РЕШЕНИЕ НА КОМИСИЯТА
от 29 юни 2011 година
относно държавна помощ C 35/08 (ex NN 11/08), отпусната от Франция на публичноправната организация „Institut Français du Pétrole“
(нотифицирано под номер C(2011) 4483)
(само текстът на френски език е автентичен)
(текст от значение за ЕИП)
(2012/26/ЕС)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз (1), и по-специално член 108, параграф 2, първа алинея от него,
като взе предвид Споразумението за Европейското икономическо пространство (2), и по-специално член 62, параграф 1, буква а) от него,
като прикани заинтересованите страни да представят мненията си в съответствие с горепосочените разпоредби (3),
като има предвид, че:
1 ПРОЦЕДУРА
(1)
В рамките на официалното разглеждане на дело за държавна помощ C 51/05 относно мерките за помощ, приведени в действие от Франция в полза на Institut Français du Pétrole (Френски институт по петрола, наричан по-нататък „ФИП“) (4), с писмо от 18 юли 2006 г., заведено на 19 юли 2006 г., френските власти информираха службите на Комисията за преобразуването на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., по-рано професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, в публичноправна организация с промишлен и търговски характер (наричана по-нататък „EPIC“). Това преобразуване е видно от два документа, които френските власти приложиха към своето писмо: i) декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г., с който се определя новият статут на публичноправната организация ФИП и ii) член 95 от програмния Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. относно програмата за определяне на насочеността на енергийната политика (за чието изпълнение беше приет горепосочения декрет).
(2)
С писма от 3 август 2007 г. и от 7 май 2008 г. Комисията отправи искания за информация до френските власти, на които последните отговориха с писма съответно на 28 септември 2007 г. и 26 юни 2008 г.
(3)
В рамките на предходно дело на 16 юли 2008 г. Комисията прие решение (наричано по-нататък „решение С 51/2005“), свързано с първата мярка за помощ, приведена в действие от Франция в полза на ФИП (5). В това решение Комисията подчерта, че въпросът за съществуването на допълнителна държавна помощ под формата на евентуална неограничена гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, ще бъде подложен на отделно разследване в рамките на друга процедура.
(4)
Тази втора процедура, предвидена в член 108, параграф 2 от ДФЕС, бе обект на решение на Комисията от 16 юли 2008 г. (6) (наричано по-нататък „решението за откриване на процедурата“), прието съгласно член 4, параграф 4 от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 г. за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (7) (наричан по-нататък „процедурния регламент“), по отношение на неограничената гаранция на държавата, чийто потенциален бенефициер е групата ФИП.
(5)
С публикуването на горепосоченото решение за откриване на процедурата в Официален вестник на Европейския съюз на 11 октомври 2008 г. Комисията прикани заинтересованите трети страни да представят мненията си относно въпросната мярка.
(6)
Комисията получи съображенията на Франция с писмо от 14 октомври 2008 г.
(7)
С писмо от 6 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited информираха Комисията за волята на своя клиент да изрази становище си относно въпросната мярка. С оглед на необходимите срокове за превод те поискаха допълнителен срок до 30 ноември 2008 г., за да могат да предадат своите съображения. С писмо от 7 ноември 2008 г. Комисията посочи, че приема това искане и разреши допълнителен срок за отговор на дружество UOP Limited до 30 ноември 2008 г. С писмо от 28 ноември 2008 г., заведено в Комисията на същия ден, адвокатите на дружество UOP Limited представиха становището на своя клиент относно решението за откриване на процедура.
(8)
В същото писмо от 28 ноември 2008 г. адвокатите на дружество UOP Limited поискаха техния клиент да получи разрешение да предостави допълнително становище по време на процедурата. Комисията отговори на това искане с писмо от 17 декември 2008 г., като прие да удължи срока за отговор на дружество UOP Limited до 23 януари 2009 г., като по този начин да позволи представянето на евентуално допълнително становище. Адвокатите на дружество UOP Limited представиха допълнителното становище на своя клиент с писмо от 23 януари 2009 г.
(9)
С писмо от 6 май 2009 г. Комисията предостави на френските власти, тъй като се налагаше поверителна версия на становищата на дружество UOP Limited относно решението за откриванe на процедура. Тя прикани френските власти да ѝ предоставят своето становище най-късно до 8 юни 2009 г. С писмо от 2 юни 2009 г. френските власти поискаха удължаване на този срок до 22 юни 2009 г., тъй като според тях предоставените от третата страна съображения изискват подробен и задълбочен анализ и справка в повече от една министерска служба. Комисията прие удължаването на срока до 22 юни 2009 г. с писмо от 9 юни 2009 г. С писмо от 22 юни 2009 г. френските власти представиха своето мнение относно становищата на UOP Limited.
(10)
С писмо от 29 юли 2009 г. Комисията поиска допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ предоставят отговор до 24 август 2009 г. С писмо от 19 август 2009 г. френските власти поискаха допълнителен срок за отговор до 7 септември 2009 г., който беше разрешен от Комисията с писмо от 20 август 2009 г. С писмо от 8 септември 2009 г. френските власти представиха окончателно поисканите сведения.
(11)
С писмо от 20 ноември 2009 г. Комисията поиска нова допълнителна информация от френските власти, като ги прикани да ѝ отговорят до двадесет дни. С писмо от 14 декември 2009 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 22 януари 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 18 декември 2009 г. С писмо от 13 януари 2010 г. френските власти накрая представиха поисканите сведения.
(12)
Службите на Комисията организираха среща на 20 май 2010 г. в Брюксел, за да обсъдят с френските власти последиците за настоящето дело от приетото от Комисията решение на 26 януари 2010 г. относно държавна помощ № С 56/07 (ex E 15/05), отпусната в полза на La Poste (8) (наричано по-нататък „Решение С 56/2007“). Тъй като La Poste е публичноправно юридическо лице, което тогава е било със статут, приравним на EPIC (9), свързаното с нея дело (наричано по-нататък „делото La Poste“ или „пощенското дело“) е доста сходно с разглежданата мярка, до степен че френските власти приведоха mutatis mutandis същите аргументи в становищата си по двете дела. На 4 юни 2010 г. на Франция беше изпратено писмо със списък с допълнителни въпроси, с което службите на Комисията поискаха от френските власти до отговорят писмено на различните точки, разгледани по време на тази среща. Френските власти предоставиха исканите сведения на 16 юли 2010 г.
(13)
С писмо от 29 септември 2010 г. Комисията поиска от френските власти да ѝ предоставят допълнителна информация, като ги прикани да дадат отговор до двадесет дни. С писмо от 7 октомври 2010 г. френските власти поискаха удължаване на срока за отговор до 26 ноември 2010 г., което беше разрешено от Комисията с писмо от 8 октомври 2010 г. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти накрая предоставиха исканите сведения.
2 ГРУПА ФИП
(14)
Както Комисията посочи в решението за откриване на процедура и в горепосоченото решение С 51/2005 (10), публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция научноизследователска и развойна дейност за проучване на петролни и газови залежи, на технологии за рафиниране и преработка на нефта,
-
функция на обучение на инженери и техници и
-
функция за информация и документация за секторите.
Основните насоки на дейността на организацията са определени в договор за целите, сключван с държавата, за периоди от по пет години.
(15)
Освен това публичноправната организация ФИП осъществява пряк и непряк контрол върху търговски дружества, с които е сключила изключителни споразумения за научноизследователска дейност и за издаване на лицензи. Въз основа на съвкупност от елементи, които са подробно припомнени в съображение 137, Комисията стигна до заключение в горепосоченото решение С 51/2005, че съвкупността от акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat и тяхното дружество майка, публичноправната организация ФИП, представляват икономическа група (наричана по-нататък „група ФИП“) по смисъла на конкурентното право.
(16)
Axens извършва дейност на пазара за катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост и през 2006 г. до датата на промяна на статута на неговото дружество майка, е реализирало консолидиран оборот в размер на 308,45 млн. EUR. Публичноправната организация ФИП и Axens са сключили две изключителни споразумения за рамков лиценз и лиценз на продукти, както и спогодба за промишлени изследвания (11). В замяна дъщерното дружество заплаща на ФИП от една страна лицензионно възнаграждение по договорите, а от друга, възнаграждение […] (13) за достъпа до научноизследователския капацитет на публичноправната организация ФИП.
(17)
Beicip-Franlab е специализирано в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и извършването на изследвания и консултации. През 2006 г. оборотът му възлиза на 42 млн. EUR. През 2003 г. беше сключена е изключителна спогодба за разработка, търговско разпространение и използване за срок от десет години, в която се посочва, че [ФИП предлага на Beicip-Franlab резултатите от своите изследвания] (**) върху алгоритмите, моделите или методиките [в резултат на изследванията на] (**) публичната организация ФИП в областта на проучването на находища и че Beicip-Franlab може да поиска от ФИП да реализира продукти на тази основа. Beicip-Franlab заплаща всички разходи за разработването на продуктите на публичната организация ФИП. Освен това Beicip-Franlab заплаща различни допълнителни суми […] (*) с цел поемане на поддръжката и правата на ползване. През 2005 г. беше подписано допълнително споразумение, с което се изменят начините на заплащане, като в същото време се запазва принципът Beicip-Franlab да поема напълно разходите за разработки.
(18)
Prosernat предлага изследвания и услуги и също така комплекти оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата. През 2006 г. оборотът му възлиза на 49,9 млн. EUR. На 18 август 2003 г. между публичноправната организация ФИП и Prosernat бяха подписани споразумение за рамков лиценз и спогодба за научни изследвания за промишлеността за срок от десет години с обратна сила от 1 януари 2002 г., съгласно които Prosernat разполага с изключителна концесия върху лицензите относно патентите на публичноправната организация ФИП и [ФИП му предлага резултатите от своите] (**) изследвания, проведени […] (*) в областта на технологиите на преработка на газ и извличане на сярата. Prosernat заплаща на дружеството майка лицензионно възнаграждение върху годишния оборот като възнаграждение за лицензa за процесите, както и лицензионно възнаграждение, определено поотделно за оборудването. Възнаграждението на публичната организация ФИП за достъпа на Prosernat до резултатите от научноизследователската работа възлиза на […] (*) % от реализирания от Prosernat общ годишен оборот.
(19)
В съответствие с член 6 от горепосоченото решение С 51/2005 през 2009 г. (14) в изключителните споразумения, в които се определя възнаграждението на публичната организация ФИП, плащано от дъщерните дружества Axens и Prosernat беше включена клауза с цел да се гарантира, че на дружеството майка се изплаща минимално пропорционално възнаграждение, което покрива минимум 25 % от разходите за проучване на осъществимостта, предшестващи промишлените изследвания, 50 % от разходите за промишлени изследвания и, според случая, 75 % от разходите за предконкурентна развойна дейност, осъществявана от публичната организация ФИП в областите на дейност на дъщерните дружества, по смисъла на Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 17 февруари 1996 г. (15) (наричана по-нататък „рамката ИРД от 1996 г.“) (16).
(20)
В съответствие с решението за откриване на процедурата, в рамките на разследването на въпросната мярка изглежда необходимо да се вземе предвид потенциалното въздействие на държавната гаранция, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП върху съвкупността от образувания на групата ФИП (тук се включва и публичноправната организация ФИП и нейните три частноправни дъщерни дружества) (17).
3 ОПИСАНИЕ НА МЯРКАТА
(21)
До 2006 г. ФИП е бил професионална частноправна организация по смисъла на така наречения Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, поставена под икономическия и финансов контрол на френското правителство.
(22)
В член 95 от рамковия Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г. се определят насоките на енергийната политика и се поставя принципът за преобразуване на ФИП в EPIC. Това преобразуване се осъществи на практика след публикуването на декрет № 2006-797 от 6 юли 2006 г. относно статута на публичноправната организация ФИП в Официален вестник на Френската република.
(23)
В качеството си на EPIC на датата на промяна на статута ѝ публичноправната организация ФИП се преобразува в юридическо лице на публичното право (18).
(24)
Правните последици от класифицирането като EPIC са подробно изяснени в част 2 („Описание на мярката“) от горепосоченото решение С 56/2007, както и в част 3.2.1 („Правни последици от статута EPIC на ФИП“) в решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща mutatis mutandis.
