило селективно предимство на FBN. Нидерландската държава заяви, че конвертирането е било в интерес на нидерландската държава, тъй като тя е била в състояние да конвертира заеми с купон на средна стойност от 2,976 % в собствен капитал, който по нейно мнение има привлекателна възвращаемост. Във връзка с това нидерландската държава се позова на прогнозираната нормализирана стойност на възвръщаемостта на собствения капитал на група ABN AMRO, която е приблизително […] %, както е посочено в плана за преструктуриране от декември 2009 г.
(199)
Нидерландската държава заяви, че Комисията не би трябвало да отчете всички заеми с отменено плащане за държавна помощ, в случай че Комисията счете, че мярка В е държавна помощ. Тя разясни, че конвертирането може да бъде разбито на възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност в съчетание с капиталова инжекция с основен капитал от първи ред (без елементи на нетни парични средства в брой). По мнение на нидерландската държава по това време тя не е можела основателно да очаква възстановяване на капитал от втори ред по номинална стойност, тъй като сравнимите инструменти на други банки са били търгувани при съществени отстъпки спрямо номиналната стойност, което е отразявало нестабилните пазарни обстоятелства. Нидерландската държава посочи, че отстъпка от [135 - 405] млн. EUR е била основателна на базата на съпоставими данни.
(200)
Нидерландската държава посочи, че плащането на 740 млн. EUR (мярка Г) е било едно от нейните задължения, произтичащи от САК. Освен това нидерландската държава подчерта, че са били извършени плащания само към другите участници в консорциума, а не към ABN AMRO N, поради което не е налице предоставяне на държавна помощ към ABN AMRO N.
(201)
По отношение на мярка Д нидерландската държава заяви, че ABN AMRO II не се е възползвало от компенсацията за изплатено обезщетение (описана в съображение 126), а че мярка Д просто е поставила ABN AMRO II в позиция, в която то е било в състояние да предостави компенсация за изплатено обезщетение на Deutsche Bank. Тя заяви, че компенсацията за изплатено обезщетение не може да бъде използвана от банката за развитие на нов бизнес и поради това тя няма да доведе до каквото и да било нарушаване на конкуренцията.
(202)
Нидерландската държава счете, че компенсацията за изплатено обезщетение съответства на съобщението на Комисията относно рекапитализацията. Нидерландската държава подчерта, че е базирала своето ценообразуване на препоръката на ЕЦБ за рекапитализацията.
(203)
Освен това нидерландската държава изрази мнението си относно съмнението на Комисията, че държателите на преференциални акции на FBN (90) не са допринесли за споделянето на тежестта в достатъчна степен. Нидерландската държава разясни, че инвеститорите в преференциални акции не са получили дивиденти през 2008 г. (нито в брой, нито с натрупване), както и че преференциалните акции са били търгувани под номинална стойност. Нидерландската държава добави, че възможността на FBN да плаща или запазва фиксирани дивиденти за бъдещи периоди зависи от това дали FBN има достатъчно печалби съгласно МСФО. Нидерландската държава отбеляза, че клаузата за дивидентите, която регулира преференциалните акции на FBN, включва текст за т.нар. механизъм за задействане/стопиране на дивидентите (dividend stopper/pusher) (91), както и че несигурността, свързана с дивидентната политика на група ABN AMRO, намалява спокойствието, което може да даде текста за механизма за задействане/стопиране на дивидентите на инвеститорите в преференциални акции.
(204)
По въпроса дали капиталът ще бъде изплатен веднага след като изчезнат (временните) капиталови нужди, нидерландската държава заяви, че възнамерява да използва дивидентната политика на група ABN AMRO по такъв начин, че група ABN AMRO няма да разполага с никакъв свръхкапитал, който би могъл да доведе до нарушаване на конкуренцията (92).
(205)
По въпроса за нарушаването на конкуренцията нидерландската държава посочи, че не е съгласна с позицията на Комисията, че положението на ABN AMRO N и FBN е било укрепено в Нидерландия в резултат на сливането, нито с позицията, че това развитие заплашва да създаде излишно нарушаване на конкуренцията. Тя беше по-скоро на противоположното мнение и в тази връзка изтъкна факта, че отделянето на FBN и ABN AMRO N от техните съответни дружества-майки и последващото сливане са били много трудоемки и предположи, че ръководството на FBN и ABN AMRO N е трябвало да отдели по-малко време на ежедневната търговска дейност, поради което според нидерландската държава отделянето и последващото сливане са оказали отрицателно въздействие върху конкурентната позиция на FBN и ABN AMRO N (или позицията на група ABN AMRO след сливането).
5.3. Мнение на нидерландската държава относно мненията на заинтересованите страни
5.3.1. Мнение на нидерландската държава относно писмото на жалбоподателя от 6 май 2009 г.
(206)
Като цяло нидерландската държава подчерта, че по нейно мнение мерките в полза на FBN и ABN AMRO N не отговарят на определението на ЕС за държавна помощ и следователно не оказват нарушаващо въздействие. Тя счете, че пазарното поведение на FBN и ABN AMRO N на пазара на спестяванията и депозитите съответства на поведението на разумен участник на пазара, който защитава своите търговски интереси. Нидерландската държава счита, че лихвените проценти, предложени от FBN и ABN AMRO N, не са имали нарушаващо въздействие. В резултат на това тя заяви, че не е налице каквото и да било нарушаване на конкурентното право на Европейския съюз.
(207)
Нидерландската държава представи редица сравнителни таблици с лихвени проценти, предложени за конкретни депозитни и спестовни продукти. Нидерландската държава отрече FBN и ABN AMRO N да са предлагали съгласувано най-високите лихвени проценти, особено ако се направи сравнение с по-малките нидерландски банки като SNS, NIBC и DSB. Освен това нидерландската държава подчерта, че лихвените проценти по спестовните сметки вече са били високи в Нидерландия преди финансовата криза, отчасти в резултат от поведението на по-малките банки с агресивна ценова политика. Нидерландската държава счита, че по време на финансовата криза банките са се опитвали да защитят своите франчайзи за спестявания чрез предлагане на относително високи лихвени проценти по спестовните продукти за клиенти.
(208)
Освен това нидерландската държава изрази мнение относно ценовата стратегия на MoneYou, интернет марката на ABN AMRO N, която беше въведена на пазара през септември 2008 г. Нидерландската държава заяви, че MoneYou представлява специален интернет продукт, който се различава значително от повечето традиционни продукти по отношение на основата на разходите и нивото на обслужване. Нидерландската държава посочи, че MoneYou е трябвало да се повиши информираността за марката през първите шест месеца от пускането ѝ на пазара и поради това е трябвало да определи лихвени проценти, които да са малко по-ниски или равни на вече определените от подобни участници на пазара, занимаващи се с интернет банкиране (93). От второто тримесечие на 2009 г. нататък лихвените проценти, предложени от MoneYou, са отбелязали спад и MoneYou е заело позиция в т.нар. сегмент на средните дружества (94). По отношение на MoneYou нидерландската държава добави, че компанията е привлякла само ограничен размер средства (а именно [0 - 5] млрд. EUR), които представляват приблизително [0 - 5] % от общия обем на средствата на нидерландския пазар на спестяванията. Нидерландската държава добави, че предишните клиенти на Van Lanschot са представлявали само малка част от клиентелата на MoneYou (а именно [0 - 5 000] сметки или [0 - 5] % от сметките, открити в MoneYou).
(209)
Освен това нидерландската държава отрече, че ABN AMRO N и FBN са разчитали единствено на нидерландския пазар на спестяванията, за да финансират собствения си бизнес. Нидерландската държава предостави нова информация, която показва, че на 6 юли 2009 г. ABN AMRO N е емитирала облигация с покритие на стойност 2 млн. EUR и че FBN е емитирала дългови инструменти, гарантирани от държавата на стойност 15,5 млрд. EUR. По мнение на нидерландската държава, твърденията на жалбоподателя са неправилни и прибързани. Тя посочи, че на FBN просто е било необходимо известно време, за да започне да осъществява касови операции и да емитира дългови инструменти, гарантирани от държавата. Освен това нидерландската държава уточни, че депозитните и спестовните продукти също така са важни за създаването на отношения с клиентите и имат различна и по-широкообхватна цел в сравнение с целта на други финансови инструменти. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че загуба в пазарния дял на спестяванията и депозитите на банката може да доведе до загуби в пазарния дял на други банкови продукти.
(210)
Освен това нидерландската държава отрече, че потребителите и участниците на пазара са възприели ABN AMRO N и FBN като по-надеждни банки от конкурентите. Тя се позова на рейтингите на FBN и ABN AMRO N, отчетени от рейтинговите агенции, които са били по-ниски например от тези на Rabobank с рейтинг ААА. Техните относителни спредове CDS показаха подобни резултати. Нидерландската държава също така счете, че наличието на държавна собственост не е направило ABN AMRO N или FBN по-надеждни в очите на потребителите и участниците на пазара. Във връзка с това нидерландската държава отбеляза, че много ad-hoc държавни намеси са показали, че при възможност нидерландската държава ще се намеси по отношение на която и да е частна банка. По тази причина тя счете, че de facto не е съществувала осезаема разлика между надеждността, предлагана от частните банки в Нидерландия, в сравнение с надеждността на държавните банки в Нидерландия.
(211)
За да изчисли дали предложените лихвени проценти по отношение на спестовните продукти са довели до загуба, нидерландската държава заяви, че те не трябва да бъдат сравнявани със ставките на EURIBOR, а по-скоро със ставките, които са резултат от т.нар. „методология на съответстващия портфейл“ (95). Като използва тази методология, нидерландската държава призна, че за някой продукти е налице временен отрицателен марж. При все това тя заяви, че точно в този момент пазарното поведение е било разумно и е съответствало на пазарното поведение на конкурентите (които са частна собственост).
5.3.2. Мнение на нидерландската държава относно аргументите на жалбоподателя от 21 и 28 август 2009 г.
(212)
Нидерландската държава заяви, че изразеното от нея по-рано мнение, обобщено в съображения 206-211, във връзка с жалбоподателя, продължава да е валидно.
(213)
Освен това нидерландската държава отбеляза, че искът, предявен от жалбоподателя за това, че пазарният дял на ABN AMRO N и FBN се е увеличил, е бил базиран на грешни статистически данни. По отношение на предполагаемото увеличение на депозитите, събрани от ABN AMRO N, с 21 млрд. EUR нидерландската държава заяви, че само 5,1 млрд. EUR от тях могат да бъдат приписани на спестявания на нидерландския пазар на дребно, а останалите произтичат главно от спестявания на корпоративни клиенти и чуждестранни депозити. Нидерландската държава също така предостави данни, които показаха, че голяма част от увеличението на обема на депозитите и спестяванията в FBN е резултат от корпоративно банкиране, а не на банкиране на дребно и на частно банкиране.
(214)
Нидерландската държава подчерта, че причината клиентите в Нидерландия да инвестират повече в спестяванията си е продиктувана от несигурната макроикономическа среда. Тя се позова на данни, предоставени от Централното статистическо бюро („CBS“), които показват, че през първата половина на 2009 г. спестяванията са се повишили със 7,7 % в сравнение със същия период през предходната година. Спестяванията на клиентите на ABN AMRO N са се повишили с 7,5 % в сравнение със същия период през предходната година, което показва, че пазарният дял на ABN AMRO N по-скоро е отбелязал спад. Освен това FBN представи доказателства, които показват, че спестяванията на клиентите му са претърпели развитие в съответствие с пазарната обстановка.
5.3.3. Мнение на нидерландската държава относно мнението на ABN AMRO Bank
(215)
Нидерландската държава потвърди, че не е осигурила механизъм за ликвидност на ABN AMRO N, като по този начин потвърди в широк смисъл аргументите на ABN AMRO Bank.
6. ОЦЕНКА
6.1. Наличие на помощ
(216)
В член 107, параграф 1 от ДФЕС се предвижда, че всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар. От това следва, че една държавна мярка се определя като държавна помощ, ако изпълнява следните четири (кумулативни) критерия:
-
държавни средства;
-
селективно предимство;
-
нарушаващо въздействие върху конкуренцията; и
-
въздействие върху търговията между държавите-членки.
(217)
Първият критерий е изпълнен за мерки (Y1)-(Д), посочени в таблица 4 в съображение 128, тъй като всички тези мерки са пряко финансирани със средства на нидерландската държава.
(218)
В съображения 220-278 се анализира дали дадена мярка представлява селективно предимство за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането (вторият критерий), като всяка мярка се разглежда поотделно.
(219)
Ако в този случай е налице селективно предимство, третият и четвъртият критерий също ще бъдат изпълнени. Всички мерки нарушават или заплашват да нарушат конкуренцията, тъй като поставят FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO след сливането в по-изгодна позиция спрямо другите конкурентни банки (трети критерий). Освен това мерките оказват и въздействие върху търговията между държавите-членки. След сливането FBN, ABN AMRO N и група ABN AMRO са банки, ориентирани към международните пазари, които осъществяват своите дейности извън Нидерландия, като същевременно се конкурират на вътрешния пазар с дъщерни дружества на чуждестранни банки (четвърти критерий).
6.1.1. Мерки Y1 и Y2 от 3 октомври 2008 г.
(220)
Уместно е да се припомни, че в настоящото решение се оценява единствено наличието на потенциална помощ за FBN, ABN AMRO N или група ABN AMRO Group след сливането. Наличието на потенциална помощ за Fortis Bank SA/NV, която произтича от мерки Y1 и Y2, е било оценено в решението от 3 декември 2008 г.
(221)
Както е посочено в съображение 52 от решението от 3 декември 2008 г. (96) и в първоначалната оценка на помощ по отношение на тези мерки, която се съдържа в решението от 8 април 2009 г., мерките, предприети на 3 октомври 2008 г. (а именно мерки X, Y1 и Y2), са неразривно свързани. Нидерландската държава е отделила FBN и ABN AMRO N от тяхното дружество-майка, което изпитва финансови затруднения, посредством придобиването на FBN, но с оглед да може напълно да изолира FBN от проблемите с ликвидността на неговото дружество-майка нидерландската държава е трябвало освен това да поеме и ролята на доставчик на финансиране на FBN. Тази цел е била изпълнена под формата на мерки Y1 и Y2. Освен това на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава е поела задълженията по САК на Fortis Bank SA/NV.
(222)
Както е посочено в съображение 50 от решението от 3 декември 2008 г., Комисията не може да приеме, че ПИУПИ е спазен за интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г., посредством които нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N) срещу сумата от 12,8 млрд. EUR и освен това е предоставила на FBN финансиране с много голям размер. Като се вземат предвид преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, нито един купувач е нямало да бъде в състояние и е нямало да желае да предложи такава висока сума за запазването на FBN (97). Освен това допълнителната информация, предоставена от нидерландската държава, показа, че на 3 октомври 2008 г. нидерландската държава също така се е съгласила да компенсира Fortis SA/NV за неговите задължения по САК. Това САК е щяло да направи интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. дори още по-малко приемливи за инвеститор в условията на пазарна икономика. Без подходяща комплексна проверка нито един инвеститор е нямало да поеме задълженията на Fortis SA/NV съгласно САК, което е довело до задължения със значителен размер на по-късен етап (за които нидерландската държава вече е била осведомена отчасти на 3 октомври 2008 г.).
(223)
За нидерландската държава интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. са били необходими с цел избягване на големи отрицателни верижни реакции в нидерландската банкова система и икономика (98). Обикновено инвеститорите в условията на пазарна икономика не взимат под внимание тези верижни реакции.
(224)
Желанието за избягване на сериозни смущения в нидерландската банкова система и икономика също така изяснява причината, поради която нидерландската държава е взела своето решение толкова бързо. На един инвеститор в условията на пазарна икономика би му отнело много повече време да оцени потенциалната необходимост от допълнителни капиталови инжекции и освен това той би проучил финансовите показатели на дружествата много по-подробно. В резултат на това един инвеститор в условията на пазарна икономика - който разполага с достатъчно време за извършване на надлежна комплексна проверка - би получил по-добра представа за последващите инвестиции и би взел тази информация предвид в своята оценка. Нидерландската държава, която е трябвало да действа бързо, за да запази финансовата стабилност в Нидерландия, не е могла да има поведение на инвеститор в условията на пазарна икономика и да отдели повече време за по-задълбочено разглеждане на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. и свързаните със САК задължения.
(225)
Поради това Комисията потвърждава своята оценка, че интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не са в съответствие с ПИУПИ (това заключение вече беше направено в решението от 3 декември 2008 г., в което се посочва, че тези сделки представляват държавна помощ, предоставена на Fortis Bank SA/NV).
(226)
По отношение наличието на предимство мерките от 3 октомври 2008 г., взети заедно, са позволили отделянето на FBN и ABN AMRO N от Fortis SA/NV и следователно са предоставили важно селективно предимство на FBN, като това дружество е било интегрирано в голяма степен във Fortis Bank SA/NV и по-специално силно е разчитало на последното дружество за финансиране. В плана за преструктуриране от декември 2009 г. (виж също така съображение 78), нидерландската държава призна, че ако тя не се е била намесила, FBN е щяло да претърпи срив, причинен от Fortis SA/NV. Без мерките за държавна помощ FBN е щяло да остане отговорно за задълженията на Fortis SA/NV, което е било много близо до изпадане в несъстоятелност, като това излагане е щяло да възпрепятства дейностите на FBN в съществена степен. Чрез отделяне на своите дейности от Fortis SA/NV, FBN е било в състояние да избегне до голяма степен проблемите и разходите, типични за (финансово) дружество, изпитващо финансови затруднения (например по-високи разходи за финансиране, по-лоши условия на плащане от страна на доставчиците и контрагентите, по-високи разходи за персонала с цел запазване на персонала, намаляване на дейностите и претеглените спрямо риска активи с цел запазване на капитала) (99). Въпреки че на оперативно равнище ABN AMRO N е останало отделно дружество, нидерландската държава се е страхувала от предаване на проблемите, произтичащо от факта, че е възможно клиентите на пазара да свързват ABN AMRO N с бъдещия му собственик Fortis SA/NV.
(227)
Мярка Y1 - важен компонент на интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. - също е предоставила значително предимство на FBN, особено като се има предвид размерът на сделката и преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(228)
Големият механизъм за ликвидност в размер на 45 млрд. EUR (100) е бил предоставен, когато пазарите на едро фактически са били затворени, по-специално за големи суми и за дружества с относително високо съотношение заем-депозит, каквото е FBN. Фактът, че тази висока ликвидност не е била леснодостъпна на пазара, се потвърждава от факта, че на FBN са били нужни няколко тримесечия като период от време, за да замени краткосрочния механизъм за ликвидност с други източници на финансиране. В крайна сметка FBN е изплатило целия размер на краткосрочното финансиране от нидерландската държава през юни 2009 г., девет месеца след предоставяне на помощта за осигуряване на ликвидност. Рефинансирането е било извършено отчасти чрез емитирани дългови инструменти, гарантирани от държавата (101).
(229)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y1 представлява държавна помощ, тъй като тя е предоставила на FBN предимство под формата на финансиране, което то не е могло да намери на пазара при преобладаващите тогава пазарни обстоятелства.
(230)
По отношение на мярка Y2, новацията на дългосрочни заеми, извършена от Fortis Bank SA/NV, Комисията счита, че тази мярка предоставя селективно предимство на FBN. Информацията, предоставена от нидерландската държава, показва, че Fortis Bank SA/NV е имало право на незабавно изплащане на дългосрочните заеми с фиксиран лихвен процент (с номинална стойност от 7,9 млрд. EUR) поради промяната на собствеността на равнище FBN. Благодарение на мярка Y2 FBN не е трябвало да намери нов източник на финансиране на пазара, за да изплати тези дългосрочни заеми. То е можело да продължи да извлича полза от съществуващите заеми при предкризисни лихвени проценти.
(231)
Като прие новацията, нидерландската държава предостави на FBN дългосрочен дълг при предкризисни лихвени проценти. Инвеститор в условията на пазарна икономика е нямало да предостави тези заеми при предкризисни лихвени проценти, а е щял да договори лихвени проценти, които по-добре биха отразили преобладаващите тогава пазарни обстоятелства, особено що се отнася до заеми със значителен размер.
(232)
Поради това следва да бъде направено заключение, че мярка Y2 представлява държавна помощ за FBN, тъй като тя е предоставила на FBN селективно предимство под формата на заем при предкризисни лихвени проценти. Нидерландската държава не се е опитала да приведе лихвените проценти на заемите, подлежащи на погасяване, в съответствие със следкризисните лихвени проценти като по този начин не се е държала като инвеститор в условията на пазарна икономика.
(233)
Комисията е получила достатъчно информация, въз основа на която да заключи, че ABN AMRO N не е получило финансиране посредством мерки Y1 и Y2. Поради това то не е извлякло предимство от тези мерки.
(234)
Следователно интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. не съответстват на ПИУПИ и предоставят на FBN селективно предимство. Тези мерки са дали възможност на FBN да остане на пазара и да осъществява своята стопанска дейност без допълнително предаване на проблеми от страна на неговото дружество-майка. Освен това FBN е получило финансова помощ с много голям размер, която не е била налична на пазара в рамките с толкова кратко предизвестие. Следователно мерки Y1 и Y2 представляват държавна помощ, докато, както е изложено в съображение 32 от решението от 8 април 2009 г., мярка X като такава не представлява държавна помощ, предоставена на FBN, а е част от сделка с по-широк мащаб - отделянето на FBN от Fortis Bank SA/NV - която включва държавна помощ, предоставена на FBN.
6.1.2. Приложимост на ПИУПИ за мерките, приложени след първоначалната помощ от 3 октомври 2008 г.
(235)
Нидерландската държава е предприела голям брой мерки в полза на FBN и ABN AMRO N, разпределени в рамките на период на приблизително 18 месеца. Нидерландската държава твърди, че тестът за ПИУПИ следва да бъде приложен спрямо всяка от тези мерки поотделно (и по-специално спрямо мерки Б4 и Б5, които са свързани със сливането). При все това, въз основа на хронологията на мерките (I), общата цел на мерките (II) и положението, в което се намират дружествата към момента на въвеждането на всяка мярка (III), Комисията прави заключение, че те не са достатъчно обособени, за да бъдат оценени поотделно по отношение на ПИУПИ. Комисията счита, че всички мерки са част от един продължителен процес на преструктуриране (102), (103).
(236)
Хронологията на мерките (I), описани по-рано в раздел 2.1 и раздел 2.4 от настоящото решение, показва, че всички мерки са взаимно свързани и са предприети в рамките на кратък период от време.
(237)
Освен това мерките, свързани със сливането, са ясно свързани с предходните намеси. Когато на 21 ноември 2008 г. - малко повече от шест седмици след намесата за оздравяване от 3 октомври 2008 г. - нидерландската държава е решила да слее FBN и ABN AMRO N, тя е можела да направи това, само защото току що е била спасила две дружества от обявяване в несъстоятелност. С други думи, в един съпоставителен сценарий без намесата от 3 октомври 2008 г. осъществяването на сливането е нямало да бъде възможен вариант, тъй като или двете дружества вече е нямало да съществуват, или те са щели да съществуват в съществено намален състав, което е щяло да доведе до много по-малко и по-малко привлекателно слято образувание, както нидерландската държава също допуска в своя план за преструктуриране от декември 2009 г. (виж съображение 78).
(238)
Всички мерки са имали общата цел да (II) възстановят в пълна степен жизнеспособността на FBN и ABN AMRO N. Непосредствено след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. беше ясно, че нидерландската държава просто е стабилизирала ситуацията, като все пак са останали важни оперативни проблеми, очакващи решение, особено поради отделянето на всяко предприятие от неговото предишно дружество-майка.
(239)
Освен това сливането е било мярка, необходима за постигане на тази обща цел, а именно възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. Самостоятелно позицията за финансиране на FBN е била слаба, тъй като то е имало относително малък франчайз за банкиране на дребно и е зависело до голяма степен от финансирането на едро (104). ABN AMRO N е изгубило важни компетенции за продукти и голяма част от своята международна мрежа. И двете дружества са били изправени пред оперативни проблеми, свързани например с ИТ, управление на данъците и риска, като освен това не е било сигурно дали дружествата са разполагали с достатъчно голям мащаб във всички стопански дейности, попадащи в техния предмет на дейност. Нидерландската държава е разгледала редица алтернативи и бързо е решила, че сливането в съчетание с допълнителни увеличения на капитала е най-добрият начин за възстановяване на жизнеспособността в пълна степен. При сценарий на сливане свързаните с множество депозити дейности на дребно на ABN AMRO N са компенсирали слабата позиция за финансиране на FBN, докато FBN е могло да допринесе за разрастването на ABN AMRO N и създаването на международни клонове към него. Освен това комбинираното образувание е било в по-добра позиция за справяне с практически проблеми и също така е било в състояние да се възползва от допълнителни икономии от мащаба. Чрез сливането е била избегната необходимостта за ново изграждане на всяко предприятие поотделно,
(240)
По отношение на ситуацията, в която са се намирали дружествата към момента на всяка мярка (III), Комисията отбелязва, че жизнеспособността на дружествата е била възстановена напълно само когато са били приложени всички мерки. Те не са били жизнеспособни в междинния етап, например към 21 ноември 2008 г., когато е било взето решението за сливане. Във връзка с това Комисията подчертава, че в края на декември 2008 г. и съответно след датата на решението за сливане FBN е било застрашено да мине под минималните капиталови изисквания на DNB, тъй като то е трябвало да поеме отписване във връзка с ABN AMRO N. ABN AMRO N все още фигурира в счетоводните книги на FBN за оценка, която вече не е реалистична (105) след оценката, използвана по отношение на мярка X, и следователно отписването е станало неизбежно. С оглед да реши капиталовия проблем на FBN нидерландската държава придоби ABN AMRO N от FBN срещу сумата от 6,5 млрд. EUR и в края на 2009 г. предприе допълнително действие за коригиране на капитала, което се изразява в конвертирането на капитал от втори ред в капитал от първи ред (виж съображение 121 и бележка под линия 52 от настоящото решение). Декларациите на нидерландската държава, […] и […] потвърждават, че FBN и ABN AMRO N все още са били изправени пред важни проблеми, свързани с жизнеспособността, след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г. (106)
(241)
Освен това Комисията подчерта, че нидерландската държава е представила изчерпателен план за преструктуриране едва след като е било взето решение за всички мерки, което е показател за това, че жизнеспособността е била напълно възстановена едва в този момент. По време на процедурата Комисията неведнъж е искала подробен план за преструктуриране (виж например съображение 137), който е от първа необходимост, за да може да бъде преценено дали жизнеспособността е била възстановена в пълна степен.
(242)
Нидерландската държава представи плана за преструктуриране от декември 2009 г. на 4 декември 2009 г., но в този първи план все още липсваха важни елементи, споменати в съобщението относно преструктурирането, например финансови прогнози за най-лош възможен сценарий. Необходимите допълнителни елементи пристигнаха на 23 март 2010 г. В отговор на по-ранните искания от Комисията за представяне на план за преструктуриране нидерландската държава отговори, че сливането между FBN и ABN AMRO N е изиграло ключова роля за преструктурирането на тези дружества. По нейно мнение екипът по управление на прехода на група ABN AMRO се е нуждаел от време за изготвяне на план и не е можел да има цялостна представа относно бъдещата форма на групата преди да бъде извършено сливането.
6.1.3. Наличие на предимство и заключение относно наличието на помощ по отношение на мерките, приложени след интегрираните сделки от 3 октомври 2008 г.
(243)
Мярка Z е била необходима, за да се избегне спадът на съотношението на капитала на FBN под нивото на минималните изисквания към регулаторния капитал.
(244)
Проблемът с капитала на FBN се дължи на високата оценка на ABN AMRO N в неговите отчети. Симулациите в докладa от комплексната проверка на […] показват, че ако балансовата стойност на ABN AMRO N спадне на 6,5 млрд. EUR, това ще доведе до съотношение от първи ред и съотношение на общия капитал съответно от 3,8 % и 7,6 % за FBN (107). С други думи, съществувал е риск FBN да падне под минимума на общото регулаторно съотношение, при което се изисква минимално съотношение на общия капитал от 8 % (с максимум половината от него във втори ред). Според доклада на […], продажбата на ABN AMRO N на нидерландската държава на стойност от 6,5 млрд. EUR е повишила съотношението от първи ред и съотношение на общия капитал на FBN съответно до 7,8 % и 15,7 %, като по този е начин разрешила проблема с капитала на FBN и е позволила на дружеството да остане на пазара.
(245)
Мерките са предоставили на FBN предимство във вид на капитал, който то не би могло да намери на пазара. Освен това дружеството не е било в състояние да използва вътрешно генерираните базови печалби, за да разреши (част от) проблема, отчасти понеже е понесло загуби на стойност от 922 млн. EUR през 2008 г., свързани с измамата на Мадоф. Тъй като е съществувал риск FBN да падне под минималните капиталови изисквания, мерките са позволили на дружеството да спази регулаторните изисквания и да осъществява своята стопанска дейност.
(246)
Комисията стигна до заключението, че покупката на ABN AMRO N от нидерландската държава не е била извършена при пазарни условия, поради причините изброени по-долу.
(247)
Инвеститор в условия на пазарна икономика (108), който е имал интерес към придобиването на ABN AMRO N през декември 2008 г., би се съобразил с пазарната цена, като вземе предвид пазарните условия в този момент. В доклада на […] нидерландската държава е направила две оценки: „обхващаща цикъла“ оценка на стойност [5 - 9] млрд. EUR, при която се допуска нормализиране на пазарите, и оценка на „настоящите пазарни условия“ на стойност от [4 - 6,5] млрд. EUR, които е основана на пазарните условия през първите дни на октомври 2008 г. (109). Инвеститор в условията на пазарна икономика е щял да използва „настоящите пазарни условия“ като отправна точка.
(248)
Корекция на пазарната оценка на „настоящите условия“ би била необходима във всеки случай, за да се вземе под внимание влошаването на пазарните условия в периода между 3 октомври 2008 г. (а именно от датата, на която е издаден докладът за оценката от […]), и действителната дата, на която е взето решение за придобиването на ABN AMRO N от нидерландската държава. През този период индексът Euro Stoxx 50 се е понижил с 22,2 %, а индексът Euro Stoxx Banks се е понижил с 45,3 %.
(249)
Аргументът на нидерландската държава, че не е необходима каквато и да е корекция предвид консервативния рисков профил на ABN AMRO N (а именно липса на несъбираеми активи, добра позиция за финансиране и т.н.), не може да бъде приет. Спадът на пазара беше широко разпространен, по-специално сред банковите акции, което сочи, че спадът не е бил свързано толкова със специфичните характеристики на акциите, колкото с влошените икономически и финансови условия на пазара и свързаното с това увеличение на изисканите рискови премии. Предвид този контекст е необходимо оценката на „настоящите пазарни условия“ от 3 октомври 2008 г. да бъде коригирана надолу, за да се получи разумна оценка за стойността на ABN AMRO N на 14 декември 2008 г. Прилагането на наблюдаваните процентни спадове на индекса Euro Stoxx 50 и индекса Euro Stoxx Banks (22,2 % и 45,3 %) води до установяване на диапазон на пазарните цени за декември 2008 г. между [2,2 - 3,6] млрд. EUR и [3,1 - 5,1] млрд. EUR (а именно [4 - 6,5] млрд. EUR, понижени с 22,2 % и с 45,3 %) (110).
(250)
Комисията може да приеме, че, както е заявено от нидерландските власти, трябва да бъде направена корекция, за да се вземе под внимание фактът, че нидерландската държава не е извършила плащане по сделката в брой. В резултат от мярка Y2 нидерландската държава е притежавала дълг, емитиран от FBN, и след това е заплатила на FBN за ABN AMRO N, като е опростила част от този дълг с номинална стойност от 6,5 млрд. EUR. Тъй като дълговете, емитирани от други банки в този момент са се търгували с отстъпка от номиналната стойност, Комисията може да приеме, че стойността на дълговите инструменти е била по-ниска от номиналната стойност. Въз основа на наличната пазарна информация Комисията може да приеме корекция от [10 - 30] % или [0,65 - 1,95] млрд. EUR.Това предполага действителна стойност на транзакцията от [4,55 - 5,85] млрд. EUR (6,5 млрд. EUR минус [0,65 - 1,95] млрд. EUR), а не 6,5 млрд. EUR (111).
(251)
В такъв случай размерът на помощта в мярка Z ще представлява разликата между заплатената цена и пазарната стойност на ABN AMRO N. В този случай тя ще бъде между [0 - 2,75] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [3,1 - 5,1] млрд. EUR) и [0,95 - 3,65] млрд. EUR ([4,55 - 5,85] млрд. EUR минус [2,2 - 3,6] млрд. EUR).
(252)
Комисията не вижда никакво основание за твърденията на нидерландската държава, че нейната оценка от 6,5 млрд. EUR е била убедително потвърдена с одобрението на другите участници в консорциума и от доклад на […]. Заплащането на завишена цена за ABN AMRO N не е повлияло на другите участници в консорциума, което означава, че тяхното одобрение на продажбата не е представлявало одобрение на самата стойност. Освен това липсват признаци, че самите участници в консорциума са извършили нова оценка. Освен това писмото на […] не подкрепя твърдението на нидерландска държава. […] просто е потвърдило, че методологията и процесът и краткият доклад за тях не могат да бъдат приети като надеждно средство за определяне на стойността. Освен това в доклада на […] като основа се използва цената, заплатена от нидерландската държава за FBN и ABN AMRO N на 3 октомври 2008 г. Както е изложено по-горе, сделката, извършена на 3 октомври 2008 г., не е сделка, основана на пазара. Сделка, която съдържа помощ, не може да бъде използвана за установяване на пазарна цена.
(253)
Докладът на експертите, които работят за акционерите на Fortis SA/NV, също не поддържа хипотезата, че нидерландската държава не е заплатила завишена цена. Докладът представлява единствено вторичен анализ на оценките и методите на оценяване, които са били използвани по време на процеса, а не нова оценка. Освен това докладът трябва да бъде тълкуван в собствения си контекст. Акционерите на Fortis SA/NV са изразили опасения, че са получили прекалено ниска цена за придобитите от нидерландската държава акции и основният предмет на доклада е това твърдение, т.е. че нидерландската държава е заплатила прекалено ниска цена. На последно място трябва да бъде посочено също така, че параграфите, на които се позовава нидерландската държава, не съдържат нищо за самото дружество ABN AMRO N поотделно, а в тях се споменава единствено пълният пакет от активи, придобити от нидерландската държава.
(254)
Поради това трябва да бъде заключено, че мярка Z представлява мярка за държавна помощ в полза на FBN, тъй като тя предоставя на FBN капитал, който му дава възможност да остане на пазара. Определеният размер на помощта попада в диапазона между [0 - 2,75] млрд. EUR и [0,95 - 3,65] млрд. EUR.
(255)
Комисията достигна до заключението, че покриването на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е отговорност на нидерландската държава, а не на ABN AMRO N. От 3 октомври 2008 г. насам нидерландската държава е обвързана от условията на САК. В съответствие с това тя е била задължена да извърши разделянето на ABN AMRO Holding, като се придържа към условията, описани в САК. Тъй като финансовият надзорен орган е разрешил процесът на разделянето да започне едва щом бъде решен проблемът с капитала на ABN AMRO Z, нидерландската държава и другите участници в консорциума не са имали друг избор, освен да запълнят капиталовия недостиг на ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N просто е действало като посредник в структура, като е осигурило необходимия капитал на ABN AMRO Z, което не е имало никакви оперативни дейности.
(257)
Комисията не е открила никакво доказателство за наличието на непряка помощ, предоставена на ABN AMRO N. Предоставените от нидерландската държава пояснения са потвърдили, че всички значими финансови сделки между ABN AMRO Z и ABN AMRO N са се провели при пазарни условия или преди държавната намеса от 3 октомври 2008 г.
(258)
Както е споменато в съображение 110, CRI е бил запазен след отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank с цел покриване на разумния марж на стойност 500 млн. EUR и разходите за интегриране в размер на 1,2 млрд. EUR, докато парични потоци от инструменти MCS са били инжектирани в ABN AMRO Z. По този начин от датата на отделянето на ABN AMRO II от ABN AMRO Bank (а именно 6 февруари 2010 г.) (до края на CRI през октомври 2010 г.) CRI е представлявало държавна помощ за ABN AMRO II, докато стойността в размер на 1,7 млрд. EUR от MCS, приходите от която са били прехвърлени на ABN AMRO Z, е престанала да бъде помощ за ABN AMRO N/ABN AMRO II на същата дата. Следователно тези промени не са променили количеството на помощта, а само инструментите, чрез които е била предоставена помощта, както и нейната продължителност. Тази промяна на формата не поражда никакви въпроси, които е необходимо да бъдат разгледани в останалата част от настоящото решение.