4 ПРИЧИНИ, ДОВЕЛИ ДО ОТКРИВАНЕТО НА ОФИЦИАЛНАТА ПРОЦЕДУРА ПО РАЗСЛЕДВАНЕ
(25)
В решението за откриване на процедурата Комисията първоначално счете, че мярката повдига съмнения по отношение на факта, че режимът, произтичащ от публичното право, предоставен на EPIC, по отношение на обявяването в несъстоятелност наподобява механизъм на неограничена гаранция на държавата, чрез който се изразходват държавни ресурси:
-
производствата за установяване на неплатежоспособност и обявяване в несъстоятелност са неприложими по отношение на EPIC в качеството им на юридически лица на публичното право по силата на общия принцип на неприкосновеност на имуществото на юридическите лица на публичното право, признат от френската съдебна практика от края на 19-и век, и по-специално от Касационния съд (19). За повече подробности Комисията препраща към съображения 38-40 от част 3.2.1.1 от решението за откриване на процедурата (20);
-
в замяна на това EPIC попадат в обхвата на закона от 16 юли 1980 г. и правилата за неговото прилагане. По силата на тези правила държавата изрично се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации, като ѝ се отстъпват важни правомощия като служебното нареждане на плащания и предоставянето на достатъчно ресурси, и се издига като принцип отговорността на държавата като крайна мярка по отношение на дълговете на юридическите лица на публичното право. За повече подробности Комисията препраща към съображения 41-45 от част 3.2.1.2 от решението за откриване на процедурата (21);
-
при евентуално прекратяване на дадено EPIC, общо се прилага принципът на прехвърляне на дълговете към държавата или към друга публична организация (22), така че на всеки кредитор на EPIC се гарантира, че никога няма да загуби вземанията си по отношение на публичноправната организация. За повече подробности Комисията препраща към съображения 46-51 от част 3.2.1.3 на решението за откриване на процедурата (23);
-
EPIC биха могли да разполагат с привилегирован достъп до авансовите бюджетни сметки. За повече подробности Комисията препраща към съображение 52 от част 3.2.1.4 от решението за откриване на процедурата (24).
(26)
Освен това, както е посочено в съображения 65-74 от решението за откриване на процедурата, към които Комисията препраща за повече подробности, предложените от френските власти разяснения на законовите и подзаконовите актове не изглеждат достатъчни, за да разсеят a priori тези съмнения.
(27)
След това Комисията посочи, че не може да се изключи варианта, че от това положение произтича избирателно икономическо предимство, главно чрез считаните за по-благоприятни условия на финансиране, дори и при положение, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не са обект на финансов рейтинг от външна агенция за кредитен рейтинг. Групата ФИП също така е могла да бъде облагодетелствана в отношенията си със своите клиенти и доставчици доколкото последните са смятали, че се ползват от държавна гаранция върху вземанията си. Следователно във фазата на предварителното разследване не може да се изключи варианта, че в случай на доставка или покупка на стоки или услуги, включващи вземане, съответните доставчици или клиенти предоставят на публичноправната организация ФИП по-добри условия, от каквито биха предоставили на предприятие, което не се ползва от държавна гаранция.
(28)
Освен това след приключването на предварителното разследване, въз основа на наличната информация Комисията счете, че неограниченият характер на гаранцията, по-специално във връзка с нейната продължителност, размер и обхват, прави изключително трудно изчисляването на размера на пазарната премия, която публичноправната организация ФИП би трябвало да изплати на държавата за предоставената закрила.
(29)
На последно място Комисията посочи, че има съмнения по отношение на съвместимостта на държавната помощ с вътрешния пазар, тъй като prima facie тя не изглежда специално предназначена да улесни развитието на определени дейности или на някои икономически региони.
5 СЪОБРАЖЕНИЯ И ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
5.1 ПЪРВОНАЧАЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(30)
Вследствие на горепосоченото решение за откриване на процедурата френските власти предоставиха своите съображения и предложения на Комисията с писмо от 14 октомври 2008 г. Това писмо допълни съображенията и предложенията, изложени от френските власти в техните предходни писма (25) и обобщени в решението за откриване на процедурата.
(31)
В своите съображения от 14 октомври 2008 г. френските власти в самото начало припомниха, че производството срещу групата ФИП е започнало успоредно с горепосоченото пощенско дело и също така отбелязаха, че се позовават на същите аргументи mutatis mutandis, които са развили по време на разследването по това дело (26). Въпреки тези сходства френските власти все пак изтъкнаха особеностите на публичноправната организация ФИП: става въпрос за научноизследователска структура, която изпълнява три функции от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация), чиито дейности са в по-голямата си част нестопански, което би оправдало публичното финансиране, което ѝ е отпуснато. Освен това те уточниха причините за промяната на статута ѝ в EPIC: хармонизирането на естеството на дейностите и начина на финансиране на ФИП от една страна, и нейния юридически статут от друга страна, оправдава промяната на статута, така че ФИП да се доближи до публичната сфера, като се преустанови статутът на професионална частноправна организация.
(32)
Френските власти оспориха съществуването на държавна помощ, тъй като според тях две от поставените от член 107, параграф 1 от ДФЕС условия не са изпълнени, тъй като от една страна чрез въпросния механизъм не се прехвърлят държавни средства (5.1.1) и от друга страна не се предоставя никакво предимство на публичното образувание ФИП (5.1.2).
5.1.1 ЛИПСА НА ГАРАНЦИЯ, ВМЕНЯЕМА НА ДЪРЖАВАТА И ПРЕДПОЛАГАЩА ПРЕХВЪРЛЯНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА
(33)
Френските власти твърдят, че от една страна публичноправните организации не получават никаква гаранция поради статута си (A), а от друга страна - аргументите на Комисията в решението за откриване на процедурата са погрешни (Б).
A. Липса на неограничена гаранция на държавата
(34)
Както се посочва в съображения 41-45 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват пет правни основания в подкрепа на своите доводи.
(35)
На първо място, в нито един текст или решение не е заложен принципът, според който държавата по правило гарантира безсрочно дълговете на търговските и промишлени организации на публичното право.
(36)
На второ място, липсата на гаранции е установена в съдебната практика на Държавния съвет, по-специално в решението по дело Société de l'hôtel d'Albe (27), както и в двете решения по делото Campoloro (28).
(37)
На трето място, в устройствения закон от 1 август 2001 г. относно закона за бюджета („LOLF“) се предвижда, че само разпоредба от закона за бюджета може да породи гаранция (29), както изрично потвърди и Държавният съвет в своя годишен доклад от 2006 г. (30) Поради това според експерта, назначен от френските власти във връзка с горепосоченото пощенско дело (31), след пълното влизане в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. не може законосъобразно да бъде предоставена гаранция по подразбиране. Поетите дългове от 1 януари 2005 г. не се ползват от гаранция по подразбиране. По отношение на поетите дългове преди 1 януари 2005 г. експертът счита, че при липсата на съдебно решение не може да се определи дали изтичането на предоставените по подразбиране гаранции преди 1 януари 2005 г., чието отпускане не е било изрично разрешено в закона за бюджета, би могло или не би могло да бъде отхвърлено с основанието за спазване на конституционно защитените права на кредиторите.
(38)
На четвърто място, Франция счита, че ако EPIC са получавали държавна гаранция, при промяната на статута им би било необходимо да се въведат мерки за запазване на правата на кредиторите. Такъв механизъм обаче никога не е бил създаван (32) и френските власти заключават, че a contrario EPIC не се възползват от никаква държавна гаранция.
(39)
На пето място френските власти цитират статия (33) на г-н Labetoulle, бивш председател на отдела за съдебни спорове към Държавния съвет, според когото „в правото няма автоматично предоставяне, ползване и обхват на тази гаранция [държавна гаранция, която пълноправно би се прилагала по отношение на публичноправните държавни организации]“.
Б. Погрешни аргументи на Комисията (34)
(40)
Френските власти считат, че що се отнася до EPIC, плащането на индивидуалните кредити не би могло да бъде гарантирано (a), както не е гарантирана и издръжката за съществуването на публичната организация или нейните задължения (б).
a) Липса на гаранция относно изплащането на индивидуални кредити
(41)
Както е посочено в съображения 46-49 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда гаранция: въз основа на работата по изготвянето на закона, на тълкуването на съдебната практика по делото Campoloro от 10 ноември 1999 г. (35) и от 18 ноември 2005 г. (36) и на научни статии (37) Франция посочва, че според нея в закона от 16 юли 1980 г. не се предвижда задължение за държавата да предоставя собствени ресурси: изразът „ги предоставя“, посочен в член 1, дава единствено правомощие на държавата за „заместване“ на изпълнителния орган на лицето, което тя замества, при упражняване на което „принципно заместващото лице разполага със същите компетенции като заместваното лице“. Следователно в рамките на това заместване държавата би могла да упражнява единствено правомощията на този изпълнителен орган, които не включват възможността да се разполага с държавен бюджет, като отпускането на извънредна субсидия е „извън упражняването на правомощието за заместване“.
(42)
Освен това, както се посочва в съображения 50-53 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че безвиновната отговорност на държавата не може да се търси единствено на основание недостиг на активи. В действителност според френските власти всяка гаранция предполага, че гарантът поема отговорност за действията на обекта на гаранцията. Тъй като отговорността предполага виновно поведение, а в случай на безвиновна отговорност се поемат последиците от собствените действия, не може да става въпрос за гаранция. Според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание, че префектът или надзорният орган не е успял да предприеме мярка, която да даде възможност за изплащане на вземането поради финансовото и имуществено състояние на публичноправната организация. Не би трябвало да става въпрос за правонарушение, тъй като бездействието на префекта или на надзорния орган не може само по себе си да представлява правонарушение. Въпреки това френските власти признават, че при изпълнението на създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура, на представителя на държавата се налага изискването за непрекъснатост на обществената услуга, но считат, че дори и съдията да постанови обезщетяване на кредитора, обезщетението ще доведе същата ситуация за кредитора като ситуацията по общия правен режим, тъй като в последния случай въпросното имущество би било преотстъпено и всички кредитори биха получили полагащата им се сума. С други думи не би имало никакво предимство за кредитора.
б) Липса на гаранция по отношение на издръжката на публичната организация ФИП и на нейните задължения
(43)
Както се посочва в съображения 54-56 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че неприложимостта на производството по оздравяване и ликвидация по общия правен режим към обществените организации не изключва възможността за обявяване на EPIC в несъстоятелност или за започване на производство по нейната несъстоятелност. Те оспорват анализа на Комисията, основан на известието относно държавните помощи под формата на гаранции (38) (наричано по-нататък „известието относно гаранциите“), и считат, че в конкретния случай Комисията не е доказала съществуването на „по-изгодни условия за кредит“, чрез които се изключва възможността от производство за обявяване в несъстоятелност, и не е установила, че публичната организация ФИП не може да изпадне в несъстоятелност, нито че не е възможно да започне производство за неплатежоспособност, тъй като законът от 1985 г. представлява единствено процедурен закон, а обстоятелството, че EPIC не попадат в приложното му поле, не означава, че срещу тях не може ad hoc да започне производството по оздравяване или обявяване в несъстоятелност.
(44)
Освен това, както се посочва в съображения 57-67 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти твърдят, че прилагането на „процедурата“, установена със закона от 16 юли 1980 г., вместо колективната процедура по общия правен режим не предоставя никакво предимство на кредитора. Те оспорват нуждата от спазване на критериите за публичност (39) и равностойност (40), заложени в съображение 81 от решението на Комисията за откриване на процедурата, с цел да се прецени дали прилагането на специфична процедура при неплатежоспособност предоставя предимство на дружеството, обект на тази процедура, в сравнение с обхванатите от търговското право предприятия (41), но те се придържат към тези два критерия при анализа на установената със закона от 16 юли 1980 г. процедура. Що се отнася до критерия за публичност френските власти считат, че агенциите за кредитен рейтинг правилно посочват процедурата като приложима в случай на неплатежоспособност на EPIC, докато по отношение на критерия за равностойност те разграничават два случая в зависимост от това дали се прилага изискване за непрекъснатост на обществена услуга, като същевременно отбелязват, че поради финансовото положение на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества няма вероятност за недостиг на активи на групата ФИП, чиито налични средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) към края на 2007 г. възлизаха на около пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR):
а)
При липса на изискване за обществена услуга или при недостиг на активи на публичноправната организация прилагането на установената в закона от 1980 г. процедура не би поставило кредиторите в по-благоприятно положение, отколкото ако се приложи процедурата по общия правен режим: те биха получили същата сума като кредиторите на юридическо лице по търговското право, а именно сумата, получена в резултат на продажбата на активите, и не биха имали възможност за обжалване в края на процедурата (42), тъй като според Франция не може да се търси отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи. Различават се само два аспекта:
-
липсата на обслужване на кредиторите като цяло: за разлика от процедурата по частното право, при която вземанията се разглеждат в своята цялост и кредиторите се удовлетворяват по низходящ ред на привилегированост и пропорционално на наличните суми, създадената със закона от 16 юли 1980 г. процедура се различава по това, че само действията на кредитора му позволяват да запази правата си. Логиката на закона от 16 юли 1980 г. е „първи дошъл - първи обслужен“;
-
държавният представител е този, който под контрола на административния съдия (контрол за грубо правонарушение, както е установено от Държавния съвет в горепосоченото решение по делото Campoloro), поема функцията, еквивалентна на функцията на ликвидатор и синдик.
б)
Ако трябва да се осигури непрекъснатост на обществената услуга, френските власти допускат, че при упражняване на своите правомощия съгласно закона от 16 юли 1980 г. представителят на държавата би могъл да реши да не се преотстъпват определени активи, които са необходими за изпълнението на обществената услуга. Ако това непреотстъпване на определено имущество не се компенсира от държавата, то би се изразило в по-малка продажба на активи и следователно в намаляване на сумите, които кредиторите могат да получат обратно. Според френските власти подобна процедура не предоставя на кредиторите на публичната организация ФИП по-големи права в сравнение с правата, които биха имали по търговското право. Въпреки това френските власти допускат, че при този вариант има риск от позоваване на безвиновната отговорност на държавата: тя би се изразила в обезщетяване на кредиторите до размера на понесената от тях вреда (до продажната стойност на активите, които държавата заделя за осигуряване на непрекъснатост на обществената услуга). Кредиторите биха били потенциално поставени в същото положение както ако се приложи общият правен режим. Френските власти заключават, че с установеното от закона от 16 юли 1980 г. производство не се предоставя никакво предимство спрямо производството по общия правен режим и следователно не е правно обосновано да се приложи пряко тази процедура по отношение на публичноправната организация ФИП.
(45)
Както се посочва в съображение 68 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти подчертават, че посочените от Комисията текстове в решението за откриване на процедурата, особено съображение 82 и по-специално инструкцията за кодификация № 02-060-М95 от 18 юли 2002 г. относно финансовото и счетоводно регулиране на националните търговски и промишлени организации на публичното право и ръководството относно финансовата организация за създаването, преобразуването и разпускането на национални публичноправни организации и групи от обществен интерес от 14 ноември 2006 г., не са валидни и не могат да бъдат приложени по отношение на публичната организация ФИП.
(46)
Що се отнася до рекапитализацията на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, френските власти на първо място считат, че повдигнатият въпрос в съображение 80 от решението за откриване на процедурата не би следвало да се взема предвид за доказването на евентуална държавна гаранция, а по-скоро за определянето на потенциалните последици от подобна гаранция, която евентуално би поставила публичната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в привилегировано положение поради съществуването на по-благоприятни условия за рекапитализация. В съответствие с това те считат, че доводите на Комисията се основават на погрешни идеи:
-
От една страна Комисията допуска грешка в разсъжденията си по отношение на евентуалната подкрепа, която публичната организация ФИП би оказала на своите дъщерни дружества чрез прехвърляне на средства в рамките на групата, тъй като условията, при които дружеството майка, било то и юридическо лице на публичното право, може да подпомага изпаднало в затруднение дъщерно дружество се регламентират от дружественото право (43) и по никакъв начин не са свързани с понятието за дружество по смисъла на конкурентното право.
-
От друга страна френските власти оспорват твърдението, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП и държавната гаранция, която този статут включва, могат при необходимост да ѝ позволят по-лесно да извърши рекапитализация на дъщерните си дружества в сравнение с частноправните дружествата-майки. Според френските власти фактът, че едно дружество понася временно загубите на едно от своите дъщерни дружества, е част от нормалното функциониране на дадена група от дружества, както впрочем е постановил и Съдът на Европейския съюз (44), а намесата на публичен инвеститор, който действа по същите правила, по които действа и частният инвеститор, не съдържа елементи на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС (45). Такъв е именно случаят с публичноправната организация ФИП, която разполага с правната възможност (а не задължение) да рекапитализира дъщерно дружество, изпаднало в затруднение, по същите критерии за оценка като всеки разумен инвеститор. На последно място френските власти оспорват твърдението, че дружествата със статут EPIC разполагат с каквато и да е възможност за „директен достъп“ до „бюджетните сметки“. Те уточняват, че бюджетният механизъм на „сметката за финансова помощ“, регламентиран с член 24 от LOLF, предвижда установяването на ограничени кредитни сметки (чиито таван е фиксиран от закона за бюджета), които позволяват на държавата при желание и възможност (по-специално съгласно правото на Европейския съюз) да отпусне средства на различни организации. Според френските власти EPIC нямат „пряк достъп“ до тези сметки.
5.1.2 ЛИПСА НА КАКВОТО И ДА Е БИЛО ПРЕДИМСТВО ЗА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП И ЗА НЕЙНИТЕ ДЪЩЕРНИ ДРУЖЕСТВА
(47)
На първо място френските власти считат, че горепосоченото известие относно гаранциите не позволява да се стигне до заключението за наличие на предимство в конкретния случай, че разширяването на евентуалните предимства, от които ФИП би се ползвала поради своя статут на EPIC, така че да обхванат нейните дъщерни дружества - акционерни дружества, към които е приложим общият правен режим - би било в противоречие с установената от Комисията практика при вземане на решения и че в случая не е приведено доказателство за реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
(48)
Френските власти считат, че Комисията прави погрешно тълкуване на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите, в което се „(…) приема за помощ под формата на гаранции по-благоприятните условия на финансиране, получени от предприятия, чиято правна форма изключва процедура на ликвидация или несъстоятелност или предвижда изрична държавна гаранция или покритие на загубите от държавата“:
-
На първо място френските власти оспорват твърдението, че в качеството си на EPIC публичноправната организация ФИП притежава правен статут, изключващ всякаква възможност за процедура на ликвидация или несъстоятелност или други производства при неплатежоспособност; Комисията в никакъв случай не е доказала това, а е само предоставила доказателство, че този статут не позволява прилагането на една конкретна процедура (в настоящия случай това е процедурата, установена със закона от 25 януари 1985 г.);
-
На второ място френските власти отричат автоматичното пораждане на връзка между правната и законоустановена невъзможност ФИП да бъде обект на процедура на ликвидация или несъстоятелност и ползването на по-изгодни условия за финансиране на пазарите; Комисията е тази, която при прилагането на точка 1.2 от горепосоченото известие относно гаранциите трябва да докаже предварително съществуването на по-изгодни условия за кредитиране, за да приеме, че едно предприятие, чийто правен статут изключва възможността за производство по несъстоятелност или неплатежоспособност, се ползва от помощ под формата на гаранция.
(49)
Освен това в решението за откриване на процедурата Комисията не е спазила своята практика при вземане на решения при разследването за потенциални предимства за дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и за съществуването на неограничена гаранция за EPIC. Комисията е разсъждавала по начин, който е в противоречие с разсъжденията ѝ при създаването на La Banque Postale (46): макар последната подобно на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП да е била акционерно дружество, изцяло притежавано от организация със статут, приравним на EPIC, Комисията е счела (и то отделно от поетите от Франция ангажименти в този случай), че правният статут на акционерно дружество от общия правен ред сам по себе си позволява да се изключи възможността за наличие на каквато и да е било неограничена гаранция за дъщерното дружество. Според френските власти от същото разсъждение би трябвало да се заключи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, които също имат статут на акционерни дружества по общия правен ред, не се ползват с неограничена гаранция, евентуално отпусната поради статута EPIC.
(50)
На последно място Комисията не е доказала съществуването на реално икономическо предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, като в решението за откриване на процедурата се е позовала на условия за финансиране, „считани“ за по-благоприятни, без да представи надлежно доказателство. Съгласно съдебната практика на Европейския съюз от Комисията в конкретния случай се изисква да докаже, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП ѝ е позволил в действителност да получи по-благоприятни условия за финансиране (47). В допълнение към това френските власти са предоставили редица сведения по време на производството, които демонстрират, че от статута EPIC на публичноправната организация ФИП не е произтичало и че не е било възможно да произтече каквото и да е било финансово предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и че по-специално преобразуването на публичноправната организация ФИП се е осъществило при спазване на общия принцип за непрекъснатост на обществената услуга, по-специално по отношение на нейната дейност, организация, счетоводен и финансов режим (ресурси и счетоводни и финансови правила) и фискален режим.
(51)
Френските власти считат, че посочените предходни елементи свидетелстват, че:
-
Финансовото положение на публичноправната организация ФИП е добро, което обезсмисля въпроса за евентуална ликвидация и следователно за намеса на държавата като последна инстанция.
-
Финансовата ситуация на публичноправната организация ФИП и на нейните дъщерни дружества в краткосрочен план е различна за всеки от тези субекти и е резултат от конкретни преговори, проведени intuitu personae с техните банки.
-
Правоотношенията между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества и техните доставчици и клиенти не биха породили привилегировани условия, произтичащи от очакването на тези доставчици и клиенти за държавна гаранция;
(52)
Френските власти заключават, че:
-
Направеният от Комисията анализ в решението за откриване на процедурата може да се оспори: публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества не се ползват с каквато и да е била държавна гаранция;
-
Комисията не е доказала наличието на предимство за публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, което произтича от статута EPIC на ФИП;
-
Следователно Комисията не е доказала наличието на държавна помощ в полза на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества.
5.2 ПРЕДЛОЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(53)
Независимо от това, за да разсеят всякакво съмнение от страна на Комисията, френските власти посочиха, че ако Комисията се съгласи да приключи процедурата с решение за липса на помощ съгласно член 7, параграф 2 от процедурния регламент, те имат готовност да осъществят следните мерки:
-
изясняване на декрета за прилагане на закона от 16 юли 1980 г.;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване;
-
включване на бележка, уточняваща липсата на гаранция, в договорите за финансиране на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП.
5.2.1 ИЗЯСНЯВАНЕ НА ДЕКРЕТА ЗА ПРИЛАГАНЕ НА ЗАКОНА ОТ 16 ЮЛИ 1980 Г.
(54)
Както се посочва в съображения 94-96 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти предлагат да се изясни тълкуването на закона от 16 юли 1980 г., като се внесе изменение на член 3-1, четвърта алинея от декрета за прилагането (48). Според тях предлаганото изменение има за цел да разсее всякакво съмнение по отношение на израза „ги предоставя“ при уреждането на правомощието за надзор, предоставено на префекта или на надзорния орган, като занапред последните ще бъдат длъжни да намерят необходимите ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или на организацията (49). Според френските власти това предложение изключва възможността при упражняване на надзорните си правомощия представителят на държавата да може да увеличи ресурсите на съответната местна власт или публичноправна организация чрез държавна субсидия или вливане на държавни ресурси.
5.2.2 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, КОИТО ВКЛЮЧВАТ ЗАДЪЛЖАВАНЕ
(55)
Както се посочва в съображения 97-100 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти оспорват становището на Комисията (50), че може да се търси отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това френските власти представят предложение, основано на изключението за поетия риск (срв. решения на Държавния съвет по делата Sille (51) и Meunier (52)), като по аналогия на своето предложение по пощенското дело предлагат официално да потвърдят пред кредиторите на публичноправната организация ФИП, че вземането им не се ползва с държавна гаранция и че в случай на неплатежоспособност държавата не следва да поеме финансовите задължения на предприятието за плащане на вземането. Следователно потенциално заинтересованите лица, изпаднали напълно съзнателно в такова положение, не биха имали право на обезщетение. Ето защо френските власти поемат съвместен ангажимент с публичноправната организация ФИП да включват за всяка операция следната забележка в договора за финансиране (за всеки обхванат от договора инструмент):
„Емитирането на средства/програмата/заемът не се ползват с никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга“.
(56)
Както се посочва в съображение 101 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти взеха предвид съмненията, изразени от Комисията в съображение 71 от решението за откриване на процедурата, което гласи, че от една страна изключването на приет риск е правило, установено в съдебната практика, което може да претърпи развитие, и че от друга страна подобно правило се основава на инструменти от вторичното законодателство, които могат да не се вземат предвид при възникване на конфликт, и на последно място че предложението на френските власти не покрива всички възможни случаи, тъй като вземанията могат да бъдат не само финансови, но също така от търговско или от друго естество.
(57)
Както се посочва в съображения 102-104 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, след като припомниха своето принципно противопоставяне на позицията на Комисията по отношение на търсенето на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание недостиг на активи на публичноправната организация ФИП, френските власти предоставиха допълнителни аргументи, за да отговорят на тези съмнения:
а)
Френските власти смятат, че първото възражение на Комисията на практика означава, че дори в националното законодателство на дадена държава-членка да не се предвижда такава разпоредба, рискът от обрат в съдебната практика, т.е. от промяна в националното законодателство, сам по себе си би бил достатъчен за създаване на държавна гаранция. Комисията не трябва да обосновава потенциална мярка за помощ с евентуална промяна в правото, което в настоящия случай е малко вероятно, тъй като изключването на приет риск представлява общ принцип на публичното право, потвърден многократно в съдебната практика, който никога не е бил оспорван и е бил широко обсъждан.