(259)
Поради това трябва да се заключи, че мярка А не представлява държавна помощ. Съгласно САК, разрешаването на проблемите с недостига на капитал на ABN AMRO Z е договорно задължение на нидерландската държава като правоприемник на Fortis SA/NV. Ето защо мерките не представляват селективно предимство за ABN AMRO N и не го освобождават от разходите, които то е щяло да поеме в обичайния случай.
(260)
Тъй като CRI не е бил достатъчен, за да покрие недостига на капитал на ABN AMRO Z, нидерландската държава е трябвало да инжектира допълнителен капитал посредством MCS. Обосновката, разработена по отношение на мярка A, важи и за мярка Б1.
(261)
Поради това се стига до заключението, че мярка Б1 не представлява държавна помощ, тъй като финансирането на капиталовия недостиг на ABN AMRO Z е било задължение на нидерландската държава според САК и не предоставя селективно предимство на ABN AMRO N.
(262)
Цялата сума от 1,08 млрд. EUR (а именно мерки Б2 и Б3, взети заедно) включва общи разходи за разделянето в размер на 480 млн. EUR, разходи в размер на 90 млн. EUR, свързани със създаването на отдел „Парични пазари“, и разумен буфер в размер на 500 млн EUR. Важно е да бъде направено разграничение между разумния буфер в размер на 500 млн. EUR и останалите разходи за разделянето в размер на 580 млн. EUR.
(263)
По отношение на останалите разходи за разделянето Комисията приема, че САК е задължило нидерландската държава да извърши разделянето на ABN AMRO Holding на три отделни части, като се придържа към насоките за САК. С други думи, разходите за разделянето са следствие от договорните задължения, които нидерландската държава е поела съгласно САК като правоприемник на Fortis SA/NV. В нетно изражение ABN AMRO N няма да има по-добра капиталова позиция заради настоящата мярка, тъй като нидерландската държава инжектира капитал, който незабавно се изразходва за разходите за разделянето.
(264)
Тази обосновка обаче не е валидна по отношение на разумния марж в размер на 500 млн. EUR, тъй като липсва каквато и да било договорно задължение на държавата да го осигури. Ако нидерландската държава не бе предоставила тази помощ, ABN AMRO N щеше да бъде в по-неблагоприятна финансова позиция и щеше да бъде задължено например да намали своите RWA, за да освободи капитал. С други думи, разумният марж представлява селективно предимство, което е подобрило конкурентната позиция на ABN AMRO N в сравнение със сценарий, в който мярката не е била осъществена.
(265)
Ето защо се стига до заключението, че макар общите разходи за разделянето да не представляват държавна помощ, разумният марж в размер на 500 млн. EUR (а именно част от мярка Б3) представлява такава помощ. Той предоставя на ABN AMRO N допълнителен капитал и представлява селективно предимство.
(266)
Комисията подчерта, че не е съществувало каквото и да било договорно или икономическо задължение за сливането на FBN и ABN AMRO N, когато нидерландската държава е придобила тези дружества.. Подразделението за управление на активите на ABN AMRO N наистина е било интегрирано в рамките на Fortis Bank SA/NV, но това подразделение не е задължителен отдел за банките, тъй като много други банки имат специализирани външни снабдители, които осигуряват продукти за управление на активите. Самата нидерландска държава реши на 21 ноември 2008 г. да изпълни сливането на ABN AMRO N и FBN, като предпочете този вариант пред другите алтернативи за преструктуриране, например самостоятелна стратегия за двете банки, бърза продажба на едното или и на двете дружества или бърза продажба на основни дъщерни дружества.
(267)
FBN и ABN AMRO N не са могли да заплатят сами първоначалните разходи за интегриране, свързани със сливането. Комисията констатира, че в общественото пространство нидерландската държава е защитила сливането, като е заявила, че „двете банки са по-силни заедно, отколкото самостоятелно“ (112). Сливането в действителност трябва да доведе до големи предимства под формата на синергии (оценени в размер на 1,1 млн. EUR преди данъчно облагане годишно) и по-силна конкурентна позиция (например по-високи пазарни дялове, по-добра база за финансиране и пр.).
(268)
С оглед да усвоят ползите от сливането FBN и ABN AMRO N е трябвало да поемат редица разходи (а именно разходи, свързани с компенсацията за сливането, разходи за интегриране). Нидерландската държава е заплатила тези разходи чрез рекапитализация (в момент, когато все още трудно се е намирал капитал), а FBN и ABN AMRO N са усвоили всички ползи. Поради това нидерландската държава предоставя ясно предимство на FBN и ABN AMRO N.
(269)
По мнение на нидерландската държава сливането е с положителна настояща нетна стойност (113). При все това, както вече обстойно е посочено в съображения 235-242, мерки Б4 и Б5 следват други мерки за държавна помощ и са част от по-голям план за преструктуриране, поради което ПИУПИ не се прилага.
(270)
Поради това се стига до заключението, че мерки Б4 и Б5 представляват държавна помощ съответно в размер на 300 млн. EUR и 1,2 млрд. EUR. Те предоставят на FBN и ABN AMRO N селективно предимство, като им осигуряват капитал.
(271)
Мярка В предоставя на дружество FBN капитал, който му дава възможност да спази минималните регулаторни изисквания на финансовия надзорен орган. Ако нидерландската държава не беше конвертирала капитала от втори ред в капитал от първи ред, на FBN шеще да се наложи да преустанови своите операции или щеше да бъде задължено да търси алтернативни решения, например намаляване на неговите RWA с цел освобождаване на капитал от първи ред. Благодарение на мярката FBN е разполагало с повече капитал и се е намирало по-силна конкурентна позиция, отколкото при сценарий, в който не се предоставя помощ.
(272)
Нидерландската държава е конвертирала дългови инструменти от втори ред с номинална стойност в размер на 1,35 млрд. EUR в капитал от първи ред с еквивалентна стойност. Това конвертиране е довело до същите парични потоци като в сценария, при който FBN изкупува по номинална стойност инструментите от втори ред, притежавани от държавата, последвано от повишаване на капитала на същата стойност. По аналогия на съображение 250 Комисията би могла да приеме, че пазарната стойност на дълговите инструменти, от която нидерландската държава се е отказала, е била под номиналната стойност. Като се имат предвид отстъпките за подобни инструменти на конкурентните банки, е оправдана отстъпка в размер на [135 - 405] млн. EUR (или [10 - 30] %). С други думи, FBN непряко е заплатило на нидерландската държава сума, която е с [135 -- 405] млн. EUR повече от исканата, като косвено е откупило инструментите по номинална стойност. Поради това стойността на помощта е щяла да бъде [0,945 - 1,215] млрд. EUR, а не 1,35 млрд. EUR.
(273)
Твърдението на нидерландската държава, че мярката съответства на ПИУПИ, не може да бъде прието. Мярката следва други мерки, в които е налице държавна помощ, както е пояснено в съображения 235-242, поради което ПИУПИ не се прилага.
(274)
Поради това трябва да бъде направено заключение, че мярка В представлява държавна помощ в размер на [0,945 - 1,215] млрд. EUR, тъй като тя предоставя на FBN предимство под формата на допълнителен капитал.
(275)
По отношение на плащанията към другите участници в консорциума Комисията е заключила, че плащанията наистина са част от свързаните със САК задължения. Участниците в консорциума са очаквали появата на някои непредвидени проблеми по време на процеса на разделянето и САК описва процедурите, които трябва да бъдат използвани за решаване на тези проблеми. Комисията не е открила никакви доказателства, че плащанията от страна на нидерландската държава към другите участници в консорциума са довели до допълнително прехвърляне на нетни активи към ABN AMRO N или до каквито и да било друго предимство за дружеството.
(276)
Поради това се стига до заключението, че мярка Г не представлява държавна помощ, тъй като мярка Г е била задължение по САК на държавата, а не на ABN AMRO N. Мярка Г не включва предоставянето на селективно предимство на ABN AMRO N.
(277)
Комисията стигна до заключението, че до голяма степен кръстосаните задължения са свързани със специфичния контекст на отделянето на ABN AMRO N от неговото дружество-майка ABN AMRO Bank (понастоящем RBS NV). Съгласно нидерландския закон за дружествата Deutsche Bank като купувач на New HBU носи отговорност за дълговете на ABN AMRO Bank, ако последното не изпълни своите задължения. Ето защо Deutsche Bank иска да получи обезщетение за риска, на който е изложено заради ABN AMRO Bank. Ако ABN AMRO N не беше отделено от ABN AMRO Bank, тези кръстосани задължения между New HBU и ABN AMRO Bank нямаше да съществуват. Поради това нидерландската държава предостави гаранция по отношение на кръстосаните задължения, които съществуват единствено заради отделянето на ABN AMRO N. Нидерландската държава не е предоставила гаранция по отношение на кръстосаните задължения между New HBU и ABN AMRO N.
(278)
Поради това се заключава, че може да бъде прието, че мярка Д не представлява държавна помощ, тъй като съгласно САК отделянето на ABN AMRO N от ABN AMRO Bank е задължение на нидерландската държава.
6.1.4. Количествено определяне на държавната помощ
(279)
Група ABN AMRO (или FBN и ABN AMRO N преди сливането) се е облагодетелствала от помощ за рекапитализация, която попада в диапазона между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR. Тази стойност преминава в диапазона 2,75 %-3,5 %, когато бъде сравнена с претеглените спрямо риска активи на група ABN AMRO.
(280)
Комисията подчерта, че FBN също така се е облагодетелствало от помощ за осигуряване на ликвидност в доста значителен размер както в относително, така и в абсолютно изражение.
Таблица 5
Държавна помощ: Обобщена таблица за помощта за рекапитализация и помощта за осигуряване на ликвидност
Помощ за рекапитализация
(всички стойности са в млрд. EUR)
Минимален размер на държавната помощ
Максимален размер на държавната помощ
RWA на комбинираното образувание ABN AMRO N
мин. % на RWA
макс. % на RWA
Мярка Z: Нидерландската държава придобива AA от FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0-1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Мярка Б3: Разходи за разделяне (разумен марж)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Мярка Б4: Капиталов недостиг, свързан с продажбата на HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Мярка Б5: Разходи за интегриране
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Мярка В: Конвертиране на капитал от втори ред == капитал от първи ред
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Общ размер на помощта за рекапитализация
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Финансова помощ/Помощ за осигуряване на ликвидност
Мярка Y1: Механизъм за краткосрочна ликвидност
45
Мярка Y2: Дългосрочни заеми
7,9
Емитиране на нов дългов инструмент, гарантиран съгласно нидерландската гаранционна схема
18,8
Общ размер на финансовата помощ/помощ за осигуряване на ликвидност
71,7 (или 52,9 след коригиране на двойното отчитане) (116)
6.2. Съвместимост на различните мерки за помощ
(281)
Член 107, параграф 3, буква б) от Договора дава право на Комисията да обяви дадена помощ за съвместима с вътрешния пазар, ако тя е предназначена „за преодоляването на сериозни затруднения в икономиката на държава-членка“. По отношение на нидерландската икономика рискът от сериозни затруднения е бил потвърден в редица одобрения на Комисията относно мерките, предприети от нидерландските власти за борба с финансовата криза, каквато мярка е например гаранционната схема.
(282)
Във връзка с това обаче е важно да се подчертае, че Първоинстанционният съд е изтъкнал, че член 107, параграф 3, буква б) от Договора трябва да се прилага ограничително (117), така че затруднението в икономиката да окаже влияние върху цялата държава-членка, а не само в регионален мащаб. Комисията отбелязва, че ABN AMRO N и FBN са водещи нидерландски банки с клонова мрежа в национален мащаб и челни позиции на пазара в широка гама от сегменти на нидерландския пазар за банкиране на дребно и банкиране за МСП. В контекста на редица колебания, свързани с възстановяването от глобалната финансова и икономическа криза, прекратяването на дейността на тези банки би причинило сериозни затруднения за нидерландската икономика и поради това държавна помощ от нидерландското правителство може да бъде оценена по силата на член 107, параграф 3, буква б) от Договора.
(283)
Комисията изложи повече подробности относно съвместимостта на специфичните мерки в своето съобщение относно банковия сектор, в съобщението относно рекапитализацията и в съобщението относно обезценените активи, както и относно изискваното преструктуриране в своето съобщение относно преструктурирането.
(284)
Индивидуалните мерки трябва да бъдат проучени в контекста на съответните съобщения на Комисията. Инструментът за освобождаване на капитал не обхваща обезценените активи и de facto е заместител на мярка за рекапитализация. При все това съгласно общите принципи, които се съдържат в съобщението относно обезценените активи, инструментът за освобождаване на капитал трябва да бъде в съответствие с вътрешния пазар. С оглед да поддържа равни условия Комисията трябваше да провери дали CRI не е бил използван за пренасочване на очаквани загуби към портфейла на държавата. Мярка A също така следва да съдържа достатъчно стимули за излизане и в случай че икономическата ситуация се влоши, ABN AMRO N все пак трябва да поеме известни загуби чрез вертикална част. Мерките за осигуряване на ликвидност (мерки Y1 и Y2) трябва да бъдат оценени в контекста на съобщението относно банковия сектор, а мерките за рекапитализация (и по-специално мерки Z, Б4 и Б5, както и разумния марж в размер на 500 млн. EUR, който беше част от мерки Б3 и В) - в контекста на съобщението относно рекапитализацията.
6.2.1. Съвместимост на мерки Y1 и Y2 съгласно съобщението относно банковия сектор
(285)
С цел да се спази съобщението относно банковия сектор мерки Y1 и Y2 трябва да бъдат добре насочени, пропорционални и предназначени да избегнат необосновано нарушаване на конкуренцията.
(286)
Комисията повтаря заключението, съдържащо се в съображение 51 от решението от 8 април 2009 г., че предприетите мерки за прекъсване на всички връзки между FBN и неговото дружество-майка Fortis SA/NV са били необходими, за да може FBN да се защити от тогавашните сериозни затруднения на неговото дружество-майка. Поради това мерките могат да бъдат счетени за добре насочени с цел постигане на оздравяване на FBN.
(287)
Мерки Y1 and Y2 също така трябва да бъдат пропорционални и да не нарушават необосновано конкуренцията. Във връзка с това Комисията има благоприятно мнение относно ценовата система, разработена от нидерландската държава, която цели да създаде равни условия с гаранционната схема (вж. съображение 169). По отношение на гаранционните схеми Комисията последователно е искала от държавите-членки да начисляват премия от най-малко 50 базисни пункта за гаранции със срок, по-дълъг от три месеца (и не по-дълъг от 12 месеца). Комисията заключи, че нидерландската държава не е прилагала системно EURIBOR + 50 базисни пункта за заемите, по-дълги от три месеца. Поради това Комисията може да обяви мярка Y1 за съвместима с вътрешния пазар единствено ако бъде извършено корективно плащане в размер на 18,2 млн. EUR, за да се гарантира, че заемите с матуритет от повече от три месеца са ефективно изплатени при стойност от EURIBOR + 50 базисни пункта. Комисията отбелязва, че всички механизми за ликвидност са били изплатени и приключени през юни 2009 г.
(288)
По отношение на мярка Y2 Комисията констатира, че понеже нидерландската държава не е променила лихвения процент и матуритета на заемите, FBN е получило изгода от сравнително евтини заеми, които биха могли да нарушат конкуренцията. Поради това Комисията може да обяви мярката за съвместима със съобщението относно банковия сектор само при правилно прилагане на всички условия, изложени по-нататък в настоящото решение, и по-конкретно мерките за ограничаване на нарушаването на конкуренцията.
6.2.2. Съвместимост на мерки Z, Б3 (а именно 500 млн. EUR), Б4, Б5 и В съгласно съобщението относно рекапитализацията
(289)
Комисията стигна до заключението, че въпросните мерки са били въведени, за да отговорят на реална потребност и представляват необходимия минимум за цялостно възстановяване на жизнеспособността на въпросните дружества.
(290)
По отношение на възнаграждението Комисията констатира, че държавата вече е била собственик на 100 % от обикновените акции на FBN (и непряко на 100 % на акциите на ABN AMRO N). Всички тези мерки са били абсолютно необходими с цел запазване на стойността на това дялово участие.
(291)
Група ABN AMRO ще реализира възвръщаемост на собствения капитал от приблизително […] % през 2013 г., което е признак, че благодарение на всички държавни намеси е било създадено жизнеспособно и рентабилно предприятие.
(292)
Всички налични оценки на група ABN AMRO са много над размера на помощта в мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В (а именно между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR). По този начин държавата ще получи подходящо възнаграждение по отношение на помощта, предоставена на ABN AMRO N и FBN (118).
(293)
Предвид изложеното по-горе Комисията стигна до заключението, че Мерки Z, Б3, Б4, Б5 и В са съвместими със съобщението относно рекапитализацията, ако бъдат надлежно изпълнени условията, изложени по-долу в решението.
6.2.3. Съвместимост на инструмента за освобождаване на капитал с принципите, изложени в съобщението за обезценени активи
(294)
Комисията потвърждава, че инструментът за освобождаване на капитал, въведен от нидерландската държава, се различава от традиционните мерки за обезценени активи, приложени в други случаи. Докато другите мерки за обезценени активи имат за цел да освободят банките от обезценени активи, портфейлът, защитен от CRI, е традиционен нидерландски ипотечен портфейл, от който нито ABN AMRO N, нито външни експерти са очаквали съществено влошаване на резултатите.
(295)
Комисията отбеляза, че традиционна рекапитализация на равнището на ABN AMRO N не е благоприятна за нидерландската държава, понеже то не е било отделно юридическо лице в съответния момент и нидерландската държава е нямало да бъде в позиция да обособи капиталовите си вноски, което би довело до отрицателни последствия, особено при сценарии, свързани със затруднения. Освен това инструментите за освобождаване на частния капитал не са били осъществими, като се има предвид размерът на сделката и усложненията, свързани с отделянето на ABN AMRO Bank NV, дружеството-майка на ABN AMRO N и ABN AMRO Z.
(296)
Предвид тези особени обстоятелства Комисията може да приеме, че CRI е алтернативно средство на традиционното увеличаване на капитала, а не за защита срещу несъбираеми активи и поради това той е необходима и подходящо насочена мярка, целяща решаване на специфичния проблем с капитала на ABN AMRO Z.
(297)
Въпреки факта, че мярката е основно заместваща мярка за рекапитализация, тя трябва да бъде съвместима с другите схеми за освобождаване на капитал, така че да защитава вътрешния пазар, както е пояснено в съображение 284.
(298)
Комисията заключи, че нидерландската държава е предоставила достатъчно доказателства, за да покаже, че оценката е била такава, че ABN AMRO N или неговите законни правоприемници ще понесат очакваните загуби. Пазарните данни (по-конкретно рейтинговите доклади), данните от предишни периоди и последните доказателства от ABN AMRO N показват, че годишният транш „първа загуба“ от 20 базисни пункта трябва да е достатъчен за покриването на очакваните загуби.
(299)
Възнаграждението, което ABN AMRO N плаща, не е по-ниско от изискването в съобщението относно обезценените активи и съобщението относно рекапитализацията. Възнаграждението предполага, че ABN AMRO N ще заплати 10 % от стойността на капитала, който е освободен от сделката като резултат на намаляването на RWA. Тази ставка е благоприятна в сравнение с минималните ставки, изложени в точка (27) от съобщението относно рекапитализацията. Поради относително високото възнаграждение вертикалният дял от 5 % и механизмът за дължими възстановявания могат да бъдат проучени в съответствие с точка (24) и бележка под линия 15 от съобщението относно обезценените активи.
(300)
Освен това мярка A съдържа достатъчно стимули за излизане. Кол опциите, описани в съображение 107, показват, че за ABN AMRO N (или понастоящем група ABN AMRO) е лесно да прекрати мерките. Освен това ценообразуването е такова, че мерките стават все по-скъпи с течение на времето. В договорните условия се предвижда, че ценообразуването няма да бъде регулирано, когато група ABN AMRO започне да изчислява своите капиталови изисквания въз основа на Базел II. Тази липса на регулиране ще намали ефекта от освобождаването на капитал от мярката, докато гаранционната такса няма да се понижи. Освен това траншът „първа загуба“ е изчислен като процент от началната стойност на портфейла, така че като процент траншът „първа загуба“ от неизплатения портфейл (а именно коригираният начален портфейл inter alia за плащания) постепенно ще се повиши с времето.
(301)
С оглед на характеристиките на CRI и с оглед плана за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г., както е описано в дял 2.3 от решението, Комисията счита, че мярка А е съвместима с основните принципи на мярката относно обезценените активи и с принципите на вътрешния пазар, както е обяснено в съображение 284.
(302)
Фактът, че група ABN AMRO се е възползвала от кол опцията по отношение на CRI скоро след изпълняването на изискванията на Базел II, подтвърждава ex-post анализа, направен в съображения 294-301.
6.3. Оценка на помощта и на плана за преструктуриране от декември 2009 г., както и на актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г. съгласно съобщението относно преструктурирането
(303)
Поради стойността и обхвата на помощта, както е описано в предходните параграфи, и по-конкретно факта, че помощта за рекапитализация е превишила 2 % от RWA, Комисията счита, че е нужно всеобхватно преструктуриране в съответствие с точка (4) от съобщението относно преструктурирането.
6.3.1. Жизнеспособност
(304)
В плана за преструктуриране трябва да се демонстрира, че стратегията на банката е основана на съгласувана концепция и да се покаже, че банката е възстановила своята жизнеспособност в дългосрочен план без да разчита на държавна подкрепа.
(305)
Както вече бе заключено в решението от 5 февруари 2010 г., в търговските модели на FBN и ABN AMRO N не се разчита на поемането на прекомерен риск и на неустойчиви практики за кредитиране. При все това двете образувания са били оставени уязвими и не са били снабдени в някои основни области като последствие от отделянето им от групите на техните съответни дружества-майки. След разбиването на неговото дружество-майка ABN AMRO N е имало ограничен достъп до по-големи дружества, вече е нямало достъп до международна мрежа и са му липсвали редица продукти и ИТ капацитет. Освен това FBN е било сериозно засегнато от отделянето му от дружеството-майка и неговите финансови средства са били генерирани изключително на пазара за продажби на едро. Планът за преструктуриране на група ABN AMRO от декември 2009 г. (както и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г.) показва, че интегрирането на ABN AMRO N и FBN значително е намалило слабостите на всяко от отделните предприятия. Комбинацията между FBN и ABN AMRO N е спомогнала за облекчаването на някои от тези проблеми. Големият франчайз за банкиране на дребно и частно банкиране на ABN AMRO N е включвал множество депозити, което е създало по-добър финансов профил за интегрираната група, FBN е разрешило част от проблемите с международната мрежа на ABN AMRO N и двете групи заедно са били в състояние да разрешат по по-добър начин например проблемите, свързани с информационни технологии (а именно не всяка от тях е трябвало да възстановява поотделно ИТ-платформа и други инструменти за поддръжка).
(306)
Финансовите прогнози показват, че към края на периода за преструктуриране комбинираното образувание следва да бъде в състояние да покрие своите разходи и да реализира подходяща възвръщаемост на собствения капитал в размер на приблизително […] %. Дори и в „стресов“ сценарий дружеството ще продължи да реализира печалби, а съотношението на неговата капиталова адекватност ще се задържи над минималните регулаторни прагове. Следователно капиталовият буфер на дружество изглежда достатъчно висок - след неколкократните държавни намеси - за да издържи на бъдещи неблагоприятни обстоятелства без да се налага отново да се обръща за помощ към държавата.
(307)
Както показват данните от втората половина на 2008 г. и първата половина на 2009 г., изключително важно е да се реализират достатъчно високи нетни лихвени приходи, за да се създаде напълно жизнеспособно дружество. Поради това планът за преструктуриране от декември 2009 г. и актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. могат да бъдат обявени за съвместими с изискванията за жизнеспособност, които се съдържат в съобщението относно преструктурирането само при условие че група ABN AMRO ще се стреми да реализира актуализираните нетни лихвени приходи, определени в плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Група ABN AMRO трябва редовно да докладва за своя напредък на Комисията- поне веднъж на всяко тримесечие. Ако група ABN AMRO констатира отклонения в сравнение с тези прогнози, тя следва незабавно да предприеме корективни действия.
(308)
Планът за преструктуриране трябва да съдържа прогнозни стойности с нужната разбивка, а преструктурирането изисква също така и оттегляне от дейностите, оттегляне от дейности, които ще генерират структурни загуби в средносрочен план (119). В съображение 120 от решението от 5 февруари 2010 г. Комисията изрази съмнения дали проблемите с жизнеспособността на подразделението Prime Fund Solutions - което докладва значима загуба във връзка с Madoff от 2008 г. - са били решени по адекватен начин. Този проблем е бил решен с продажбата на PFS на Credit Suisse (виж също така съображение 74). Подробните прогнозни стойности на равнището на подразделението показват, че както при базов сценарий, така и при „стресов“ сценарии всички подразделения допринасят за резултатите по положителен начин. Поради това Комисията може да заключи, че няма други подразделения със структурни проблеми във връзка с рентабилността и с оглед на това заключение няма да бъдат необходими допълнителни продажби, за да се подобри жизнеспособността на дружеството.
6.3.2. Споделяне на тежестта/необходим минимум
(309)
Планът за преструктуриране следва ясно да показва, че помощта е останала ограничена до необходимия минимум. Разходите, свързани с преструктурирането, следва да се платят не само от държавата, а и в максимална степен от лицата, които са инвестирали в банката. С други думи, банката и притежателите на нейния капитал следва да направят възможно най-голям принос към преструктурирането със свои собствени ресурси. Помощта за преструктуриране следва да бъде ограничена до покриване на разходи, които са необходими за възстановяване на жизнеспособността. В съответствие с това на предприятията не следва да се отпускат публични ресурси, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, които нарушават пазара и които не са свързани с процеса на преструктуриране, например придобивания (120).
(310)
В съобщението относно преструктурирането се припомня, че забраната за придобиване е необходима, за да се ограничи помощта до необходимия минимум. В точка (23) от съобщението относно преструктурирането се посочва изрично, че „не трябва да се предоставят на предприятието публични средства, които биха могли да бъдат използвани за финансиране на дейности, нарушаващи пазара и несвързани с процеса на преструктуриране. Например придобиване на дялове в други предприятия или нови инвестиции не може да бъде финансирано чрез държавна помощ, освен ако не е от основно значение за жизнеспособността на предприятието“.
(311)
Освен това в съобщението относно преструктурирането забраната за придобиване се свързва с нарушения на конкуренцията. В съображения (39) и (40) от съобщението се обяснява, че „Държавната помощ не трябва да бъде използвана в ущърб на конкуренти, които не получават подобна подкрепа с публични средства“ и че „банките не следва да използват държавна помощ за придобиване на конкурентни дружества. Това условие следва да се прилага най-малко три години и може да продължи до края на периода на преструктуриране в зависимост от обхвата и размера на продължителността на помощта“.
(312)
В съответствие с точка (40) от съобщението относно преструктурирането, помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие че групата ABN AMRO стриктно прилага забраната за придобиване (121) през трите години след датата на настоящото решение. Срокът на забраната за придобиване следва да бъде удължен, ако нидерландската държава продължи да притежава повече от 50 % от групата ABN AMRO след три години. При все това срокът на забраната за придобиване не трябва да бъде по-дълъг от пет години. Въпреки че част от помощта вече е била възстановена, някои мерки (по-специално мерки Z и В) не могат да бъдат възстановени от банката поради формата, в която са били предоставени (т.е. не под формата на хибриден дългов инструмент). Преустановяването на държавната собственост е средство за преценка кога изтича преимуществото, получено от помощта.
(313)
Комисията констатира, че планът за преструктуриране от декември 2009 г. (допълнен с финансови прогнози за най-лош възможен сценарий на 23 март 2010 г.) вече е показал, че групата ABN AMRO се е превърнала в жизнеспособно предприятие, което следва да реализира добра възвръщаемост от собствения капитал и дори се очаква да реализира добри печалби при по-лоши икономически условия. Актуализираният план за преструктуриране от ноември 2010 г. потвърди този анализ. Това връщане на жизнеспособността не зависи от придобиванията. Поради това забраната за придобиване не пречи на връщането на жизнеспособността.
(314)
Комисията счита, че съгласно точка (26) от съобщението относно преструктурирането забраната на хибридни купони и забраната на хибридни кол опции са неизбежни (122). В контекста на преструктурирането мерките, които намаляват общия размер на собствените средства, не са съвместими с целта за споделяне на тежестта и изискването за необходимия минимум.
(315)
Както е посочено в точка (26) от съобщението относно преструктурирането, „Банките обаче не следва да използват държавна помощ за възнаграждаване на собствените си средства (собствен капитал и подчинен дълг), когато тези дейности не генерират достатъчни печалби“. Подробната оценка на плана за преструктуриране на групата ABN AMRO от декември 2009 г. (и актуализирания план за преструктуриране от ноември 2010 г.) позволява на Комисията да заключи, че след приблизително две години групата ABN AMRO следва да е възстановила своята жизнеспособност, както е илюстрирано от приемливата възвръщаемост на собствения капитал с приблизителен размер […] % съответно през 2012 г. и 2013 г. При тези обстоятелства срокът на забраната на хибридните купони и хибридните кол опции от 2 години (123) изглежда осигурява подходящо споделяне на тежестта от страна на притежателите на капитала на фирмата (124). По този начин помощта може да бъде обявена за съвместима единствено при условие на двегодишна забрана на хибридните купони и хибридните кол опции, както е описано подробно в член 8 от оперативната част на решението. Тази забрана на купоните и кол опции следва да се прилага и по отношение на притежатели на преференциални акции на FBNH, за да се разсеят съмненията, изразени от Комисията в съображение 130 от решението от 5 февруари 2010 г.
(316)
В други случаи мерките за споделяне на тежестта са необходими и за да се гарантира, че оздравените банки носят адекватна отговорност за последствията от предишното си поведение, така че да се създадат подходящи стимули както за тяхното бъдещо поведение, така и за това на другите. Този фактор е по-малко приложим в настоящия случай, тъй като проблемите на дружеството са били до голяма степен свързани с предишното дружество-майка Fortis SA/NV (виж раздел 6.3.3 „Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията“). Поради това от гледна точка на споделянето на тежестта може да бъде прието също така, че не съществуват големи продажби освен продажбите на PFS и Intertrust, които заедно възлизат на […] % от общия приход от дейността и […] % от RWA.
6.3.3. Мерки за ограничаване на нарушаването на конкуренцията
(317)
По отношение на мерките, необходими за ограничаване на нарушаването на конкуренцията, настоящият случай показва някои нетипични особености.
(318)
В точка (28) от съобщението относно преструктурирането се посочва видът на нарушаването на конкуренцията, което може да се прояви, когато се предоставя държавна помощ с цел поддържане на финансовата стабилност в периоди на системна криза: „Ако банките се конкурират въз основа на предимствата на продуктите и услугите си, тези, които натрупват прекомерен риск и/или се основават на неустойчиви бизнес модели, в крайна сметка ще загубят пазарния си дял и вероятно ще напуснат пазара, а същевременно по-ефикасни конкуренти ще разширят дейността си или ще навлязат на съответните пазари. Държавната помощ продължава минали нарушения на конкуренцията, предизвикани от поемане на прекомерен риск и неустойчиви бизнес модели, чрез изкуствена подкрепа за пазарната мощ на бенефициерите. По този начин тя може да създаде морален риск за бенефициерите, като отслабва стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират.“
(319)
Както е обяснено в решението от 3 декември 2008 г., затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV са следствие на прекомерен риск: i) Fortis Bank SA/NV е инвестирало голяма сума в структуриран кредит, а ii) Fortis SA/NV е решило да купи ABN AMRO N на много висока цена. С цел да разреши отпускането на помощ на такива банки, Комисията изисква значително намаление на пазарното присъствие на бенефициера. В това отношение Комисията отбелязва, че Fortis SA/NV е било разделено на четири части: белгийските и международните застрахователни активи все още представляват част от регистрираното на борсата Fortis SA/NV (което след разпадането на Fortis SA/NV е било преименувано на Ageas); Fortis Bank SA/NV и BGL са били придобити от BNP Paribas; нидерландската държава е придобила FBN (включително ABN AMRO N); и нидерландската държава е придобила също така нидерландските застрахователни дейности (125). С други думи Fortis SA/NV е било разделено на по-малки субекти и самото Fortis Bank SA/NV е било разделено на две части (126).
(320)
Комисията отбелязва, че мерките в полза на FBN и ABN AMRO N, оценени в настоящото решение, имат специфични характеристики, които се различават от другите случаи на преструктуриране, които е трябвало да проучи по време на настоящата криза, включително онези на Fortis Bank SA/NV и Fortis SA/NV. В настоящия случай FBN и ABN AMRO N на първо място не се нуждаят от държавна помощ поради вземане на грешни управленски решения. Необходимостта от държавна помощ не произтича например от натрупването на прекомерни рискове в техните инвестиции, от тяхната политика на отпускане на заеми или от предприемане на неустойчива ценова политика. Освен това затрудненията на Fortis SA/NV и Fortis Bank SA/NV не са произтекли от рисково отпускане на заеми или ценовите политики при банкирането на дребно, частното или търговското банкиране, които всъщност са били печеливши. Ето защо Комисията счита, че помощта за FBN и ABN AMRO N има значително по-малко нарушаващ ефект отколкото помощта, одобрена в полза на финансови институции, които са натрупали прекомерни рискове. Поради това Комисията счита, че не са необходими допълнителни продажби.
(321)
При все това следва да се гарантира, че държавната помощ не се използва от FBN и ABN AMRO N за разрастване за сметка на конкурентите, например чрез прилагане на неустойчива ценова политика или придобиване на други финансови институции. Ако това се случи, помощта ще „отслаби стимулите за тези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират“ и би могла да попречи на „стимулите за трансгранични дейности“, като обезсърчи навлизането на нидерландския пазар.
(322)
Следователно държавната помощ може да бъде обявена за съвместима единствено ако съществуват достатъчни мерки, които да гарантират, че тя не се използва в ущърб на конкуренти, които не са получили подобна подкрепа с публични средства. Трябва да се съхранят равни условия между банките, които са получили подкрепа с публични средства и онези, които не са. Освен това трябва да не се допуска държавната помощ да отслабва стимулите за онези, които не получават помощ, да се конкурират, да инвестират и да иновират, и да не се създават пречки, които биха могли да попречат на трансграничната дейност.
(323)
В съобщението относно преструктурирането се предвижда естеството и формата на такива ограничения да зависят от размера на помощта и от условията и обстоятелствата, при които е предоставена, както и от характеристиките на пазара или пазарите, на които извършва дейност банката. Размерът на помощта е описан в раздел 6.1.3 „Количествено определяне на размера на помощта“. Специфичните условия и обстоятелства, при които е предоставена, бяха обсъдени в началото на настоящия раздел. Както е посочено в точка (32) от съобщението относно преструктурирането, роля играят и размерът и относителното значение на банката на нейния пазар или пазари. Ако преструктурираната банка разполага с ограничено оставащо пазарно присъствие, е по-малко вероятно да са необходими допълнителни мерки. Поради това условията, необходими за обявяване на помощта за съвместима, са свързани основно с банкирането на дребно и частното банкиране, тъй като дружеството вече значително е намалило своето присъствие в сферата на търговското банкиране чрез продажбата на New HBU.
(324)
Помощта може да бъде обявена за съвместима със съобщението относно преструктурирането, при условие че групата ABN AMRO приложи мерките, описани в съображения (325)-(329).
(325)
При банкирането на дребно и частното банкиране помощта може да бъде обявена за съвместима, при условие че групата ABN AMRO няма да бъде ценови лидер по отношение на стандартизираните спестявания и ипотечните продукти. В съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, групата ABN AMRO следва да не предлага ценови условия, каквито не могат да бъдат предложени от конкурентите, които не получават помощ.
(326)
Тъй като забраната за заемане на лидерска позиция по отношение на цените може да е не толкова ефективна в сегменти с много нестандартизирани продукти като частното банкиране в Нидерландия, където е подадена специална жалба, съществува необходимост от допълнително условие в съответствие с точка (44) от съобщението относно преструктурирането, за да бъде обявена помощта за съвместима. Групата ABN AMRO трябва да се стреми да постигне нетните приходи от лихви, както бяха представени на Комисията на 8 ноември 2010 г. Ето защо групата ABN AMRO следва да предприеме подходящи действия веднага щом констатира, че не може да достигне своите прогнози, особено когато последните се дължат на ниски лихвени маржове.