б)
Що се отнася до второто възражение френските власти признават, че законът и регламентът имат превес над договора и че една спорна клауза винаги може да се анулира. Въпреки това те считат, че това възражение не се обосновава с текст от по-висше равнище, че то не е подкрепено с доказателства и следователно няма юридическа сила;
в)
На последно място, що се отнася до третото възражение френските власти считат, че то се основава единствено на предположение за евентуално вярване или очакване от страна на доставчиците за държавна гаранция върху тяхното вземане, което само по себе си не е достатъчно да обоснове наличието на предимство, като вместо това твърдението трябва да се подкрепи с доказателство, че публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества в действителност са се ползвали с подобно икономическо предимство.
(58)
Въпреки това, както се посочва в съображение 106 от горепосоченото решение С 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти посочват, че са готови да разширят предложението си за вписване на бележка за липса на гаранция към всички договори, които включват задължаване, така че да се предотврати всяка възможност за търсене на безвиновна отговорност от държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП.
5.2.3 ВКЛЮЧВАНЕ НА БЕЛЕЖКА, УТОЧНЯВАЩА ЛИПСАТА НА ГАРАНЦИЯ, В ДОГОВОРИТЕ ЗА ФИНАНСИРАНЕ НА ДЪЩЕРНИТЕ ДРУЖЕСТВА AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(59)
Освен това с цел допълване на предложения инструмент френските власти отправят допълнително предложение до Комисията, подобно на предложението, отправено при създаването на Banque Postale, което представлява ангажимент, свързан с условията за отпускане на заеми на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) на пазара, при извършването на всяка операция в договора за финансиране да се отбелязва писмено (за всеки обхванат от договора инструмент), че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“.
(60)
Както се посочва в съображения 107-110 от горепосоченото решение С 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, френските власти считат, че двете предложени мерки за изясняване (които са разгледани подробно в съображения 55 и 59) поясняват правата на кредиторите на публичноправната организация ФИП, така че Франция не следва да се счита съгласно изложеното от Комисията в съображение 87 от решението за откриване на процедурата за „отговорна за породените очаквания на кредиторите на публичноправната организация ФИП по отношение на съществуването на гаранция“ или пък че умишлено поддържа „неясно правно положение“, което „предоставя предимство на публичноправната организация ФИП и може да включва изразходването на държавни средства“.
5.3 ДОПЪЛНИТЕЛНИ СЪОБРАЖЕНИЯ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
(61)
В писмата си от 16 юли 2010 г. и от 26 ноември 2010 г. френските власти предоставиха допълнителни съображения, които според тях свидетелстват за липсата на държавна помощ за публичноправната организация ФИП.
(62)
На първо място, като припомнят делото France Télécom (53), френските власти подчертават в писмото си от 16 юли 2010 г., че Съдът на Европейския съюз е потвърдил задължението на Комисията да докаже съществуването на реално предимство с оглед установи съществуването на държавна помощ. Те считат, че в конкретния случай неограничената гаранция, която според Комисията произтича от статута на публичноправната организация ФИП, в действителност не ѝ предоставя никакво икономическо предимство. С писмо от 26 ноември 2010 г. френските власти уточняват, че според тях доказателствената тежест се носи от Комисията. По този въпрос те припомнят установените в съдебната практика на Европейския съюз изисквания в областта на доказването и мотивирането, по-специално от Първоинстанционния съд по горепосоченото дело France Télécom и от Съда на Европейския съюз по дело Krantz (54) и наскоро в Deutsche Post AG (55). Френските власти считат, че представеният от Комисията анализ в конкретния случай се основава „в по-голяма степен на хипотези, отколкото на анализ in concreto“.
(63)
Освен това френските власти считат, че Комисията е на мнение, че публичноправната организация ФИП би могла да се ползва от предимство на три равнища: i) на равнище отношения с банкови и финансови институции, ii) на равнище отношения с доставчиците и iii) на равнище връзки с трети промишлени партньори, които прибягват до изследователски услуги.
(64)
Що се отнася до връзките на публичноправната организация ФИП с финансовите и банковите институции, френските власти считат, че досега публичноправната организация ФИП не се е облагодетелствала от каквото и да е било предимство от своя статут EPIC. Те предоставят на Комисията доводи, свидетелстващи, че: i) в дългосрочен план публичноправната организация ФИП няма никакви задължения за 2005, 2006 и 2007 г. (56), както и за 2008 и 2009 г., ii) в средносрочен план публичноправната организация ФИП със сигурност ежегодно е провеждала преговори за кредитни линии, разкрити в различни банкови институции, но е получавала лихви, сравними с пазарните, и във всеки случай никога не е използвала тези кредитни линии и на последно място iii) в краткосрочен план задлъжняването на публичноправната организация ФИП е било почти нулево или нулево за въпросния период.
(65)
Що се отнася до отношенията с доставчиците френските власти считат, че в качеството ѝ на възлагащ орган, публичноправната организация ФИП е подчинена на условията за публичност и конкуренция от наредба № 2005-649 от 6 юни 2005 г. (57) и че следователно не може да се ползва с каквото и да е предимство. В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти отново изтъкват този анализ и уточняват, че подлагането на поръчките на публичноправната организация ФИП на тръжна процедура съгласно Директива 2004/18/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 31 март 2004 г. относно координирането на процедурите за възлагане на обществени поръчки за строителство, услуги и доставки (58) според тях представлява достатъчна гаранция за избягване на нарушения на конкуренцията на пазара. Според Франция, поставяйки в състояние на конкуренция своите доставчици съгласно задълженията, произтичащи от правото на Европейския съюз, публичноправната организация ФИП не би могла да бъде обвинена, че извлича неправомерна полза, най-малкото заради липсата на каквото и да е специфично доказателство. Те подчертават, че достъпът до електронните системи за покупко-продажба е бил улеснен именно с цел ефективност на обществената поръчка, като в съображение 13 от Директива 2004/18/ЕО се посочва например, че „Тази техника за покупки дава на възлагащия орган […] особено голям избор от оференти […] и следователно да гарантира оптимално изразходване на обществените средства в резултат на широка конкуренция“. В тази връзка те посочват доклад (59) на Комисията, в който се заключава за положителното въздействие на правната уредба относно обществените поръчки върху понижаването на цените, което се представя като „социална полза“, в резултат на по-справедлива конкуренция между оферентите. Поради това, ако „припише“ тези икономиии на статута EPIC на публичноправната организация ФИП, позицията на Комисията би била в разрез с духа на директивата, съгласно която процедурите за подбор са основната движеща сила за по-добра конкурентоспособност и водят до понижаване на цените на обществените поръчки.
(66)
На последно място, що се отнася до отношенията на публичноправната организация ФИП с нейните клиенти, Франция уточнява, че съответните договорни дейности за научни изследвания обхващат съответните услуги на публичноправната организация ФИП, поискани от клиент, трета страна или дъщерно дружество, по въпроси от сферата на компетентност на публичноправната организация ФИП, като те не водят до стратегически интереси на публичноправната организация ФИП по отношение на правото на собственост върху постигнатите резултати, възможно е да разширяват познанията и компетенциите на публичноправната организация по отношение на изпълнението на програми за научноизследователска и развойна дейност, които тя осъществява, и не попадат в обхвата на изключителната сфера на дейност на дъщерните дружества. Френските власти отбелязват, че за предоставянето на научноизследователските услуги, от които тези клиенти се възползват, се разчита на специфично оборудване и експертен опит.
(67)
В тази връзка Франция заявява, че дори публичноправната организация ФИП да извлича полза от своя статут EPIC при извършването на своите икономически дейности, това предимство не би имало никакво съществено въздействие върху пазара. По-специално то не би могло да наруши конкуренцията, нито да засегне търговията между държавите-членки. По отношение на периода след промяната на статута на публичноправната организация ФИП (която бе извършена през юли 2006 г.) френските власти все пак признават, че публичноправната организация ФИП евентуално е могла да се възползва от облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение, което обаче все пак представлява незначителна сума въз основа на обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга. Френските власти заключават, че подобен факт не би имал характера на предимство, нещо, което поставя под въпрос самото съществуване на държавна помощ по отношение на публичноправната организация ФИП.
6 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ТРЕТИ СТРАНИ И МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ
6.1 СЪОБРАЖЕНИЯ НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(68)
В писмото си от 28 ноември 2008 г. дружество UOP Limited обосновава своя правен интерес като трета заинтересована страна по процедурата (60) и след това излага няколко съображения от общ характер и посочва, че според него организацията, която то нарича „ФИП/Axens“, се ползва с държавна гаранция:
-
Групата, съставена от публичноправната организация и нейното дъщерно дружество Axens - „ФИП/Axens“, се възприема безспорно като организация с публичноправен статут на пазара (5.1.1);
-
Отдаването на статут EPIC на „ФИП/Axens“ е позволило и продължава да позволява значително нарушаване на конкуренцията на пазара за технологиите на процеси, в който извършва дейност и дружеството UOP Limited, тъй като този статут създава предимства в отношенията с доставчиците, капиталовложителите и клиентите (5.1.2).
6.1.1 ВЪЗПРИЕМАНЕ НА ГРУПАТА „ФИП/AXENS“ ОТ СТРАНА НА ПАЗАРА
(69)
Според дружеството UOP Limited аргументът на френските власти, съгласно който Axens и останалите дъщерни дружества на ФИП представляват различни икономически организации, е невалиден. Комисията правилно изтъква, че i) публичноправната организация ФИП притежава изцяло Axens; ii) извършването от Axens на ИРД за публичноправната организация ФИП отразява стратегически приоритети на държавата; iii) лица от управата на публичноправната организация ФИП участват в управлението на Axens; iv) Axens има сключен изключителен договор с публичноправната организация ФИП, който е от решаващо значение за икономическата дейност на дъщерното дружество; и v) по-специално е сключено споразумение за правото на първо използване и за осигуряването на персонал.
(70)
Освен изложените в предходното съображение обстоятелства дружеството UOP Limited добавя, че имиджът на ФИП и Axens, който те придават на своите отношения, както и възприемането им от страна на пазара също представляват определящи фактори:
-
ФИП и Axens се представят на пазара като единна икономическа организация „ФИП/Axens“. В интернет сайта на Axens се отбелязва по-специално, че „дружеството от близо петдесет години насам базира своята дейност на успехите на ИРД и промишлени успехи“ (61). Освен това рекламите на технологиите на Axens се позовават на публичноправната организация ФИП. Впрочем, служителите на Axens и на публичноправната организация ФИП понякога са посещавали заедно своите лицензополучатели.
-
В пресата за отрасъла се дава пример за възприемането на „ФИП/Axens“ като единна икономическа организация от страна на пазара. Дружеството UOP Limited по-специално приложи откъси от публикации в пресата, в които се посочват извършваните от „ФИП/Axens“ дейности в областта лицензите на технологични процеси или се посочва предоставянето на такива лицензи от публичноправната организация ФИП чрез посредничеството на нейното дъщерно дружество Axens. Освен това дружеството UOP Limited предостави примери от статии или презентации, в които служители на Axens оставят да се разбере, че публичноправната организация ФИП счита, че Axens извършва „всички съответни дейности на промишления отдел и бившето дружеството Procatalyse.“
6.1.2 ПРЕДИМСТВА, ПРЕДОСТАВЕНИ ОТ СТАТУТА EPIC
(71)
Дружеството UOP Limited посочва, че фактът, че доставчиците и клиентите считат, че Axens разполага с неограничени средства от държавата за финансирането на дейността си, ѝ предоставя значително предимство на пазара. Въпреки че става въпрос само за възприемането от страна на пазара, този елемент ще има по-голяма важност в условията на световната икономическа криза.
(72)
Що се отнася до клиентите, гаранциите, които организацията „ФИП/Axens“ би предоставила, биха имали особено голямо значение на пазара, където клиентите ще вземат под внимание дългосрочните икономически съображения преди да изберат дадена технология. Като дава пример за „ароматни комплексни съединения“, дружеството UOP Limited обяснява по същество, че преди да се приложат подобни технологии клиентите трябва да инвестират значителни средства за проектирането и изграждането на производствени съоръжения, за които са необходими много години работа. Успехът на тези промишлени комплекси обаче би бил свързан с ефективността на използваните технологии, за които клиентите биха изисквали в общия случай да получат гаранция (62) от търговеца на процесите. В случай че не бъде постигнато изискваното ниво на ефективност те няма да се поколебаят да потърсят отговорност от лицензиара и да поискат спазването на строги задължения за компенсации. Поради това платежоспособността на лицензиара в дългосрочен план е важен елемент при избора на купувачите, не само заради спазването на договорните задължения, но и заради възможностите за ИРД, които са гаранции за бъдещи подобрения на ефективността на придобития процес. Поради това организацията „ФИП/Axens“, която пазарът възприема като зависима от държавата, разполага с предимство в сравнение със своите конкуренти, тъй като купувачите нямат конкретно основание за съмнение за нейното оцеляване в дългосрочен план.
(73)
Що се отнася до доставчиците, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ може да предлага преференциални условия в сравнение със своите конкуренти; по този въпрос то се позовава на подписаните съвместни договори от ФИП и Axens, посочени в решението за откриване на процедурата.
(74)
Що се отнася до финансовите пазари, дружеството UOP Limited счита, че организацията „ФИП/Axens“ се ползва с преференциални условия и лихвени проценти на капиталовите пазари поради ролята на държавата като гарант от последна инстанция. Освен това в контекста на финансова криза присъствието на държавата и сигурността, която тя представлява за инвеститорите, позволява привличането на частни капитали в условията на недостиг на средства. Конкурентните предприятия нямат достъп до такова финансиране или биха могли да получат такова финансиране единствено при не толкова добри икономически условия. Според дружеството UOP Limited последиците от финансовата и икономическата криза засилват още повече потенциала на мярката за нарушаване на конкуренцията.
(75)
В писмото си от 23 януари 2009 г. дружеството UOP Limited препраща към своите предходни съображения, както и към съображенията, предоставени в рамките на процедурата относно горепосоченото решение C 51/2005. То счита, че тази информация предоставя достатъчно факти, доказващи значението на платежоспособността на договарящите се страни по отношение на съответния пазар на лицензии за процеси. То отново посочва аргумента, според който клиентите на организацията „ФИП/Axens“ биха предположили, че се намират в търговско отношение с държавна организация, за чиято дългосрочна жизнеспособност няма никакъв риск. На последно място дружеството UOP Limited приканва Комисията да анализира споразуменията, сключени между Axens и неговите клиенти, като посочва, че е убедено, че те не съдържат никаква разпоредба, чрез която може да се ограничи отговорността на равнището на Axens.
6.2 МНЕНИЕ НА ФРЕНСКИТЕ ВЛАСТИ ОТНОСНО СЪОБРАЖЕНИЯТА НА ДРУЖЕСТВО UOP LIMITED
(76)
В писмото си от 22 юни 2009 г. френските власти считат, че съображенията на дружество UOP Limited са „основани върху грешни, дори напълно неверни твърдения и в никакъв случай не се базират на факти, които доказват съществуването на държавна помощ за публичноправната организация ФИП или Axens“.
(77)
По същество френските власти приемат за неуместно формулираното твърдение, според което пазарът възприема „ФИП/Axens“ като публичноправна организация, която се възползва от предимства по отношение на клиенти, доставчици и финансови пазари, и отхвърлят твърдението, че организацията „ФИП/Axens“ представлява държавен орган, който е без проблеми за дългосрочната си жизнеспособност.
(78)
Френските власти развиват два аргумента:
-
На първо място организацията „ФИП/Axens“ не е държавен орган, разполагащ с неограничени ресурси; освен това нищо не доказва, че тази организация се възприема като такава на пазара (6.2.1).
-
На второ място на Axens не се предоставя никакво предимство на пазара със статута EPIC на публичноправната организация ФИП (6.2.2).
6.2.1 „ФИП/AXENS“ НЕ Е ДЪРЖАВЕН ОРГАН, РАЗПОЛАГАЩ С НЕОГРАНИЧЕНИ РЕСУРСИ
(79)
За разлика от това, което UOP Limited твърди, според френските власти доставчиците и клиентите на организацията „ФИП/Axens“ не възприемат това предприятие като „държавен орган“, ползващ се с неограничени ресурси.
(80)
На първо място френските власти препращат към правния анализ, който предоставиха на Комисията, както и към своите предходни съображения, които според тях доказват, че със статута EPIC на публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се предоставя никаква гаранция от държавата.
(81)
На второ място френските власти отбелязват, че дружеството UOP Limited се позовава на „предполагаемо вярване в неограничена гаранция на държавата в полза на ФИП/Axens“, каквото не съществува в правото и което само по себе си не е достатъчно да се обоснове наличие на държавна помощ.
(82)
На трето място, дори и да се предположи, че публичноправната организация ФИП се ползва с държавна гаранция, което френските власти оспорват, би било погрешно да се счита, че подобна гаранция се отнася и към дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП поради това, че последната и нейните дъщерни дружества образуват икономическа група по смисъла на конкурентното право. Всъщност според Франция, в качеството си на организации на частното право, подчинени на дружественото право, дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП и в частност Axens не са обхванати от такава гаранция, тъй като предложената от дружеството UOP Limited теория за „автоматично разширяване“ на гаранциите в дадена група е в разрез с принципа за автономия на дружествата. Понятието за група, което може да има значение в конкурентното право, не се признава в дружественото право, а отпускането на гаранции в дадена група се подчинява на строги формални и материални изисквания. Именно такъв е случаят с публичноправната организация ФИП, която предоставя разрешение от Управителния съвет по силата на член 7 от нейния устав. Освен това френските власти считат, че Комисията е отчела този въпрос, тъй като е заключила, че „правният статут на Banque Postale (юридическо лице на частното право) сам по себе си е достатъчен, за да се изключи наличието на неограничена гаранция за Banque Postale (63)“.
6.2.2 AXENS НЕ СЕ ПОЛЗВА С НИКАКВО ПРЕДИМСТВО НА ПАЗАРА ПОРАДИ СТАТУТА EPIC НА ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(83)
Френските власти считат, че представеният от UOP Limited аргумент, според който пазарът е споделял вярването, че организацията „ФИП/Axens“ е държавна организация с неограничени ресурси и възползваща се от предимства както по отношение на клиентите, така и по отношение на доставчиците и кредиторите, не се базира на „нито едно сериозно основание“ и освен това „неоспоримо се опровергава от фактите“.
(84)
Френските власти предоставиха служебно известие на дирекцията по правни въпроси и споразумения (AJA) на Axens, озаглавена „Принципи на правна сигурност на Axens“ (64), в която се уточняват отношенията, които поддържат ФИП и Axens. Тези отношения се уреждат изрично от общото правило, според което Axens не иска гаранция от дружеството майка по каквато и да е причина. Френските власти уточниха, че по отношение на това правило за липса на гаранция не е възможна никаква дерогация. Освен това този принцип се припомня in extenso в документа със следните думи: „ФИП не обезпечава действията или бездействията на Axens“. Френските власти уточниха, че това правило се прилага по отношение на всеки договор или проект, който Axens може да сключи или да осъществи с клиентите, доставчиците или на финансовите пазари.
6.2.2.1 Относно отношенията на Axens с неговите клиенти
(85)
Според Франция дружеството UOP Limited прави неоснователно заключение за значението на държавната гаранция върху дългосрочното финансово положение на Axens, по-специално по отношение на договорните гаранции и задълженията за поддръжка, предвидени по принцип в лицензионните споразумения (65), и не обосновава причините, поради които е „убедено, че Комисията няма да открие никаква разпоредба за ограничаване отговорността на равнището на Axens“.
(86)
В това отношение френските власти уточниха, че описаната в съображение 84 разпоредба (според която дъщерното дружество не прави никакво искане за гаранция от дружеството майка) се прилага и по отношение на всяка гаранция, за която Axens би водило преговори или би сключило с клиент. Френските власти подкрепиха аргумента си с примера за „ароматните комплексни съединения“, посочен от дружеството UOP Limited в неговите съображения. Френските власти уточниха, че по принцип Axens избира да ограничи своята отговорност до определена част от размера на лицензионното възнаграждение […] (*). Поради това тази политика на ограничение на гаранциите, която представлява един от принципите за правна сигурност на Axens, ясно се различава от практиките на други предприятия, работещи в тази сфера, които според френските власти са склонни да отпускат неограничени гаранции в определени случаи.
(87)
На последно място френските власти припомнят, че задълженията за поддръжка/ремонт, приложими в случай на бедствие, не задействат финансово покритие от публичноправната организация ФИП:
а)
в случай на неизпълнение на задълженията на Axens предложеният от неговите застрахователи размер на средствата чрез различните застрахователни линии на своята световна програма би бил много по-висок от тавана на отговорност, който Axens е договорил със своите лицензополучатели;
б)
капацитетът за незабавно или бързо мобилизиране на средства на Axens, по-специално поради неговата ниска задлъжнялост, също е много важен;
в)
в споразуменията, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens изрично се ограничава отговорността на публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на Axens по даден лиценз до непременно ограничен размер, поради обвързаност с получаваното от публичноправната организация ФИП лицензионно възнаграждение;
г)
застрахователят, който е сключил договор за гражданска отговорност с Axens, би отхвърлил изрично всеки иск, насочен срещу публичноправната организация ФИП, независимо от основанието.
(88)
Френските власти заключават, че позицията на дружеството UOP Limited относно съществуването на предполагаемите предимства, които Axens получава на пазара за лицензиране на процеси, е погрешна, по-специално дотолкова доколкото Axens не е преставал да води политика за ограничаване на гаранциите за отговорност, предоставяни на своите клиенти.
(89)
В писмото си от 8 септември 2009 г. френските власти уточниха, че ограничаването на отговорността по отношение на клиентите е предвидена едновременно в споразумението за рамков лиценз (66) и в споразумението за лиценз на продукти (67), сключени между публичноправната организация ФИП и Axens и влезли в сила на 1 януари 2001 г. В тези два договора се предвижда, че ако Axens може да докаже, че неспазването на задълженията е поради предоставените услуги от публичноправната организация ФИП, финансовата отговорност на последната ще се ограничи до процент (68) от реално получените от публичноправната организация ФИП суми за лицензионни възнаграждения pro rata на продажбата, която е довела до подаване на жалба (при лиценз на продукт), и до съоръжението, предмет на подлиценз или до продажбата, осъществена в рамките на подлиценз, довела до подаване на жалба (при рамков лиценз). С други думи отговорността на публичноправната организация ФИП не може да надхвърли 100 % от получените суми. Освен това в рамковия лиценз се предвижда, че Axens адаптира отпуснатите финансови гаранции на получателите на подлицензи в областта на техническата ефективност на процесите. Следователно публичноправната организация ФИП не носи отговорност за техническите гаранции, които Axens отпуска на своите клиенти.
(90)
Освен това е редно да се уточни, че в лицензионните договори между Axens и клиентите му симетрично се предвижда, че финансовата отговорност на Axens обикновено е ограничена до […] (*) % от лицензионните възнаграждения, изплащани за всяко съоръжение, обект на жалба. Ако поради търговски съображения отпусната от Axens гаранция на негов клиент се окаже по-висока от тази, която му е предоставена от публичноправната организация ФИП, отговорността на ФИП е изцяло независима от тази на Axens. Същият принцип се прилага по отношение на всеки лиценз, който публичноправната организация ФИП дава на трети организации, различни от дъщерните ѝ дружества.
(91)
На последно място френските власти добавиха, че водещият принцип за публичноправната организация ФИП е ограничаване на отговорността спрямо клиентите ѝ (дъщерни дружества или организации извън групата), когато предоставя услуги за сметка на последните (проучвания, изследвания по поръчка, изпитвания и т.н.). В такъв случай поетата от публичноправната организация ФИП отговорност се състои в задължение за коригиране на извършената дейност, докато във финансов план принципът е, че отговорността се ограничава до […] (*) % от реално изплатеното възнаграждение с таван, който вероятно може да стигне […] (*) % в зависимост от случая. По този начин, ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение.
6.2.2.2 Относно отношенията между Axens и неговите доставчици и относно условията за финансиране на финансовите пазари
(92)
Френските власти отвърлят всяка истинност на твърдението на дружеството UOP Limited, според което чрез предполагаемата вяра в наличието на неограничени финансови ресурси в полза на Axens то получава преференциални условия както от страна на неговите доставчици, така и от страна на финансовите пазари. Според Франция дружеството UOP Limited не е предоставило никакво доказателство в подкрепа на това твърдение.
(93)
Френските власти считат, че описаното в съображение 84 правило, съгласно което дъщерното дружество не отправя никакви искания за гаранция от дружеството майка, е достатъчно за опровергаване на формулираното от дружеството UOP Limited предположение.