(327)
Тъй като в частното банкиране е трудно да бъде изпълнена и контролирана забрана за заемане на лидерска позиция по отношение на цените, необходимо е да бъдат приложени други подходящи компенсации с цел гарантиране на ефективна конкуренция, каквито са мерките за насърчаване на навлизането на пазара, както е описано в точка (44) от съобщението относно преструктурирането. Във връзка с това, необходимо условие за обявяване на помощта за съвместима е група ABN AMRO да приложи мярка, която улеснява прехода. По-конкретно група ABN AMRO следва да покрие своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки за своите клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (127). Тази мярка следва да бъде прилагана в рамките на период от два последователни месеца, които започват да текат от възможно най-скорошна дата и не по-късно от година след датата на решението. Веднага след започване на двумесечния период банката ще уведоми по ясен начин всички свои клиенти на частно банкиране за възможността, която им се предлага. Група ABN AMRO следва също така да предостави доказателства на Комисията за това, че банковите преводи на клиентите се извършват в съответствие с обичайните процедури, както и че не са налице каквито и да било забавяния в процеса на извършване на банкови преводи на клиенти.
(328)
Ако мерките за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията, и по-конкретно специфичните мерки в сектора на банкирането на дребно и частното банкиране са правилно приложени, те също така ще решат адекватно въпросите, повдигнати от жалбоподателя. При проучването на тези въпроси Комисията установи, че ABN AMRO временно е определяло цени на загуба за някои продукти, но че тази ценова политика е била осъществявана в среда със затруднена ликвидност, поради което всички банки са се конкурирали агресивно за спестовни продукти, като същевременно е налице и специфичният контекст на създаването на MoneYou (чието пускане на пазара е било решено преди разпадането на Fortis SA/NV).
(329)
В точка (44) от съобщението относно преструктурирането също така се споменава, че банките не трябва да изтъкват държавната подкрепа като конкурентно предимство, когато предлагат на пазара финансовите си оферти. Поради това за обявяване на помощта за съвместима се поставя условие група ABN AMRO да не използва държавната помощ в своите маркетингови кампании и в комуникацията си с инвеститори за период от три години. Срокът на тези забрани следва да бъде удължен до пет години, ако нидерландската държава все още притежава дялово участие от поне 50 % в група ABN AMRO.
(330)
От гледна точка на необоснованите нарушения на конкуренцията Комисията има положително отношение към продажбите на PFS и Intertrust. Продажбата на PFS намалява привлекателността на дружеството за институционалните клиенти, докато Intertrust inter alia е извършвало услуги, които са могли да направят франчайза за частно банкиране по-силен. В резултат на това неговата продажба е можела да улесни конкурентите да подобрят своите конкурентни позиции в сравнение с тази на ABN AMRO Mees Pierson. Освен това Комисията счита, че фактът, че част от помощта е била възстановена, допринася за ограничаване на нарушаването на конкуренцията. Освен това Комисията изразява положително становище относно дивидентната политика, описана в съображение 75.
6.3.4. Заключение
(331)
Следователно, ако всички условия, описани в раздели 6.2 и 6.3, са правилно изпълнени, планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от декември 2010 г., предоставя достатъчно доказателства за това, че дългосрочната жизнеспособност на група ABN AMRO е била възстановена. Планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., осигурява достатъчно споделяне на тежестта и съдържа адекватни мерки за ограничаване на необоснованите нарушения на конкуренцията. Поради това Комисията може условно да обяви, че планът за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г., е в съответствие със съобщението относно преструктурирането.
7. ЗАКЛЮЧЕНИЕ
Комисията констатира, че Нидерландия неправомерно е привела в действие държавната помощ, посочена в раздел 6.1.2 „Количествено определяне на държавната помощ“ в противоречие с член 108, параграф 3 от Договора. При все това тази помощ може да се приеме за съвместима, ако се изпълнят условията, изложени в раздели 6.2 и 6.3 и описани по-подробно в постановителната част на настоящото решение.
Комисията отбелязва, че нидерландската държава е приела по изключение да получи текста на това решение само на английски език.
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
Държавната помощ, предоставена от Нидерландия на ABN AMRO Group, е съвместима с вътрешния пазар при условията, определени в членове 3-9.
Тази държавна помощ е била предоставена по следния начин:
-
помощ за рекапитализация на стойност между 4,2 млрд. EUR и 5,45 млрд. EUR съответно в полза на FBN и ABN AMRO N, и
-
помощ за осигуряване на ликвидност в размер на 71,7 млрд. EUR.
Член 2
За целите на настоящото решение се прилагат следните определения:
а)
„група ABN AMRO“ означава група ABN AMRO и изцяло притежаваните от нея преки или непреки дъщерни дружества, включително образуванията, върху които група ABN AMRO упражнява едноличен контрол по смисъла на Регламент (ЕО) № 139/2004 на Съвета от 20 януари 2004 г. относно контрола върху концентрациите между предприятия („Регламент на ЕО за сливанията“) (128).
б)
„класиране на първо място“ означава предлагане на най-атрактивната цена.
в)
„клиенти на дребно“ означава всички клиенти, които са физически лица (за разлика от корпоративните клиенти).
г)
„стандартизирани спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на пазара на дребно на спестовни и депозитни продукти.
д)
„стандартизирани ипотечни продукти“ означава всички стандартизирани продукти на пазара на дребно и депозитни продукти, които във всеки един момент обхващат поне 85 % от обема на продуктите на група ABN AMRO на ипотечния пазар.
е)
„Частно банкиране Нидерландия“ означава всички клиенти на БЕ „Частно банкиране“, с изключение на онези от тях, които са част от „Частно банкиране (Международно)“ (129).
Член 3
1. Група ABN AMRO не се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на стандартизираните спестовни и депозитни продукти на пазара на дребно за клиенти на дребно сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания на дребно в който и да било от следните сегменти:
-
спестовни сметки;
-
депозити с фиксиран срок за период от 1 година;
-
депозити с фиксиран срок за период от 2 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 3 години;
-
депозити с фиксиран срок за период от 4 години; и
-
депозити с фиксиран срок за период от 5 години.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял в сегмент от нидерландския пазар на спестявания и депозити на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на стандартизираните продукти в съответния сегмент.
2. Група ABN AMRO не следва да се класира на първо място без предварително разрешение от страна на Комисията по отношение на какъвто и да било вид стандартизирана ипотека сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно.
Независимо от първа алинея, когато три финансови институции съвместно се класират на първо място сред […] финансови институции, които имат най-голям пазарен дял на нидерландския ипотечен пазар на дребно, група ABN AMRO може да съгласува своите лихвените проценти с лихвените проценти на тези три финансови институции по отношение на съответния стандартизиран вид ипотека.
3. С оглед да гарантира спазване на параграфи 1 и 2 група ABN AMRO постоянно и поне всяка седмица извършва мониторинг на условията, предложени от […] другите финансови институции, които имат най-голям пазарен дял от гледна точка на обем на нидерландския пазар на спестявания, до степента, до която тези условия са обществено достъпни. Ако данните на всяка от тези […] други финансови институции не са обществено достъпни, те ще бъдат заменени с данните на следващите най-големи финансови институции от класацията на пазарните дялове.
Веднага щом група ABN AMRO установи, че тя предлага цена за който и да било от нейните продукти, която е по-благоприятна от цената, която ѝ е позволено да предлага на основание параграф 1 и параграф 2 от настоящия член, група ABN AMRO незабавно уведомява Комисията. Тя незабавно коригира цената на продуктите и извършва корекцията на цената възможно най-скоро.
По отношение на спестовните и депозитни продукти на пазара на дребно, група ABN AMRO извършва корекцията не по-късно от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията. При все това, ако промяната засяга продукти, чиято цена може да бъде променена само в края на даден месец и има по-малко от десет работни дни от датата на забелязване на промяната и края на месеца, група ABN AMRO извършва корекцията при първа възможност от края на следващия месец.
По отношение на ипотеките група ABN AMRO коригира своята ценова политика в срок от десет работни дни от датата, на която е забелязала промяната в условията, а корекцията се извършва не по-късно от петнадесет работни дни от датата, на която е била забелязана промяната в условията.
4. Условието, определено в параграфи 1 и 2, се прилага за срок от три години, считано от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад за спазване на това условие на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици от публикуването на финансовите резултати на група ABN AMRO за тримесечието.
Член 4
1. Група ABN AMRO полага максимални усилия, за да постигне прогнозните стойности (включително нетните приходи от лихви), предоставени на Комисията в плана за преструктуриране от декември 2009 г., актуализиран с плана за преструктуриране от ноември 2010 г. Прогнозните стойности от ноември 2010 г. се постигат на равнище консолидирана група ABN AMRO.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие, като посочва разбивка на прогнозните стойности и действителните данни (включително нетните приходи от лихви) на равнището на четирите сегмента, определени в плана за преструктуриране от декември 2009 г. и плана за преструктуриране от ноември 2010 г.: а именно „Банкиране на дребно“, „Частно банкиране (Нидерландия)“, „Частно банкиране (Международно)“ и „Търговско банкиране“.
Група ABN AMRO може да предяви обосновано искане към Комисията за преразглеждане на нейните прогнозни стойности (включително нетните приходи от лихви) с цел отчитане на външни развития.
2. Група ABN AMRO предоставя разбивка на прогнозните стойности за нетните приходи от лихви по обем и маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансови резултати за тримесечието, като посочва дали нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, съответстват на прогнозните стойности, посочени в параграф 1. В този доклад също така се прави сравнение между прогнозните маржове и действителните маржове на равнище консолидирана група и на равнище частно банкиране.
Ако нетните приходи от лихви, постигнати на равнище консолидирана група, не съответстват на тези прогнозни стойности, група ABN AMRO посочва в този доклад мерките, предприети за постигане на тези прогнозни стойности.
3. Задълженията, определени в параграфи 1 и 2, се прилагат за срок от три години, считано от датата на настоящото решение.
Член 5
1. Група ABN AMRO не придобива контрол върху повече от [0 - 7] % от всяко едно предприятие.
2. Чрез дерогация от разпоредбите на параграф 1 група ABN AMRO може да извършват придобивания, ако общата брутна кумулативна покупна цена (с изключение на поемането или прехвърлянето на дългови инструменти във връзка с тези придобивания), платена от група ABN AMRO за всички тези придобивания за период от три години, считано от датата на настоящото решение, е по-малко от [0 - 600] млн. EUR.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага по отношение на придобивания на частен собствен капитал от страна на група ABN AMRO, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на нейното подразделение „Частен собствен капитал“, предоставени на Комисията на 5 октомври 2010 г.
Забраната, изложена в параграф 1, не се прилага и по отношение на […] дялове от собствения капитал, взети от подразделението на група ABN AMRO „Електроенергия, стоки и транспорт“ в подкрепа на нейната обичайна дейност по финансиране, ако те са подходящи за нейния бизнес план и планирания бюджет на това подразделение, предоставени на Комисията на 10 януари 2010 г.
Група ABN AMRO предоставя на Комисията доклад на всяко тримесечие и най-късно в срок от две седмици след публикуването на нейните финансовите резултати за тримесечието. В този доклад се изброяват действителните придобивания от страна на подразделенията „Частен собствен капитал“ и „Електроенергия, стоки и транспорт“. Освен това в доклада се посочва подробна информация относно другите придобивания на група ABN AMRO, които ѝ е разрешено да направи на основание на първа алинея.
3. Забраната, изложена в параграф 1, се прилага за срок от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която дяловото участие на Нидерландия в група ABN AMRO падне под размер от 50 %, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
В случай че забраната, изложена в параграф 1, се прилага за период, по-дълъг от три години, считано от датата на настоящото решение, общата брутна кумулативна покупна цена, приложима по алинея 1 от параграф 2, се увеличава с [0 - 200] млн. EUR на година.
Член 6
Група ABN AMRO не оповестява факта, че е държавна собственост, и не споменава в своята комуникация със съществуващите или потенциалните клиенти или инвеститори получаването на каквато и да било държавна подкрепа за период от поне три години, считано от датата на настоящото решение, или до датата, на която размерът на дяловото участие на Нидерландия спадне под 50 % от акциите в група ABN AMRO, в зависимост кое от тези събития настъпи по-късно. Тази забрана престава да се прилага най-късно пет години от датата на настоящото решение.
Независимо от тази забрана група ABN AMRO може да изтъква факта, че тя е държавна собственост, както и че е получена някаква друга държавна помощ, когато такова споменаване се изисква съгласно приложимите законодателни или нормативни разпоредби.
Член 7
1. Група ABN AMRO предлага на клиентите на „Частно банкиране Нидерландия“ вариант за прекратяване на тяхното отношение на частно банкиране с група ABN AMRO, както и за прехвърляне на техните инвестиционни портфейли на други банки. Това предложение е в сила за период от два последователни месеца („съответният период“).
Съответният период започва да тече възможно най-скоро след датата на настоящото решение, като се дава (ако това се изисква) разумен срок за подготовка, и най-късно в срок от една година от датата на настоящото решение. Група ABN AMRO предоставя на Комисията за одобрение начална дата за съответния период поне четири седмици преди предполагаемата начална дата на съответния период.
2. Група ABN AMRO предоставя по ясен начин на всички свои клиенти на „Частно банкиране Нидерландия“ условията на предложението, описани в параграф 1, най-късно на първия ден от съответния период. Информацията, която следва да бъде изпратена от група ABN AMRO на нейните клиенти, първо се предоставя на Комисията поне четири седмици преди изпращането на тази информация на клиентите.
3. Група ABN AMRO улеснява прекратяването на отношенията на частно банкиране, когато това бъде поискано от клиентите, като използва обичайните процедури при най-ниско възможно равнище на разходите. Ако клиентът реши да прехвърли своята позиция и/или (свързаните с нея) обезпечителни права, и ако това прехвърляне е възможно от гледна точка на получаващата банка, ABN AMRO улеснява това прехвърляне. Клиентите се уведомяват по-скоро за варианта за прехвърляне на позиции, отколкото за варианта за ликвидирането им, като се информират и за разходите, свързани с двата варианта.
Група ABN AMRO покрива своите собствени административни разходи и разходи по прехвърляния и сделки, които произтичат пряко от прекратяването на отношението на частно банкиране и прехвърлянето на портфейли (130).
Група ABN AMRO не е задължена да покрива други финансови последици за клиента.
Член 8
Група ABN AMRO не изплаща каквито и да било купони върху основния капитал от първи ред, капиталовите инструменти от първи и втори ред (включително хибридните капиталови инструменти и преференциалните акции), емитирани преди датата на настоящото решение, нито пък упражнява каквито и да било права на кол опции по отношение на тези капиталови инструменти до 10 март 2013 г. включително, освен когато е налице правно задължение за извършване на това.
Група ABN AMRO може да емитира нови капиталови инструменти след датата на настоящото решение или да изплаща купони върху тези нови капиталови инструменти, освен когато тези емисии и плащания доведат до задължение за изплащане на купони върху нейните собствени съществуващи капиталови инструменти.
Чрез дерогация от разпоредбите на първа алинея, група ABN AMRO може да използва кол опция по отношение на инструмент FCC (а именно 87,5 млн. EUR, некумулативни постоянни преференциални акции без право на глас с доходност 6,25 % от клас А, серия I, издадени от Fortis Capital Company Ltd).
До 10 март 2013 г. включително група ABN AMRO изплаща дивиденти върху своите обикновени акции единствено ако тези дивиденти надвишават 100 млн. EUR (131).
Член 9
Най-късно до 30 юни 2011 г. група ABN AMRO изплаща на Нидерландия коригиран лихвен процент върху заемите, посочени в писмо по електронната поща от Комисията до нидерландската държава от дата 24 юни 2010 г. Сумите, коригирани чрез начисляването на лихва, възлизат на 18 152 722 EUR.
Член 10
Нидерландия уведомява Комисията в срок от два месеца от уведомлението на настоящото решение за мерките, предприети за неговото спазване.
Член 11
Адресат на настоящото решение е Кралство Нидерландия.
Съставено в Брюксел на 5 април 2011 година.
DECIZIA COMISIEI
din 5 aprilie 2011
privind măsurile C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 și N 19/10) puse în aplicare de statul olandez în favoarea ABN AMRO Group NV (creat în urma fuziunii între Fortis Bank Nederland și ABN AMRO N)
[notificată cu numărul C(2011) 2114]
(Numai textul în limba engleză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2011/823/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special articolul 108 alineatul (2) primul paragraf,
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile (1) în conformitate cu dispozițiile articolului 108 alineatul (2) din tratat și ținând seama de observațiile acestora,
întrucât:
1. PROCEDURĂ
(1)
La 3 octombrie 2008, statul olandez a achiziționat Fortis Bank Nederland („FBN”) (respectiv, filiala bancară olandeză a holdingului financiar Fortis SA/NV (2)), inclusiv active ale ABN AMRO Holding deținute de FBN („ABN AMRO N”) pentru suma de 12,8 miliarde EUR. Prin aceeași tranzacție, statul olandez a înlocuit Fortis Bank SA/NV, filiala bancară belgiană a Fortis SA/NV, în calitate de creditor în împrumuturile către FBN în valoare nominală de 16,1 miliarde EUR (3). De asemenea, statul olandez a acordat FBN o facilitate de lichiditate pe termen scurt în valoare de 45 miliarde EUR și a acceptat să despăgubească Fortis SA/NV pentru costurile și obligațiile care decurg din acordul încheiat între acționarii consorțiului („CSA”). CSA descrie drepturile și obligațiile celor trei instituții financiare [Fortis SA/NV, Banco Santander și Royal Bank of Scotland („RBS”) sau cei trei „membri ai consorțiului”], care au depus o ofertă comună pentru ABN AMRO Holding prin intermediul entității juridice nou create „RFS Holding”. La 7 octombrie 2008, statul olandez a notificat Comisiei măsurile sale din 3 octombrie 2008 (respectiv, achiziționarea FBN pentru suma de 12,8 miliarde EUR, novația împrumuturilor pe termen lung cu o valoare nominală de 16,1 miliarde EUR și facilitatea de lichiditate pe termen scurt în valoare de 45 miliarde EUR, denumite în continuare „tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008”) ca măsuri care nu constituie ajutor de stat, pentru a conferi acestora certitudine juridică. Deoarece măsurile fuseseră deja puse în aplicare, Comisia a înregistrat cauza drept cauză NN (respectiv, NN53b/08).
(2)
Pe durata negocierilor care au condus la achiziția FBN la 3 octombrie 2008, statul olandez s-a bazat pe un raport de evaluare extern al […] (4), un exemplar al acestuia fiind transmis Comisiei la 15 octombrie 2008.
(3)
Prin scrisoarea din 30 octombrie 2008, Comisia a prezentat Ministerului olandez de finanțe un aviz preliminar prin care considera că măsurile din 3 octombrie 2008 par să constituie ajutor de stat în favoarea FBN. La 20 noiembrie 2008 a avut loc o întâlnire între serviciile Comisiei și statul olandez.
(4)
La 21 noiembrie 2008, statul olandez a decis în mod oficial să nu mențină FBN și ABN AMRO N separate, ci să urmărească în schimb o fuziune a celor două societăți („fuziunea”), în conformitate cu planurile anterioare ale Fortis SA/NV.
(5)
La 3 decembrie 2008, Comisia a adoptat o decizie (5) („decizia din 3 decembrie 2008”) prin care declara că măsurile luate de statul olandez la 3 octombrie 2008 în favoarea Fortis Bank SA/NV reprezintă ajutor de stat compatibil cu piața comună. Cu toate acestea, considerentul 4 al deciziei prevedea în mod explicit că, în cadrul unei proceduri separate, Comisia va examina dacă măsurile aplicate la 3 octombrie 2008 conțin ajutor și în favoarea FBN.
(6)
La 17 decembrie 2008, statul olandez a informat Comisia asupra intenției de a achiziționa ABN AMRO N de la FBN pentru suma de 6,5 miliarde EUR. Achiziția a avut loc la 24 decembrie 2008. La 2 februarie 2009, autoritățile olandeze au notificat această achiziție Comisiei ca măsură ce nu constituie ajutor de stat din motive de certitudine juridică.
(7)
La 24 decembrie 2008, RBS, Banco Santander și statul olandez au semnat un amendament la CSA prin care statul olandez înlocuia Fortis SA/NV în cadrul CSA.
(8)
La 6 martie 2009, statul olandez a transmis Comisiei un raport de evaluare prealabilă (6) privind societățile achiziționate, care fusese întocmit de […] la solicitarea statului olandez.
(9)
Prin decizia din 8 aprilie 2009 („decizia din 8 aprilie 2009”), Comisia a inițiat procedura prevăzută de articolul 108 alineatul (2) din tratat în cauza C11/09 (ex-NN53b/08) cu privire la pretinsul ajutor de stat acordat către FBN și ABN AMRO N.
(10)
La 6 mai 2009, Comisia a primit o scrisoare de reclamație din partea băncii Van Lanschot („reclamantul”), un concurent olandez al FBN și ABN AMRO N. Scrisoarea a fost transmisă de Comisie statului olandez la 22 iulie 2009, însoțită de o cerere de prezentare de observații. Statul olandez a solicitat o prelungire a termenului la 20 august 2009 și a transmis un răspuns detaliat la reclamație la 22 septembrie 2009. Reclamantul a furnizat noi informații prin scrisorile din 21 august 2009 și 28 august 2009. Aceste scrisori au fost transmise statului olandez la 23 septembrie 2009, care a prezentat un răspuns la 29 octombrie 2009.
(11)
La 15 mai 2009, statul olandez a transmis o scrisoare Comisiei prin care răspundea la mai multe întrebări ridicate în decizia din 8 aprilie 2009. Un răspuns detaliat și la obiect - pentru care statul olandez solicitase o prelungire a termenului - a fost transmis Comisiei la 11 august 2009.
(12)
Prin intermediul unui document neoficial transmis la 15 iunie 2009 și în cursul unei întâlniri de urmărire cu Comisia la 16 iunie 2009, statul olandez a informat Comisia asupra intenției sale de a pune în aplicare un plan de recapitalizare în valoare de 2,5 miliarde EUR, care să permită ABN AMRO N să se separe de societatea-mamă, ABN AMRO Bank (7). În timpul acestei întâlniri, statul olandez a arătat că, după prima injecție de capital de 2,5 miliarde EUR, vor fi necesare măsuri suplimentare, dar deocamdată necuantificabile.
(13)
Prin decizia din 8 aprilie 2009, Comisia invitase autoritatea olandeză de supraveghere financiară („DNB”) să prezinte observații privind soliditatea FBN și, respectiv, a ABN AMRO N. Comisia a primit informațiile solicitate privind FBN prin scrisoarea din 18 iunie 2008, cu o actualizare la 5 ianuarie 2010. În plus, la 20 ianuarie 2010, statul olandez a transmis o scrisoare din partea DNB referitoare la ABN AMRO N.
(14)
La 6 iulie 2009, ABN AMRO Bank - societatea-mamă a ABN AMRO N - a trimis o scrisoare Comisiei prin care prezenta observații pe marginea deciziei din 8 aprilie 2009. Această scrisoare a fost transmisă statului olandez la 22 iulie 2009, care a oferit un răspuns la 22 septembrie 2009.
(15)
La 9 iulie 2009, statul olandez a informat Comisia că FBN a rambursat în totalitate finanțarea pe termen scurt pe care i-o acordase statul olandez prin intermediul facilității de lichiditate în valoare de 45 miliarde EUR din 3 octombrie 2008.
(16)
La 15 iulie 2009, statul olandez a informat Comisia asupra planurilor FBN de a achiziționa Fortis Clearing Americas („FCA”) de la Fortis Bank SA/NV.
(17)
La 17 iulie 2009, statul olandez a notificat în mod oficial un plan cu măsuri de recapitalizare în valoare de 2,5 miliarde EUR (8), constând într-un swap pe risc de credit (credit default swap - „CDS”) cu efect de recuperare a capitalului în valoare de 1,7 miliarde EUR („instrumentul de recuperare a capitalului” - capital relief instrument sau „CRI”) și un titlu de valoare convertibil în mod obligatoriu („MCS”) în valoare de 800 milioane EUR. Aceste măsuri au fost inițial înregistrate în cauza numărul N429/09, dar deoarece au fost puse în aplicare înainte de adoptarea de către Comisie a unei decizii în privința lor, cauza a fost transferată din registrul ajutoarelor notificate în registrul ajutoarelor care nu au fost notificate (sub numărul NN 2/10).
(18)
La 10 septembrie 2009, statul olandez a transmis Comisiei un document neoficial prin care oferea date noi privind procesul de separare și indicii referitoare la caracterul inevitabil al unor măsuri de ajutor de stat suplimentare (necuantificate).
(19)
În cadrul unei întâlniri cu Comisia la 9 noiembrie 2009, statul olandez a arătat că FBN și ABN AMRO N vor avea nevoie de măsuri suplimentare în valoare de 4,39 miliarde EUR, ridicând astfel suma totală a acestora (incluzând măsurile notificate la 17 iulie 2009) la 6,89 miliarde EUR. Măsurile au fost prezentate mai detaliat într-un act adițional din 10 noiembrie 2009 la documentul neoficial din 10 septembrie 2009, precum și într-o notă explicativă suplimentară din 13 noiembrie 2009.
(20)
La 26 noiembrie 2009, statul olandez a prezentat Comisiei un raport al […], cu observații pe marginea tranzacției din 24 decembrie 2008. Mesajul conținea, de asemenea, unele informații generale care explicau […].
(21)
La 4 decembrie 2009, statul olandez a prezentat Comisiei o primă versiune (9) a unui plan de restructurare pentru grupul ABN AMRO („planul de restructurare din decembrie 2009”), noua entitate rezultând în urma fuziunii dintre FBN și ABN AMRO N. Planul descria strategia noii entități și, în plus, conținea previziuni financiare pentru un scenariu de caz de referință.
(22)
La 14 ianuarie 2010, statul olandez a notificat în mod oficial noile măsuri de ajutor de stat în valoare de 4,39 miliarde EUR, care s-au adăugat la măsurile deja notificate în iulie 2009. Comisia a înregistrat noile măsuri sub numărul N19/10.
(23)
Prin decizia din 5 februarie 2010 („decizia din 5 februarie 2010”), Comisia a decis să extindă procedura de investigare nr. C11/09 pentru a include măsurile înregistrate sub numerele NN2/10 și N19/10. Prin respectiva decizie, Comisia aproba temporar respectivele măsuri ca reprezentând ajutor pentru salvare până la 31 iulie 2010. Statul olandez a trimis Comisiei o scrisoare prin care își asuma un angajament de interzicere a practicilor de stabilire a prețului pe piață, în vigoare până la sfârșitul anului 2010.
(24)
La 23 martie 2010, Comisia a primit un răspuns din partea autorităților olandeze - care solicitaseră o prelungire a termenului limită - la decizia din 5 februarie 2010. În plus, statul olandez furniza informații suplimentare privind planul de restructurare din decembrie 2009 al noului grup ABN AMRO, care conținea, între altele, previziuni financiare în cazul unui scenariu defavorabil.
(25)
Comisia a adresat întrebări suplimentare la 8 aprilie 2010, la care a primit răspuns la 7 mai 2010. De asemenea, statul olandez a prezentat Comisiei informații suplimentare privind obligațiile reciproce rezultate în urma punerii în aplicare a măsurilor corective în caz de fuziune (10) adoptate la 26 mai 2010. În aceeași zi, Comisia a transmis un mesaj electronic conținând întrebări de urmărire, care au primit răspuns la 9 iunie 2010.
(26)
La 20 iulie 2010, statul olandez a solicitat Comisiei să prelungească aprobarea temporară a măsurilor de ajutor pentru salvare înregistrate sub numerele NN2/10 și N19/10. Autoritățile olandeze au transmis, de asemenea, o scrisoare prin care prelungeau angajamentul de interzicere a practicilor de stabilire a prețului pe piață până la 30 iunie 2011 sau până la data adoptării deciziei definitive a Comisiei, oricare dintre acestea are loc mai întâi.
(27)
La 30 iulie 2010, Comisia a decis să prelungească aprobarea temporară a măsurilor de ajutor pentru salvare înregistrate sub numerele NN2/10 și N19/10 până la finalizarea investigării cauzei C11/09 de către Comisie.
(28)
La 20 august 2010, statul olandez a trimis Comisiei un document prin care explica amănunțit strategia de retragere.
(29)
La 5 octombrie 2010, statul olandez a prezentat un plan de afaceri pentru divizia de capital privat a grupului ABN AMRO. Un plan similar pentru divizia „Energy, Commodities and Transportation” („Energie, mărfuri și transport”) a grupului ABN AMRO a fost transmis Comisiei la 10 ianuarie 2010.
(30)
La 15 octombrie 2010, grupul ABN AMRO a anunțat că își va exercita opțiunea de tip „call” de reziliere a instrumentului de recuperare a capitalului începând cu 31 octombrie 2010.
(31)
La 8 noiembrie 2010, statul olandez a trimis o versiune actualizată („planul de restructurare din noiembrie 2010”) - din data de 29 octombrie 2010 - a planului de restructurare al grupului ABN AMRO din 4 decembrie 2009. La 10 ianuarie 2011, statul olandez a prezentat un document prin care explica modul în care grupul ABN AMRO a actualizat previziunile din 8 noiembrie 2010 comparativ cu previziunile inițiale din 4 decembrie 2009.
(32)
În cursul acestei proceduri au avut loc numeroase schimburi de informații, teleconferințe și întâlniri între reprezentanții statului olandez, ABN AMRO N și FBN și Comisia Europeană.
2. DESCRIERE DETALIATĂ A BENEFICIARILOR ȘI A MĂSURILOR
2.1. Crearea grupului ABN AMRO
(33)
În primăvara anului 2007, membrii consorțiului au creat o nouă entitate juridică numită „RFS Holdings” pentru achiziționarea ABN AMRO Holding.
(34)
Membrii consorțiului intenționau să separe ABN AMRO Holding în trei părți, demersurile pentru acest proces de separare fiind stabilite în „CSA”.
(35)
Pentru a facilita divizarea, membrii consorțiului au creat așa-numitele „divizii dedicate”, reprezentând participațiile economice în întreprinderi atribuite fiecărui membru al consorțiului. Prin urmare, RBS, Banco Santander și Fortis SA/NV au devenit deținătorii economici (11) ai așa-numitelor divizii „R”, „S” și „N” (respectiv, „ABN AMRO R”, „ABN AMRO S” și „ABN AMRO N”).
(36)
ABN AMRO R cuprindea, între altele, unitatea operațională Global Business & Markets (Afaceri și piețe globale), unitatea operațională Asia, unitatea operațională Global Transaction Services (Servicii de tranzacții globale) și rețeaua internațională, în timp ce ABN AMRO S includea, între altele, unitatea operațională America Latină și unitatea operațională Antonveneta (Italia).
(37)
ABN AMRO N era formată din unitățile operaționale Țările de Jos și Private Banking (Servicii bancare private), incluzând și International Diamond and Jewelry Group.
(38)
Elementele care nu au fost alocate membrilor individuali ai consorțiului au fost reunite în așa-numita divizie Z („ABN AMRO Z”), care a rămas responsabilă pentru funcțiile centralei, de exemplu. Fiecare membru al consorțiului deținea o participație proporțională (12) în cadrul ABN AMRO Z.
(39)
La 3 octombrie 2008, statul olandez a achiziționat FBN de la Fortis Bank SA/NV pentru suma de 12,8 miliarde EUR. Ca urmare a achiziției, statul olandez a devenit și proprietarul indirect al ABN AMR N, deoarece FBN era - în cadrul Fortis Bank SA/NV - proprietarul de drept al ABN AMRO N. De asemenea, la 3 octombrie 2008, autoritățile olandeze s-au angajat să despăgubească Fortis SA/NV pentru orice cheltuieli pe care le-ar putea suporta Fortis SA/NV ca urmare a prezenței sale continue în CSA. La 24 decembrie 2008, RBS, Banco Santander și statul olandez au semnat un amendament la CSA prin care statul olandez înlocuia Fortis SA/NV în cadrul CSA.
(40)
La 24 decembrie 2008, statul olandez a achiziționat ABN AMRO N de la FBN pentru 6,5 miliarde EUR, devenind astfel proprietarul direct al AB AMRO N. Înainte de această achiziție, statul olandez controla ABN AMRO N în mod indirect prin intermediul FBN.
(41)
Diagrama 1:
Separarea ABN AMRO N
(42)
La 21 noiembrie 2008, statul olandez a decis fuzionarea ABN AMRO N cu FBN (aceasta fusese și intenția - nepusă în practică - a Fortis SA/NV). Fuziunea putea fi realizată numai după separarea ABN AMRO N de ABN AMRO Bank, societatea-mamă a acesteia. Ca prim pas, activitățile ABN AMRO N au fost transferate unei noi entități juridice din cadrul ABN AMRO Bank, denumită ABN AMRO II.
(43)
La 6 februarie 2010, ABN AMRO II a fost separată conform descrierii de la considerentului 41 și redenumită ABN AMRO Bank. În același timp, entitatea juridică numită până în acel moment ABN AMRO Bank a fost redenumită „The Royal Bank of Scotland NV” („RBS NV”) (a se vedea diagrama de mai sus).
(44)
Înainte ca noua entitate, ABN AMRO Bank, să poată fuziona cu FBN, era necesară punerea în aplicare a unei măsuri corective în caz de fuziune. În momentul în care Fortis SA/NV a achiziționat ABN AMRO N în 2007, Comisia concluzionase (13) („decizia privind fuziunea”) că o fuziune între ABN AMRO N și FBN va conduce la probleme de concentrare pe piața bancară olandeză, în special în segmentele serviciilor bancare comerciale și de factoring.
(45)
Pentru a corecta aceste probleme legate de concentrare, Fortis SA/NV s-a angajat să vândă un număr de activități (respectiv, divizia de factoring IFN și activitățile bancare comerciale ale „New HBU”) către Deutsche Bank. Atunci când statul olandez a achiziționat FBN și ABN AMRO N la 3 octombrie 2008, Fortis SA/NV nu finalizase încă vânzarea prevăzută a New HBU și IFN către Deutsche Bank. După ce statul olandez a decis să continue fuziunea dintre FBN și ABN AMRO N, acesta a reluat negocierile cu Deutsche Bank (14). Vânzarea New HBU și IFN către Deutsche Bank s-a încheiat la 1 aprilie 2010.
(46)
New HBU deținea active totale în valoare de [10 - 20] miliarde EUR și avea aproximativ [1 000 - 1 500] de angajați în echivalent de normă întreagă („ENI”). New HBU includea Hollandsche Bank Unie („HBU”) (o bancă comercială deținută de ABN AMRO N), câteva birouri de vânzări ABN AMRO (13 dintr-un total de 78) și câteva unități ABN AMRO Corporate Client Units (unități pentru clienți persoane juridice) (2 dintr-un total de 5).
(47)
ABN AMRO Bank și FBN au fuzionat oficial formând grupul ABN AMRO la 1 iulie 2010, conform descrierii din diagrama 2 de la considerentul 49.
(48)
Statul olandez a transferat gestionarea participației sale în cadrul ABN AMRO Z către noua ABN AMRO Bank, întrucât nu dorea să dedice resurse pentru gestionarea zilnică a respectivei participații. Cu toate acestea, statul olandez a rămas proprietarul de drept al ABN AMRO Z și are dreptul să participe la toate eventualele beneficii și pierderi ale ABN AMRO Z (15).
(49)
Diagrama 2:
Crearea grupului ABN AMRO
2.2. Beneficiari
2.2.1. Activitățile economice ale ABN AMRO N și ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N - la nivel individual, a treia bancă din Țările de Jos ca mărime, după Rabobank și ING - este formată din unitatea operațională Țările de Jos și unitatea operațională Private Banking (Servicii bancare private).
(51)
Prima unitate operațională, unitatea operațională Țările de Jos, oferea servicii bancare comerciale și cu amănuntul prin intermediul unei rețele de sucursale formate din 510 agenții bancare și 78 de sucursale de consultanță, dar și prin canale alternative, precum Internet, ATM-uri (16) și centre de apel. Unitatea operațională Țările de Jos avea aproximativ 19 000 angajați EIN.
(52)
În sectorul serviciilor bancare cu amănuntul, unitatea operațională Țările de Jos deținea o bază consistentă de clienți, segmentată în „servicii generale cu amănuntul” (peste [3,5 - 5] milioane de clienți) și „servicii bancare preferențiale” (peste [250 000 - 420 000] de clienți (17)), cărora le oferea o gamă largă de produse (precum servicii de economisire, investiții, ipoteci, asigurări, împrumuturi pe carduri de credit și plăți).
(53)
În sectorul bancar comercial, ABN AMRO N deservea un număr de [300 000 - 400 000] de IMM-uri (18) și [9 000 - 21 000] de clienți persoane juridice mari (deși, conform CSA, clienții mari ai ABN AMRO Bank erau atribuiți RBS), cu o gamă largă de produse (cum ar fi credite, gestionarea plăților și numerarului, servicii de economisire, trezorerie, gestionarea și asigurarea riscurilor, soluții și produse financiare complexe, leasing și factoring).
(54)
A doua unitate operațională, unitatea operațională Private Banking (Servicii bancare private), era dedicată persoanelor cu active investibile nete de peste 1 milion EUR, oferind diverse produse de gestionare a activelor și planificare imobiliară. Unitatea operațională Private Banking (Servicii bancare private) dispunea de o rețea extinsă, dezvoltată organic în Țările de Jos și în Franța și prin achiziții în Germania (Delbrück Bethmann Maffei) și în Belgia (Banca Corluy). Unitatea operațională Private Banking (Servicii bancare private) includea, de asemenea, Neuflize Vie, o societate-mixtă franceză în domeniul asigurărilor.
(55)
Între societățile achiziționate la 3 octombrie 2008 de statul olandez se număra și International Diamond and Jewelry Group, care este o divizie dedicată întreprinderilor implicate în fabricarea de bijuterii și comercializarea de diamante.
(56)
ABN AMRO Z nu deținea active operaționale, dar includea, între altele, creanțe din impozit, un număr de participații (printre altele, în cadrul Saudi Hollandi Bank) și portofoliul de capital privat rămas. În ceea ce privește pasivele, a existat un provizion pentru onorarea obligațiilor față de Departamentul de Justiție al Statelor Unite, alte provizioane (parțial asociate personalului) și finanțarea intersocietară a activelor societăților. Astfel cum se descrie în nota de subsol 11, participația deținută de statul olandez reprezintă 33,81 % din ABN AMRO Z.
(57)
Câteva date financiare cheie indicative ale ABN AMRO N sunt centralizate în tabelul 1 de mai jos:
Tabelul 1
Date financiare cheie ale ABN AMRO N (în milioane EUR)
2008
2009
Total venituri din exploatare (19)
5 189
4 899
Profit net
471
(117)
Randamentul capitalului propriu
6,7 %
-2,7 %
Raport cheltuieli/venituri
73 %
77,5 %
Total active
183 539
202 084
Total capital propriu
7 044
4 278 (20)
RWA (active ponderate la risc) (21)
91 700
74 973 (22)
Cotă de capital de rangul 1
9,4 %
10,2 % (23)
Rata capitalului total sau rata BIS
12,6 %
14,8 %
Finanțare stabilă/active nelichide
107 %
110 %
Sursă: ABN AMRO Bank NV, Audit anual 2009, excluzând ABN AMRO Z și consolidarea capitalului privat, dar incluzând New HBU.
(58)
În anul financiar 2009, ABN AMRO N a raportat o pierdere de 117 milioane EUR. Pierderea a fost rezultatul unor deprecieri mai ridicate ale împrumuturilor, presiunilor asupra marjelor dobânzilor, costurilor mai ridicate aferente schemei olandeze de garantare a depozitelor și costurilor de separare și integrare (24). Fără a lua în considerare costurile de separare și integrare, ABN AMRO N ar fi înregistrat un mic profit net de 52 milioane EUR în 2009.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
La nivel individual, FBN ocupa cea de-a patra poziție ca mărime pe piața bancară olandeză (după Rabobank, ING și ABN AMRO N, dar înaintea SNS REAAL).
(60)
Statul olandez (și, anterior, Fortis SA/NV) deținea în mod direct 92,6 % din FBN, în timp ce restul de 7,4 % din participație era deținut de fondul de investiții Fortis FBN(H) Preferred Investments BV sub formă de acțiuni preferențiale. Statul olandez deținea 70 % din acțiunile acestui fond de investiții, restul de 30 % aflându-se în proprietatea mai multor investitori privați (25). Acțiunile preferențiale aflate în proprietate privată aveau o valoare nominală de 210 milioane EUR și un dividend (necumulativ) de 5,85 % (26).
(61)
Activitățile FBN au fost subdivizate în trei segmente - servicii bancare cu amănuntul, servicii bancare private și servicii bancare pentru comercianți.
(62)
Serviciile bancare cu amănuntul includeau activitățile bancare cu amănuntul tradiționale (cu o rețea de 157 de sucursale, [2 - 3] milioane de clienți individuali și [20 000 - 60 000] de clienți IMM-uri), dar și Directbank (care oferea soluții ipotecare prin intermediari) și produsele de credite de consum și emitere de carduri de plată ale Alfam, respectiv, ICS.
(63)
Serviciile bancare private au fost dezvoltate, în principal, sub denumirea de marcă Fortis Mees Pierson și ofereau servicii de gestionare a averilor (planificare imobiliară, investiții, creditare și asigurări) în regim segmentat pentru [15 000 - 40 000] de clienți din Țările de Jos.
(64)
În ceea ce privește serviciile bancare pentru comercianți, FBN număra șapte subdivizii. În cadrul diviziei „Commercial Banking” („Servicii bancare comerciale”) (1), FBN deținea 23 de centre operaționale care ofereau produse multiple societăților cu o cifră de afaceri de până la 250 milioane EUR. Societățile cu o cifră de afaceri de peste 250 milioane EUR și sectorul public erau deservite de o altă subdivizie, „Corporate & Public Banking” („Servicii bancare corporative și publice”) (2). Existau, de asemenea, subdiviziile „Investment Banking” („Servicii bancare de investiții”) (3) (27), „Specialised Financial Services” („Servicii financiare specializate”) (4) (28), „Energy, Commodities & Transportation” („Energie, mărfuri și transport”) (5), „Global Markets & Institutional Banking” („Servicii bancare instituționale și pentru piețe globale”) (6) (29) și „Clearing Funds & Custody” („Fonduri de compensare și custodie”) (7) (30).
(65)
Câteva din datele financiare cheie ale FBN sunt centralizate în tabelul 2 de mai jos:
Tabelul 2
Date financiare cheie ale FBN
(în milioane EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Total venituri din exploatare
3 473
3 553
3 096
2 171
Profit net
1 157
1 296
-18 486
406
Randamentul capitalului propriu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Raport cheltuieli/venituri
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Total active
209 749
272 378
184 203
189 785
Total capital propriu
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA (active ponderate la risc)
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Cotă de capital de rangul 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Rata capitalului total
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Raport împrumuturi/depozite
167 %
237 %
208 %
Sursă: rapoartele anuale pe 2008/2009 ale FBN.
(66)
În 2008, FBN a înregistrat o pierdere de 18,5 miliarde EUR, dar aceasta s-a datorat, în mare măsură, unor elemente excepționale. Societatea a fost obligată să raporteze o pierdere netă de 16,8 miliarde EUR din participația sa la RFS Holdings și vânzarea acesteia, înregistrând, de asemenea, încă o depreciere de 922 milioane EUR (fără impozite) a diviziei Prime Fund Solutions (Soluții pentru fonduri de bază) ca urmare a fraudei Madoff (34). Profitul net subiacent, fără aceste elemente, a fost de 604 milioane EUR, realizat aproape exclusiv în prima jumătate a anului 2008.
(67)
În 2009, FBN a realizat un profit net de 406 milioane EUR, la care au contribuit două beneficii excepționale (o decontare în numerar de 362,5 milioane EUR de la Fortis Capital Company) și o recuperare de provizioane în valoare de 16 milioane EUR asociate afacerii Madoff. Profitul net subiacent a scăzut la 27 milioane (35) EUR (de la 604 milioane EUR în 2008).
2.2.3. Grupul ABN AMRO
(68)
Grupul ABN AMRO, creat în urma fuziunii dintre FBN și ABN AMRO Bank (reprezentând, cu alte cuvinte, activitățile ABN AMRO N) la 1 iulie 2010, reunește toate activitățile FBN și ABN AMRO N în două unități operaționale separate, „Retail and Private banking” („Servicii bancare cu amănuntul și private”) și „Commercial and Merchant banking” („Servicii bancare comerciale și pentru comercianți”). În 2008, grupul înregistra un venit din exploatare indicativ de 7,15 miliarde EUR și deținea active totale indicative în valoare de 360 miliarde EUR. Conform ultimelor cifre (36), grupul ABN AMRO deține capitaluri proprii totale, astfel cum sunt definite de IFRS (37), în valoare de 11,7 miliarde EUR.
(69)
Activitatea grupului ABN AMRO este foarte diversificată, societatea având venituri din exploatare de 4,2 miliarde EUR din serviciile bancare cu amănuntul și private și de 2,8 miliarde EUR din serviciile bancare comerciale și pentru comercianți. Din punct de vedere geografic, cea mai mare parte a veniturilor grupului ABN AMRO (respectiv, [65 - 95] % din veniturile totale) provine din Țările de Jos.
(70)
În sectorul serviciilor bancare cu amănuntul și private, grupul ABN AMRO integrat deține cote de piață de [15 - 20] %, respectiv, [15 - 20] % (38) în servicii bancare „generale cu amănuntul” și „preferențiale” (39), ocupând locul al treilea pe piața olandeză ca mărime a cotei de piață. În ceea ce privește serviciile bancare private (sub marca ABM AMRO Mees Pierson), grupul ABN AMRO se detașează ca fiind cel mai mare de pe piața olandeză, cu o cotă de piață de aproximativ [30 - 40] % (40). În sectorul serviciilor bancare comerciale și pentru comercianți, cota de piață a grupului ABN AMRO este de aproximativ [15 - 25 %] % (41).
(71)
Grupul ABN AMRO nu mai include New HBU și activitățile de factoring ale IFN, care au fost vândute în cadrul măsurilor corective în caz de fuziune din 1 aprilie 2010.
(72)
Alte două divizii mici ale FBN [respectiv, Intertrust și Prime Fund Solutions (Soluții pentru fonduri de bază) „PFS”] au fost vândute în cadrul procesului de restructurare și nu mai fac parte din grupul ABN AMRO.
(73)
În septembrie 2009, FBN (și partenerul său, Banque Générale du Luxemburg - „BGL”) (42) au vândut Intertrust către Waterland, societate specializată în capitaluri private. Intertrust este unul dintre cei mai importanți actori internaționali din sectorul administrării fiduciare și corporative. Dispune de 1 000 de experți în 19 țări și are venituri din exploatare și RWA în valoare de […] milioane EUR, respectiv, […] milioane EUR.
(74)
În mai 2010, FBN a anunțat vânzarea PFS către Credit Suisse. PFS furnizează servicii de administrare de fonduri pentru sectorul alternativ al gestionării activelor, incluzând, de exemplu, administrare, servicii bancare, custodie și finanțare. Clienții săi sunt variați, de la administratori de active în cadrul micilor magazine până la instituții internaționale mari, precum fonduri de pensii și fonduri suverane de investiții. PFS era responsabilă pentru provizioanele (după impozitare) în valoare de 922 milioane EUR asociate fraudei Madoff, pe care FBN le-a înregistrat în 2008. PFS are venituri de […] milioane EUR și RWA de […] milioane EUR.
(75)
La 4 martie 2011, grupul ABN AMRO și-a publicat rezultatele pentru anul fiscal 2010, care indicau o pierdere netă de 414 milioane EUR. Fără a lua în considerare costurile de separare și integrare, grupul ABN AMRO a raportat un profit subiacent de 1 077 milioane EUR. Începând de la 31 decembrie 2010, capitalul de bază de rangul I, capitalul de rangul I și rata capitalului total ale grupului ABN AMRO erau de 10,4 %, 12,8 %, respectiv, 16,6 %. După consultări cu autoritățile olandeze, grupul ABN AMRO a stabilit o politică de dividende care prevede plata unor dividende de 40 % din profitul anual raportat.
2.3. Descrierea planului de restructurare din decembrie 2009 și a planului de restructurare actualizat din noiembrie 2010
(76)
Planul de restructurare din decembrie 2009 a fost prezentat Comisiei de către autoritățile olandeze la 4 decembrie 2009. Informații suplimentare au fost furnizate în martie 2009 (43). Elementul central al conceptului de afaceri cuprins în planul de restructurare din decembrie 2009 este realizarea unei fuziuni între FBN și ABN AMRO N. Grupul ABN AMRO, noua bancă apărută în urma planului de restructurare din decembrie 2009, se va orienta spre segmentul mediu de piață din Țările de Jos (44) și va activa în serviciile bancare cu amănuntul și private și în serviciile bancare comerciale și pentru comercianți.
(77)
Planul de restructurare din decembrie 2009 pleacă de la premisa că necesitățile de capital nu au fost determinate de performanțele subiacente ale FBN și ABN AMRO N, ci de nevoia de finanțare a separării lor de societățile-mamă și de costurile anticipate de integrare ale fuziunii.
(78)
Conform unui scenariu ipotetic în care ajutorul de stat nu este acordat, în planul de restructurare din decembrie 2009 se recunoaște că, fără efortul coordonat al guvernelor din Benelux, Fortis SA/NV s-ar fi prăbușit, ceea ce ar fi atras după sine și falimentul FBN și ABN AMRO N.
(79)
Planul de restructurare din decembrie 2009 conține previziuni financiare pentru perioada 2009-2012, cu o defalcare pe divizii în Retail Banking (Servicii bancare cu amănuntul), Private Banking NL (Servicii bancare pentru Țările de Jos), Private Banking International (Servicii bancare private internaționale) și Commercial & Merchant Banking (Servicii bancare comerciale și pentru comercianți). În mod expres pentru 2012, grupul ABN AMRO a calculat, de asemenea, un profit extrapolat pe baza datelor existente, care exclude costurile de tranziție și presupune că au fost aplicate deja sinergii de costuri pentru întregul an. Aceste previziuni au fost elaborate pentru un scenariu de caz de referință și pentru un scenariu defavorabil.
(80)
La 8 noiembrie 2010, autoritățile olandeze au actualizat previziunile financiare ale planului de restructurare din decembrie 2009 pentru perioada până în 2012 incluzând previziuni suplimentare pentru 2013 în planul de restructurare din noiembrie 2010.
(81)
În scenariul de caz de referință, statul olandez pornește de la premisa că volumele de afaceri vor crește proporțional cu inflația. Costurile de personal sunt prevăzute a crește cu [1 - 6] % pe an, iar celelalte costuri cu un procent mai moderat, de [1 - 5] % pe an. De asemenea, statul olandez anticipează că provizioanele pentru pierderi din împrumuturi ale grupului ABN AMRO vor începe să scadă de la nivelul ridicat raportat în 2009.
(82)
În scenariul de caz de referință din planul de restructurare din noiembrie 2010, grupul ABN AMRO realizează un rezultat net negativ de […] milioane EUR în 2010, înainte de reveni pe profit începând cu 2011 (respectiv, profit de […] milioane EUR în 2011).
(83)
Se anticipează că profiturile nete ale grupului ABN AMRO în 2012 și 2013 vor crește la […] milioane EUR, respectiv, […] milioane EUR, ceea ce presupune un randament al capitalului propriu (45) („RCP”) de aproximativ […] %. Ameliorarea profitabilității grupului ABN AMRO este rezultatul creșterii veniturilor din exploatare (care ar trebui să își revină după rezultatele slabe din 2009), programelor de reducere a costurilor, care, aplicate conform graficului, ar trebui să scadă costurile cu 1,1 miliarde EUR pe an, înainte de impozitare, și al normalizării provizioanelor pentru pierderi din împrumuturi după vârful atins în 2009. Raportul costuri/venituri al grupului ABN AMRO în 2013 este anticipat la […] %.
(84)
Scenariul de caz de referință
Tabelul 3
2009 (real)
2010 (E (46))
2011 (E)
2012 (E)
Extrapolare pentru 2012 (E)
2013 (E)
Venituri din exploatare
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Venituri nete din dobânzi
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Venituri nete din taxe și comisioane
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Alte venituri
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cheltuieli de exploatare
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cheltuieli de exploatare - activitate normală
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Cheltuieli de exploatare - perioada de tranziție
- 310
[…]
[…]
[…]
Rezultat din exploatare
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Deprecieri împrumuturi
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Profit înainte de impozitare
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Impozite și participații minoritare
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Profit net
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Profit net subiacent
(fără costuri de tranziție)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
Conform scenariului defavorabil prezentat în planul de restructurare din noiembrie 2010, statul olandez a utilizat ipoteze mai prudente decât în scenariul de bază. Au fost luate în considerare marje ale dobânzilor cu 7,5 % mai reduse decât în scenariul de bază, previziuni mai prudente privind taxele și comisioanele (creștere cu 4 % pe an față de 7 % în scenariul de bază), sinergii de costuri inferioare (cu un impact de […] milioane EUR asupra profitului din 2013) și o rată de recuperare a provizioanelor pentru pierderi din împrumuturi cu 15 % mai redusă (cu un impact de […] milioane EUR asupra profitului din 2013).
(86)
Chiar dacă aceste cifre mai prudente ar conduce la rezultate inferioare, grupul ABN AMRO ar putea înregistra totuși profit. Scenariul defavorabil prevede un profit net subiacent de […] milioane EUR în 2012 și […] milioane EUR în 2013 (comparativ cu […] milioane EUR, respectiv, […] milioane EUR în scenariul de bază).
(87)
Autoritățile olandeze au abordat și problema strategiei de retragere în planul de restructurare din decembrie 2009, subliniind că nu au intenția să rămână un investitor pe termen lung în grupul ABN AMRO.
(88)
Prin scrisoarea din 20 august 2010, autoritățile olandeze au prezentat Comisiei detalii suplimentare privind strategia de retragere. Acestea au precizat că analizează posibilitatea unui plasament sub formă de IPO (47), dar nu exclud alte opțiuni precum vânzarea privată către un investitor sau un actor de pe piață. În scrisoarea din 20 august 2010, autoritățile olandeze arată că o primă participație cuprinsă între [0 - 50] - [10 - 60] % poate fi disponibilizată pentru o IPO după […] cel mai devreme, urmată de o a doua ofertă cuprinsă între [0 - 50] - [10 - 60] % în 2015. Autoritățile olandeze doresc să își recupereze investiția inițială, plus un cost al finanțării de [2 - 5] %. Statul olandez intenționează să își reducă participarea în cadrul grupului ABN AMRO până la un procent de maxim [25 - 65 %] %, preferabil înainte de sfârșitul anului [2014 - 2018]. În ultimă instanță, statul olandez se angajează să se retragă complet. Decizia finală privind IPO revine Ministrului olandez de finanțe și va ține seamă de situația de pe piață, de „pregătirea pentru IPO” a grupului ABN AMRO și de beneficiile estimate. De asemenea, strategia de retragere a guvernului olandez a fost prezentată public la 24 ianuarie 2011 (48).
(89)
Planul de restructurare din decembrie 2009 (precum și planul actualizat de restructurare din noiembrie 2010) arată că - după aplicarea tuturor măsurilor de ajutor de stat - grupul ABN AMRO deține o capitalizare suficientă. Pe durata perioadei de restructurare, ratele anticipate ale capitalului de rangul 1 ar trebui să se mențină la un nivel confortabil de peste […] % între 2009 și 2012, pentru a crește cu încă […] % în 2013.
(90)
În planul său de restructurare din decembrie 2009, statul olandez arată că grupul ABN AMRO a vândut deja un număr de societăți. Cu excepția vânzării New HBU și a IFN pe durata procedurii de aplicare a măsurilor corective în caz de fuziune, ABN AMRO N și FBN au vândut, de asemenea, Intertrust și PFS.
(91)
Comparativ cu grupul ABN AMRO, Intertrust și PFS reprezintă împreună [0 - 5] % din veniturile totale din exploatare anticipate, [0 - 5] % din costurile anticipate și [0 - 5] % din RWA anticipate.
(92)
Pe durata procesului de restructurare, FBN a efectuat, de asemenea, o achiziție pentru a corecta o deficiență apărută în urma dezmembrării Fortis SA/NV. FBN era proprietarul de drept al unității operaționale Brokerage, Clearing and Custody (Brokeraj, compensare și custodie) și al tuturor birourilor aferente acestei unități, cu excepția biroului din Chicago, care a continuat să facă parte din Fortis Bank SA/NV. Pentru a corecta această deficiență de dezmembrare, FBN a achiziționat sucursala din Chicago a Fortis Clearing Americas de la Fortis Bank SA/NV la 31 iulie 2009 cu un preț de aproximativ […] milioane USD.
2.4. Descrierea măsurilor
(93)
Pentru a identifica fiecare dintre măsurile de ajutor de stat în parte, codurile letrice utilizate de Comisie în prezenta decizie sunt identice cu cele conținute în decizia sa din 5 februarie 2010.
2.4.1. Măsuri vizate de decizia din 8 aprilie 2009
(94)
La 3 octombrie 2008, statul olandez a achiziționat FBN (incluzând ABN AMRO N) de la Fortis SA/NV pentru suma de 12,8 miliarde EUR („măsura X”). Comisia nu a inițiat procedura în privința respectivei măsuri, care, în forma sa, nu prevedea ajutor de stat în favoarea FBN, chiar dacă făcea parte dintr-o tranzacție prin care FBN beneficia de ajutor de stat [a se vedea considerentul 32 al deciziei din 8 aprilie 2009).
(95)
În momentul achiziționării FBN de către statul olandez, FBN era finanțată preponderent de către Fortis Bank SA/NV. Pentru a asigura separarea completă a FBN de Fortis Bank SA/NV, a fost necesar ca statul olandez să pună capăt relației de finanțare dintre cele două entități. Pentru a tăia legăturile existente, la 3 octombrie 2008, autoritățile olandeze au acordat FBN o facilitate de lichiditate pe termen scurt în valoare de 45 miliarde EUR („măsura Y1”). Această facilitate de lichiditate a permis FBN să ramburseze împrumuturile pe termen scurt în valoare 34 miliarde EUR către Fortis Bank SA/NV. În plus, în cadrul unei așa-numite „novații”, statul olandez a înlocuit Fortis Bank SA/NV în calitate de creditor pentru împrumuturile pe termen lung acordate FBN în valoare nominală de 16,1 miliarde EUR („măsura Y2”) (49).
(96)
Facilitatea de lichiditate pe termen scurt vizată de măsura Y1 a rămas valabilă până la sfârșitul lunii iunie 2009. Remunerarea a fost modificată în mai multe rânduri pe durata instituirii acestei măsuri. În perioada 6 octombrie 2008-23 octombrie 2008, statul olandez a acordat FBN finanțare pe termen scurt la rata EONIA (50) (pentru împrumuturi overnight în valoare de maxim 5 miliarde EUR) sau EURIBOR (51) (pentru lichiditate pe termen mai lung, în valoare de maxim 40 miliarde EUR), fără nicio marjă suplimentară. Pentru o scurtă perioadă după 23 octombrie 2008 (până la 5 noiembrie 2008), statul olandez a aplicat EONIA + 50 de puncte de bază și EURIBOR + 50 de puncte de bază. În această a doua perioadă, au rămas valabile sumele maxime de 5 miliarde EUR pentru lichiditatea overnight și de 40 miliarde EUR pentru lichiditatea pe termen mai lung. În perioada 5 noiembrie 2008-1 martie 2009, statul olandez a modificat remunerarea la EONIA + 25 puncte de bază pentru împrumuturile overnight, EURIBOR + 25 de puncte de bază pentru împrumuturile cu scadența (52) sub 3 luni și EURIBOR + 50 de puncte de bază pentru împrumuturile cu scadența mai mare de trei luni (53). După 1 martie 2009, statul olandez a dezvoltat un sistem în două etape, prin care încuraja FBN să își reducă dependența față de stat. O primă tranșă de finanțare (indiferent de scadență) a fost disponibilizată la EURIBOR + 25 de puncte de bază, dar, după depășirea acestui prag, FBN putea obține lichidități suplimentare numai la EURIBOR + 50 de puncte de bază (54). Suma totală a facilității de lichiditate și suma primului prag au fost reduse treptat. La 9 iulie 2009, statul olandez a informat Comisia că FBN rambursase statului toate împrumuturile sale pe termen scurt.
(97)
Împrumuturile pe termen lung care au făcut obiectul novației către statul olandez (măsura Y2) se ridicau la 16,1 miliarde EUR, incluzând 8,15 miliarde EUR capital de rangul 2 (din care 3 miliarde EUR capital superior de rangul 2) și 7,95 miliarde EUR împrumuturi preferențiale.
(98)
La 24 decembrie 2008, statul olandez a achiziționat ABN AMRO N de la FBN pentru suma de 6,5 miliarde EUR („măsura Z”). Statul olandez nu a achitat suma în numerar, ci prin anularea datoriei pe termen lung de 6,5 miliarde EUR pe care o obținuse prin tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 în cadrul măsurii Y2. Cu alte cuvinte, pentru a achiziționa ABN AMRO N, statul olandez a renunțat la creanțe în valoare de 6,5 miliarde EUR către FBN (55).
2.4.2. Măsuri vizate de decizia din 5 februarie 2010
(99)
Unele din măsurile vizate de decizia din 5 februarie 2010 (56) au fost notificate Comisiei în iulie 2009, iar restul măsurilor în ianuarie 2010. În iulie 2009, statul olandez a notificat un instrument de recuperare a capitalului („CRI”) („măsura A”, cu un efect de recuperare a capitalului în valoare de 1,7 miliarde EUR), un titlu de valoare convertibil în mod obligatoriu („MCS”) în valoare de 500 milioane EUR („măsura B1”) și o a doua tranșă MCS în valoare de 300 milioane EUR („măsura B2”).
(100)
În ianuarie 2010, statul olandez a notificat măsuri suplimentare de capital în valoare de 4,39 miliarde EUR. Statul olandez a subscris instrumente MCS adiționale de 2,28 miliarde EUR, pentru a acoperi costurile suplimentare de separare (780 milioane EUR, „măsura B3”), deficitul de capital rezultat din vânzarea New HBU (300 milioane EUR, „măsura B4”) și costurile de integrare (1,2 miliarde EUR, „măsura B5”). Pentru a alinia capitalul de rangul 1 al FBN la cerințele de reglementare, autoritățile olandeze au mai convertit 1,35 miliarde EUR din capitalul de rangul 2 al FBN, pe care îl dețineau deja, în capital de rangul 1 („măsura C”). De asemenea, autoritățile olandeze au plătit celorlalți membri ai consorțiului o sumă în numerar de 740 milioane EUR („măsura D”), conform dispozițiilor CSA, pentru a soluționa problemele apărute exclusiv în cursul procesului de separare. În sfârșit, autoritățile olandeze au oferit o garanție pentru obligațiile reciproce rezultate în urma vânzării New HBU („măsura E”).
(101)
Statul olandez a vândut instrumente de protecție a creditelor prin intermediul unui CDS asupra unui portofoliu ipotecar olandez al ABN AMRO N, reprezentând aproximativ [30 - 80 %] % din portofoliul intern total de împrumuturi al ABN AMRO N. Această măsură a avut un efect de reducere a activelor ponderate la risc ale ABN AMRO N.
(102)
Pentru remunerarea protecției pentru credite, statul olandez a primit un comision anual de 51,5 puncte de bază (calculat ca procent din valoarea portofoliului la începutul fiecărei perioade de referință).
(103)
Comisionul respectiv a fost calculat prin metodologia costului echivalent al capitalului. Statul olandez a stabilit valoarea capitalului pe care ABN AMRO N îl putea disponibiliza datorită instrumentului de recuperare a capitalului (respectiv, 1,7 miliarde EUR, pe baza cerințelor Basel I aflate încă în vigoare în momentul punerii în aplicare a acordului CRI), apoi a calculat un randament de 10 % asupra recuperării de capital (respectiv, 10 % din 1,7 miliarde EUR), care era echivalent cu 51,5 puncte de bază din valoarea inițială a portofoliului de 34,5 miliarde EUR.
(104)
În fiecare an, ABN AMRO N a păstrat o tranșă de primă pierdere de 20 de puncte de bază (calculată ca procent din valoarea inițială a portofoliului).
(105)
ABN AMRO N a păstrat un eșantion vertical de 5 % din riscul rămas.
(106)
Prețul instrumentului de protecție a creditului nu ar fi ajustat după adoptarea integrală de către ABN AMRO N a cerințelor de capital Basel II, chiar dacă efectul de recuperare a capitalului al instrumentului CRI ar fi substanțial mai redus în acest caz.
(107)
În principiu, contractul CDS avea o scadență de șapte ani, dar ABN AMRO N dispunea de opțiuni de tip „call” care îi permiteau să rezilieze contractul la mai multe date de referință prestabilite (de exemplu, octombrie 2010, ianuarie 2011 și ianuarie 2012) (57).
(108)
Conform CSA, era necesar ca cei trei parteneri ai consorțiului să asigure o capitalizare suficientă a ABN AMRO Z. În acest context, statul olandez a fost nevoit să contribuie cu 2,2 miliarde EUR la deficitul de capital al ABN AMRO Z. Scopul CRI era de a permite ABN AMRO N să participe la contribuția respectivă de 2,2 miliarde EUR către ABN AMRO Z.
(109)
Statul olandez a preferat soluția neconvențională a CRI în detrimentul unei majorări tradiționale a capitalului, deoarece, anterior separării, nu avea posibilitatea să rezerve contribuții de capital pentru ABN AMRO Bank. Cu alte cuvinte, deoarece ABN AMRO N nu era o entitate juridică separată, de o eventuală injecție de capital în ABN AMRO Bank ar fi putut beneficia și ceilalți doi membri ai consorțiului. Această evoluție ar fi putut avea implicații grave, în special în scenarii de stres ridicat.
(110)
În momentul separării, ABN AMRO N a devenit o entitate juridică separată (noua ABN AMRO Bank). Conform prevederilor CSA, statul olandez a rămas responsabil pentru acoperirea deficitului de capital în valoare de 2,2 miliarde EUR al ABN AMRO Z. Statul olandez a decis că ABN AMRO N trebuie să utilizeze numerar din instrumentele MCS (respectiv, măsura B3, în condițiile în care aceasta viza marja de prudență de 500 milioane EUR, și 1,2 miliarde EUR din măsura B5) pentru a injecta 1,7 miliarde EUR în ABN AMRO Z, în timp ce menținea instituit instrumentul CRI pentru noua ABN AMRO Bank, prin care urma să acopere marja de prudență de 500 milioane EUR și costurile de integrare de 1,2 miliarde EUR.
(111)
La 15 octombrie 2010, ABN AMRO Bank și statul olandez au anunțat că CRI își va înceta efectele începând cu 30 octombrie 2010. Este adevărat că, după ce, între timp, ABN AMRO Bank a aplicat cerințele Basel II, CRI devenise mai puțin atractiv și necesar (58).
(112)
Deoarece CRI s-a dovedit insuficient pentru a acoperi integral deficitul de 2,2 miliarde EUR al ABN AMRO Z, statul olandez a suplimentat capitalul pus la dispoziția ABN AMRO Bank prin intermediul unui MCS.
(113)
Acest MCS a fost clasificat drept capital hibrid de rangul 1, includea un cupon de 10 % și s-a convertit automat în acțiuni ale ABN AMRO II în momentul separării ABN AMRO N de ABN AMRO Bank. Începând din acel moment, devenea capital de bază de rangul 1. Conversia a avut loc la valoarea nominală (59). Măsura a permis ABN AMRO II (redenumită ABN AMRO Bank) să contribuie cu 500 milioane EUR la ABN AMRO Z.
(114)
Pentru a acoperi costurile de separare a ABN AMRO N de ABN AMRO Bank, statul olandez a subscris instrumente MCS suplimentare. O primă tranșă de aproximativ 300 milioane EUR (măsura B2) a fost notificată în iulie 2009, iar suma rămasă (respectiv, 780 milioane EUR) a fost notificată în ianuarie 2010 (măsura B3).
(115)
Suma integrală de 1,08 miliarde EUR (respectiv, măsurile B2 și B3 combinate) era necesară pentru acoperirea următoarelor costuri:
-
480 milioane EUR drept costuri de separare clar definite;
-
90 milioane EUR pentru înființarea unui birou pentru piața monetară și
-
500 milioane EUR pentru asigurarea unei marje de prudență.
(116)
Statul olandez a prezentat o nouă defalcare a costurilor de separare în valoare de 480 de milioane EUR. Acestea includeau expunerea la obligații reciproce ([0 - 200] milioane EUR), executarea scrisorilor de alocare a riscurilor ([0 - 200] milioane EUR), răscumpărarea notelor de securitizare [0 - 200] milioane EUR), transferul de la ABN AMRO R al riscului de piață asociat tranzacționării al clienților ABN AMRO N [0 - 200] milioane EUR), rezilierea instrumentelor de recuperare a capitalului [0 - 200] milioane EUR) și diferite costuri de separare și lichidare [0 - 300] milioane EUR).
(117)
După separarea de societatea-mamă ABN AMRO Bank, ABN AMRO II a fost nevoită să înființeze un birou propriu pentru piața monetară, al cărui cost a fost de 90 milioane EUR.
(118)
În sfârșit, statul olandez a injectat alte 500 milioane EUR sub formă de capital pentru a se asigura că ABN AMRO N poate să funcționeze cu o marjă peste limita cerințelor minime de reglementare.
(119)
FBN și ABN AMRO N puteau fuziona numai după soluționarea problemelor de concentrare identificate în decizia privind fuziunea. Astfel, statul olandez a decis să vândă New HBU și IFN către Deutsche Bank. Totuși, această tranzacție a necesitat un capital suplimentar de 470 milioane EUR, pe care ABN AMRO N nu îl putea obține integral din resurse proprii. Statul olandez a decis să intervină și a injectat 300 milioane EUR sub formă de MCS (60).
(120)
Pentru punerea în aplicare a fuziunii, ABN AMRO N și FBN (și, după fuziune, grupul ABN AMRO) au plătit costuri anticipate de integrare de 1,2 miliarde EUR (după impozitare) aferente costurilor disponibilizărilor de personal, integrării platformelor TIC și restructurării rețelei de sucursale. Deoarece ABN AMRO N și FBN nu aveau capacitatea de a finanța aceste costuri din resurse proprii, statul olandez a decis să injecteze capital sub formă de MCS (61).
(121)
FBN a fost nevoită să crească nivelul capitalului său de rangul 1 după ce DNB (62) a menționat existența unui deficit de capital de rangul 1 de aproximativ 1,26 miliarde EUR. După separarea de societatea-mamă, Fortis SA/NV, FBN a mai fost nevoită să plătească 90 milioane EUR pentru a acoperi costurile înființării unui birou de trezorerie, modelelor Basel, autorizațiilor și serviciilor de consultanță.
(122)
Statul olandez a obținut capitalul suplimentar prin conversia datoriei de rangul 2, cu o valoare nominală de 1,35 miliarde EUR, în capital de rangul 1. Astfel, tranzacția nu a presupus alte fonduri în numerar (63).
(123)
Atunci când au negociat achiziția ABN AMRO Holding în 2007, membrii consorțiului și-au dat seama realizat că la momentul respectiv nu erau cunoscute toate faptele. Astfel, CSA conținea câteva principii generale privind stingerea anumitor obligații de plată, care deveneau evidente numai în cursul procesului de separare. Sumele exacte sunt rezultatul negocierilor la care a participat statul olandez (și, înaintea sa, Fortis SA/NV).
(124)
Suma totală de 740 milioane EUR se referă la:
[…]
Aceste efluxuri de numerar au fost parțial compensate de faptul că statul olandez a primit […] pentru costuri nerecuperabile din partea celorlalți membri ai consorțiului.
(125)
Soldul obligațiilor de plată față de ceilalți membri ai consorțiului (respectiv, 740 milioane EUR) a fost plătit în numerar, parțial în mod direct celorlalți membri ai consorțiului, parțial către ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV).