(94)
Освен това, що се отнася до условията, при които Axens, Beicip-Franlab и Prosernat могат да получат заем на финансовите пазари, френските власти припомнят, че те са готови да се ангажират пред Комисията да се посочва писмено във всеки договор за финансиране и за всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция) настоящата операция за финансиране не се ползва с никаква пряка или непряка гаранция от каквото и да е естество от страна на държавата“ (69).
7 ОЦЕНКА
7.1 НАЛИЧИЕ НА ДЪРЖАВНА ПОМОЩ ПО СМИСЪЛА НА ЧЛЕН 107, ПАРАГРАФ 1 ОТ ДФЕС
(95)
Член 107, параграф 1 от ДФЕС предвижда: „Освен когато е предвидено друго в Договорите, всяка помощ, предоставена от държава-членка или чрез ресурси на държава-членка, под каквато и да било форма, която нарушава или заплашва да наруши конкуренцията чрез поставяне в по-благоприятно положение на определени предприятия или производството на някои стоки, доколкото засяга търговията между държавите-членки, е несъвместима с вътрешния пазар.“
(96)
В конкретния случай за установяването на наличие на държавна помощ е редно най-напред да се провери дали в рамките на мярката, с която Франция предоставя статут EPIC на публичноправната организация ФИП на 7 юли 2006 г., се използват държавни средства (7.1.1) за предоставяне на неограничена държавна гаранция, покриваща икономически дейности (7.1.2). Обхватът на настоящото решение (7.1.3) ще бъде определен от размера на покритието от държавна гаранция и естеството на обезпечените дейности, а след това ще бъде проучено дали чрез въпросната мярка се предоставя избирателно предимство за групата ФИП (7.1.4), което може да засегне търговията между държавите-членки (7.1.5).
7.1.1 ИЗПОЛЗВАНЕ НА ДЪРЖАВНИ СРЕДСТВА ПОД ФОРМАТА НА НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(97)
С оглед на нейната особена структура на икономическа група по смисъла на конкурентното право, необходимо е да се проучи потенциалното въздействие на неограничената гаранция на държавата, произтичаща от статута EPIC на публичноправната организация ФИП, върху съвкупността от организации на групата ФИП, т.е. върху самата публичноправна организация и нейните дъщерни дружества в два отделни етапа:
-
Що се отнася до публичноправната организация ФИП, въздействието на неограничената гаранция произтича пряко от статута EPIC: всъщност в качеството си на юридическо лице на публичното право публичноправната организация ФИП не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на изпаднали в затруднение предприятия. С оглед на тази особеност дружеството майка на групата ФИП би могло да извършва пряко своите икономически дейности при по-благоприятни условия за разлика от други оператори на пазара, които не се ползват от подобна закрила (7.1.1.1).
-
Прякото участие на публичноправната организация и съответно на държавата изглежда невъзможно по отношение на извършваната дейност пряко от частноправните дъщерни дружества на групата ФИП, които сами по себе си са изцяло подчинени на общия правен режим по отношение на обявяването в несъстоятелност. Следователно е подходящо да се проучи дали при евентуален недостиг на активи на дадено дъщерно дружество кредиторите на Axens, Prosernat и Beicip-Franlab биха могли да се възползват от непряка помощ на основание евентуална отговорност на дружеството майка по отношение на неговите дъщерни дружества, която би била равнозначна на гаранционен механизъм (7.1.1.2).
7.1.1.1 Покритие на публичноправната организация ФИП с неограничена държавна гаранция, породена от статута EPIC
(98)
В горепосоченото решение C 56/2007 Комисията заключи (70), че присъщите характеристики на статута на публичноправната организация La Poste (71), и по-специално наличието на гаранция за плащането на индивидуалните вземания и продължаването на съществуването и/или задълженията на La Poste означават, че държавата играе ролята на гарант от последна инстанция по отношение на осъществяваните икономически дейности от публичноправната организация.
(99)
В конкретния случай Комисията счита, че използваните в горепосоченото решение C 56/2007 аргументи в основата си са приложими към статута EPIC на публичноправната организация ФИП и че последната също се намира в особено правно положение както по отношение на плащането на вземанията на кредиторите си, така и по отношение на продължаването на нейното съществуване в случай на неплатежоспособност. По този начин за нуждите на настоящия анализ Комисията ще препраща към изложените аргументи в част 4.1 („Определяне на вида на помощта“) от горепосоченото решение C 56/2007.
A. Гаранция за плащане на индивидуални вземания
(100)
Най-напред е уместно да се провери твърдението на френските власти, че съществуването на гаранция на държавата в полза на EPIC се изключва от законодателството или съдебната практика (а), преди да се докаже, че, ако публичноправната организация ФИП се окаже в ситуация на неплатежоспособност, нейните кредитори биха се ползвали от по-благоприятна процедура в сравнение с кредиторите на предприятията, по отношение на които се прилага общият правен режим.
a) Отхвърляне на съображенията на френските власти
(101)
Противно на това, което твърдят френските власти, Комисията е в състояние да заключи, че френското право допуска съществуването на гаранции по подразбиране и по-специално съществуването на държавна гаранция поради статут на публичноправна организация. Комисията отхвърля съображенията на френските власти на следните основания:
(102)
На първо място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 120-121 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти заявяват, че в нито един текст или решение не е заложен принципът държавата да гарантира дълговете на EPIC. За разлика от това твърдение Комисията счита, че не съществува текст или решение, в които изрично да се постановява или изключва държавна гаранция в полза на търговските и промишлени организации на публичното право и че тази липса не изключва наличието на гаранцията по подразбиране.
(103)
На второ място Комисията препраща mutatis mutandis към съображения 122-124 от горепосоченото решение C 56/2007, където френските власти считат, че съдебната практика се е произнесла по въпроса за липсата на гаранции, по-специално в решенията по делото Société de l’hôtel d’Albe (72) и по делото Campoloro (73). Що се отнася до първото дело, както това е подчертано от експерта на Комисията в пощенското дело, решението по делото Société de l'hôtel d'Albe не се отнася до точното положение, което е способно да задейства гаранцията (74). Що се отнася до второто дело (75), противно на френските власти Комисията счита, че режимът на отговорност на държавата при следването на процедурата за събиране на дълговете на публичноправните организации има характеристики на гаранционен механизъм.
(104)
На трето място Комисията счита, че представеният от френските власти аргумент по пощенското дело, според което поетите от EPIC дългове от влизането в сила на LOLF на 1 януари 2005 г. насам не могат да се ползват с гаранция по подразбиране, не може да бъде приет:
а)
Комисията подчертава, че промяната на статута на публичноправната организация ФИП е настъпила на 7 юли 2006 г., т.е. след влизането в сила на LOLF. При тези условия не е необходимо да се проучват предоставените от експерта на френските власти аргументи по пощенското дело за евентуалните поети дългове по договори преди 1 януари 2005 г. дори и френските власти да препращат mutatis mutandis към тях в своите бележки. Всъщност поетите преди 1 януари 2005 г. дългове от публичноправната организация ФИП са били извършени от професионална организация по смисъла на въпросния Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси (тоест извършени са от юридическо лице на частното право) и поради това, към момента на тяхното поемане (76) е било невъзможно да бъдат покрити от неограничената държавна гаранция в резултат от предоставения статут EPIC.
б)
Въпреки това Комисията отбелязва, както посочва нейният експерт по пощенското дело и както вече е обяснила в съображение 130 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че приложното поле на задължението да се включат в закона за бюджета държавните гаранции, се ограничава до „предоставянето“ на такива гаранции; че поради това предоставянето на гаранция обхваща случаите, в които чрез явно изразена воля държавата решава да предостави гаранция на дадена организация или за дадена дейност; че приложното поле на задължението за вписване на гаранциите в закона за бюджета не обхваща гаранциите, произтичащи от статут или от задължение съгласно съдебната практика, които се считат за подразбиращи се и автоматични; че тази втора категория не е резултат от решение на държавата, а от факта, че държавата се намира във вече съществуваща правна рамка, в която гаранцията е само последица (77).
в)
Комисията стига до същото заключение като заключението в съображение 131 от горепосоченото решение C 56/2007, към което тя препраща mutatis mutandis, че аргументът на френските власти, основан на LOLF, не е убедителен, и че фактът, че в нито един закон за бюджета не е уточнено, че държавата предлага своята гаранция в полза на публичноправната организация ФИП поради статута ѝ, не изключва съществуването на гаранция по подразбиране; че във всеки случай, Комисията не е обвързана от определението на мярката като гаранция във френското право, нито пък с факта, че става въпрос за гаранция, попадаща в приложното поле на LOLF; че единственото уместно определяне на мярката е определяне съгласно правото на Европейския съюз; че в правото на ЕС се признава съществуването на гаранция по подразбиране, когато държава-членка по закон е длъжна да изплати дълг на друго лице в случай на неизпълнение на задълженията на последното (78).
(105)
На четвърто място Комисията отхвърля аргумента на френските власти, че в случай на наличие на държавна гаранция в полза на EPIC ще трябва да се въвеждат мерки за гаранции при всяко създаване на нов EPIC (включително чрез промяна на статута), така че да се защитят правата на кредиторите, възникнали преди това преобразуване и обратното (modus tollens), тъй като подобен механизъм никога не е бил въвеждан (79) и не би имало каквато и да е било гаранция в полза на публичноправната организация ФИП:
а)
Както посочва експертът на Комисията по пощенското дело и както се припомня в съображение 133 от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че подобно твърдение може да е следствие от твърде разширителното тълкуване на конституционната защита на правото на собственост.
б)
Комисията държи да уточни, както вече направи в съображение 134 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, че и съгласно правото на собственост не се изисква да се предвиди мярка за гарантиране правата на кредиторите при преобразуване на търговска EPIC в дружество, което подлежи на производствата по оздравяване и съдебна ликвидация, и че липсата на такива мерки не означава липса на гаранция по подразбиране.
в)
Комисията добавя, както е обяснено в съображения 135-136 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, че фактът, че френските власти са решили да предоставят изрична гаранция на La Poste (80), когато през 1990 г. е получила статут, приравним на този на EPIC, не доказва липсата на гаранция по подразбиране в нейна полза.
(106)
На последно място Комисията препраща към частта на настоящото решение относно търсенето на отговорност на държавата и към раздел 4.1.1 A б) 3) от горепосоченото решение C 56/2007 по отношение на цитираната от френските власти (81) статия на г-н Labetoulle, както и към анализа му на съдебната практика по делото Campoloro (82).
(107)
За разлика от твърдението на френските власти, че подобна гаранция според тях се изключва от правните текстове, Комисията отбелязва, че съществуването на гаранции по подразбиране, свързани със статута на публичноправна организация, се потвърждава от обяснителна бележка на Държавния съвет, представена през 1995 г. по делото Crédit Lyonnais, в която наличието на гаранцията по подразбиране се обосновава единствено въз основа на публичноправния характер на организацията (83).
(108)
Както се обяснява в съображения 142-145 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията не споделя тълкуването на френските власти, според което това становище не следва да се прилага по отношение на публичноправната организация ФИП. По-специално тя подчертава, че това становище не препраща нито към задачите, нито нито към наличието или отсъствието на експерт счетоводител в публичноправната организация. В допълнение френските власти не обясняват защо според тях това становище е приложимо само по отношение на публичноправните организации с експерт счетоводител. Освен това Комисията отхвърля съображенията на френските власти, според които становището не следва да се прилага, тъй като предхожда LOLF и противоречи на последващата съдебна практика на Държавния съвет, като Комисията е припомнила в съображение 104 както и в горепосоченото решение C 56/2007, че LOLF не възпрепятства съществуването на държавна гаранция по подразбиране в полза на публичноправната организация ФИП.
(109)
На последно място, както се посочва в съображения 146 и 147 от горепосоченото решение C 56/2007, към които Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията взема под внимание обяснителната бележка на министъра на икономиката, финансите и промишлеността от 22 юли 2003 г. относно „Рекапитулация на инструментите за гаранция по подразбиране или изрична гаранция, предоставена от държавата“, чрез която се потвърждава съществуването на гаранции по подразбиране, произтичащи от административен или законодателен акт, който „води до и съдържа финансови последици за държавата“. Тази обяснителна бележка показва, че държавната гаранция може да произтича от различни правни актове (84) и припомня, че създаването на публичноправна организация може да доведе до задействане на държавна гаранция по подразбиране в полза на кредиторите на тази организация (85).
б) Кредиторът на публичноправната организация ФИП е сигурен, че вземането му ще бъде изплатено.