(126)
Chiar și după vânzarea New HBU, ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV) și ABN AMRO II (sau succesorii săi legali) își mențin obligațiile față de creditorii New HBU, dacă aceasta nu reușește să își îndeplinească obligațiile față de propriii creditori. De asemenea, New HBU va avea obligații reciproce față de creditorii ABN AMRO Bank și ABN AMRO II. Deoarece obligațiile reciproce decurg din vânzarea New HBU, care a survenit în urma unei decizii a ABN AMRO II și a acționarilor săi, sarcina găsirii unei soluții revenea tot acestora. Conform soluției propuse, statul olandez și Deutsche Bank (respectiv, cumpărătorul New HBU) au stabilit că New HBU și ABN AMRO II se vor despăgubi reciproc pentru obligațiile reciproce prin oferirea reciprocă de garanții, astfel încât să reducă cerințele de capital reglementat la un nivel convenabil de 20 %. Ca urmare a acestui acord, ABN AMRO II trebuia să ofere New HBU garanții în valoare de până la 950 milioane EUR (scăzând în timp, pe măsură ce obligațiile subiacente ajung la scadență) pentru obligațiile New HBU față de ABN AMRO II și ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV). Deoarece ABN AMRO II nu deținea resursele necesare pentru a oferi garanțiile cu privire la obligația față de ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV), statul a oferit o contragaranție sub forma unei garanții asupra datoriei ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV).
(127)
Statul olandez a evaluat riscul ca și cum ar fi fost o garanție de stat asupra datoriei subordonate a ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV). Prețul - bazat pe Recomandarea privind recapitalizarea a Băncii Centrale Europene (64) („BCE”) - a fost stabilit la 200 puncte de bază plus marja CDS medie (65).
(128)
Tabelul 4 prezintă măsurile evaluate în cadrul prezentei decizii. Coloana „Motiv” este identică celei din tabelul 1 de la punctul (57 al deciziei din 5 februarie 2010. Astfel cum s-a arătat la considerentul 110, după separarea ABN AMRO N de ABN AMRO Bank la 6 februarie 2010, măsurile și obiectivelor măsurilor au fost revizuite. Mai exact, măsura A a fost utilizată începând de la această dată în scopurile măsurii B3 (în măsura în care vizează marja de prudență) și măsurii B5 și invers.
Tabelul 4
Măsuri de ajutor de stat
Descriere
Valoare
(în miliarde EUR)
Motiv
Entitatea juridică beneficiară a măsurii
Măsuri vizate de decizia din 8 aprilie 2009
Y1
Finanțare pe termen scurt
45
FBN
Y2
Finanțare pe termen lung
16,1
FBN (pentru a permite rambursarea către Fortis Bank SA/NV)
Z
Achiziționarea ABN AMRO N
6,5
FBN (preț de achiziție plătit prin anularea datoriei)
Măsuri de capital notificate în iulie 2009 și puse în aplicare în iulie/august 2009
Măsura A
Instrument de recuperare a capitalului
Protecție CDS asupra unui portofoliu de 34,5 miliarde EUR (având un efect de recuperare a capitalului de 1,7 miliarde EUR)
Acoperirea deficitului de capital al ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV), apoi transferată către ABN AMRO II (în prezent, ABN AMRO Bank) la data separării
Măsura B1
MCS
0,5
Măsura B2
MCS
0,3
Prima tranșă a costurilor de separare
ABN AMRO Bank NV (în prezent, RBS NV), apoi transferată către ABN AMRO II (în prezent, ABN AMRO Bank) în momentul separării
Măsuri suplimentare de capital notificate în ianuarie 2010
Măsura B3
MCS
0,78
A doua tranșă a costurilor de separare și marja de prudență de 0,5 miliarde EUR
967 milioane EUR plătite către ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV), apoi transferate către ABN AMRO II (în prezent, ABN AMRO Bank) în momentul separării, soldul fiind plătit direct către ABN AMRO II
Măsura B4
MCS
0,3
Impactul vânzării New HBU asupra capitalului
Măsura B5
MCS
1,2
Costuri de integrare
Măsura C
Schimbarea capitalului de rangul 2 în capital comun
1,35
Deficit de capital de rangul 1 la nivelul FBN
FBN
Măsura D
Plată în numerar către partenerii consorțiului
0,74
Obligații de plată rezultate din CSA
Alți parteneri ai consorțiului/ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV)
Măsura E
Garanții asupra obligațiilor de 950 milioane EUR
0,95
Obligații reciproce rezultate din vânzarea New HBU
ABN AMRO II (în prezent, ABN AMRO Bank)
3. MOTIVE PENTRU INIȚIEREA PROCEDURII
3.1. Motive pentru inițierea procedurii prevăzute în decizia din 8 aprilie 2009
(129)
Comisia a inițiat procedura prin decizia din 8 aprilie 2009 deoarece avea motive să considere că măsurile Y1, Y2 și Z (66) reprezentau ajutor de stat în favoarea FBN și ABN AMRO N. În opinia Comisiei, aceste măsuri permiteau FBN și ABN AMRO N să rămână pe piață și să își continue activitățile. Comisia avea motive să creadă că aceste măsuri ofereau avantaje în mod selectiv pentru FBN și ABN AMRO N.
(130)
La considerentele 29 și 30 ale deciziei din 8 aprilie 2009, Comisia observa că măsurile X, Y1 și Y2 fac parte din același contract de vânzare, care urmărea separarea FBN de restul Fortis SA/NV. Decizia din 3 decembrie 2008 concluzionase deja că, prin încheierea respectivului contract la 3 octombrie 2008, statul olandez nu acționase ca un investitor normal în economia de piață.
(131)
La considerentul 33 al deciziei din 8 aprilie 2009, Comisia argumenta că măsura Y1 este în mod clar avantajoasă pentru FBN, întrucât primise un nivel de finanțare pe care nu ar fi putut să-l obțină pe piețe, acestea fiind într-o stare de totală confuzie în acea perioadă. Având în vedere aceste condiții de piață extreme, Comisia se îndoia, de asemenea, că ratele dobânzii cerute de statul olandez ar fi fost acceptabile pentru un investitor privat. Comisia a observat, în plus, că soliditatea noului său finanțator părea avantajoasă pentru FBN. FBN nu mai depindea de o societate cu probleme de lichiditate și aflată în dificultate precum Fortis SA/NV, ci beneficia de finanțare din partea statului olandez.
(132)
Comisia se îndoia că măsura Y1 este compatibilă cu Comunicarea Comisiei - Aplicarea normelor privind ajutoarele de stat în cazul măsurilor adoptate în legătură cu instituțiile financiare în contextul actualei crize financiare mondiale („Comunicarea privind sectorul bancar”) (67), deoarece nu era nici proporțională, nici limitată la minimul necesar. Motive de îngrijorare mai precise au fost semnalate la considerentul 52 al deciziei din 8 aprilie 2009, cu privire la compatibilitatea următoarelor elemente: (1) remunerarea plătită de FBN, (2) perioada maximă de timp în care FBN putea beneficia de finanțare, (3) perioada maximă de scadență a instrumentelor în cauză și (4) volumul facilității de lichiditate.
(133)
Comisia mai arăta că măsura Y2 poate conține elemente de ajutor de stat dacă, în momentul achiziției, Fortis Bank SA/NV se afla în poziția de a solicita rambursarea imediată a împrumuturilor pe termen lung în cazul în care structura acționariatului FBN s-ar schimbă. Dacă a existat, într-adevăr, o clauză de rambursare în cazul schimbării structurii acționariatului, măsura Y2 a permis FBN să beneficieze de împrumuturi pe termen lung la rate ale dobânzii valabile în perioada dinainte de criză. Măsura Y2 presupunea că FBN nu este obligată să găsească surse alternative de finanțare în condițiile predominante pe piață din acea perioadă. În plus, deoarece Fortis Bank SA/NV avea dreptul să solicite rambursarea, opțiunea statului olandez de a furniza împrumuturi pe termen lung în locul unora pe termen scurt poate fi pusă sub semnul întrebării. Prin urmare, în decizia din 8 aprilie 2009, Comisia exprima motive de îngrijorare legate de faptul că măsura Y2 conținea ajutor de stat pe o perioadă de timp mai lungă decât era strict necesar. Pentru a se afla în poziția de a evalua posibilul caracter de ajutor de stat al măsurii Y2, Comisia a solicitat autorităților olandeze să furnizeze informații suplimentare privind condițiile contractuale de rambursare anticipată ale contractelor de credit pe termen lung.
(134)
La considerentul 54 al deciziei din 8 aprilie 2009, Comisia se îndoia, de asemenea, dacă autoritățile olandeze au luat suficiente măsuri pentru a limita denaturarea nejustificată a concurenței, în conformitate cu punctul (27) din Comunicarea privind sectorul bancar.
(135)
De asemenea, Comisia era preocupată dacă ABN AMRO N beneficiase - eventual indirect - de măsurile de lichiditate puse la dispoziția FBN. Prin urmare, a solicitat autorităților olandeze să furnizeze informații suplimentare privind poziția de finanțare și strategia de finanțare a ABN AMRO N.
(136)
În ceea ce privește măsura Z, Comisia se îndoia că prețul plătit către FBN de statul olandez pentru achiziționarea ABN AMRO N era prețul de piață. Comisia observa că suma plătită de statul olandez este mai mare decât evaluarea în funcție de „condițiile actuale de pe piață” din raportul propriului său expert evaluator […] din 3 octombrie 2008, menționat la considerentul 2. În plus, Comisia observa că statul olandez nu a aplicat un factor de corecție care să reflecte declinul pieței bursiere care a avut loc în perioada octombrie-decembrie 2008 și care era deosebit de pronunțat în cazul acțiunilor bancare. Dacă statul olandez a plătit un preț excesiv la achiziționarea ABN AMRO N, măsura Z era echivalentă cu un ajutor de stat care să permită recapitalizarea FBN.
(137)
În general, Comisia mai observa în decizia din 8 aprilie 2009 că statul olandez nu a prezentat încă o evaluare a FBN și ABN AMRO N de către DNB și nici un plan de viabilitate sau de restructurare conținând previziuni financiare detaliate. Întrucât nu era disponibil un plan de viabilitate sau de restructurare, Comisia nu putea stabili dacă, în urma aplicării măsurilor X, Y1, Y2 și Z, ABN AMRO N și FBN dispuneau de suficient capital și erau capabile să atingă un nivel acceptabil de profitabilitate.
3.2. Motive pentru extinderea procedurii prevăzute în decizia din 5 februarie 2010
(138)
Atunci când, la 17 iulie 2009 și la 15 ianuarie 2010, statul olandez notifica măsuri suplimentare în favoarea FBN și ABN AMRO N drept măsuri care nu constituie ajutor de stat, Comisia și-a exprimat motivul de îngrijorare legat de faptul că unele dintre aceste noi măsuri reprezintă ajutor de stat suplimentar în favoarea FBN și ABN AMRO N.
(139)
În decizia din 5 februarie 2010, Comisia observa că, în conformitate cu CSA, statul olandez are o serie de obligații care nu sunt și obligații ale ABN AMRO N. La o primă vedere, măsurile adoptate de autoritățile olandeze pentru a-și onora obligațiile în temeiul CSA (și în special obligația de a suporta costurile ABN AMRO Z și obligația de a separa ABN AMRO N de ABN AMRO Bank) nu s-ar putea clasifica drept ajutor de stat în favoarea ABN AMRO N.
(140)
Comisia a arătat că măsurile A și B1 par concepute, în primul rând, să acopere deficitul de capital al ABN AMRO Z, dar, în același timp, nu putea identifica în mod clar dacă există sau nu și beneficii indirecte în ceea ce privește activitățile economice ale ABN AMRO N. În această privință, Comisia dorea să afle dacă ABN AMRO N și ABN AMRO Z - care nu aveau statut juridic separat - erau suficient de independente una față de cealaltă. De asemenea, Comisia dorea informații suplimentare privind cauzele deficitului de capital al ABN AMRO Z și, de exemplu, privind transferul acțiunilor Unicredito de la ABN AMRO Z către ABN AMRO N. În plus, Comisia avea întrebări legate de remunerarea plătită de ABN AMRO N către ABN AMRO Z pentru îndeplinirea funcțiilor aferente centralei. Comisia bănuia că - cel puțin o parte - din subcapitalizarea ABN AMRO Z este consecința faptului că ABN AMRO N nu a plătit prețul pieței pentru serviciile administrative ale ABN AMRO Z.
(141)
Deși separarea ABN AMRO N de ABN AMRO Bank este o obligație care revine statului olandez în conformitate cu CSA, Comisia nu ar putea exclude posibilitatea ca recapitalizarea de stat pentru finanțarea costurilor de separare să constituie ajutor de stat. Comisia a observat că nu toate costurile clasificate drept costuri de separare erau legate strictu senso de obligațiile de separare prevăzute de CSA. Comisia a observat că în categoria „costuri de separare” era inclusă o sumă de 500 milioane EUR necesară pentru a conferi grupului ABN AMRO o marjă de prudență peste cerințele prudențiale minime.
(142)
Comisia a remarcat că statul olandez a ajutat FBN și ABN AMRO N să achite costurile aferente fuziunii. Pentru a rezolva problemele de concentrare apărute în urma fuziunii, ABN AMRO N a decis să vândă IFN și New HBU, ceea ce a condus la un nou deficit de capital. Comisia a observat că FBN și ABN AMRO N au putut profita de beneficiile fuziunii (de exemplu, sinergiile de fuziune, avantajele conferite de poziția mai solidă a societății, cu cote de piață mai mari pe piața olandeză, ...), în timp ce statul olandez finanța costurile anticipate. În această privință, Comisia a observat că statul olandez nu are nicio obligație legală de a achita respectivele costuri, acestea decurgând din decizia autorităților olandeze din 21 noiembrie 2008 de a fuziona FBN și ABN AMRO N, nefiind prevăzute de CSA.
(143)
Comisia a luat notă de faptul că fuziunea și condițiile specifice ale separării au condus la apariția unor obligații reciproce (măsura E). Conform legii olandeze a societăților comerciale, ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV) și ABN AMRO II rămâneau răspunzătoare față de deținătorii creanțelor New HBU în cazul în care aceasta (sau Deutsche Bank, noul său proprietar) nu își îndeplinea obligațiile de plată. New HBU avea obligații similare față de deținătorii creanțelor ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV) și ABN AMRO II. Comisia nu poate exclude posibilitatea ca soluția de despăgubire, care presupunea că statul olandez garantează deținătorii creanțelor ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV) la o primă de 200 puncte de bază plus marja CDS medie, să fi implicat ajutor de stat.
(144)
De asemenea, Comisia și-a exprimat dubiile în ceea ce privește caracterul instrumentului de recuperare a capitalului (măsura A). Comisia a recunoscut că măsura A este fundamental diferită de alte măsuri referitoare la active depreciate, deoarece nu a fost instituită pentru a proteja ABN AMRO N împotriva unor noi deprecieri ale activelor „toxice” cu o valoare foarte incertă. Cu toate acestea, Comisia a considerat că, pentru a fi compatibilă cu piața internă, măsura A trebuia să respecte principiile generale ale Comunicării Comisiei privind tratarea activelor depreciate în sectorul bancar comunitar (68) („Comunicarea privind activele depreciate”). Mai exact, trebuie să existe suficiente probe ale stabilirii unui preț adecvat, ceea ce înseamnă că banca nu trebuie să își transfere pierderile anticipate către stat. În această privință, Comisia mai dorea să identifice impactul pe care anumite clauze contractuale (de exemplu, mecanismul de recuperare - „clawback” - și eșantionul vertical) l-ar putea avea asupra fluxurilor de numerar și prețurilor reale. În sfârșit, Comisia se îndoia, de asemenea, că ar exista stimulente insuficiente care să asigure că ABN AMRO N va rezilia instrumentul imediat ce acesta nu mai este strict necesar.
(145)
Comisia nu era sigură dacă planul de restructurare din decembrie 2009 întrunea criteriile stabilite în Comunicarea Comisiei privind restabilirea viabilității și evaluarea măsurilor de restructurare luate în sectorul financiar, în contextul crizei actuale, în conformitate cu normele privind ajutoarele de stat (69) (Comunicarea privind restructurarea) în ceea ce privește viabilitatea, împărțirea responsabilităților și denaturarea nejustificată a concurenței.
(146)
Comisia a recunoscut faptul că, la prima vedere, grupul ABN AMRO realizează suficiente venituri pentru a-și acoperi toate costurile de exploatare (inclusiv deprecierile) și obține un randament acceptabil al capitalului propriu. Cu toate acestea, Comisia a observat, de asemenea, că randamentul capitalului propriu al grupului ABN AMRO depinde, într-o măsură considerabilă, de îndeplinirea unui număr de ipoteze cheie. Mai întâi, dacă grupul ABN AMRO dorește să devină eficient din punct de vedere al costurilor cu un raport venituri/cheltuieli acceptabil, este esențial să pună în aplicare sinergiile prevăzute (respectiv, 1,1 miliarde EUR înainte de impozitare, comparativ cu un profit net de […] miliarde EUR în 2013). În al doilea rând, astfel cum se arată la considerentul 118 al deciziei din 5 februarie 2010, viabilitatea grupului ABN AMRO depinde în mod esențial de capacitatea acestuia de a-și îmbunătăți marja netă a dobânzilor de la nivelurile reduse ale FBN și ABN AMRO N în a doua jumătate a anului 2008 și prima jumătate a anului 2009. În decizia sa din 5 februarie 2010, Comisia arăta că are nevoie de mai multe detalii pe marginea acestor subiecte, astfel încât să poată evalua dacă viabilitatea pe termen lung a fost cu adevărat restabilită.
(147)
Comisia a observat, de asemenea, că planul de restructurare din decembrie 2009 nu include încă previziuni financiare pentru un scenariu defavorabil, în conformitate cu punctul (13) din Comunicarea privind restructurarea. Prin urmare, Comisia a solicitat previziuni financiare pentru un astfel de scenariu defavorabil, care să îi permită să verifice modul în care grupul ABN AMRO și-ar desfășura activitatea în condiții de piață mai presante.
(148)
În plus, Comisia a observat că planul de restructurare din decembrie 2009 conține informații insuficiente privind subdiviziile mai mici, aflându-se astfel în imposibilitatea de a stabili dacă toate problemele de viabilitate de la acest nivel au fost soluționate în mod satisfăcător. Mai exact, Comisia nu era sigură dacă viabilitatea PFS, o divizie a FBN care a raportat pierderi majore în 2008 ca urmare a afacerii Madoff, este suficient garantată.
(149)
Comisia s-a întrebat dacă ajutorul de stat este limitat la minimul necesar pentru restabilirea viabilității grupului ABN AMRO. În acest sens, a observat că grupul ABN AMRO își declarase intenția de a efectua mici achiziții de completare, pe care le considera necesare pentru a-și reconstrui competențele în materie de produse pierdute cu ocazia proceselor de separare de Fortis SA/NV și de ABN AMRO Holding. În decizia din 5 februarie 2010, Comisia argumenta că ajutorul de stat nu trebuie utilizat pentru finanțarea de achiziții sau noi investiții decât dacă este esențial pentru restabilirea viabilității unei întreprinderi. Comisia a solicitat autorităților olandeze să ofere lămuriri cu privire la politica de achiziții a grupului ABN AMRO și să prezinte, între altele, o listă detaliată a activităților pe care grupul ABN AMRO trebuia să le refacă din motive de viabilitate.
(150)
În plus, Comisia nu era sigură dacă toți furnizorii de capital hibrid ai FBN și ABN AMRO N și-au plătit cota-parte la procesul de restructurare. De exemplu, Comisia era îngrijorată de faptul că acționarii preferențiali ai FBN (70) nu au contribuit suficient pentru a se asigura că intervenția statului olandez nu se limitează la minimul necesar.
(151)
Ajutorul de stat ar trebui să fie limitat la minimul necesar și în ceea ce privește durata sa. În această privință, Comisia a observat că sunt necesare mai multe măsuri pentru soluționarea problemelor temporare, dar nu era sigură dacă statul olandez at prevăzut proceduri suficiente pentru a asigura încetarea măsurilor odată ce acestea nu mai sunt necesare.
(152)
În ceea ce privește măsura A, Comisia a observat că instrumentul CRI va deveni neatractiv după ce ABN AMRO N va primi permisiunea să pună în aplicare cerințele Basel II. Deși CRI conținea opțiuni de tip „call” care permiteau rezilierea anticipată a contractului, Comisia a observat că nu exista un calendar detaliat al retragerii statului olandez.
(153)
De asemenea, în ceea ce privește marja de prudență în valoare de 500 milioane EUR, Comisia a observat că intenția era ca grupul ABN AMRO să înlocuiască această sumă cu capital obținut prin autofinanțare. Din nou, Comisia a observat că nu există niciun fel de indiciu privind o eventuală etapizare.
(154)
Referitor la costurile de integrare de 1,2 miliarde EUR (respectiv, măsura B5), Comisia a observat că, potrivit statului olandez, acestea vor conduce la sinergii importante în valoare de 1,1 miliarde EUR (înainte de impozitare) pe an, care, în principiu, ar putea fi folosite pentru rambursarea ajutorului de stat. Cu toate acestea, Comisia a constatat că statul olandez nu a instituit un mecanism prin care să asigure o astfel de rambursare. În ceea ce privește nevoile de capital aferente vânzării New HBU, Comisia a concluzionat că cerințele de capital asociate creditului-umbrelă vor scădea cu rapiditate pe măsură ce împrumuturile ajung treptat la scadență. Din nou, Comisia a subliniat că ajutorul de stat trebuie rambursat imediat ce nu mai este necesar.
(155)
În ceea ce privește denaturarea concurenței, Comisia a observat că nevoile de capital ale FBN și ABN AMRO N se datorau, într-un anumit grad, separării lor de fostele societăți-mamă și costurilor anticipate de integrare, și nu asumării excesive de riscuri sau administrării defectuoase a FBN și a grupului ABN AMRO. În acest context, Comisia concluziona că este puțin probabil să fie necesare noi vânzări.
(156)
Totuși, în același timp, Comisia se îndoia că planul de restructurare din decembrie 2009 conține suficiente măsuri comportamentale care să asigure FBN și ABN AMRO N nu vor utiliza ajutorul de stat pentru a se dezvolta în detrimentul concurenței, de exemplu, prin punerea în aplicare a unei politici nesustenabile de prețuri sau achiziționarea altor instituții financiare, care ar putea slăbi motivația entităților nebeneficiare de a concura, investi și inova și care ar putea descuraja accesul pe piața bancară olandeză.
(157)
În ceea ce privește retragerea, Comisia a argumentat că elaborarea și comunicarea în mod neechivoc a unei strategii de retragere de către statul olandez s-ar putea dovedi utile. Într-adevăr, intervențiile repetate și masive ale statului olandez ar putea fi percepute de către deponenți drept semn al unei asistențe permanente.
4. OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR INTERESATE
4.1. Primul set de observații din partea Van Lanschot (scrisoarea din 6 mai 2009)
(158)
Reclamantul susținea că, datorită ajutorului și faptului că se află în proprietatea statului, FBN și ABN AMRO N (incluzând filialele acestora, precum MoneYou și Mees Pierson) oferă rate ale dobânzilor nesustenabil de mari la economiile și depozitele individuale, destabilizând astfel piața bancară olandeză.
(159)
Reclamantul considera că ratele dobânzilor oferite de FBN și ABN AMRO N produceau pierderi. În această privință, menționa faptul că, deși ratele EURIBOR au scăzut de la 5 % în septembrie 2008 la mai puțin de 2 % în ianuarie/februarie 2009, ratele dobânzilor oferite de FBN și ABN AMRO N la conturile de economii chiar au crescut.
(160)
În plus, reclamantul descrie specificul diferit al pieței bancare private olandeze în comparație cu piața bancară cu amănuntul, care tinde să sporească efectul de denaturare al măsurilor adoptate. Sumele economisite prin sistemul bancar privat sunt, în medie, mai mari decât în sectorul cu amănuntul. În cazul sumelor mici din conturile de economii, clienții sunt mai puțin preocupați de profilul de risc al băncii, deoarece sunt protejați prin schema olandeză de garantare a depozitelor (până la o sumă de 100 000 EUR). Totuși, gradul de conștientizare a riscului crește după depășirea acestui nivel, o situație frecvent întâlnită în sectorul bancar privat.
(161)
Reclamantul a mai argumentat că FBN și ABN AMRO N beneficiază de o garanție de stat implicită. În opinia sa, clienții FBN și ABN AMRO N sunt convinși că statul olandez nu va permite falimentul băncilor de stat.
(162)
Reclamantul - care a suportat efectele crizei fără a beneficia de ajutor de stat - a subliniat că este grav afectată de comportamentul de denaturare a concurenței manifestat de FBN și ABN AMRO N, deoarece, în mod tradițional, se baza într-o măsură importantă pe piața de economii olandeză pentru a-și finanța activele (71). În cifre absolute, reclamantul avea un portofoliu de economii și depozite în valoare de 15 miliarde EUR, ceea ce însemna că o creștere de 1 % a ratelor dobânzilor putea costa societatea aproximativ 150 milioane EUR pe an (72). Pe lângă această creștere a costurilor, a existat și un efect asupra volumului de afaceri, deoarece Van Lanschot a înregistrat pierderi de clienți.
4.2. Observații ulterioare ale Van Lanschot (scrisorile din 21 și 28 august 2009)
(163)
Potrivit reclamantului, comportamentul atipic al FBN și ABN AMRO N a continuat de-a lungul lunilor de vară ale anului 2009.
(164)
Ca argument suplimentar, reclamantul s-a referit la schimbările neobișnuit de mari ale volumului de afaceri și cotelor de piață pe o piață olandeză a economiilor de obicei stabilă. În această privință, reclamantul a menționat comunicatele de presă ale FBN și ABN AMRO N, care raportau afluxuri de depozite de 9 miliarde EUR și, respectiv, de 21 miliarde EUR în prima jumătate a anului 2009 (73). Reclamantul considera că aceste cifre sunt importante, având în vedere că piața totală a economiilor din Țările de Jos are o valoare de aproximativ 287 miliarde EUR.
(165)
Ca alt exemplu de stabilire a unor prețuri neobișnuite, reclamantul s-a referit la faptul că ratele dobânzilor la economii în țări vecine precum Belgia, Franța și Germania au urmat scăderea ratelor EURIBOR, în timp ce ratele dobânzilor la economii în Țările de Jos au rămas cu obstinație ridicate.
4.3. Observații din partea ABN AMRO Bank (scrisoarea din 6 iulie 2009)
(166)
În observațiile pe marginea deciziei din 8 aprilie 2009 de lansare a procedurii oficiale de investigare, ABN AMRO Bank (societatea-mamă a ABN AMRO N) prezenta informații suplimentare privind poziția de finanțare și strategia sa în ceea ce privește finanțarea. ABN AMRO Bank a negat că ar fi beneficiat - direct sau indirect - de pe urma vreunui ajutor de finanțare acordat în favoarea FBN (măsurile Y1 și Y2). ABN AMRO Bank a precizat că, datorită strategiei sale diversificate de finanțare, nu avea nevoie de ajutor pentru a se finanța pe durata crizei. Aceasta a subliniat, de asemenea, potrivit statisticilor, lichiditatea sa a rămas în limitele de reglementare, precum și în limitele prevăzute de regulamentele sale interne.
5. OBSERVAȚIILE STATULUI OLANDEZ
5.1. Observațiile statului olandez pe marginea deciziei din 8 aprilie 2009
(167)
Statul olandez a recunoscut că FBN a reușit să își desfășoare în continuare activitățile datorită achiziționării sale de către stat (74), dar a argumentat că achiziția era conformă cu așa-numitul „principiu al investitorului în economia de piață” (MEIP). Prin urmare, potrivit statului olandez, nu a existat un avantaj selectiv și, implicit, niciun ajutor de stat. Conform declarațiilor sale, statul olandez urmărea prin achiziționarea de participații la FBN și ABN AMRO N să obțină un randament pozitiv pe termen lung - chiar dacă scopul tranzacțiilor integrate din 3 octombrie 2008 era, în primul rând, de a preveni destabilizarea FBN și ABN AMRO N și a sistemului bancar olandez în general. Statul olandez a subliniat că prețul achitat pentru FBN (incluzând ABN AMRO N) se încadra în limitele de evaluare indicate de expertul său evaluator extern.
(168)
Statul olandez a susținut că prețul achitat pentru FBN a fost un preț real de piață, dar a precizat că, inclusiv în situația în care ar fi fost excesiv, această plată ar fi constituit ajutor de stat în favoarea Fortis SA/NV (care era societatea vânzătoare), nu în favoarea FBN.
(169)
În ceea ce privește măsura Y1, statul olandez a afirmat că finanțarea pe termen scurt este oferită FBN în condițiile pieței. Acesta a argumentat că, înainte de criză, FBN primea finanțare de la societatea-mamă la rate EONIA sau EURIBOR fără nicio marjă suplimentară. Autoritățile olandeze au susținut că prețul aplicat [conform descrierii de la considerentul 96] a fost stabilit în conformitate cu practica pieței. Mai exact, acestea au arătat că sistemul său de stabilire a prețului utilizat în perioada după 5 noiembrie 2008 (cu o marjă de 50 de puncte de bază pentru împrumuturile mai mari de trei luni) este conform cu schema olandeză de garantare (75).
(170)
În ceea ce privește perioada în care a fost pusă la dispoziție facilitatea de lichiditate a FBN, statul olandez a explicat că a inițiat negocierile de sistare a facilității de lichiditate în ianuarie 2009, intenționând rezilierea acesteia în cel mai scurt timp posibil. Având în vedere acest obiectiv, statul olandez a introdus, în martie 2009, un nou sistem de stabilire a prețului în două etape, care creștea costul finanțării în cazul depășirii unui prag prestabilit. Statul olandez a presupus că FBN poate rambursa facilitatea de lichiditate la o rată cuprinsă între 4 și 5 miliarde EUR pe lună și intenționează să rezilieze facilitatea până la sfârșitul anului 2009. În realitate, FBN a rambursat facilitatea de lichiditate mai repede decât anticipase. Facilitatea de lichiditate era deja sistată la 1 iulie 2009.
(171)
Statul olandez a argumentat că scadența maximă a lichidității oferite prin facilitatea de lichiditate este proporțională. În această privință, statul olandez a explicat că, într-o primă perioadă (respectiv, 6-23 octombrie 2009), a acordat lichiditate cu o scadență de cel mult câteva săptămâni. După ce facilitatea de lichiditate a fost ulterior ajustată, perioada maximă de scadență a fost prelungită la nouă luni, pentru a evita vârfurile de rambursare.
(172)
Statul olandez a explicat că volumul total al facilității de lichiditate (respectiv, 5 miliarde EUR overnight și 40 miliarde EUR finanțare pe termen mai lung) se baza pe necesitățile reale de finanțare ale FBN și, astfel, reprezenta minimul necesar. Facilitatea de lichiditate pe termen scurt în valoare 45 miliarde EUR lua în considerare volatilitatea normală a poziției de trezorerie a FBN și permitea, de asemenea, FBN să ramburseze imediat aproximativ 34 miliarde EUR către Fortis SA/NV.
(173)
În ceea ce privește împrumuturile pe termen lung (respectiv, măsura Y2), statul olandez a recunoscut că Fortis Bank SA/NV ar fi putut să solicite rambursarea împrumuturilor cu dobândă fixă (dar nu și a împrumuturilor cu dobândă variabilă) (76). Statul olandez a argumentat totuși că s-a limitat la a înlocui Fortis Bank SA/NV, lăsând nemodificate toate condițiile contractelor existente. Potrivit statului olandez, contractul dintre Fortis Bank SA/NV și FBN era un contract de piață normal între participanți pe piața privată. Statul olandez a argumentat că - deoarece a înlocuit un investitor în economia de piață - comportamentul său era automat conform cu MEIP. Astfel, statul olandez a considerat că nu este necesar să justifice de ce ratele ar fi putut fi mai ridicate sau de ce ar fi trebuit să înlocuiască acele împrumuturi pe termen lung cu unele pe termen scurt (77).
(174)
În plus, statul olandez a susținut că este o practică obișnuită în procesul de achiziție ca întreprinderile să asigure concomitent lichiditatea filialelor nou achiziționate.
(175)
În ceea ce privește eventualitatea acordării unui ajutor de stat direct sau indirect în favoarea ABN AMRO N, autoritățile olandeze au negat că ABN AMRO ar fi primit finanțare de la statul olandez sau de la FBN. Autoritățile olandeze au explicat că ABN AMRO N, cu vasta sa franciză bancară în sectorul serviciilor cu amănuntul și private, dispunea de suficiente fonduri proprii.
(176)
În ceea ce privește măsura Z, autoritățile olandeze au susținut că prețul de 6,5 miliarde EUR al tranzacției este un preț real de piață. Acestea au precizat că prețul era cuprins între evaluarea în funcție de „condițiile actuale de pe piață” de [4 - 6,5] miliarde EUR și evaluarea „de-a lungul ciclului” de [6,5 - 9] miliarde EUR, astfel cum a fost calculată de expertul său evaluator extern la începutul lunii octombrie 2008 (înainte de tranzacția din 3 octombrie 2008). Referitor la faptul că achiziția (măsura Z) a avut loc la două luni și jumătate după realizarea evaluării respective, statul olandez considera că nu sunt necesare corecții, deoarece eventualele incertitudini fuseseră deja reflectate în evaluarea de la începutul lunii octombrie 2008 (78). Autoritățile olandeze au mai declarat că la baza problemelor de încredere în alte bănci se află, de obicei, serviciile bancare de investiții și activele „toxice”, care se materializează în scăderi importante ale prețurilor acțiunilor pentru respectivele bănci. În schimb, ABN AMRO N, cu profilul său stabil de bancă comercială și cu amănuntul, era diferită în mod fundamental de alte bănci. În acest context, statul olandez a susținut că o corectare a prețului prin analogie cu alte bănci nu era justificată.
(177)
Statul olandez a precizat, de asemenea, că era necesar ca ceilalți membri ai consorțiului și, în special, RBS să aprobe tranzacția și că […]. În plus, autoritățile olandeze fac referire la punctele (166) și (177) din raportul preliminar al experților către Adunarea generală a acționarilor Fortis SA/NV din 11 februarie 2009 de la Bruxelles (79), susținând că aceste puncte confirmă argumentul statului olandez potrivit căruia prețul achitat la 3 octombrie 2008 pentru FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance și Fortis Corporate Insurance este preț corect, constituind, așadar, un preț de referință valabil pentru vânzarea din decembrie 2008.
(178)
Statul olandez a pus în aplicare măsura Z prin renunțarea la creanțele sale față de FBN. În plus, statul olandez susținea că - în cazul în care s-ar ajunge la concluzia că măsura Z presupune ajutor de stat - Comisia trebuie să aplice o corecție. Întrucât instrumente similare ale altor bănci se tranzacționau cu o reducere substanțială față de valoarea nominală (80), se deducea că valoarea de piață a titlurilor de creanță la care a renunțat statul olandez era, de asemenea, sub valoarea nominală. Cu alte cuvinte, condițiile predominante de pe piață sugerau că statul olandez nu era îndreptățit la o valoare nominală, ci la o valoare de piață mai mică. Statul olandez a argumentat că, având în vedere condițiile de pe piață predominante la momentul respectiv, era îndreptățit la o valoare de piață de numai [4,55 - 5,85] miliarde EUR (deci valoarea nominală a împrumuturilor de 6,5 miliarde EUR, corectată pe baza unei reduceri de piață de [0,65 - 1,95] miliarde EUR]).
(179)
La 18 iunie 2009, Ministerul olandez de finanțe a transmis Comisiei evaluarea FBN realizată de DNB, potrivit solicitării din decizia din 8 aprilie 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
De asemenea, DNB a informat Comisia în privința […] ABN AMRO N prin scrisoarea din 20 ianuarie 2010. […]
5.2. Observațiile statului olandez pe marginea deciziei din 5 februarie 2010
(181)
În general, statul olandez a argumentat că măsurile adoptate nu constituie ajutor de stat deoarece acestea:
(i)
nu favorizau nici ABN AMRO N, nici FBN,
(ii)
erau necesare pentru a separa ABN AMRO N și FBN de fostele societăți-mamă respective și decurgeau din obligațiile contractuale ale statului olandez în calitatea sa de succesor al Fortis SA/NV în CSA sau
(iii)
aveau o justificare economică din punctul de vedere al unui investitor privat.
(182)
Statul olandez a argumentat că MEIP ar trebuit aplicat de Comisie fiecărei măsuri individuale adoptate de statul olandez. Îndeosebi în ceea ce privește măsurile aferente fuziunii (respectiv, măsurile B4 și B5), statul olandez a precizat că fuziunea reprezintă o investiție cu o valoare actualizată netă pozitivă („NPV”) și este, astfel, compatibilă cu MEIP.
(183)
Cu alte cuvinte, statul olandez nu a acceptat poziția preliminară a Comisiei, astfel cum este menționată la considerentul 96 al deciziei din 5 februarie 2010, potrivit căreia MEIP nu se aplică măsurilor care decurg din tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008, deoarece respectivele măsuri sunt componente ale unei operațiuni mai largi de salvare și restructurare.