(110)
По примера на предоставеното доказателство в раздел 4.1.1 A б) от горепосоченото решение C 56/2007, към което Комисията препраща mutatis mutandis, Комисията възнамерява да докаже, че в случай на преустановяване на плащанията на публичноправната организация ФИП, кредиторите ѝ биха били в по-благоприятно положение в сравнение с кредиторите на предприятие, по отношение на което се прилагат разпоредбите на търговското право.
(111)
На първо място, що се отнася до публичноправните организации, традиционните ограничения при уреждането на дълг на частноправна организация не са приложими. Въз основа на по-подробно описаните доводи в съображения 150-154 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията заключава по този първи въпрос, че:
-
за разлика от кредиторите на предприятия, подчинени на търговското право, кредиторите на публичноправната организация ФИП (като се има предвид, че последната не се подчинява на общия правен режим по отношение на оздравяването и съдебната ликвидация на предприятия в затруднение) не рискуват вземането им да бъде загубено изцяло или отчасти при възбуждане на съдебно производство за ликвидация;
-
правосубектността на публичноправната организация ФИП не е пречка за съществуването на държавна гаранция;
-
при липсата на изрично ограничение за отговорността на държавата по отношение на публичноправната организация ФИП, кредиторите на последната могат законно да се позоват на принципа, съгласно който държавата поема дълговете на публичноправната организация ФИП, въпреки че последната е юридическо лице.
(112)
На второ място, в случай на погасяване на дълговете на публичноправните организации, постановено със съдебно решение, процедурата, установена със закона от 16 юли 1980 г. (и различни текстове за прилагането му (86)) е по-благоприятна за кредиторите на публичноправната организация ФИП в сравнение със съдебните процедури по общия правен режим, поради причините, подробно обяснени в съображения 113-117, дотолкова доколкото няма вероятност тя да доведе до загубване на вземането, което имат срещу публичноправната организация ФИП.
(113)
В съответствие с посочения анализ в съображения 157-161 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията отбелязва най-напред, че съгласно закона от 1980 г. (87) и мерките за прилагането му (88) държавата се определя като компетентния орган за погасяване на дълговете на публичноправните организации и получава важни правомощия: служебно нареждане за погасяване и за заделяне на достатъчно ресурси.
(114)
По примера на изложените мнения в съображения 162-168 от решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че специфичната процедура, определена в закона от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му, е всъщност процедура за погасяване на дълговете, а не производството по ликвидация и че дългът не престава да съществува след като бъде приложена, докато след приключването на производството по ликвидация по общия правен режим съдебното решение за прекратяване поради недостиг на активите без санкция носи забрана за кредиторите да подновят иска си. Комисията също така отбелязва, че тъй като законът от 16 юли 1980 г. и текстовете за прилагането му предвиждат отлагането на нареждането за погасяване във времето и никъде не предвиждат преустановяване на плащанията, те позволяват на кредиторите да предполагат, че необходимите ресурси за плащане на вземането, което имат срещу публичноправната организация, са налични или че ще бъдат налични винаги. Тези два елемента ги водят до извода, че недостигът на ликвидни средства е или само временен, или се покрива според случая от държавата. В противовес няма производство за ликвидация, което да предвижда възможността да се търси отговорност от трето лице за дълговете на неплатежоспособно лице, освен разбира се, когато става въпрос за гарант.
(115)
В съответствие с анализа, развит в съображения 170-180 от решение C 56/2007, към който препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че текстовете на френското право разрешават и дори насърчават държавата да предоставя субсидии на публичноправните организации вместо обичайните банкови кредити при недостиг на ликвидни средства, субсидии, които могат да представляват „допълнителните ресурси“, посочени в закона от 16 юли 1980 г. Тя също така счита, че кредиторите познават тези текстове, така че те с право считат, че надзорният орган ще бъде в състояние да намери необходимите ресурси за уреждане на вземането им. Следователно Комисията счита, че е малко вероятно да се осъществи вариант, при който кредиторът да не получи своето вземане след прилагане на процедурите, установени в закона от 16 юли 1980 г.
(116)
Въпреки това за разлика от своите заключения във връзка с La Poste в горепосоченото решение C 56/2007, Комисията счита, че в настоящия случай собствените ресурси, които могат да бъдат използвани от публичноправната организация ФИП, са сравнително големи, дотолкова доколкото, както френските власти обясниха в съображение 44, наличните средства и инвестиции (150,3 млн. EUR) в края на 2007 г. са възлизали на пет пъти размера на заемите и финансовите дългове (25,2 млн. EUR). По този начин Комисията признава, че при сегашното състояние на финансите на ФИП поне в близко бъдеще изглежда малко вероятно ФИПлипса на собствени ресурси да доведе до невъзможност за публичноправната организация ФИП да се справи със задълженията си и държавната намеса да се окаже необходима.
(117)
Дори подобно положение на недостиг на активи на публичноправната организация ФИП да изглежда малко вероятно понастоящем, това не остава невъзможно в по-дългосрочен план. При подобни условия невъзможността за мобилизиране на ресурсите чрез преотстъпване на имущество води до използването на другите механизми за гаранция (авансови плащания, търсене на отговорност от държавата и др.). Освен това въвеждането на режим за защита на имуществото от законодателния орган би могло да доведе до търсене на безвиновната отговорност на държавата при евентуална неизрядност от страна на публичноправната организация ФИП (89). По тази точка Комисията взема предвид аргумента на френските власти (90), съгласно който, ако държавата определи даден актив, принадлежащ на публичноправна организация ФИП, като „крайно необходим“ за упражняването на функцията ѝ за предоставяне на обществена услуга и следователно се противопостави на неговото преотстъпване, тя няма да бъде длъжна да компенсира чрез гаранционни механизми. Въпреки това Комисията отбелязва, че френските власти са признали (дори и да оспорват, че публичноправната организация ФИП може да извлече полза от това), че изискването за непрекъснатост на обществената услуга се налага на представителя на държавата при изпълнението на установената в закона от 16 юли 1980 г. процедура (91). Комисията също така счита, че подобно решение на публичната власт да не предприема преотстъпване на активи на основание запазване на обществената услуга може да бъде основание за търсене на безвиновна отговорност на държавата поради нарушаване на принципа на равенство пред публичните финансови задължения.
(118)
На трето място, поради вече изложените основания в съображения 185-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че в малко вероятния случай, при който установената в закона от 1980 г. процедура няма да позволи изплащане на вземането на кредитора, средствата, които остават на кредитора да търси отговорностт на държавата, имат характеристиките на гаранционен механизъм.
(119)
Въпреки че френските власти считат, че по принцип не може да се търси отговорност на държавата, независимо дали става въпрос за виновна или безвиновна отговорност (92), те признават, че ако съществува изискване за непрекъснатост на обществената услуга и това изискване е задължително за представителя на държавата при изпълнението на определената в закона от 1980 г. процедура, е възможно съдията да се произнесе в полза на обезщетяване на кредитора. Въпреки това в този случай френските власти считат, че кредиторът не би се ползвал от никакво предимство, тъй като неговото обезщетяване би било сравнимо с това, което би получил, ако се приложи общият правен режим. По този въпрос Комисията изтъква някои особености на специалния правен режим, установен със закона от 1980 г.: при действието на общия правен режим на съдебна ликвидация, кредиторите (и по-специално тези, чиито кредит не е обезпечен) в общия случай не успяват да получат вземането си в пълния му размер и най-често дълговете на предприятие в ликвидация не се плащат от трети страни.
(120)
Френските власти също така възразяват срещу възприемането на възможностите за обезщетяване на кредиторите чрез търсенето на отговорност на държавата като форма на гаранция. При все това Комисията счита, че търсенето на (виновна или безвиновна) отговорност на държавата при изпълнението на процедурата по погасяване на дългове на публичноправните субекти, посочена в закона от 16 юли 1980 г., е равностойно на гаранционен механизъм от гледна точка на правото на Европейския съюз, тъй като това гарантира на кредиторите плащането на вземанията им, като задължава държавата да ги изплати при неизпълнение от страна на публичната организация ФИП. Нещо повече, в съдебната практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) по делото Société de gestion du port de Campoloro et Société fermière de Campoloro c/ France (93) (наричано по-нататък „делото Campoloro“) се признава съществуването на автоматична гаранция.
(121)
На последно място подобно на предоставеното доказателство в съображения 181-184 от горепосоченото решение C 56/2007, към което препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че предложението на френските власти, целящо да се поясни декретът за прилагането на закона от 1980 г. не е достатъчно, за да се изключи възможността за предоставяне на ресурси чрез вливане на държавни ресурси.
а)
Френските власти предложиха декретът за прилагането на закона от 1980 г. да се измени по следния начин: „Когато поканата за доброволно изпълнение не бъде изпълнена до изтичането на тези срокове, представителят на държавата или надзорния орган вписва разхода в бюджета на неизрядната местна власт или публичноправна организация. При необходимост той заделя нужните ресурси в рамките на бюджета на органа на местната власт или организацията или чрез намаляване на бюджетните кредити, предвидени за други разходи, които все още не са изразходвани, или чрез увеличаване на ресурсите“ (измененията са подчертани).
б)
Въпреки това Комисията изтъква, както направи и в съображение 67 от решението за откриване на процедурата, че нито настоящата формулировка, нито изменената версия на текстовете според предложението на френските власти не изключват възможността за предоставяне на ресурси чрез увеличаване на ресурсите, което предварително е станало възможно със субсидия или вливане на държавни ресурси.
(122)
Поради вече изложените основания в съображения 204-211 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията в допълнение счита, че решението на ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro доказва, че търсенето на отговорност на френската държава в този случай означава гаранция по подразбиране за дълга на публичните органи и не е свързано с условие за вреда.
а)
Комисията отбелязва по-специално, че ЕСПЧ е отхвърлил аргументите на френските власти, които се опитват да се обосноват (94) от една страна с липсата на правопораждащ факт, който да бъде вменен на държавата, и от друга страна с липсата на държавна гаранция по отношение на правосубектните публични органи и че е приел противоположните аргументи на ищците (95).
б)
Комисията отбелязва, че ЕСПЧ в крайна сметка е постановил, че е налице нарушение на член 6, параграф 1 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „Конвенцията“, по-специално с мотива, че: „Уместно е тези съдебни решения да бъдат изпълнени, като съдът припомня, че държавна власт не трябва да изтъква липсата на ресурси, за да не погаси задължение, основано на съдебно решение […]“. Нещо повече, ЕСПЧ е постановил, че е налице нарушение на член 1 от протокол № 1 към Конвенцията, тъй като правото на собственост на ищците е нарушено поради специална и прекомерна тежест, свързана с неизплащането на сумите, които е трябвало да получат (96). Като взе предвид горепосоченото, ЕСПЧ вменява на държавата пълния размер на дълга на общините длъжници (97).
в)
Комисията счита, че от тази съдебна практика произтичат три важни елемента:
-
ако се издаде съдебно решение в полза на ищците, чрез което се признава тяхното вземане, отговорността на държавата играе ролята на гаранция (98) по подразбиране, дотолкова доколкото от една страна френската държава е осъдена да плати целия размер на дълга на публичноправното юридическо лице (99) и от друга страна не се прави разграничение между това, което може да се дължи на неплатежоспособност на местната власт длъжник и евентуалното неизпълнение на задължения от страна на държавата (ЕСПЧ въобще не търси правопораждащ факт, който да бъде приписан на държавата, а се придържа само към състоянието на неплатежоспособност на длъжника);
-
тази отговорност обаче обхваща дълговете на публичните власти, които са юридическо лице. Съществуването на юридическо лице и на собствено имущество изрично се изтъква от френското правителство, за да се противопостави на търсенето на отговорност на френската държава, но ЕСПЧ е отхвърлил този аргумент;
-
приложното поле на държавната гаранция се разширява, така че да обхване публичните власти, които я използват. Следователно гаранцията е неразривно свързана с публичноправния статут на длъжника.
г)
Освен това Комисията констатира, че решението, прието от ЕСПЧ по горепосоченото дело Campoloro, не е изолирано и произтича от добре утвърдена тенденция в съдебната практика, по-специално в решенията Artico/Италия (100) и Bourdov/Русия (101).