(184)
Statul olandez a recunoscut că normele privind ajutoarele de stat presupun că MEIP nu se aplică atunci când au loc mai multe injecții de capital interconectate într-o perioadă scurtă de timp. Cu toate acestea, a argumentat că această analiză nu este valabilă în cazul FBN și ABN AMRO N, deoarece tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 - în opinia sa - nu conțineau măsuri de ajutor de stat și, în plus, măsurile de urmărire nu aveau legătură cu tranzacția inițială.
(185)
Potrivit argumentelor autorităților olandeze, Comisia ar trebui să ia în considerare circumstanțele specifice în care statul olandez a fost nevoit să achiziționeze FBN. Acestea au subliniat, de asemenea, că vânzarea New HBU a fost foarte dificilă pentru statul olandez și pentru ABN AMRO N, cu un impact negativ asupra capitalului de 470 milioane EUR.
(186)
Statul olandez a afirmat că toate măsurile sale se întemeiau pe principiile prevăzute în Comunicarea privind sectorul bancar (84) și în Comunicarea Comisiei - Recapitalizarea instituțiilor financiare în contextul actualei crize financiare: limitarea ajutorului la minimul necesar și garanții împotriva denaturărilor nejustificate ale concurenței (85) („Comunicarea privind recapitalizarea”). În general, statul olandez a argumentat că măsurile adoptate au fost bine orientate, proporționale cu dificultățile întâlnite și concepute astfel încât să reducă la minimum efectele colaterale negative asupra concurenților.
(187)
Statul olandez a argumentat că măsura A și măsura B1 nu se clasifică drept ajutor de stat deoarece statul are obligația contractuală de a rezolva problemele de capital cu care se confrunta ABN AMRO Z. În conformitate cu CSA, statul olandez avea obligația contractuală de a pune în aplicare separarea ABN AMRO Holding. DNB permitea inițierea procesului de separare a ABN AMRO II doar dacă toți membrii consorțiului și-au plătit cota-parte la acoperirea deficitului de capital al ABN AMRO Z. Statul olandez a admis că a furnizat capital către ABN AMRO Z prin intermediul ABN AMRO N, dar a precizat că ABN AMRO N a acționat doar în calitate de intermediar. În ultimă instanță, ABN AMRO N doar a transferat capital către ABN AMRO Z, iar măsura A nu avantaja în mod selectiv ABN AMRO N.
(188)
În ceea ce privește posibilitatea ca deficitul de capital al ABN AMRO Z să fi fost rezultatul unor avantaje selective acordate ABN AMRO N, statul olandez a afirmat că membrii consorțiului se asiguraseră deja la momentul achiziționării ABN AMRO Holding de către consorțiu (a se vedea considerentul 33] că activitățile diferitelor divizii dedicate (astfel cum sunt definite la considerentul 35] erau suficient de independente una față de cealaltă. Acest mecanism presupunea că există, de asemenea, o distincție clară între activitățile ABN AMRO N și ABN AMRO Z. Aceasta însemna, între altele, că ABN AMRO N dispunea de propria sa structură de guvernanță corporativă și de propriile proceduri de raportare. De asemenea, statul olandez a atras atenția Comisiei asupra faptului că ABN AMRO N are un statut juridic separat începând cu 6 februarie 2010 (86).
(189)
În plus, statul olandez a prezentat probe potrivit cărora deficitul de capital al ABN AMRO Z exista deja la momentul achiziției din 3 octombrie 2008. Soldul inițial al ABN AMRO Z avea deja un deficit de 7,4 miliarde EUR la 3 octombrie 2008, iar cota-parte a Fortis SA/NV din acest deficit era de aproximativ 2,5 miliarde EUR. În ceea ce privește sursele deficitului de capital, statul olandez a admis că existase un transfer de acțiuni Unicredito în valoare de 1 miliard EUR de la ABN AMRO Z către diviziile operaționale dedicate (inclusiv aproximativ 300 milioane EUR către ABN AMRO N), dar a prezentat informații care indicau că transferul acțiunilor Unicredito a avut loc în februarie 2008, cu mult timp înainte de intervenția statului olandez. Prin urmare, transferul acțiunilor Unicredito nu poate fi considerat ajutor de stat.
(190)
În ceea ce privește costurile suportate de ABN AMRO Z pentru îndeplinirea funcțiilor aferente centralei, statul olandez a subliniat că aceste costuri au scăzut dramatic după achiziționarea ABN AMRO Holding de către membrii consorțiului menționați la considerentul 33. Deoarece membrii consorțiului nu erau interesați să mențină un sediu central integrat de mari dimensiuni, era logic să păstreze aceste costuri la minimum. Conform cifrelor prezentate de statul olandez, costurile funcțiilor de grup suportate de ABN AMRO Z au fost de [0 - 0,5 miliarde] EUR în 2008 și de [0 - 0,2] miliarde EUR în 2009, sume pe care statul olandez le considera neglijabile. Statul olandez a mai subliniat că a preluat obligația de a absorbi aceste costuri atunci când a înlocuit Fortis SA/NV ca parte în CSA, în urma achiziționării FBN (incluzând ABN AMRO N) la 3 octombrie 2008.
(191)
Statul olandez susținea că, în cazul în care Comisia consideră măsura A drept ajutor de stat, Comunicarea privind activele depreciate (87) nu ar trebui să se aplice. Potrivit autorităților olandeze, nu există incertitudini legate de evaluarea activelor protejate, care nu pot fi considerate, așadar, „depreciate” în sensul utilizat în comunicare. În cazul în care Comisia nu împărtășește acest punct de vedere, guvernul olandez susținea că instrumentul CDS al ABN AMRO N continua să fie conform cu principiile generale ale respectivei comunicări. În plus, declara că instrumentul de protecție a creditelor este necesar și proporțional, menținând totodată denaturarea concurenței la un nivel minim.
(192)
Statul olandez a afirmat că remunerarea instrumentului CRI - un randament de 10 % din capitalul eliberat - este suficient de ridicată. De asemenea, acesta a furnizat probe potrivit cărora tranșa de primă pierdere de 20 de puncte de bază este substanțial mai mare decât pierderea anticipată. Statul olandez era de părere că pierderile istorice (respectiv, [0 - 15] puncte de bază) și pierderile anticipate pentru 2010 ([0 - 30] puncte de bază) din portofoliul ipotecar al ABN AMRO N oferă o previziune corectă a dimensiunii viitoarelor pierderi anticipate. De asemenea, informațiile de piață conținute în rapoartele agențiilor de rating (88) confirmau că tranșa de primă pierdere depășește pierderile anticipate. Statul olandez mai făcea referire la un document al băncii de investiții […], care simula potențiala evoluție a fluxurilor de numerar ale statului olandez în diferite scenarii de stres.
(193)
Statul olandez considera, de asemenea, că CRI conține suficiente stimulente pentru retragere. Autoritățile olandeze au atras atenția Comisiei asupra opțiunilor de tip „call” incluse în CRI și a faptului că CRI va deveni destul de neatractiv după ce grupul ABN AMRO va primi permisiunea să funcționeze în conformitate cu cerințele Basel II. În acest context, autoritățile olandeze considerau că ABN AMRO N va exercita probabil o opțiune de tip „call” în privința CRI în ianuarie 2011, când se preconiza că eliberat către cerințele Basel II vor avea ca rezultat o reducere a capitalului deblocat.
(194)
Potrivit autorităților olandeze, costurile de separare (respectiv, măsurile B2 și B3) sunt rezultatul CSA, la care statul olandez este parte de facto începând cu 3 octombrie 2008. Conform condițiilor CSA, statul - spre deosebire de ABN AMRO N - era obligat să divizeze ABN AMRO Holding în trei părți. Autoritățile olandeze au negat că aceste costuri ofereau beneficii pentru ABN AMRO N și au explicat că au achitat costurile de separare deoarece punerea în aplicare a separării se număra printre obligațiile contractuale ale statului.
(195)
În ceea ce privește marja de prudență de 500 milioane EUR - încadrată, de asemenea, la costurile de separare - statul olandez susținea că aceasta reprezintă o practică bancară frecventă. Băncile nu pot funcționa numai cu capitalul minim obligatoriu, având nevoie de o marjă suplimentară de confort. În caz contrar, dacă băncile se confruntă cu dificultăți - chiar și de mică amploare -, vor fi expuse imediat la probleme financiare. Cu toate acestea, potrivit statului olandez, contribuția sa la marja de prudență trebuie să fie temporară și, pe termen lung, ABN AMRO N ar trebui să genereze marja de prudență din resurse proprii, fără ajutor din partea statului olandez.
(196)
În ceea ce privește măsura B4, autoritățile olandeze au susținut că aceasta nu constituie ajutor de stat. Autoritățile olandeze au argumentat că decizia de fuzionare a ambelor bănci era deja luată și parțial pusă în aplicare în momentul în care a achiziționat FBN. În sprijinul acestei afirmații, s-a amintit faptul că ABN AMRO Asset Management fusese deja separată și integrată în Fortis SA/NV în momentul efectuării tranzacțiilor integrate din 3 octombrie 2008. Autoritățile olandeze au mai subliniat că fuseseră obligate de Comisie să aplice o măsură corectivă în caz de fuziune pentru a rezolva problemele restante de concentrare și că au „moștenit” de la Fortis SA/NV măsura corectivă în caz de fuziune privind New HBU. În plus, autoritățile olandeze au arătat că, în ultimă instanță, capacitățile financiare ale ABNAMRO N nu vor crește și, astfel, au apărat punctul de vedere potrivit căruia măsura B4 nu constituie ajutor de stat.
(197)
Statul olandez a arătat că fondurile de stat acordate pentru finanțarea costurilor de integrare (măsura B5) trebuie considerate o investiție justificată, care urmau să producă randamente solide sub formă de sinergii. Guvernul olandez a estimat aceste sinergii la aproximativ 1,1 miliarde EUR pe an (înainte de impozitare), în timp ce costurile anticipate de integrare se ridică la 1,2 miliarde EUR (după impozitare). Potrivit statului olandez, valoarea actualizată netă totală a fuziunii (luând în considerare sinergiile, costurile de integrare și costul măsurii corective în caz de fuziune) ar trebui să se ridice la un nivel pozitiv de 2,88 miliarde EUR (89).
(198)
Potrivit statului olandez, conversia capitalului de rangul 2 în capital de rangul 1 (măsura C) nu oferă un avantaj selectiv pentru FBN. Autoritățile olandeze au susținut că această conversie este în interesul statului olandez, întrucât acesta are capacitatea de a converti împrumuturi cu un cupon mediu de 2,976 % în capital propriu, ceea ce, în opinia lor, prezintă o remunerare atractivă. În acest sens, autoritățile olandeze s-au referit la randamentul normalizat al capitalului propriu al grupului ABN AMRO previzionat pentru 2012, de aproximativ […] %, astfel cum a fost menționat în planul de restructurare din decembrie 2009.
(199)
În cazul în care Comisia este de părere că măsura C reprezintă ajutor de stat, statul olandez a argumentat că aceasta nu ar trebui să considere toate împrumuturile la care s-a renunțat drept ajutor de stat. Potrivit statului olandez, conversia putea fi defalcată într-o rambursare a capitalului de rangul 2 la valoarea nominală, în combinație cu o injecție de capital de rangul 1 (fără implicații asupra numerarului net). Autoritățile olandeze au susținut că, în acel moment, era nerealist să pretindă rambursarea capitalului de rangul 2 la valoarea nominală, deoarece instrumente comparabile ale altor bănci se tranzacționau cu o reducere substanțială față de valoarea nominală, reflectând astfel starea fragilă a pieței. Autoritățile olandeze au indicat, pe baza unor cifre comparative, că o reducere de [135 - 405] milioane EUR este justificată.
(200)
Statul olandez a arătat că plata sumei de 740 milioane EUR (măsura D) reprezintă una din obligațiile care îi revin în temeiul CSA. În plus, a precizat că acestea constituie exclusiv plăți către ceilalți membri ai consorțiului, nu către ABN AMRO N, ceea ce înseamnă că ABN AMRO N nu a primit ajutor de stat.
(201)
În ceea ce privește măsura E, statul olandez a argumentat că ABN AMRO II nu a beneficiat de pe urma contragaranției (descrise la considerentul 126], măsura E având doar rolul de a plasa ABN AMRO II în poziția de a oferi o contragaranție către Deutsche Bank. Potrivit autorităților olandeze, contragaranția nu ar putea fi utilizată de bancă pentru dezvoltarea de noi afaceri și, astfel, nu ar da naștere la denaturări ale concurenței.
(202)
Statul olandez a considerat că această contragaranție respectă principiile Comunicării Comisiei privind recapitalizarea. Acesta a mai precizat că metoda sa de stabilire a prețului s-a bazat pe Recomandarea BCE privind recapitalizarea.
(203)
Autoritățile olandeze au transmis observații și în ceea ce privește suspiciunea Comisiei privind faptul că acționarii preferențiali ai FBN (90) nu au contribuit suficient la eforturile de împărțire a responsabilităților. Statul olandez a explicat că investitorii în acțiuni preferențiale nu au primit dividende în 2008 (nici ca numerar, nici sub formă de angajamente), iar acțiunile preferențiale erau tranzacționate sub valoarea nominală. Statul olandez a adăugat că posibilitățile FBN de a plăti sau rezerva dividende fixe în viitor depindeau de obținerea de către acesta a unor profituri suficiente în conformitate cu IFRS. Statul olandez a observat că în clauza privind dividendele care reglementa acțiunile preferențiale ale FBN erau incluse așa-numitele obligații/interdicții de plată a dividendelor (91) și că incertitudinile din jurul politicii de dividende a grupului ABN AMRO reduceau confortul de care investitorii în acțiuni preferențiale puteau beneficia în urma aplicării obligațiilor/interdicțiilor de plată a dividendelor.
(204)
În ceea ce privește posibilitatea de rambursare a capitalului în momentul dispariției necesităților (temporare) de capital, statul olandez a argumentat că intenționează să utilizeze politica de dividende a grupului ABN AMRO într-o manieră care să prevină acumularea de către grup a unui surplus de capital care să poată conduce la o denaturare a concurenței (92).
(205)
În ceea ce privește denaturarea concurenței, statul olandez arăta că nu este de acord cu punctul de vedere al Comisiei potrivit căruia pozițiile ABN AMRO N și FBN au fost consolidate în Țările de Jos ca urmare a fuziunii, nici că o astfel de evoluție amenință să conducă la denaturări nejustificate ale concurenței. Autoritățile olandeze considerau mai curând contrariul și au arătat în acest sens că separarea FBN și ABN AMRO N de societățile-mamă respective și fuziunea ulterioară au fost procese care au implicat intensiv forța de muncă, sugerând că personalul de conducere al FBN și ABN AMRO N a dedicat mai puțin timp activităților comerciale zilnice, și, prin urmare, au argumentat că separarea și fuziunea ulterioară au avut un impact negativ asupra poziției competitive a FBN și ABN AMRO N (sau a grupului ABN AMRO după fuziune).
5.3. Observațiile statului olandez pe marginea observațiilor părților interesate
5.3.1. Observațiile statului olandez pe marginea scrisorii reclamantului din 6 mai 2009
(206)
În general, statul olandez a subliniat că, în opinia sa, măsurile în favoarea FBN și ABN AMRO N nu corespund definiției date de Uniune ajutorului de stat și, prin urmare, nu au efecte de denaturare. Acesta considera că practicile FBN și ABN AMRO N pe piața de economii și depozite erau în concordanță cu cele ale unui participant rațional pe piață care își protejează interesele comerciale. Statul olandez era de părere că ratele dobânzilor oferite de FBN și ABN AMRO N nu denaturau concurența. Prin urmare, a argumentat că legislația Uniunii în domeniul concurenței nu a fost încălcată.
(207)
Autoritățile olandeze au prezentat mai multe tabele comparative conținând ratele dobânzilor oferite la anumite depozite și produse de economisire. Acestea au negat că FBN și ABN AMRO N oferă în mod constant cele mai înalte rate ale dobânzilor, în special comparativ cu bănci olandeze mai mici, precum SNS, NIBC și DSB. Autoritățile olandeze au mai arătat că ratele dobânzilor la conturile de economii erau deja ridicate în Țările de Jos înainte de criza financiară, parțial datorită comportamentului unor bănci mai mici cu o politică de prețuri agresivă. Autoritățile olandeze considerau că, pe durata crizei financiare, băncile au încercat să își protejeze francizele de economii, oferind rate ale dobânzilor relativ ridicate la produsele de economisire pentru clienți.
(208)
Statul olandez a prezentat observații și în privința strategiei de preț a MoneYou, marca de Internet a ABN AMRO N, care a fost introdusă pe piață în septembrie 2008. Statul olandez a argumentat că MoneYou este un produs on-line dedicat, care diferă considerabil de produsele mai tradiționale în ceea ce privește baza de costuri și nivelul de servicii. Autoritățile olandeze au precizat că MoneYou trebuia să își construiască o identitate de marcă în primele șase luni de existență, fiind astfel nevoită să ofere rate ale dobânzilor care erau, în cea mai mare parte, puțin mai mici sau egale cu cele oferite de participanți similari de pe piața serviciilor bancare prin Internet (93). Începând cu al doilea trimestru al anului 2009, ratele dobânzilor oferite de MoneYou au fost reduse, iar MoneYou s-a poziționat în așa-numitul segment de rang mediu (94). În legătură cu MoneYou, statul olandez a adăugat că a atras doar un volum limitat de fonduri (respectiv, [0 - 5] miliarde EUR), reprezentând aproximativ [0 - 5] % din totalul volumului de pe piața olandeză de economii. În plus, foștii clienți ai Van Lanschot reprezentau doar o mică parte din portofoliul MoneYou (respectiv, [0 - 5 000] conturi sau [0 - 5] % din conturile MoneYou).
(209)
De asemenea, statul olandez a negat că ABN AMRO N și FBN depind exclusiv de piața olandeză de economii pentru a se finanța. Autoritățile olandeze au prezentat informații noi care indicau că ABN AMRO a emis o obligațiune garantată în valoare de 2 miliarde EUR la 6 iulie 2009 și că FBN a emis titluri de creanță garantate de stat în valoare de 15,5 miliarde EUR. Astfel, autoritățile olandeze considerau că acuzațiile reclamantului sunt incorecte și premature și că FBN are nevoie de o anumită perioadă de timp pentru a institui operațiuni de trezorerie și emite titluri de creanță garantate de stat. Autoritățile olandeze au mai arătat că depozitele și produsele de economisire sunt importante și pentru stabilirea unei relații cu clienții și au un scop diferit și mai larg decât alte instrumente de finanțare. În această privință, autoritățile olandeze au precizat că o pierdere de către o bancă a unei cote din piața de economii și depozite poate conduce la pierderi ale cotei de piață și la alte produse bancare.
(210)
Statul olandez a negat, de asemenea, că participanții de pe piață și consumatorii percep ABN AMRO N și FBN ca fiind mai sigure decât băncile concurente. Acesta a făcut referire la ratingurile FBN și ABN AMR N stabilite de agențiile de rating, care erau inferioare, de exemplu, ratingului AAA al Rabobank. Marjele sale CDS relative ofereau indicii similare. Statul olandez mai afirma că, deși se aflau în proprietatea statului, ABN AMRO N și FBN nu erau considerate mai sigure de către consumatori și participanții de pe piață. În această privință, a subliniat că multiplele intervenții ad-hoc ale statului au demonstrat că autoritățile olandeze ar interveni, dacă este posibil, în sprijinul oricărei bănci private. În consecință, considera că nu există o diferență clară, de facto, între siguranța oferită de băncile private olandeze și cea oferită de băncile olandeze deținute de stat.
(211)
Pentru a calcula dacă ratele dobânzilor oferite la produsele de economisire generau pierderi, statul olandez a argumentat că acestea nu trebuie comparate cu ratele EURIBOR, ci cu rate rezultate din aplicarea așa-numitei „metodologii de replicare a portofoliului” (95). Utilizând această metodologie, statul olandez a recunoscut că unele produse prezentau o marjă negativă temporară. Cu toate acestea, a susținut că acesta reprezenta un comportament de piață normal și similar cu al concurenților (privați) în acea perioadă.
5.3.2. Observațiile statului olandez pe marginea argumentelor reclamantului din 21 și 28 august 2009
(212)
Statul olandez a argumentat că observațiile sale anterioare, prezentate pe scurt la considerentele 206-211, cu privire la reclamant sunt în continuare valabile.
(213)
În plus, statul olandez a observat că afirmația reclamantului privind creșterea cotei de piață a ABN AMRO Bank și FBN se bazează pe statistici deficitare. În ceea ce privește pretinsa creștere cu 21 miliarde EUR a depozitelor colectate de ABN AMRO N, statul olandez a argumentat că doar 5,1 miliarde EUR se datorau serviciilor de economisire cu amănuntul de pe piața olandeză, restul datorându-se, în principal, economiilor clienților persoane juridice și depozitelor externe. Statul olandez a prezentat, de asemenea, date care indicau că o parte importantă din creșterea volumului FBN în materie de depozite și economii provine din serviciile bancare pentru întreprinderi, și nu din serviciile bancare cu amănuntul și private.
(214)
Potrivit observațiilor statului olandez, clienții olandezi au investit mai mult în economiile lor ca urmare a mediului macroeconomic incert. În acest sens, a făcut referire la datele Biroului Central de Statistică („CBS”), care indicau că economiile au crescut cu 7,7 % de la un an la altul în prima jumătate a anului 2009. Economiile clienților ABN AMRO N au crescut cu 7,5 % de la un an la altul, ceea ce indică mai curând o scădere a cotei de piață a ABN AMRO N. În plus, FBN a prezentat probe care demonstrează că economiile clienților săi au evoluat în ton cu piața.
5.3.3. Observațiile statului olandez pe marginea observațiilor ABN AMRO Bank
(215)
Statul olandez a confirmat că nu a oferit o facilitate de lichiditate pentru ABN AMRO N, coroborând astfel, în linii mari, argumentele ABN AMRO Bank.
6. EVALUARE
6.1. Existența ajutorului
(216)
Articolul 107 alineatul (1) din tratat prevede că sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau producția anumitor bunuri, în măsura în care acestea afectează schimburile comerciale dintre statele membre. Rezultă că o măsură de stat se clasifică drept ajutor de stat dacă întrunește următoarele patru criterii (cumulative):
-
resurse de stat;
-
avantaj selectiv;
-
efect de denaturare a concurenței și
-
impact asupra schimburilor comerciale dintre statele membre.
(217)
Primul criteriu este întrunit în cazul măsurilor (Y1)-(E) din tabelul 4 de la considerentul 128, deoarece toate aceste măsuri sunt finanțate direct din resurse ale statului olandez.
(218)
Eventualitatea ca o măsură să constituie un avantaj selectiv în favoarea FBN, a ABN AMRO N sau a grupului ABN AMRO după fuziune (al doilea criteriu) este analizată la considerentele 220-278, fiecare măsură fiind examinată separat.
(219)
Dacă există un avantaj selectiv în acest caz, ar fi întrunite, de asemenea, al treilea și al patrulea criteriu. Toate măsurile denaturează sau amenință să denatureze concurența deoarece plasează FBN, ABN AMRO N și grupul ABN AMRO după fuziune într-o poziție favorabilă față de celelalte bănci concurente (al treilea criteriu). În plus, măsurile afectează schimburile comerciale dintre statele membre. FBN, ABN AMRO N și grupul ABN AMRO după fuziune sunt bănci cu orientare internațională, cu activități în afara Țărilor de Jos, dar care concurează, de asemenea, pe piața internă cu filiale ale băncilor străine (al patrulea criteriu).
6.1.1. Măsurile Y1 și Y2 din 3 octombrie 2008
(220)
Se impune să se reamintească faptul că prezenta decizie evaluează doar potențialul ajutor acordat în favoarea FBN, a ABN AMRO N și a grupului ABN AMRO după fuziune. Eventualul ajutor acordat în favoarea Fortis Bank SA/NV rezultat din măsurile Y1 și Y2 a fost evaluat în decizia din 3 decembrie 2008.
(221)
După cum s-a arătat la considerentul 52 al deciziei din 3 decembrie 2008 (96) și în evaluarea inițială a ajutorului conținut de aceste măsuri în cadrul deciziei din 8 aprilie 2008, măsurile adoptate la 3 octombrie 2008 (respectiv, măsurile X, Y1 și Y2) sunt foarte strâns legate. Prin achiziționarea FBN, statul olandez a separat FBN și ABN AMRO N de societățile-mamă afectate de probleme de lichiditate, dar, pentru a izola complet FBN de problemele de lichiditate ale societății-mamă, statul olandez a fost nevoit să își asume, în plus, rolul de finanțator ale FBN. Acest obiectiv s-a concretizat în măsurile Y1 și Y2. În plus, la 3 octombrie 2008, statul olandez a preluat obligațiile din CSA ale Fortis SA/NV.
(222)
După cum s-a arătat la considerentul 50 al deciziei din 3 decembrie 2008, Comisia nu poate accepta că principiul MEIP este respectat în ceea ce privește tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008, prin care statul olandez a achiziționat FBN (incluzând ABN AMRO N) pentru suma de 12,8 miliarde EUR și a oferit, de asemenea, FBN o sumă importantă cu titlu de finanțare. Având în vedere condițiile de piață predominante din acea perioadă, niciun cumpărător nu ar fi avut capacitatea și intenția de a oferi o sumă echivalentă pentru salvarea FBN (97). În plus, informațiile suplimentare prezentate de statul olandez au confirmat că, la 3 octombrie 2008, acesta a acceptat, de asemenea, să despăgubească Fortis SA/NV pentru obligațiile sale din CSA. Acordul CSA ar fi făcut ca tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 să fie și mai puțin acceptabile pentru un investitor în economia de piață. Fără măsurile de precauție corespunzătoare, niciun investitor nu ar fi preluat obligațiile Fortis SA/NV aferente CSA, care au avut ca rezultat obligații majore la o dată ulterioară (de care statul olandez avea deja parțial cunoștință la 3 octombrie 2008).
(223)
Din punctul de vedere al statului olandez, tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 erau necesare pentru evitarea unor ample efecte colaterale negative asupra sistemului bancar și economiei olandeze (98). De obicei, un investitor în economia de piață nu ia în considerare astfel de efecte colaterale.
(224)
Intenția de a preveni o perturbare gravă a sistemului bancar și economiei olandeze explică, de asemenea, rapiditatea cu care statul olandez a luat aceste decizii. Un investitor în economia de piață ar fi avut nevoie de mult mai mult timp pentru a evalua potențiala necesitate a unor injecții de capital suplimentare și, de asemenea, ar fi cercetat mai amănunțit situația financiară a societăților în cauză. Prin urmare, un investitor în economia de piață - dispunând de timp suficient pentru a realiza o evaluare prealabilă adecvată - ar fi avut o perspectivă mai corectă asupra investițiilor următoare și ar fi luat în considerare aceste informații în cadrul evaluării sale. Statul olandez, nevoit să acționeze cu promptitudine pentru a menține stabilitatea financiară a Țărilor de Jos, nu se putea comporta asemenea unui investitor în economia de piață și nu putea analiza mai mult timp și mai aprofundat tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 și obligațiile aferente CSA.
(225)
Prin urmare, Comisia confirmă evaluarea sa potrivit căreia tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 nu sunt conforme cu principiul MEIP (această concluzie a fost deja formulată în decizia din 3 decembrie 2008, prin care aceste tranzacții erau considerate ajutor de stat în favoarea Fortis Bank SA/NV).
(226)
În ceea ce privește existența unui avantaj, măsurile din 3 octombrie 2008, în ansamblul lor, au permis separarea FBN și ABN AMRO N de Fortis Bank SA/NV și, prin urmare, au oferit un important avantaj selectiv în favoarea FBN, care era bine integrată în Fortis Bank SA/NV și, mai ales, a cărei finanțare depindea în mare măsură de aceasta. În planul de restructurare din decembrie 2009 (a se vedea, de asemenea, considerentul 78], statul olandez a admis că, dacă nu ar fi intervenit, FBN s-ar fi prăbușit odată cu falimentul Fortis SA/NV. Fără măsurile de ajutor de stat, FBN ar fi rămas expusă la obligațiile Fortis SA/NV, aflată în pragul falimentului, iar această expunere ar fi împiedicat semnificativ activitățile FBN. Prin separarea activităților sale de Fortis SA/NV, FBN a reușit să evite în mare măsură problemele și costurile tipice unei societăți (financiare) aflate în dificultate (de exemplu, costuri de finanțare mai mari, condiții de plată mai dezavantajoase din partea furnizorilor și contrapărților, costuri mai mari de personal pentru reținerea angajaților, reducerea activităților și active ponderate la risc în vederea conservării capitalului) (99). Deși ABN AMRO N a rămas o societate separată la nivel operațional, statul olandez se temea de o eventuală contaminare cauzată de faptul că piețele ar putea asocia ABN AMRO N cu Fortis SA/NV, viitorul său proprietar.
(227)
Măsura Y1 - o componentă importantă a tranzacțiilor integrate din 3 octombrie 2008 - a acordat, de asemenea, un avantaj major în favoarea FBN, în special având în vedere dimensiunea tranzacției și condițiile de piață predominante la momentul respectiv.
(228)
Facilitatea de lichiditate considerabilă în valoare de 45 miliarde EUR (100) a fost acordată atunci când piețele bancare cu ridicata erau practic închise, în special pentru sume mari și pentru societăți cu un raport împrumuturi/depozite relativ mare, cum este FBN. Faptul că un nivel atât de ridicat de lichiditate nu era imediat disponibil pe piață este confirmat de situația în care se afla FBN, care avea nevoie de câteva trimestre pentru a înlocui facilitatea de lichiditate pe termen scurt cu alte surse de finanțare. În cele din urmă, în iunie 2009, FBN a rambursat integral finanțarea pe termen scurt furnizată de statul olandez, după nouă luni de la acordarea ajutorului sub formă de lichiditate. Refinanțarea a avut loc parțial sub formă de emisiuni de titluri de creanță garantate de stat (101).
(229)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura Y1 constituie ajutor de stat, deoarece a oferit FBN un avantaj sub formă de finanțare pe care nu ar fi putut să o obțină pe piață în condițiile predominante ale pieței de la momentul respectiv.
(230)
În ceea ce privește măsura Y2, novația împrumuturilor pe termen lung angajate de Fortis Bank SA/NV, Comisia consideră că măsura oferă un avantaj selectiv în favoarea FBN. Informațiile prezentate de statul olandez arată că, în urma schimbării structurii acționariatului FBN, Fortis Bank SA/NV avea dreptul la o rambursare imediată a împrumuturilor pe termen lung cu dobândă fixă (cu o valoare nominală de 7,9 miliarde EUR). Datorită măsurii Y2, FBN nu a fost nevoită să găsească noi surse de finanțare pe piață pentru a rambursa aceste împrumuturi pe termen lung. Aceasta putea continua să beneficieze de pe urma împrumuturilor existente la ratele dobânzilor dinainte de criză.
(231)
Prin acceptarea novației, statul olandez oferea FBN creanțe pe termen lung la rate ale dobânzilor anterioare crizei. Un investitor în economia de piață nu ar fi oferit aceste împrumuturi la rate ale dobânzilor dinaintea crizei, ci ar fi negociat dobânzi care să reflecte mai bine condițiile predominante pe piață la momentul respectiv, mai ales întrucât era vorba de împrumuturi cu valoare considerabilă.
(232)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura Y2 constituie ajutor de stat acordat în favoarea FBN, deoarece a oferit un avantaj selectiv pentru FBN sub forma unui împrumut la rate ale dobânzilor anterioare crizei. Statul olandez nu a încercat să aducă ratele dobânzilor de la împrumuturile rambursabile la niveluri post-criză, neavând deci comportamentul unui investitor în economia de piață.
(233)
Comisia a primit suficiente informații pentru a concluziona că ABN AMRO N nu a beneficiat de finanțare prin măsurile Y1 și Y2. În consecință, nu a putut dobândi avantaje în urma acestor măsuri.
(234)
Prin urmare, tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 nu sunt conforme cu principiul MEIP și oferă un avantaj selectiv în favoarea FBN. Aceste măsuri au permis FBN să rămână pe piață și să își continue activitățile, fără a mai fi „contaminată” de problemele societății-mamă. FBN a primit, de asemenea, ajutor de finanțare într-o sumă considerabilă, care nu era disponibilă pe piață într-un termen atât de scurt. Așadar, măsurile Y1 și Y2 constituie ajutor de stat, în timp ce, astfel cum se prevede la considerentul 32 al deciziei din 8 aprilie 2009, măsura X ca atare nu constituie ajutor de stat în favoarea FBN, dar face parte dintr-o tranzacție mai amplă - separarea FBN de Fortis Bank SA/NV - care a implicat ajutor de stat în favoarea FBN.
6.1.2. Aplicabilitatea principiului MEIP la măsurile puse în aplicare după ajutorul inițial din 3 octombrie 2008
(235)
Statul olandez a adoptat un mare număr de măsuri în favoarea FBN și ABN AMRO N, repartizate de-a lungul unei perioade de aproximativ 18 luni. Statul olandez susține că testul MEIP trebuie aplicat fiecăreia dintre aceste măsuri în parte (și în special măsurilor B4 și B5 aferente fuziunii). Cu toate acestea, pe baza cronologiei măsurilor (I), a obiectivului comun al acestora (II) și a situației societăților în momentul adoptării fiecărei măsuri (III), Comisia concluzionează că acestea nu sunt suficient de distincte pentru a putea fi evaluate în mod individual în raport cu MEIP. Comisia consideră că toate măsurile fac parte dintr-un îndelungat proces de restructurare (102), (103).
(236)
Cronologia măsurilor (I) descrisă anterior la secțiunile 2.1 și 2.4 din prezenta decizie arată că toate măsurile sunt interconectate și au fost adoptate într-o perioadă scurtă de timp.
(237)
În plus, măsurile aferente fuziunii au o legătură evidentă cu intervențiile precedente. Când statul olandez a decis, la 21 noiembrie 2008 - cu puțin peste șase săptămâni de la intervenția de salvare din 3 octombrie 2008 - să fuzioneze FBN și ABN AMRO N, a putut proceda astfel doar pentru că tocmai salvase două societăți de la faliment. Cu alte cuvinte, într-un scenariu ipotetic în care intervenția din 3 octombrie 2008 nu ar fi avut loc, punerea în aplicare a fuziunii nu ar fi fost o opțiune, deoarece ambele societăți fie nu ar mai fi existat, fie ar fi fost prezente doar într-o formă substanțial redusă, care ar fi condus la o entitate fuzionată mult mai mică și mai puțin atractivă, posibilitate pe care statul olandez o recunoaște, de asemenea, în planul său de restructurare din decembrie 2009 (a se vedea considerentul 78].
(238)
Toate măsurile aveau obiectivul comun (II) de a restabili pe deplin viabilitatea FBN și ABN AMRO N. Imediat după tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008, era clar că statul olandez reușise doar să stabilizeze situația, cu importante probleme operaționale așteptând încă a fi soluționate, mai ales ca urmare a separării fiecărei entități de societatea-mamă respectivă.
(239)
În plus, fuziunea era o măsură necesară pentru îndeplinirea acestui obiectiv comun, restabilirea integrală a viabilității. La nivel individual, poziția de finanțare a FBN era deficitară, aceasta dispunând de o franciză de servicii cu amănuntul relativ redusă și depinzând într-o măsură semnificativă de finanțare interbancară (104). ABN AMRO N pierduse competențe importante în materie de produse și o mare parte a rețelei sale internaționale. Ambele societăți se confruntau cu dificultăți operaționale legate, de exemplu, de domeniul IT, de gestionarea fiscală și managementul riscurilor, fiind neclar și dacă erau suficient implicate în toate domeniile în care activau. Statul olandez a examinat un număr de alternative și a decis imediat că o fuziune însoțită de o majorare suplimentară a capitalului reprezintă cea mai bună metodă de restabilire integrală a viabilității. Într-un scenariu de fuziune, activitățile bancare cu amănuntul cu numeroase depozite atrase de ABN AMRO N compensau poziția de finanțare deficitară a FBN, în timp ce FBN putea însemna pentru ABN AMRO N o dimensiune mai mare și sucursale internaționale. În plus, entitatea fuzionată se afla într-o poziție mai bună de a rezolva problemele practice și putea beneficia, de asemenea, de economii suplimentare de scară. Prin fuziune s-a evitat necesitatea restabilirii fiecărei entități în parte.
(240)
În ceea ce privește situația societăților în momentul adoptării fiecărei măsuri (III), Comisia observă că viabilitatea acestora a fost restabilită pe deplin numai după punerea în aplicare a tuturor măsurilor. Societățile nu erau viabile în niciuna din etapele intermediare, cum ar fi la 21 noiembrie 2008, data adoptării deciziei de fuziune. În acest sens, Comisia subliniază că, la sfârșitul lunii decembrie 2008, deci după adoptarea deciziei de fuzionare, FBN amenința să scadă sub nivelul rezervelor minime obligatorii stabilit de DNB, în condițiile în care aceasta trebuia să opereze o depreciere a ABN AMRO N. ABN AMRO N se afla în continuare în evidențele contabile ale FBN cu o valoare care nu mai era realistă (105) în urma evaluării utilizate în cadrul măsurii X și, prin urmare, o depreciere devenise inevitabilă. Pentru a rezolva problemele de capital ale FBN, statul olandez a achiziționat ABN AMRO N de la FBN pentru suma de 6,5 miliarde EUR și a adoptat noi măsuri de capital corective la sfârșitul anului 2009, prin conversia capitalului de rangul 2 în capital de rangul 1 (a se vedea considerentul 121 și nota de subsol 52 din prezenta decizie). Declarațiile statului olandez, […] și […] confirmă că FBN și ABN AMRO N continuau să se confrunte cu probleme importante de viabilitate după tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008 (106).
(241)
Comisia mai observă că statul olandez a prezentat un plan de restructurare complet abia după ce au fost hotărâte toate măsurile, ceea ce arată că viabilitatea a fost restabilită pe deplin doar în acel moment. Pe durata procedurii, Comisia a solicitat în mod repetat un plan de restructurare detaliat (a se vedea, de exemplu, considerentul 137], care era indispensabil pentru a se putea evalua dacă viabilitatea unei societăți care a beneficiat de ajutor a fost restabilită pe deplin.
(242)
Statul olandez a prezentat planul de restructurare din decembrie 2009 la 4 decembrie 2009, dar din acest prim plan lipseau în continuare elemente importante menționate în Comunicarea privind restructurarea, precum previziunile financiare pentru un scenariu defavorabil. Completările necesare au fost prezentate la 23 martie 2010. La solicitările anterioare ale Comisiei privind un plan de restructurare, statul olandez a răspuns că o fuziune între FBN și ABN AMRO N avea un rol crucial în restructurarea acelor societăți. Potrivit acestuia, echipa de gestionare a tranziției din cadrul grupului ABN AMRO avea nevoie de timp pentru a elabora un plan și nu își putea crea o viziune completă asupra viitoarei forme a grupului înainte de punerea în aplicare a fuziunii.
6.1.3. Existența unui avantaj și concluzia privind existența ajutorului în cazul măsurilor puse în aplicare după tranzacțiile integrate din 3 octombrie 2008.
(243)
Măsura Z a fost necesară pentru a evita scăderea ratelor de capital ale FBN sub nivelul minim de capital prevăzut de lege.
(244)
Problemele de capital ale FBN se datorau valorii ridicate a ABN AMRO N din evidențele sale contabile. Simulările din raportul de evaluare prealabilă al […] arată că reducerea valorii contabile a ABN AMRO N la 6,5 miliarde EUR ar fi condus la rate ale capitalului de rangul 1 și capitalului total pentru FBN de 3,8 % și, respectiv, de 7,6 % (107). Cu alte cuvinte, exista riscul ca FBN să scadă sub ratele minime prevăzute de lege, care impuneau o rată minimă a capitalului total de 8 % (maxim jumătate din acesta fiind capital de rangul 2). Potrivit raportului […], vânzarea ABN AMRO N către statul olandez la un preț de 6,5 miliarde EUR a crescut ratele capitalului de rangul 1 și capitalului total ale FBN la 7,8 % și, respectiv, 15,7 %, rezolvând astfel problema de capital a FBN și permițând societății să rămână pe piață.
(245)
Măsura oferea FBN un avantaj sub formă de capital pe care nu l-ar fi putut atrage de pe piețe. În plus, societatea nu era în măsură să utilizeze profiturile subiacente generate pe plan intern pentru a rezolva (parțial) problema, în parte deoarece a suferit pierderi de 922 milioane EUR în 2008 ca urmare a fraudei Madoff. Deoarece FBN risca să scadă sub nivelul rezervelor minime obligatorii, măsura a permis societății să respecte cerințele de reglementare și să își continue activitățile.
(246)
Comisia a ajuns la concluzia că achiziționarea ABN AMRO N de către statul olandez nu a avut loc în condițiile pieței din motivele prezentate mai jos.
(247)
Un investitor în economia de piață (108) interesat să achiziționeze ABN AMRO N în decembrie 2008 ar fi utilizat un preț de piață, ținând seama de condițiile pieței din acel moment. În raportul […], statul olandez prezenta două evaluări: o evaluare „de-a lungul ciclului” de [5 - 9] miliarde EUR, care presupunea o normalizare a piețelor, și o evaluare în funcție de „condițiile actuale de pe piață”, în valoare de [4 - 6,5] miliarde EUR, bazată pe condițiile de pe piață din primele zile ale lunii octombrie 2008 (109). Un investitor în economia de piață ar fi utilizat ca punct de plecare evaluarea în funcție de „condițiile actuale de pe piață”.
(248)
În orice caz, o corecție a evaluării în funcție de „condițiile actuale de pe piață” ar fi necesară pentru a ține seama de deteriorarea condițiilor pieței în perioada cuprinsă între 3 octombrie 2008 (respectiv, data raportului de evaluare al […]) și data efectivă la care a fost decisă achiziționarea ABN AMRO N de către statul olandez. În această perioadă, indicele Euro Stoxx 50 a scăzut cu 22,2 %, în timp ce indicele Euro Stoxx pentru bănci a scăzut cu 45,3 %.
(249)
Argumentul statului olandez potrivit căruia nu este necesară o corecție datorită profilului moderat de risc al ABN AMRO N (respectiv, inexistența unor active „toxice”, poziție de finanțare satisfăcătoare etc.) nu poate fi acceptat. Declinul pieței a fost larg răspândit și a afectat în special acțiunile băncilor, ceea ce demonstrează că a fost legat nu neapărat de particularitățile acțiunilor, ci mai degrabă de înrăutățirea condițiilor economice și financiare de pe piață și de creșterea implicită a primelor de risc necesare. În acest context, evaluarea în funcție de „condițiile actuale de pe piață” din 3 octombrie 2008 trebuie ajustată în sens descendent pentru a obține o estimare rezonabilă a valorii ABN AMRO N la 14 decembrie 2008. Aplicarea scăderilor procentuale observate ale indicilor Euro Stoxx 50 și Euro Stoxx pentru bănci (22,2 %, respectiv, 45,3 %) conduce la un preț al pieței pentru decembrie 2008 cuprins între [2,2 - 3,6] și [3,1 - 5,1] miliarde EUR (respectiv, suma de [4 - 6,5] miliarde EUR redusă cu 22,2 % și 45,3 %) (110).
(250)
Comisia poate accepta justificarea autorităților olandeze potrivit căreia este necesară o corecție care să reflecte faptul că statul olandez nu a plătit tranzacția în numerar. Ca urmare a măsurii Y2, statul olandez deținea titluri de creanță emise de FBN și a plătit apoi achiziționarea ABN AMRO N prin renunțarea la o parte din aceste creanțe, în valoare nominală de 6,5 miliarde EUR. Deoarece titlurile de creanță emise de alte bănci se tranzacționau în acea perioadă cu o reducere față de valoarea nominală, Comisia poate accepta faptul că valoarea titlurilor de creanță la care s-a renunțat era mai mică decât valoarea nominală. Având în vedere informațiile de pe piață disponibile, Comisia ar putea accepta o corecție de [10 - 30] % sau [0,65 - 1,95] miliarde EUR. Aceasta ar presupune un preț efectiv al tranzacției de [4,55 - 5,85] miliarde EUR (6,5 miliarde EUR minus [0,65 - 1,95] miliarde EUR), în loc de 6,5 miliarde EUR (111).
(251)
Prin urmare, suma ajutorului din cadrul măsurii Z ar fi diferența între prețul achitat și valoarea de piață a ABN AMRO N. Aceasta s-ar situa între [0 - 2,75] miliarde EUR ([4,55 - 5,85] miliarde EUR minus [3,1 - 5,1] miliarde EUR) și [0,95 - 3,65] miliarde EUR ([4,55 - 5,85] miliarde EUR minus [2,2 - 3,6] miliarde EUR).
(252)
Comisia nu consideră întemeiate afirmațiile statului olandez potrivit cărora evaluarea sa de 6,5 miliarde EUR a fost confirmată în mod convingător prin aprobarea celorlalți membri ai consorțiului și printr-un raport al […]. Plata excedentară pentru ABN AMRO N nu a afectat ceilalți membri ai consorțiului, ceea ce înseamnă că aprobarea de către aceștia a vânzării nu implică aprobarea evaluării propriu-zise. În plus, nu există niciun indiciu că membrii consorțiului au efectuat o evaluare separată. Nici scrisoarea […] nu confirmă afirmațiile autorităților olandeze. […] doar a verificat metodologia și procesul, iar scurtul său raport nu poate fi considerat un exercițiu de evaluare credibil. Raportul […] s-a întemeiat, de asemenea, pe prețul achitat de statul olandez pentru FBN și ABN AMRO N la 3 octombrie 2008. După cum s-a arătat mai sus, tranzacția din 3 octombrie 2008 nu este o tranzacție autentică de piață. O tranzacție care conține elemente de ajutor nu poate fi utilizată pentru stabilirea unui preț de piață.
(253)
De asemenea, raportul experților angajați de acționarii Fortis SA/NV nu confirmă ipoteza potrivit căreia statul olandez nu a achitat un preț excedentar. Raportul reprezintă doar o analiză secundară a evaluărilor și metodelor de evaluare care au fost utilizate pe durata procesului și nu constituie un nou exercițiu de evaluare. În plus, raportul trebuie examinat în context. Acționarii Fortis SA/NV erau îngrijorați din cauza faptului că au primit un preț prea mic pentru activele achiziționate de statul olandez, iar raportul analizează, în principal, această supoziție, respectiv, faptul că statul olandez ar fi plătit un preț prea redus. În sfârșit, trebuie menționat, de asemenea, că alineatele la care face referire statul olandez nu conțin niciun fel de dispoziție separată legată de ABN AMRO N, ci se referă doar la pachetul integral de active achiziționate de statul olandez.
(254)
Astfel, trebuie să se concluzioneze că măsura Z este o măsură de ajutor de stat în favoarea FBN, deoarece pune la dispoziția acesteia capital care îi permite să rămână pe piață. Suma identificată a ajutorului este situată în intervalul cuprins între [0 - 2,75] miliarde EUR și [0,95 - 3,65] miliarde EUR.
(255)
Comisia a concluzionat că responsabilitatea acoperirii deficitului de capital al ABN AMRO Z revenea statului olandez - și nu ABN AMRO N. Începând cu 3 octombrie 2008, statul olandez se afla sub incidența condițiilor CSA. În consecință, a fost obligat să pună în aplicare separarea ABN AMRO Holding în condițiile descrise în CSA. Întrucât autoritatea de supraveghere financiară permitea începerea procesului de separare doar după soluționarea problemelor de capital ale ABN AMRO Z, statul olandez și ceilalți membri ai consorțiului nu au avut de ales și au fost nevoiți să acopere deficitul de capital al ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N a avut doar rolul de intermediar într-o operațiune prin care ABN AMRO Z, care nu avea activități operaționale, a primit capitalul necesar.
(257)
De asemenea, Comisia nu a identificat dovezi ale unui ajutor indirect în favoarea ABN AMRO N. Clarificările oferite de statul olandez au confirmat că toate tranzacțiile financiare importante dintre ABN AMRO Z și ABN AMRO N au avut loc în condițiile pieței sau anterior intervenției statului din 3 octombrie 2008.
(258)
Conform considerentului 110, CRI a fost menținut după separarea ABN AMRO II de ABN AMRO Bank pentru a acoperi marja de prudență în valoare de 500 milioane EUR și costurile de integrare de 1,2 miliarde EUR, în timp ce numerarul provenit din instrumentele MCS a fost injectat în ABN AMRO Z. Astfel, începând de la data separării ABN AMRO II de ABN AMRO Bank (6 februarie 2010) (până la încetarea CRI în octombrie 2010), CRI a constituit ajutor de stat în favoarea ABN AMRO II, în timp ce suma de 1,7 miliarde EUR a instrumentului MCS, ale cărui câștiguri au fost transferate către ABN AMRO Z, a încetat să mai fie ajutor de stat acordat în favoarea ABN AMRO N/ABN AMRO II la aceeași dată. Astfel, aceste modificări nu influențează cantitatea ajutorului, ci doar instrumentele prin care a fost acordat ajutorul și durata acestuia. Această schimbare de formă nu ridică probleme care să necesite o analiză în porțiunea rămasă din prezenta decizie.
(259)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura A nu constituie ajutor de stat. Conform CSA, statul olandez avea, în calitatea sa de succesor al Fortis SA/NV, obligația contractuală de a rezolva deficitele de capital ale ABN AMRO Z. Astfel, măsura nu oferă un avantaj selectiv pentru ABN AMRO N și nu o scutește de plata costurilor pe care le-ar fi suportat în mod normal.
(260)
Întrucât CR nu era suficient pentru a acoperi deficitul de capital al ABN AMRO Z, statul olandez a fost nevoit să injecteze capital suplimentar prin intermediul unui MCS. Raționamentul elaborat în privința măsurii A se aplică și în cazul măsurii B1.
(261)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura B1 nu constituie ajutor de stat, deoarece finanțarea deficitului de capital al ABN AMRO Z era o obligație care revenea statului olandez în temeiul CSA și nu oferă un avantaj selectiv în favoarea ABN AMRO N.
(262)
Suma integrală de 1,08 miliarde EUR (respectiv, măsurile B2 și B3 combinate) include costuri generale de separare de 480 milioane EUR, costuri de 90 milioane EUR aferente înființării unui birou pentru piața monetară și o rezervă prudențială de 500 milioane EUR. Este important să se facă distincție între rezerva prudențială de 500 milioane EUR și celelalte costuri de separare de 580 milioane EUR.
(263)
În ceea ce privește celelalte costuri de separare, Comisia acceptă că CSA obliga statul olandez să continue separarea ABN AMRO Holding în trei părți distincte, în conformitate cu orientările prevăzute în CSA. Cu alte cuvinte, costurile de separare reprezintă consecința obligațiilor contractuale în temeiul CSA ale statului olandez, în calitatea sa de succesor al Fortis SA/NV. La nivel net, ABN ARO N nu va avea o poziție de capital mai favorabilă ca urmare a acestei măsuri, deoarece statul olandez injectează capital care este consumat imediat pentru acoperirea costurilor de separare.
(264)
Acest raționament nu este totuși valabil în ceea ce privește marja de prudență de 500 milioane EUR, deoarece statul nu avea nicio obligație contractuală în acest sens. Dacă statul olandez nu ar fi furnizat acest ajutor, ABN AMRO N ar fi avut o poziție financiară mai gravă și ar fi fost obligată, de exemplu, să reducă RWA pentru a elibera capital. Cu alte cuvinte, marja de prudență reprezintă un avantaj selectiv care a ameliorat poziția competitivă a ABN AMRO N comparativ cu un scenariu în care măsura nu ar fi fost aplicată.
(265)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că, deși costurile generale de separare nu constituie ajutor de stat, marja de prudență de 500 milioane EUR (respectiv, o parte din măsura B3) are totuși acest rol. Marja de prudență oferă ABN AMRO N capital suplimentar și reprezintă un avantaj selectiv.
(266)
Comisia observă că nu exista nicio obligație contractuală sau economică de fuzionare a FBN și ABN AMRO N în momentul achiziționării acestor societăți de către statul olandez. Este adevărat că divizia de gestionare a activelor a ABN AMRO N fusese integrată în Fortis Bank SA/NV, dar respectiva divizie nu este una indispensabilă pentru bănci, deoarece multe alte bănci procură produse de gestionare a activelor de la furnizori externi specializați. Statul olandez a fost cel care a decis, la 21 noiembrie 2008, să realizeze fuziunea dintre ABN AMRO N și FBN, preferând această opțiune unor alternative de restructurare, precum o strategie independentă pentru ambele bănci, vânzarea rapidă a uneia sau a ambelor societăți sau vânzarea rapidă a principalelor filiale.
(267)
FBN și ABN AMRO N nu puteau achita costurile anticipate de integrare ale fuziunii din resurse proprii. Comisia observă că statul olandez a apărat fuziunea în public, afirmând că „cele două bănci unite sunt mai puternice decât separate” (112). Este adevărat că fuziunea ar trebui să conducă la avantaje majore sub formă de sinergii (estimate la 1,1 miliarde EUR pe an, înainte de impozitare) și o poziție competitivă mai puternică (de exemplu, cote mai mari de piață, o bază de finanțare mai solidă etc.).
(268)
Pentru a beneficia de avantajele fuziunii, FBN și ABN AMRO N au fost nevoite să suporte o diversitate de costuri (respectiv, costuri aferente măsurii corective în caz de fuziune, costuri de integrare). Statul olandez a achitat aceste costuri prin intermediul unei recapitalizări (într-o perioadă în care capitalul putea fi obținut doar cu mari dificultăți), în timp ce FBN și ABN AMRO N au avut numai de câștigat. Prin urmare, măsura oferă un avantaj clar în favoarea FBN și ABN AMRO N.
(269)
Potrivit statului olandez, fuziunea are o valoare actualizată netă pozitivă (113). Totuși, astfel cum s-a arătat pe larg în considerentele 235-242, măsurile B4 și B5 urmează altor măsuri de ajutor de stat și fac parte dintr-un plan de restructurare mai amplu, MEIP nefiind aplicabil în acest caz.
(270)
Astfel, trebuie să se concluzioneze că măsurile B4 și B5 constituie ajutor de stat în valoare de 300 milioane EUR și, respectiv, de 1,2 miliarde EUR. Acestea conferă FBN și ABN AMRO N un avantaj selectiv prin furnizarea de capital.
(271)
Măsura C oferă capital pentru FBN, ceea ce i-a permis să îndeplinească cerințele de reglementare minime stabilite de autoritatea de supraveghere financiară. Dacă statul olandez nu ar fi convertit capitalul său de rangul 2 în capital de rangul 1, FBN ar fi fost nevoită să își întrerupă activitatea sau să caute soluții alternative, cum ar fi reducerea RWA pentru a elibera capital de rangul 1. Datorită acestei măsuri, FBN a beneficiat de mai mult capital și de o poziție competitivă mai puternică decât în scenariul absenței unui ajutor.
(272)
Statul olandez a convertit titluri de creanță de rangul 2 cu o valoare nominală de 1,35 miliarde EUR într-o sumă echivalentă de capital de rangul 1. Această conversie are ca rezultat fluxuri de numerar identice celor din scenariul în care FBN ar fi răscumpărat titlurile de rangul 2 deținute de stat la valoarea nominală, aplicând apoi o majorare de capital cu aceeași valoare. Prin analogie cu considerentul 250, Comisia ar putea accepta faptul că valoarea de piață a titlurilor de creanță la care a renunțat statul olandez era inferioară valorii nominale. Având în vedere reducerile instrumentelor similare aplicate de bănci de același rang, o reducere de [135 - 405] milioane EUR (sau [10 - 30] %) este justificată. Cu alte cuvinte, prin răscumpărarea implicită a instrumentelor la valoarea nominală, FBN a plătit indirect statului olandez mai mult cu [135 - 405] milioane EUR. Prin urmare, valoarea ajutorului ar fi [0,945 - 1,215] miliarde EUR, în loc de 1,35 miliarde EUR.
(273)
Afirmația statului olandez potrivit căreia măsura este conformă cu principiul MEIP nu poate fi acceptată. Măsura urmează altor măsuri afectate de ajutor de stat, astfel cum s-a arătat la considerentele 235-242, ceea ce înseamnă că MEIP nu se aplică în acest caz.
(274)
În consecință, trebuie să se concluzioneze că măsura C constituie ajutor de stat în valoare de [0,945 - 1,215] miliarde EUR, deoarece oferă un avantaj în favoarea FBN sub formă de capital suplimentar.
(275)
În ceea ce privește plățile către ceilalți membri ai consorțiului, Comisia a concluzionat că acestea se numără, într-adevăr, printre obligațiilor aferente CSA. Membrii consorțiului anticipaseră apariția unor probleme neprevăzute pe durata procesului de separare, iar CSA descrie procedurile care trebuie utilizate pentru soluționarea acestor probleme. Comisia nu a identificat probe potrivit cărora plățile statului olandez către ceilalți membri ai consorțiului au condus la un transfer suplimentar de active nete către ABN AMRO N sau la orice alt avantaj în favoarea societății.
(276)
Prin urmare, trebuie să se concluzioneze că măsura D nu constituie ajutor de stat, aceasta reprezentând o obligație în temeiul CSA a statului olandez, nu a ABN AMRO N. Măsura nu a presupus existența unui avantaj selectiv în favoarea ABN AMRO N.
(277)
Comisia a concluzionat că obligațiile reciproce sunt, în mare măsură, legate de contextul specific în care a avut loc separarea ABN AMRO N de societatea-mamă ABN AMRO Bank (în prezent, RBS NV). Conform legii olandeze a societăților comerciale, Deutsche Bank, în calitate de cumpărător al New HBU, rămâne responsabilă pentru datoriile ABN AMRO Bank în cazul în care aceasta nu își îndeplinește obligațiile. Prin urmare, Deutsche Bank dorește să fie despăgubită pentru riscurile la care se expune din cauza ABN AMRO Bank. În cazul în care ABN AMRO N nu ar fi fost separată de ABN AMRO Bank, aceste obligații reciproce dintre New HBU și ABN AMRO Bank nu ar fi existat. Astfel, statul olandez oferă o garanție asupra unei obligații reciproce apărute exclusiv ca urmare a separării ABN AMRO N. Statul olandez nu oferă nicio garanție asupra obligației reciproce dintre New HBU și ABN AMRO N.
(278)
În consecință, trebuie să se concluzioneze că poate fi acceptat faptul că măsura E nu constituie ajutor de stat, deoarece separarea ABN AMRO N de ABN AMRO Bank constituie o obligație a statului olandez în temeiul CSA.
6.1.4. Cuantificarea ajutorului de stat
(279)
Grupul ABN AMRO (sau FBN și ABN AMRO N înainte de fuziune) au beneficiat de un ajutor de recapitalizare cuprins între 4,2 miliarde EUR și 5,45 miliarde EUR. Această sumă reprezintă un procent între 2,75 %-3,5 % în raport cu activele ponderate la risc ale grupului ABN AMRO.
(280)
Comisia observă că FBN a beneficiat, de asemenea, de o sumă foarte importantă constând în ajutor de lichiditate, atât în termeni absoluți, cât și în termeni relativi.
Tabelul 5
Ajutor de stat: tabel centralizator al ajutorului de recapitalizare și al ajutorului de lichiditate
Ajutor de recapitalizare
(toate cifrele sunt exprimate în miliarde EUR)
Ajutor de stat minim
Ajutor de stat maxim
RWA ale entității combinate FBN-ABN AMRO N
Procent minim din RWA
Procent maxim din RWA
Măsura Z: statul olandez achiziționează AA de la FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0-1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Măsura B3: costuri de separare (marjă de prudență)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Măsura B4: deficit de capital aferent vânzării HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Măsura B5: costuri de integrare
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Măsura C: conversie de capital de rangul 2 == rangul 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %
Total ajutor de recapitalizare
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Ajutor de finanțare/lichiditate
Măsura Y1: facilitate de lichiditate pe termen scurt
45
Măsura Y2: împrumuturi pe termen lung
7,9
Emisiune a unui nou titlu de creanță garantat în baza schemei olandeze de garantare a depozitelor
18,8
Total ajutor de finanțare/lichiditate
71,7 (sau 52,9 după corectarea dublei contabilizări) (116)
6.2. Compatibilitatea diferitelor măsuri de ajutor de stat
(281)
Articolul 107 alineatul (3) litera (b) din tratat autorizează Comisia să declare un ajutor ca fiind compatibil cu piața internă dacă acesta este destinat „remedierii unei perturbări grave a economiei unui stat membru”. În ceea ce privește economia olandeză, riscul unei perturbări grave a fost confirmat în diferitele aprobări de către Comisie a măsurilor adoptate de autoritățile olandeze în vederea combaterii efectelor crizei financiare, între care se numără schema de garantare.
(282)
Totuși, în acest caz, este necesar să se sublinieze afirmația Tribunalului de Primă Instanță potrivit căreia articolul 107 alineatul (3) litera (b) din tratat trebuie aplicat în mod restrictiv (117), astfel încât perturbarea economică trebuie să afecteze întregul stat membru și nu să se limiteze la o dimensiune regională. Comisia observă că ABN AMRO N și FBN sunt bănci olandeze de top, cu o rețea de sucursale extinsă la nivel național și ocupând primele poziții într-o gamă largă de segmente ale pieții bancare olandeze de servicii cu amănuntul și pentru IMM-uri. În contextul multiplelor incertitudini care marchează redresarea din criza financiară și economică globală, dispariția acestor bănci ar conduce la o gravă perturbare a economiei olandeze, ceea ce înseamnă că ajutorul de stat al guvernului olandez poate fi evaluat în temeiul articolului 107 alineatul (3) litera (b) din tratat.
(283)
Comisia a prezentat mai multe detalii legate de compatibilitatea anumitor măsuri în Comunicarea privind sectorul bancar, în Comunicarea privind recapitalizarea și în Comunicarea privind activele depreciate și legate de restructurarea necesară în Comunicarea privind restructurarea.
(284)
Măsurile individuale trebuie evaluate pe baza comunicărilor relevante ale Comisiei. Instrumentul de recuperare a capitalului nu acoperă activele depreciate și este un substitut de facto al unei măsuri de recapitalizare. Principiile generale aflate la baza Comunicării privind activele depreciate ar trebui totuși să fie valabile și pentru instrumentul de recuperare a capitalului, pentru ca acesta să fie conform cu piața internă. Pentru a menține un mediu concurențial echitabil, Comisia a trebuit să verifice dacă CRI nu a fost utilizat pentru a transfera pierderile anticipate în portofoliul statului. În plus, măsura A ar trebui să conțină suficiente stimulente de retragere, iar în cazul în care situația economică s-ar deteriora, ABN AMRO N tot ar trebui să își asume unele pierderi prin intermediul unui eșantion vertical. Măsurile de asigurare a lichidității (măsurile Y1 și Y2) trebuie evaluate pe baza Comunicării privind sectorul bancar, iar măsurile de recapitalizare (mai precis, măsurile Z, B4 și B5, precum și marja de prudență de 500 milioane EUR care făcea parte din măsurile B3 și C) pe baza Comunicării privind recapitalizarea.
6.2.1. Compatibilitatea măsurilor Y1 și Y2 în înțelesul Comunicării privind sectorul bancar
(285)
Pentru a fi conforme cu Comunicarea privind sectorul bancar, măsurile Y1 și Y2 trebuie să fie bine orientate, proporționale și concepute să evite denaturările nejustificate ale concurenței.
(286)
Comisia repetă concluzia de la considerentul 51 al deciziei din 8 aprilie 2009, potrivit căreia măsura de separare completă a FBN de Fortis SA/NV, societatea-mamă afectată de probleme de lichiditate, a fost necesară pentru a proteja FBN împotriva dificultăților acute cu care se confrunta în acea perioadă societatea-mamă. Prin urmare, măsurile pot fi considerate bine orientate, urmărind salvarea FBN.
(287)
Măsurile Y1 și Y2 ar trebui, de asemenea, să fie proporționale și să nu denatureze concurența în mod nejustificat. În această privință, Comisia are o opinie favorabilă despre sistemul de stabilire a prețului elaborat de statul olandez, care urmărea să asigure un mediu concurențial echitabil prin intermediul schemei de garantare (a se vedea considerentul 169]. În ceea ce privește schemele de garantare, Comisia a solicitat sistematic statelor membre să perceapă o primă de cel puțin 50 de puncte de bază pentru garanțiile cu o durată de peste trei luni (și de maxim 12 luni). Comisia a constatat că statul olandez nu a aplicat întotdeauna rata EURIBOR plus 50 de puncte de bază pentru împrumuturile cu o scadență mai mare de trei luni. Prin urmare, Comisia poate declara că măsura Y1 este compatibilă cu piața internă doar dacă se efectuează o plată rectificativă în valoare de 18,2 milioane EUR, pentru a asigura că împrumuturile cu o perioadă de scadență de peste trei luni să fie remunerate efectiv la o rată EURIBOR + 50 de puncte de bază. Comisia observă cu satisfacție că toate facilitățile de lichiditate au fost rambursate și au încetat în iunie 2009.
(288)
În ceea ce privește măsura Y2, Comisia observă că, în condițiile în care autoritățile olandeze nu au modificat rata dobânzii și perioada de scadență a împrumuturilor, FBN a beneficiat de împrumuturi relativ ieftine, care puteau denatura concurența. Prin urmare, Comisia poate declara că măsura este compatibilă cu Comunicarea privind sectorul bancar doar dacă toate condițiile prevăzute în continuare în prezenta decizie și, mai precis, măsurile de limitare a denaturărilor concurenței sunt puse în aplicare corect.
6.2.2. Compatibilitatea măsurilor Z, B3 (respectiv, 500 milioane EUR), B4 și B5 și C în înțelesul Comunicării privind recapitalizarea
(289)
Comisia a concluzionat că măsurile în cauză au fost aplicate în vederea acoperirii unei necesități veritabile și reprezentau minimul necesar pentru restabilirea integrală a viabilității societăților respective.
(290)
În ceea ce privește remunerarea, Comisia a observat că statul era deja deținătorul a 100 % din acțiunile ordinare ale FBN (și, indirect, a 100 % din ABN AMRO N). Toate aceste măsuri erau indispensabile pentru menținerea valorii respectivei participații.
(291)
Grupul ABN AMRO va realiza un randament al capitalului propriu de aproximativ […] în 2013, ceea ce arată că, datorită intervențiilor statului, a fost creată o entitate viabilă și profitabilă.
(292)
Toate evaluările disponibile ale grupului ABN AMRO depășesc cu mult suma ajutorului aferent măsurilor Z, B3, B4, B5 și C (respectiv, o valoare cuprinsă între 4,2 miliarde EUR și 5,45 miliarde EUR). Astfel, statul va beneficia de o remunerare adecvată a ajutorului acordat în favoarea ABN AMRO N și FBN (118).
(293)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia a concluzionat că măsurile Z, B3, B4, B5 și C sunt compatibile cu Comunicarea privind recapitalizarea, dacă toate condițiile prevăzute în continuare în prezenta decizie sunt puse în aplicare corect.
6.2.3. Compatibilitatea instrumentului de recuperare a capitalului cu principiile prezentate în Comunicarea privind activele depreciate
(294)
Comisia recunoaște că instrumentul de recuperare a capitalului instituit de statul olandez diferă de măsurile tradiționale privind activele depreciate care au fost evaluate în alte cazuri. În timp ce alte măsuri privind activele depreciate încercau să degreveze băncile de astfel de active, portofoliul protejat prin CRI este un portofoliu ipotecar olandez tradițional, în privința căruia nici ABN AMRO N, nici experții externi nu se așteptau la o depreciere semnificativă a performanței.
(295)
Comisia observă că o recapitalizare tradițională la nivelul ABN AMRO N nu era oportună pentru statul olandez, deoarece nu era o entitate juridică separată la momentul respectiv, iar statul olandez nu ar fi avut posibilitatea să își izoleze contribuția de capital, ceea ce ar fi putut avea efecte negative, în special în scenarii de stres. În plus, instrumentele private de recuperare a capitalului nu erau fezabile, având în vedere dimensiunea tranzacției și complexitatea aferentă procesului de separare a ABN AMRO Bank NV, societatea-mamă a ABN AMRO N și ABN AMRO Z.
(296)
În acest context special, Comisia poate accepta faptul că CRI este o alternativă la majorarea tradițională a capitalului, și nu un mijloc de protecție împotriva activelor „toxice”, reprezentând deci o măsură necesară și orientată în mod adecvat pentru remedierea problemei specifice de capital a ABN AMRO Z.
(297)
În pofida faptului că măsura reprezintă, în principal, un substitut pentru o recapitalizare, aceasta trebuie să fie în concordanță cu alte scheme de recuperare a capitalului, protejând astfel piața internă conform explicațiilor de la considerentul 284.
(298)
Comisia a concluzionat că statul olandez a prezentat suficiente dovezi pentru a demonstra că evaluarea a fost concepută astfel încât ABN AMRO N sau succesorii săi legali să suporte pierderile anticipate. Datele de piață (în special rapoartele de rating), datele istorice și dovezile recente furnizate de ABN AMRO N arată că tranșa anuală de primă pierdere de 20 de puncte de bază ar trebui să fie suficientă pentru a acoperi pierderile anticipate.
(299)
Remunerarea plătită de AB AMRO N nu este inferioară celei prevăzute în Comunicarea privind activele depreciate și în Comunicarea privind recapitalizarea. Remunerarea presupune că ABN AMRO N va plăti 10 % pe capitalul care este recuperat prin tranzacție ca urmare a reducerii RWA. Comparativ, această rată este mai avantajoasă decât ratele minime stabilite la punctul (27) din Comunicarea privind recapitalizarea. Având în vedere remunerarea relativ ridicată, eșantionul vertical de 5 % și mecanismele de recuperare („claw-back”) pot fi considerate conforme cu punctul (24) și nota de subsol 15 din Comunicarea privind activele depreciate.
(300)
Măsura A conține, de asemenea, suficiente stimulente de retragere. Opțiunile de tip „call” descrise la considerentul 107 arată că ABN AMRO N (sau grupul ABN AMRO în prezent) pot întrerupe cu ușurință măsura. În plus, prețul este stabilit astfel încât măsura devine mai scumpă odată cu trecerea timpului. Condițiile contractuale prevăd ca prețul să nu fie ajustat atunci când grupul ABN AMRO va începe să își calculeze cerințele de capital în conformitate cu Basel II. Lipsa unei ajustări va reduce efectul de recuperare a capitalului generat de măsură, în timp ce comisionul de garantare nu va scădea. În plus, tranșa de primă pierdere este calculată ca procent din valoarea inițială a portofoliului, astfel încât tranșa de primă pierdere ca procent din portofoliul restant (respectiv, portofoliul inițial corectat, între altele, pe baza rambursărilor) va crește treptat în timp.
(301)
Având în vedere caracteristicile instrumentului CRI, planul de restructurare din decembrie 2009 și planul de restructurare actualizat din noiembrie 2010, conform descrierii de la titlul 2.3 din prezenta decizie, Comisia consideră măsura A drept compatibilă cu principiile generale ale măsurii privind activele depreciate și cu principiile pieței interne, astfel cum se explică la considerentul 284.
(302)
Faptul că CRI a fost reziliat de grupul ABN AMRO imediat după ce a pus în aplicare cerințele Basel II confirmă ex-post analiza de la considerentele 294-301.
6.3. Evaluarea ajutorului, a planului de restructurare din decembrie 2009 și a planului de restructurare actualizat din noiembrie 2010 în înțelesul Comunicării privind restructurarea
(303)
Având în vedere suma și destinația ajutorului, astfel cum au fost descrise la alineatele precedente, și în special faptul că ajutorul de recapitalizare depășește 2 % din RWA, Comisia consideră că este necesară o restructurare masivă, în conformitate cu punctul (4) din Comunicarea privind restructurarea.
6.3.1. Viabilitatea
(304)
Un plan de restructurare trebuie să demonstreze că strategia băncii se bazează pe un concept coerent și că banca și-a restabilit viabilitatea pe termen lung fără a depinde de intervenția statului.
(305)
După cum s-a concluzionat deja în decizia din 5 februarie 2010, modelele de afaceri ale FBN și ABN AMRO N nu se bazau pe asumarea excesivă a riscurilor și pe practici de creditare nesustenabile. Cu toate acestea, ca urmare a separării de grupurile-mamă respective, cele două entități rămâneau vulnerabile și nepregătite în anumite domenii fundamentale. După divizarea societății-mamă, accesul ABN AMRO N la societățile mai mari era limitat, își pierduse rețeaua internațională și îi lipseau mai multe capacități în materie de produse și IT. FBN era, de asemenea, grav afectată de separarea de societatea-mamă, iar finanțarea sa depindea într-o măsură importantă de piețele bancare cu ridicata. Planul de restructurare al grupului ABN AMRO din decembrie 2009 (precum și planul de restructurare actualizat din noiembrie 2010) arată că integrarea ABN AMRO N și a FBN reduce în mod substanțial vulnerabilitățile fiecăreia din cele două entități. Fuziunea între FBN și ABN AMRO N a contribuit la îndepărtarea unora dintre aceste temeri. Vasta franciză bancară de servicii cu amănuntul și private a ABN AMRO N avea un portofoliu bogat de depozite, ceea ce crea un profil de finanțare mai bun al grupului integrat, FBN a rezolvat parțial problema rețelei internaționale a ABN AMRO N, iar cele două grupuri au reușit să soluționeze împreună probleme precum cele legate de IT (mai exact, nu au mai fost nevoite să își reconstruiască separat câte o platformă IT și alte instrumente de asistență).
(306)
Previziunile financiare arată că, la sfârșitul perioadei de restructurare, entitatea fuzionată ar trebui să își poată acoperi costurile și să realizeze un randament corespunzător al capitalului propriu de aproximativ […] %. Societatea va continua să înregistreze profituri chiar și într-un scenariu de stres, în timp ce ratele de adecvare a capitalului rămân la niveluri peste pragurile minime prevăzute de lege. Astfel, rezerva de capital a societății pare suficient de consistentă - în urma intervențiilor repetate ale statului - pentru a putea face față viitoarelor situații adverse fără a mai fi necesar să apeleze din nou la ajutorul statului.
(307)
Potrivit cifrelor din al doilea semestru al anului 2008 și primul semestru al anului 2009, viabilitatea deplină a unei societăți este condiționată în mod decisiv de realizarea unor venituri nete din dobânzi suficient de ridicate. Prin urmare, planul de restructurare din decembrie 2009 și planul de restructurare actualizat din noiembrie 2010 pot fi declarate compatibile cu cerințele de viabilitate ale Comunicării privind restructurarea numai dacă grupul ABN AMRO va depune toate eforturile pentru a realiza veniturile nete actualizate din dobânzi prevăzute în planul de restructurare din noiembrie 2010. Grupul ABN AMRO trebuie să raporteze progresele înregistrate Comisiei în mod regulat - cel puțin trimestrial. Dacă grupul ABN AMRO observă discrepanțe față de previziuni, trebuie să inițieze imediat măsuri corective.
(308)
Un plan de restructurare trebuie să conțină previziuni însoțite de defalcările necesare, iar restructurarea necesită, în plus, o retragere din activitățile care ar continua să înregistreze pierderi din punct de vedere structural pe termen mediu (119). La considerentul 120 al deciziei din 5 februarie 2010, Comisia se îndoia dacă problemele de viabilitate ale diviziei Prime Fund Solutions (Soluții pentru fonduri de bază) - care raportase o pierdere importantă ca urmare a fraudei Madoff în 2008 - au fost soluționate în mod corespunzător. Acest aspect a fost rezolvat prin vânzarea PFS către Credit Suisse (a se vedea, de asemenea, considerentul 74]. Previziunile detaliate la nivel divizional arată că atât în scenariul de caz de referință, cât și în scenariul de stres, toate diviziile contribuie în mod pozitiv la rezultatele obținute. Prin urmare, Comisia poate concluziona că nu mai există divizii cu probleme structurale de profitabilitate și, pe baza acestei concluzii, nu mai sunt necesare alte dezinvestiții pentru a ameliora viabilitatea societății.
6.3.2. Împărțirea responsabilităților/minimul necesar
(309)
Un plan de restructurare trebuie să demonstreze în mod clar că ajutorul a rămas limitat la minimul necesar. Costurile asociate restructurării trebuie să fie suportate nu doar de către stat, ci și, în măsură maximă posibilă, de cei care au investit în bancă. Cu alte cuvinte, banca și deținătorii săi de capital trebuie să contribuie cât mai mult la restructurare folosind resursele proprii. Ajutorul de restructurare trebuie să se limiteze la acoperirea costurilor care sunt necesare pentru restabilirea viabilității. În consecință, o întreprindere nu trebuie să beneficieze de resurse publice care ar putea fi folosite pentru finanțarea activităților care distorsionează piața și care nu sunt legate de procesul de restructurare,de exemplu, achiziții (120).
(310)
Comunicarea privind restructurarea reamintește necesitatea instituirii unei interdicții asupra achizițiilor, astfel încât ajutorul să rămână limitat la minimul necesar. Punctul (23) din Comunicarea privind restructurarea menționează, în mod explicit, că „o întreprindere nu trebuie să beneficieze de resurse publice care ar putea fi folosite pentru finanțarea activităților care distorsionează piața și care nu sunt legate de procesul de restructurare. De exemplu, achiziționarea de titluri de participare ale altor întreprinderi sau realizarea unor investiții noi nu poate fi finanțată prin ajutoare de stat, decât în cazul în care acest lucru este esențial pentru restabilirea viabilității unei întreprinderi.”
(311)
În plus, Comunicarea privind restructurarea asociază o interdicție asupra achizițiilor cu denaturări ale concurenței. La punctele (39) și (40), comunicarea arată că „ajutorul de stat nu trebuie utilizat în detrimentul concurenților care nu se bucură de asistență publică similară” și că „băncile nu trebuie să utilizeze ajutorul de stat pentru achiziționarea de întreprinderi concurente. Această condiție se aplică cel puțin timp de trei ani și poate continua până la sfârșitul perioadei de restructurare, în funcție de sfera de aplicare, de dimensiunea și de durata ajutorului.”
(312)
În conformitate cu punctul (40) din Comunicarea privind restructurarea, ajutorul poate fi declarat compatibil numai dacă grupul ABN AMRO aplică în mod strict o interdicție asupra achizițiilor (121) în perioada de trei ani ulterioară datei prezentei decizii. Interdicția asupra achizițiilor trebuie prelungită dacă statul olandez continuă să dețină peste 50 % din grupul ABN AMRO după perioada de trei ani. Totuși, interdicția asupra achizițiilor nu trebuie să depășească o perioadă de cinci ani. În timp ce o parte din ajutor a fost deja rambursată, unele măsuri (în special măsurile Z și C) nu pot fi rambursate de bancă din cauza formei în care au fost acordate (respectiv, nu sub forma unui titlu de creanță hibrid). Sfârșitul perioadei de proprietate a statului este un punct de reper pentru estimarea momentului în care expiră avantajul ce decurge din ajutorul acordat.
(313)
Comisia observă că planul de restructurare din decembrie 2009 (completat cu previziuni financiare pentru scenariul defavorabil la 23 martie 2010) indica deja că grupul ABN AMRO a devenit o entitate viabilă care ar trebui să realizeze un randament decent al capitalului propriu și chiar să înregistreze profituri acceptabile în condiții economice defavorabile. Planul de restructurare actualizat din noiembrie 2010 a confirmat această analiză. Această restabilire a viabilității nu este condiționată de achiziții. Prin urmare, o interdicție asupra achizițiilor nu este contrară restabilirii viabilității.
(314)
Comisia consideră că, în conformitate cu punctul (26) din Comunicarea privind restructurarea, o interdicție asupra cupoanelor hibride și o interdicție asupra utilizării instrumentelor hibride sunt inevitabile (122). În contextul unei restructurări, măsurile care reduc suma totală a fondurilor proprii nu sunt compatibile cu obiectivul de împărțire a responsabilităților și cu cerința privind minimul necesar.
(315)
După cum s-a arătat la punctul (26) din Comunicarea privind restructurarea, „băncile nu trebuie să folosească ajutorul de stat pentru a remunera propriile fonduri (capitalul propriu și împrumuturile subordonate) atunci când aceste activități nu generează profit suficient”. O evaluare detaliată a planului de restructurare al grupului ABN AMRO din decembrie 2009 (și a planului de restructurare actualizat din noiembrie 2010) permite Comisiei să concluzioneze că, după aproximativ doi ani, grupul ABN AMRO ar fi trebuit să își restabilească viabilitatea, fapt ilustrat de un randament acceptabil al capitalului propriu de aproximativ […] % în 2012 și, respectiv, 2013. În acest context, o interdicție de 2 ani asupra cupoanelor hibride și a utilizării instrumentelor hibride (123) pare să asigure o împărțire adecvată a responsabilităților între deținătorii de capital ai societății (124). Astfel, ajutorul poate fi declarat compatibil doar cu condiția aplicării unei interdicții asupra cupoanelor hibride și a utilizării instrumentelor hibride, astfel cum se descrie în detaliu la articolul 8 din dispozitivul deciziei. Această interdicție asupra cupoanelor hibride și a utilizării instrumentelor hibride trebuie aplicată și deținătorilor de acțiuni preferențiale ale FBNH, pentru a elimina dubiile exprimate de Comisie la considerentul 130 al deciziei din 5 februarie 2010.
(316)
În alte cazuri, sunt necesare, de asemenea, măsuri de împărțire a responsabilităților pentru a asigura asumarea de către băncile salvate a răspunderii corespunzătoare pentru consecințele comportamentului lor anterior, astfel încât să fie create stimulente adecvate pentru comportamentul viitor corect al acestora și al altora. Acest factor este mai puțin relevant în cazul de față, problemele societății fiind legate, într-o mare măsură, de fosta societate-mamă Fortis SA/NV (a se vedea secțiunea 6.3.3 „Măsuri de limitare a denaturării concurenței”). Prin urmare, se poate accepta, din perspectiva împărțirii responsabilităților, că nu există dezinvestiții majore, altele decât vânzarea PFS și Intertrust, care reprezentau împreună […] % din venitul total din exploatare și […] % din RWA.
6.3.3. Măsuri de limitare a denaturării concurenței
(317)
În ceea ce privește măsurile necesare pentru limitarea denaturării concurenței, cazul de față prezintă câteva caracteristici atipice.
(318)
Punctul (28) din Comunicarea privind restructurarea indică tipul de denaturare a concurenței care poate apărea atunci când ajutorul de stat este furnizat pentru menținerea stabilității financiare în perioade de criză sistemică: „În cazul în care băncile concurează pe baza meritelor produselor și serviciilor lor, acelea care acumulează riscuri excesive și/sau se bazează pe modele de afaceri neviabile vor pierde, în cele din urmă, cota de piață și, eventual, vor ieși de pe piață, în timp ce concurenți mai eficienți se vor extinde sau vor intra pe piețele în cauză. Ajutoarele de stat prelungesc denaturarea anterioară a concurenței generată de asumarea de riscuri excesive și de folosirea unor modele de afaceri neviabile, prin sprijinirea artificială a puterii de piață a beneficiarilor acestor ajutoare. În acest mod, ajutoarele de stat pot genera un risc moral pentru beneficiari, diminuând în același timp stimulentele, pentru cei care nu beneficiază de ajutoare, în vederea exercitării concurenței, a realizării de investiții și a inovării.”
(319)
După cum s-a arătat în decizia din 3 decembrie 2008, dificultățile Fortis SA/NV și Fortis Bank SA/NV au fost rezultatul asumării unor riscuri excesive: (i) Fortis Bank SA/NV a investit fonduri considerabile în produse structurate de credit, iar (ii) Fortis SA/NV a decis să achiziționeze ABNA MRO N la un preț foarte ridicat. Pentru a autoriza ajutorul acordat acestor bănci, Comisia solicită o reducere semnificativă a prezenței pe piață a beneficiarului. În această privință, Comisia observă că Fortis SA/NV a fost divizată în patru părți: activele belgiene și internaționale de asigurări continuă să facă parte din societatea Fortis SA/NV cotată (care, după colapsul Fortis SA/NV, a fost redenumită Ageas); Fortis Bank SA/NV și BGL au fost achiziționate de BNP Paribas; statul olandez a achiziționat FBN (incluzând ABN AMRO N) și statul olandez a achiziționat, de asemenea, activitățile olandeze de asigurări (125). Cu alte cuvinte, Fortis SA/NV a fost divizată în entități mai mici, iar societatea propriu-zisă Fortis Bank SA/NV a fost separată în două părți (126).
(320)
Comisia observă că măsurile în favoarea FBN și ABN AMRO N evaluate în cadrul prezentei decizii au caracteristici specifice, care diferă de alte cazuri de restructurare analizate în cursul crizei actuale, inclusiv cele ale Fortis Bank SA/NV și Fortis SA/NV. În acest caz, FBN și ABN AMRO N nu au nevoie de ajutor de stat în primul rând deoarece au luat decizii administrative incorecte. Necesitatea ajutorului de stat nu decurge din situații precum acumularea de riscuri excesive prin investiții sau politica de creditare sau din aplicarea unei politici de prețuri nesustenabile. De asemenea, dificultățile în care se aflau Fortis SA/NV și Fortis Bank SA/NV nu au fost rezultatul unor politici riscante de creditare sau de prețuri în sectoarele serviciilor bancare cu amănuntul, private sau comerciale, care, dimpotrivă, erau profitabile. În consecință, Comisia consideră că ajutorul pentru FBN și ABN AMRO N denaturează concurența într-o măsură mult mai mică decât ajutorul aprobat în favoarea instituțiilor financiare care acumulaseră riscuri excesive. Prin urmare, Comisia consideră că nu sunt necesare noi dezinvestiții.
(321)
Cu toate acestea, trebuie să se asigure că ajutorul de stat nu este utilizat de FBN și ABN AMRO N pentru a se dezvolta în detrimentul concurenței, de exemplu, prin aplicarea unei politici de prețuri nesustenabile sau prin achiziționarea altor instituții financiare. Într-un astfel de caz, ajutorul ar „diminua stimulentele, pentru cei care nu beneficiază de ajutoare, în vederea exercitării concurenței, a realizării de investiții și a inovării” și ar putea compromite „stimulentele în favoarea realizării de activități transfrontaliere” prin descurajarea intrării pe piața olandeză.
(322)
Prin urmare, ajutorul de stat poate fi declarat compatibil doar dacă au fost instituite suficiente măsuri prin care să se asigure că ajutorul de stat nu este utilizat în detrimentul concurenților, în condițiile în care unii dintre aceștia nu au beneficiat de asistență publică similară. Este necesară menținerea unui mediu concurențial echitabil între băncile care au beneficiat și cele care nu au beneficiat de asistență publică. Trebuie evitată, de asemenea, situația în care ajutorul de stat diminuează stimulentele, pentru cei care nu beneficiază de ajutoare, în vederea exercitării concurenței, a realizării de investiții și a inovării și contribuie la crearea unor bariere care ar putea compromite activitățile transfrontaliere.
(323)
Comunicarea privind restructurarea prevede că natura și forma unor astfel de plafoane vor depinde de suma ajutorului și de condițiile și circumstanțele de acordare a acestuia, dar și de caracteristicile pieței (piețelor) pe care își desfășoară activitatea banca beneficiară. Suma ajutorului a fost menționată la secțiunea 6.1.3 Cuantificarea ajutorului. Condițiile și circumstanțele specifice de acordare a ajutorului au fost discutate la începutul prezentei secțiuni. Conform punctului (32) din Comunicarea privind restructurarea, dimensiunea și importanța relativă a băncii pe piață (piețe) joacă, de asemenea, un rol important. Dacă prezența pe piață rămasă a băncii restructurate este limitată, este puțin probabil să se recurgă la măsuri suplimentare. Astfel, condițiile necesare pentru declararea ajutorului ca fiind compatibil sunt legate, în principal, de serviciile bancare cu amănuntul și private, deoarece societatea și-a redus deja în mod substanțial prezența în sectorul bancar comercial prin vânzarea New HBU.
(324)
Ajutorul poate fi declarat compatibil cu Comunicarea privind restructurarea sub rezerva aplicării de către grupul ABN AMRO a măsurilor descrise la punctele (325)-(329).
(325)
În ceea ce privește sectoarele de servicii bancare cu amănuntul și private, ajutorul poate fi declarat compatibil cu condiția ca grupul ABN AMRO să nu determine prețul pe piață în segmentul produselor standardizate de economisire și ipotecare. Conform punctului (44) din Comunicarea privind restructurarea, grupul ABN AMRO nu trebuie să ofere condiții de prețuri care nu pot fi îndeplinite de concurenții care nu beneficiază de ajutor de stat.
(326)
Întrucât o interdicție asupra practicilor de stabilire a prețului pe piață se poate dovedi mai puțin eficientă în segmente cu numeroase produse nestandardizate, cum ar fi serviciile bancare private în Țările de Jos, în cazul în care există reclamații specifice, ajutorul va fi declarat compatibil doar sub rezerva îndeplinirii unei condiții suplimentare, în conformitate cu punctul (44) din Comunicarea privind restructurarea. Grupul ABN AMRO trebuie să urmărească să obțină veniturile nete din dobânzi menționate de Comisie la 8 noiembrie 2010. Astfel, grupul ABN AMRO trebuie să adopte măsuri corespunzătoare imediat ce observă că nu și-a îndeplinit previziunile, în special ca urmare a aplicării unor marje reduse ale dobânzilor.
(327)
Deoarece o interdicție asupra practicilor de stabilire a prețului de piață este dificil de pus în aplicare și de monitorizat în sectorul bancar privat, este necesară aplicarea altor măsuri corective mai potrivite pentru a asigura concurența eficientă, cum ar fi măsurile care favorizează intrarea pe piață, în conformitate cu punctul (44) din Comunicarea privind restructurarea. În această privință, o condiție necesară pentru a declara ajutorul ca fiind compatibil este ca grupul ABN AMRO să aplice o măsură care facilitează transferul. Concret, grupul ABN AMRO trebuie să-și acopere propriile costuri administrative, de transfer și de tranzacționare pentru clienții săi din divizia Private Banking NL (Servicii bancare private Țările de Jos), care sunt consecința directă a sistării relației bancare private și a transferării portofoliilor (127). Această măsură ar trebui să se aplice pe durata a două luni consecutive, începând cât mai repede posibil și în termen de cel târziu un an de la data deciziei. Imediat după începerea perioadei de două luni, banca va comunica tuturor clienților săi bancari privați, într-o manieră clară, opțiunile pe care le pune la dispoziție. Grupul ABN AMRO trebuie să prezinte, de asemenea, Comisiei probe potrivit cărora transferurile clienților sunt executate prin procedurile normale și că nu au existat întârzieri în procesul de transfer al clienților.
(328)
Dacă măsurile de limitare a denaturării nejustificate a concurenței și, în special, măsurile specifice din sectoarele serviciilor bancare cu amănuntul și private sunt puse în aplicare corect, acestea vor fi suficiente pentru a soluția problemele semnalate de reclamant. În cursul investigării acestor probleme, Comisia a constatat că ABN AMRO a stabilit temporar prețul pe piață în pierdere la unele din produse, dar că această politică de prețuri a fost aplicată într-un mediu cu deficit de lichidități, în care toate băncile concurau în mod agresiv pentru atragerea de economii, dar și în contextul specific al lansării MoneYou (lansare decisă înainte de colapsul Fortis SA/NV).
(329)
Punctul (44) din Comunicarea privind restructurarea menționează, de asemenea, faptul că băncile nu trebuie să invoce ajutorul de stat drept un avantaj competitiv atunci când fac publicitate ofertelor lor financiare. Prin urmare, o condiție pentru declararea ajutorului ca fiind compatibil este ca grupul ABN AMRO să nu menționeze ajutorul de stat în campaniile sale de marketing și de comunicare către investitori pe o perioadă de trei ani. Aceste interdicții ar trebui prelungite pe o perioadă de până la cinci ani, atât timp cât statul olandez deține o participație în cadrul grupului ABN AMRO de cel puțin 50 %.
(330)
În ceea ce privește denaturarea nejustificată a concurenței, Comisia are o opinie favorabilă în legătură cu vânzarea PFS și a Intertrust. Vânzarea FPS reduce atractivitatea companiei pentru clienții instituționali, în timp ce Intertrust furniza, între altele, servicii care puteau consolida franciza bancară de servicii private. Prin urmare, vânzarea sa ar putea permite concurenților să își îmbunătățească poziția competitivă față de ABN AMRO Mees Pierson. În plus, Comisia consideră că rambursarea unei părți din ajutor contribuie la limitarea denaturării concurenței. Comisia adoptă o poziție favorabilă și în ceea ce privește politica de dividende descrisă la considerentul 75.
6.3.4. Concluzie
(331)
Astfel, dacă toate condițiile menționate la secțiunile 6.2 și 6.3 sunt puse în aplicare corect, planul de restructurare din decembrie 2009, actualizat prin planul de restructurare din noiembrie 2010, oferă suficiente indicii privind restabilirea viabilității pe termen lung a grupului ABN AMRO. Planul de restructurare din decembrie 2009, actualizat prin planul de restructurare din noiembrie 2010, prevede o împărțire suficientă a responsabilităților și conține măsuri adecvate de limitare a denaturării nejustificate a concurenței. Prin urmare, Comisia poate declara, în mod condiționat, că planul de restructurare din decembrie 2009, astfel cum a fost actualizat prin planul de restructurare din noiembrie 2010, este conform cu dispozițiile Comunicării privind restructurarea.
7. CONCLUZIE
Comisia constată că Țările de Jos au aplicat în mod ilegal ajutorul de stat menționat la secțiunea 6.1.3 „Cuantificarea ajutorului de stat”, cu încălcarea articolului 108 alineatul (3) din tratat. Cu toate acestea, ajutorul poate fi considerat compatibil dacă sunt puse în aplicare condițiile prezentate la secțiunile 6.2 și 6.3 și descrise mai detaliat în dispozitivul prezentei decizii.
Comisia observă că statul olandez a acceptat, în mod excepțional, să primească textul prezentei decizii exclusiv în limba engleză.
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
Ajutorul de stat acordat de Țările de Jos în favoarea grupului ABN AMRO este compatibil cu piața internă sub rezerva îndeplinirii condițiilor prevăzute la articolele 3-9.
Acest ajutor de stat a fost acordat după cum urmează:
-
ajutor de recapitalizare în valoare de 4,2 miliarde EUR până la 5,45 miliarde EUR în favoarea FBN și, respectiv, a ABN AMRO N și
-
71,7 miliarde EUR sub formă de ajutor de lichiditate.
Articolul 2
În înțelesul prezentei decizii, se aplică următoarele definiții:
(a)
„Grupul ABN AMRO” înseamnă grupul ABN AMRO și filialele sale deținute în mod direct sau indirect, inclusiv entitățile în care grupul ABN AMRO deține controlul exclusiv în sensul Regulamentului (CE) al Consiliului nr. 139/2004 din 20 ianuarie 2004 privind controlul concentrărilor economice între întreprinderi („Regulamentul CE privind concentrările economice”) (128).
(b)
„poziția întâi” înseamnă poziția ocupată de societatea care oferă cel mai atractiv preț.
(c)
„clienți cu amănuntul” înseamnă toți clienții individuali (spre deosebire de clienții persoane juridice).
(d)
„produse standardizate de economisire și depozite cu amănuntul” înseamnă toate produsele standardizate cu amănuntul și de depozite care acoperă, în orice moment, cel puțin 85 % din volumul produselor grupului ABN AMRO de pe piața cu amănuntul a economiilor și depozitelor.
(e)
„produse ipotecare standardizate” înseamnă toate produsele standardizate cu amănuntul și de depozite care acoperă, în orice moment, cel puțin 85 % din volumul produselor ipotecare ale grupului ABN AMRO.
(f)
„Private Banking NL (Servicii bancare private Țările de Jos)” înseamnă toți clienții unității operaționale Private Banking (Servicii bancare private), cu excepția celor aparținând Private Banking International (Servicii bancare private internaționale) (129).
Articolul 3
1. În lipsa unei autorizări prealabile din partea Comisiei, grupul ABN AMRO nu trebuie să ocupe poziția întâi în ceea ce privește produsele standardizate de economisire și depozite cu amănuntul pentru clienții cu amănuntul între instituțiile financiare […] care dețin cea mai mare cotă de piață ca volum pe piața olandeză cu amănuntul a economiilor, în oricare dintre următoarele segmente:
-
conturi de economii;
-
depozite la termen fix cu o perioadă de 1 an;
-
depozite la termen fix cu o perioadă de 2 ani;
-
depozite la termen fix cu o perioadă de 3 ani;
-
depozite la termen fix cu o perioadă de 4 ani și
-
depozite la termen fix cu o perioadă de 5 ani.
Fără a aduce atingere primului paragraf, în cazul în care trei instituții financiare ocupă împreună poziția întâi între instituțiile financiare […] cu cea mai mare cotă de piață într-un segment al pieței olandeze cu amănuntul a economiilor și depozitelor, grupul ABN AMRO poate egala proporția celor trei instituții financiare în ceea ce privește produsele standardizate din segmentul corespunzător.
2. În lipsa unei autorizări prealabile din partea Comisiei, grupul ABN AMRO nu trebuie să ocupe poziția întâi în ceea ce privește orice tip standardizat de ipotecă între instituțiile financiare […] care dețin cea mai mare cotă de piață pe piața ipotecară cu amănuntul din Țările de Jos.
Fără a aduce atingere primului paragraf, în cazul în care trei instituții financiare ocupă împreună poziția întâi între instituțiile financiare […] cu cea mai mare cotă de piață pe piața ipotecară cu amănuntul din Țările de Jos, grupul ABN AMRO poate egala proporția celor trei instituții financiare în ceea ce privește tipul standardizat corespunzător de ipotecă.
3. Pentru a asigura conformitatea cu alineatele (1) și 2, grupul ABN AMRO trebuie să monitorizeze permanent, și cel puțin o dată pe săptămână, condițiile oferite de […] celelalte instituții financiare care dețin cea mai mare cotă de piață ca volum pe piețele olandeze de economii respective, în măsura în care aceste condiții sunt disponibile în mod public. În cazul în care datele oricăreia dintre […] celelalte instituții financiare nu sunt disponibile în mod public, acestea vor fi înlocuite cu cifre ale instituțiilor financiare care ocupă următoarele locuri în ceea ce privește cota de piață.
De îndată ce grupul ABN AMRO constată că oferă un preț mai favorabil pentru oricare din produsele sale decât prețul pe care are permisiunea să îl ofere în conformitate cu alineatele (1) și 2 din prezentul articol, grupul ABN AMRO informează imediat Comisia. Grupul ABN AMRO trebuie să ajusteze imediat prețul produsului și să aplice ajustarea de preț cât mai curând posibil.
În ceea ce privește produsele de economisire și depozite cu amănuntul, grupul ABN AMRO trebuie să aplice ajustarea cel mai târziu după zece zile lucrătoare de la data la care a observat abaterea de la condiție. Totuși, dacă abaterea se referă la produse al căror preț poate fi modificat doar la sfârșitul unei luni, iar perioada dintre momentul observării abaterii și sfârșitul lunii este mai mică de zece zile lucrătoare, grupul ABN AMRO trebuie să aplice ajustarea cu prima ocazie după încheierea lunii următoare.
În ceea ce privește ipotecile, grupul ABN AMRO își ajustează prețurile în termen de zece zile lucrătoare de la data la care a observat abaterea de la condiție, iar ajustarea se aplică cel mai târziu după 15 zile lucrătoare de la data la care a fost observată abaterea de la condiție.
4. Condiția prevăzută la alineatele (1) și 2 se aplică timp de trei ani de la data prezentei decizii. Grupul ABN AMRO trebuie să prezinte Comisiei un raport de conformitate cu această condiție trimestrial, precum și cel mai târziu în termen de două săptămâni de la publicarea rezultatelor financiare trimestriale ale grupului ABN AMRO.
Articolul 4
1. Grupul ABN AMRO depune toate eforturile pentru a realiza previziunile (inclusiv veniturile nete din dobânzi) prezentate Comisiei în planul de restructurare din decembrie 2009, astfel cum a fost actualizat prin planul de restructurare din noiembrie 2010. Previziunile din noiembrie 2010 se realizează la nivelul consolidat al grupului ABN AMRO.
Grupul ABN AMRO înaintează Comisiei un raport trimestrial în care prezintă o defalcare a previziunilor și a cifrelor reale (inclusiv veniturile nete din dobânzi) la nivelul celor patru segmente stabilite în planul de restructurare din decembrie 2009 și în planul de restructurare din noiembrie 2010: respectiv, Retail Banking (Servicii bancare cu amănuntul), Private Banking NL (Servicii bancare private Țările de Jos), Private Banking International (Servicii bancare private internaționale), Commercial & Merchant Banking (Servicii bancare comerciale și pentru comercianți).
Grupul ABN AMRO poate prezenta Comisiei o cerere motivată de revizuire a previziunilor sale (inclusiv a veniturilor nete din dobânzi) în funcție de evoluțiile externe.
2. Grupul ABN AMRO prezintă o defalcare a previziunilor veniturilor nete din dobânzi în volume și marje la nivel consolidat și la nivel de servicii bancare private.
Grupul ABN AMRO prezintă Comisiei trimestrial, precum și cel mai târziu în termen de două săptămâni de la publicarea rezultatelor sale financiare trimestriale, un raport prin care indică dacă veniturile nete din dobânzi obținute la nivel consolidat sunt conforme cu previziunile menționate la alineatul (1). Acest raport trebuie să prezinte, de asemenea, o comparație între marjele anticipate și marjele reale la nivel consolidat și la nivel de servicii bancare private.
În cazul în care veniturile nete din dobânzi obținute la nivel consolidat nu sunt conforme cu aceste previziuni, grupul ABN AMRO trebuie să prezinte în raportul respectiv toate măsurile adoptate în vederea realizării acestor previziuni.
3. Obligațiile prevăzute la alineatele (1) și 2 se aplică timp de trei ani de la data prezentei decizii.
Articolul 5
1. Grupul ABN AMRO nu poate obține controlul a peste [0 - 7 %] dintr-o întreprindere.
2. Prin derogare de la alineatul (1), grupul ABN AMRO poate efectua achiziții în cazul în care prețul brut total cumulativ de achiziție (excluzând preluarea sau transferul de datorii aferente unor astfel de achiziții) plătit de grupul ABN AMRO pentru toate achizițiile de acest tip pe o perioadă de trei ani de la data prezentei decizii este mai mic de [0 - 600] milioane EUR.
Interdicția prevăzută la alineatul (1) nu se aplică achizițiilor de capital privat realizate de grupul ABN AMRO dacă acestea se încadrează în planul său de afaceri și în bugetul planificat al diviziei „Private Equity” („Capital privat”), astfel cum au fost prezentate Comisiei la 5 octombrie 2010.
Interdicția prevăzută la alineatul (1) nu se aplică nici participațiilor de capital ale […] care au fost preluate de divizia „Energy, Commodities and Transportation” („Energie, mărfuri și transport”) a grupului ABN AMRO în vederea sprijinirii activității sale normale de finanțare, dacă acestea se încadrează în planul de afaceri al grupului ABN AMRO și în bugetul planificat al respectivei divizii, astfel cum au fost prezentate Comisiei la 10 ianuarie 2010.
Grupul ABN AMRO prezintă Comisiei un raport trimestrial, precum și cel mai târziu în termen de două săptămâni de la publicarea rezultatelor sale financiare trimestriale. Acest raport trebuie să prezinte achizițiile efective realizate de diviziile „Private Equity” („Capital privat”) și „Energy, Commodities and Transportation” („Energie, mărfuri și transport”). Raportul conține, de asemenea, informații detaliate privind celelalte achiziții ale grupului ABN AMRO care îi sunt permise în conformitate cu primul paragraf.
3. Interdicția prevăzută la alineatul (1) se aplică timp de cel puțin trei ani de la data prezentei decizii sau până la data la care participația statului olandez la capitalul grupului ABN AMRO scade sub 50 %, oricare dintre aceste situații survine mai întâi. Această interdicție încetează după cel mai târziu cinci ani de la data prezentei decizii.
În cazul în care interdicția prevăzută la alineatul (1) se aplică pe o perioadă de peste trei ani de la data prezentei decizii, prețul brut total cumulativ de achiziție aplicabil în conformitate cu paragraful 1 al alineatului (2) se majorează cu [0 - 200] milioane EUR pe an.
Articolul 6
În cursul comunicărilor sale cu clienți și/sau investitori existenți sau potențiali, grupul ABN AMRO nu trebuie să facă public faptul că se află în proprietatea statului și nici nu trebuie să facă referire la vreun ajutor de stat de care a beneficiat, pe o perioadă de cel puțin trei ani de la data prezentei decizii sau până la data la care participația statului olandez la capitalul grupului ABN AMRO scade sub 50 %, oricare dintre aceste situații survine mai întâi. Această interdicție încetează după cel mai târziu cinci ani de la data prezentei decizii.
Fără a aduce atingere acestei interdicții, grupul ABN AMRO poate face referire la faptul că se află în proprietatea statului și la orice alt ajutor de stat de care a beneficiat ori de câte ori o astfel de referire este necesară în conformitate cu dispozițiile legislative sau de reglementare în vigoare.
Articolul 7
1. Grupul ABN AMRO oferă clienților Private Banking NL (Servicii bancare private Țările de Jos) opțiunea de a pune capăt relației lor bancare private cu grupul ABN AMRO și de a-și transfera portofoliile de investiții către alte bănci. Această ofertă este valabilă pe o perioadă de două luni consecutive („perioada relevantă”).
Perioada relevantă începe cât mai curând posibil după data prezentei decizii, permițând (dacă este necesar) o perioadă rezonabilă de pregătire, și în termen de cel mai târziu un an de la data prezentei decizii. Grupul ABN AMRO prezintă Comisiei, spre aprobare, o dată de începere a perioadei relevante cu cel puțin patru săptămâni înainte de data la care ar trebui să înceapă aceasta.
2. Grupul ABN AMRO prezintă condițiile ofertei descrise la alineatul (1) tuturor clienților Private Banking NL (Servicii bancare private Țările de Jos), într-o manieră clară, cel mai târziu în prima zi a perioadei relevante. Informațiile care vor fi transmise de grupul ABN AMRO clienților săi sunt prezentate mai întâi Comisiei, cu cel puțin patru săptămâni înainte ca aceste informații să fie trimise clienților.
3. Grupul ABN AMRO trebuie să faciliteze încetarea relațiilor bancare private la cererea clienților, prin procedurile obișnuite și la cele mai reduse costuri posibile. În cazul în care clientul decide să își transfere poziția și/sau drepturile de garanție (aferente) și dacă acest transfer este posibil din punctul de vedere al băncii cesionare, ABN AMRO trebuie să faciliteze un astfel de transfer. Clienții sunt informați asupra opțiunii de transfer al pozițiilor, în locul lichidării acestora, precum și asupra costurilor celor două opțiuni.
Grupul ABN AMRO își acoperă propriile costuri administrative, de transfer și de tranzacționare care sunt consecința directă a încetării relației bancare private și a transferului de portofolii (130).
Grupul ABN AMRO nu are obligația de a acoperi alte consecințe financiare pentru client.
Articolul 8
Grupul ABN AMRO nu trebuie să plătească niciun cupon la instrumentele de capital de bază de rangul 1, de rangul 1 și de rangul 2 (inclusiv instrumente de capital hibride și acțiuni preferențiale) emise înainte de data prezentei decizii și nu trebuie să exercite niciuna din opțiunile de tip „call” la care are dreptul în legătură cu aceste instrumente de capital până la 10 martie 2013 inclusiv, cu excepția cazului în care există o obligație legală în acest sens.
Grupul ABN AMRO poate emite instrumente de capital noi după data prezentei decizii sau poate plăti cupoane la astfel de instrumente de capital noi, cu excepția cazului în care aceste emisiuni sau plăți dau naștere unei obligații de plată a cupoanelor la propriile instrumente de capital existente.
Prin derogare de la primul paragraf, grupul ABN AMRO poate activa instrumentul FCC (87,5 milioane EUR, 6,25 % acțiuni preferențiale necumulative de clasa A seria I fără termen de rambursare și fără drept de vot emise de Fortis Capital Company Ltd).
Până la 10 martie 2013 inclusiv, grupul ABN AMRO plătește dividende la acțiunile sale ordinare numai în cazul în care dividendele respective depășesc suma de 100 milioane EUR (131).
Articolul 9
Până cel mai târziu la 30 iunie 2011, grupul ABN AMRO plătește Țărilor de Jos o rată ajustată a dobânzii la împrumuturile identificate în mesajul electronic transmis de Comisie statului olandez la 24 iunie 2010. Sumele ajustate cu rata dobânzii se ridică la 18 152 722 EUR.
Articolul 10
Țările de Jos informează Comisia, în termen de două luni de la notificarea prezentei decizii, cu privire la măsurile luate pentru a se conforma cu aceasta.
Articolul 11
Prezenta decizie se adresează Regatului Țărilor de Jos.
Adoptată la Bruxelles, 5 aprilie 2011.