(123)
Поради вече изложените основания в съображения 212-220 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че формулираните от френските власти съображения не опровергават показаното. Вследствие на горепосоченото, по примера на заключението, което направи по пощенското дело в съображение 222 от горепосоченото решение C 56/2007 и в решението за откриване на процедурата, Комисията заключава въз основа на горепосоченото, че при настоящото положение във френското право даден кредитор на публичноправната организация ФИП, чието задължение не е погасено по процедурите от закона от 16 юли 1980 г., може да получи пълния размер на неизплатеното му вземане, като потърси отговорност на държавата на последна инстанция, за разлика от ситуацията при производство по ликвидация по общия правен режим, където удовлетворяването на кредитора е ограничено от стойността на наличните активи. В резултат от горепосоченото Комисията счита, че отговорността на държавата се разглежда като гаранция, че тя не подлежи на никакво ограничение от който и да е текст във френското право и че тя е неразривно свързана със публичноправния статут на организацията длъжник.
(124)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 223-226 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията взема предвид френското предложение за включване на клауза във всички договори на публичноправната организация ФИП, които включват задължаване, така че да се ограничи рискът от търсене на безвиновна отговорност на държавата единствено на основание неплатежоспособност на публичноправната организация ФИП. Въпреки това тя счита, че подобна правна рамка би била нестабилна и че биха съществували съмнения по отношение на нейната трайност, дотолкова доколкото изключението за приетия риск е правило, установено от съдебната практика, което може да продължи да се развива. Вследствие, Комисията счита, че подобно предложение е само по себе си недостатъчно, тъй като не обхваща всички възможни случаи: то не позволява да се изключи вариантът от задействане на държавната гаранция за всякакъв вид отговорност (по-специално извъндоговорната и наказателната отговорност). Освен това е невъзможно в даден договор да се включи клауза, според която държавата не носи отговорност за задълженията на публичноправната организация ФИП по отношение на длъжниците, тъй като чрез различни юридически механизми публичноправната организация ФИП може например по-специално да се окаже длъжник по отношение на трети лица, ако придобие друга организация (102), която дължи плащания на трети лица, които не могат да бъдат непосредствено идентифицирани. В крайна сметка, що се отнася до индивидуалните вземания на трети лица, Комисията счита, че общата гаранция може да се „премахне“ само чрез текст с общ обхват, в който се посочва, че държавата не е гарант на публичноправната организация ФИП и който е приложим при всяко положение и за всички трети лица. В допълнение, дори да се приеме, че френските предложения биха блокирали всяка възможност даден кредитор на публичноправната организация ФИП да търси отговорност на държавата, за да получи своето вземане (случай, който според Комисията, не е проверен), тези предложения не позволяват да се установи ясно какво би се станало в случай на неплатежоспособност (103) на публичноправната организация ФИП.
(125)
На четвърто място, дори и да не бъде удовлетворен, кредиторът на дадена публичноправна организация може да приведе възникване на права при легитимна грешка, която е допуснал при възникване на вземането и поради която е предполагал, че то ще му бъде изплатено.
(126)
Освен това поради вече изложените основания в съображения 227, 228 (алинеи 1-3) и 229 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че теорията за привидността (104) позволява да се потвърди, че кредиторите на публичноправната организация ФИП имат основание да считат, въз основа на съвкупност от съвпадащи признаци, че подобна гаранция действително съществува (и това е така, дори и да се предполага, quod non, че статутът EPIC на публичноправната организация ФИП не може по право да ѝпредостави неограничена гаранция от френската държава). Основните признаци по отношение на теорията на привидността от една страна са свързани с това, че различни текстове (законът от 1980 г. и мерките за прилагането му) или официални документи (бюджетни документи) дават право на кредитора да счита, че държавата би поела задълженията на EPIC в случай на недостиг на финансови ресурси или че кредиторът може да търси отговорност от нея, и от друга страна, че липсата на изясняване от страна на френските власти на състоянието на правото в тази област след делото Campoloro и на първите процедури, започнати от Комисията относно статута EPIC, също подхранва доверието на кредиторите по отношение на съществуването на такава гаранция, и на последно място, че липсата на яснота за последиците от преустановяване на плащанията от страна на дадено EPIC също спомага активно в тази посока.
(127)
В конкретния случай, Комисията държи да добави, че преди 7 юли 2006 г. евентуалните кредитори на публичноправната организация ФИП, са се намирали в търговски правоотношения с професионална организация по смисъла на акта с наименование Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси, юридическо лице на частното право, за което не са имали никакво основание да считат, че то може да бъде обхваната от каквато и да е била държавна гаранция. Поради това прилагането на теорията за привидността при необходимост може да бъде единствено уместно по отношение на вземанията, възникнали след промяната на статута на публичноправната организация ФИП.
(128)
По примера на заключенията на своя експерт по пощенското дело Комисията заключава по отношение на възникналите вземания след 7 юли 2006 г., че дори при изложената от френските власти хипотеза, в която кредиторът погрешно е счел, че държавата е задължена да гарантира дълговете на публичноправните организации и в частност на публичноправната организация ФИП, неговата грешка би била легитимна от гледна точка на горепосочените аргументи и би могло да има възникване на права от това. Ако при извънредни обстоятелства кредиторът не може да получи вземането си, той все пак разполага с гаранцията, че то по никакъв начин не може да бъде загубено.
Б. Гаранция за продължаване на съществуването на публичноправната организация ФИП и/или на нейните задължения
(129)
Поради вече изложените основания в съображения 230-250 от горепосоченото решение C 56/2007, към които препраща mutatis mutandis, Комисията счита, че дори кредиторът на EPIC да не успее да получи вземането си в разумен срок и след използването на описаните процедури в предходния раздел, той все пак остава сигурен, че вземането няма да бъде загубено, за разлика от положението, в което се намира кредитор на организация на частното право в производство по ликвидация, за когото въобще не е сигурно изплащането на вземането му.
(130)
Комисията подчертава, че не съществува прекратяване/закриване на публичноправна организация по желание на публичната власт, при което се преустановяват правата и задълженията ѝ: всъщност при закриване с решение на публична власт, макар и това да не е предвидено никъде, практиката и някои основни принципи на административното право по-скоро доказват, че правата и задълженията на публичноправни организации, които се закриват, се поемат от друг субект, а ако няма такъв - от държавата. С други думи задълженията на публичноправните организации се прехвърлят на друго юридическо лице, което не може да не ги приеме, така че всеки кредитор е сигурен, че правото, произтичащо от неговото вземане, може да бъде предявено срещу друга организация и че вземането му няма да бъде загубено.
(131)
Комисията препраща за подробности към представения анализ в съображения 233-250 от горепосоченото решение C 56/2007, който се основава върху проучването на експерта по пощенското дело по отношение на вътрешните промени, засягащи публичноправните организации, и в който се разграничават три причини за закриване на публичноправните организации (105): изтичане на срока на публичноправната организация, преустановяване на нуждата от функцията ѝ и най-често срещания случай - прехвърлянето на функцията ѝ, което задължително означава прехвърляне на правата и задълженията.
а)
Въз основа на тази експертна оценка е възможно да се счете на първо място, че ако не съществува общ правен режим, чрез който да се организира закриването на публичноправните организации, практиката показва, че правният текст винаги урежда правата и задълженията на закритата организация да бъдат прехвърлени или на държавата, или на субекта, който поема нейната функция (106).
б)
На второ място, като цяло става въпрос за прехвърляне на „правата и задълженията“ (като терминът „задължения“ със сигурност включва дълговете), понякога прехвърляне на „имущество“ (107) (формулировка, която също включва дълговете). Единственият намерен пример за пълно закриване на публичноправна организация съдържа при всички положения прехвърляне на самите „дългове“ на други публичноправни организации (108).
в)
На трето място, дори когато се преустановява нуждата от функцията, на практика правата и задълженията на публичноправната организация се поемат от друга организация.
г)
На четвърто и последно място, описаната в проучването практика съответства на инструкцията за кодификация № 02-060-M95 от 18 юли 2002 г. и Ръководството за финансовата организация на учредяването, преобразуването и закриването на горепосочените национални публичноправни организации (109), а именно че правата и задълженията на прекратена EPIC преминават или към държавата, или към юридическото лице, което ще поеме функцията на организацията.
(132)
В крайна сметка, в съответствие с мнението на своя експерт Комисията заключава, че задълженията на публичноправните организации на практика винаги се прехвърлят на друго юридическо лице на публичното право при закриване на публичноправната организация, която е изпълнявала функцията. По този начин кредиторите на публичноправните организации, каквато е публичноправната организация ФИП, са сигурни, че неизплатените им вземания няма да престанат да съществуват.
B. Заключение относно съществуването на държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП
(133)
Въз основа на представените елементи за доказване на съществуването на гаранция за плащане на индивидуалните вземания и за запазването на съществуването на задълженията на публичноправната организация ФИП Комисията заключава, че от промяната на статута на публичноправната организация ФИП, настъпила на 7 юли 2006 г.:
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП не са изправени пред обичайните ограничения в частното право и в публичното право, които могат да възникнат при цялостното уреждане на вземането;
-
кредиторите на публичноправната организация ФИП могат да използват за събиране на вземанията си специфични процедури, които разрешават на държавата да принуди организацията-длъжник да изплати дълга;
-
френското право никъде не дава основание на кредиторите на публичноправната организация ФИП да предполагат, че тя може да се изправи пред окончателна ситуация на недостиг на финансови средства;
-
при недостиг на финансови средства бюджетните документи дават основание да се предполага, че държавата може да отпусне извънредна субсидия на организациите от публичния сектор, каквато е и публичноправната организация ФИП;
-
ако горепосочените процедури не позволяват на кредитора да бъде удовлетворен, той може да потърси отговорност от държавата за цялостно изплащане на вземането му;
-
ако предвидените по-горе мерки трябва да бъдат отложени във времето, кредиторът е сигурен, че вземането му няма да бъде загубено, дори и публичноправната организация ФИП да претърпи радикална промяна.
(134)
Тези особености са неразривно свързани със статута на публичноправна организация на ФИП и означават, че държавата играе роля на гарант от последна инстанция. Следователно с основание може да се заключи, че поради статута си EPIC ФИП се ползва с неограничена държавна гаранция от френската държава.
(135)
Неограничената държавна гаранция по отношение на публичноправната организация ФИП води до прехвърляне на държавни ресурси по смисъла на точка 2.1 от горепосоченото известие относно гаранциите. Всъщност публичноправната организация ФИП не плаща никаква премия за тази гаранция. По този начин едновременно е налице полза за предприятието и изтичане на ресурси от държавата, тъй като държавата се отказва от премията, с каквато обикновено са придружени гаранциите. Освен това гаранцията поражда риск от потенциално бъдещо заделяне на ресурси от държавата, която може да се окаже длъжна да погаси дълговете на публичноправната организация ФИП (110).
(136)
На последно място, неограничената държавна гаранция по отношение на ФИП може да бъде вменена на държавата, тъй като произтича от комбинирането на публичноправния статут на ФИП, на принципи на националното право и на два законодателни акта, а именно закона от 25 януари 1985 г., превърнал се в търговски кодекс, и закона от 16 юли 1980 г., както и мерките за прилагането му.
7.1.1.2 Липса на покритие на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП от неограничената гаранция
(137)
Както Комисията посочи в своето решение по горепосочения случай C 51/2005 (111), в решението за откриване на процедурата относно настоящия случай и в част 2 („Групата ФИП“), от гледна точка на конкурентното право публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat образуват икономическа група: всъщност публичноправната организация ФИП притежава пряко 100 % от капитала на Axens и 100 % от капитала на Beicip-Franlab и непряко 100 % от капитала на Prosernat, осъществява контрол върху своите дъщерни дружества чрез наличието на свои кадри в органите, които вземат решенията на дъщерните дружества; произнася се по-специално по отношение на стратегическото насочване и фундаменталните решения за бъдещето на дъщерните дружества и е обвързана чрез изключителни споразумения за трансфер на крайно необходими технологии за осъществяването на икономическата дейност на дъщерните дружества (споразумения, които пораждат реципрочни права на първи отказ (112)), както и чрез договори за предоставяне на помещения и персонал, така че икономическата интеграция между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat е достатъчно силна, за да се достигне до подобно заключение. Освен това трябва да се проучи точният обхват на държавната гаранция, за да се провери дали в случай на неизпълнение на задължения на частноправно дъщерно дружество на публичноправната организация ФИП могат да се използват държавни ресурси за обезщетяване на неговите кредитори (с други думи дали икономическите дейности на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са или не са покрити от неограничена държавна гаранция).
(138)
В своите становища дружеството UOP Limited не се произнася по този въпрос. Аргументацията му се основава на начина, по който участниците на пазара възприемат субекта „ФИП/Axens“, който според него предоставя предимство на групата ФИП както по отношение на доставчиците, така и по отношение на клиентите и капиталовложителите. Тази гледна точка е разгледана в част 7.1.4 от настоящото решение, посветена на проучването на предимствата, които групата ФИП получава от мярката.
(139)
На свой ред, както се посочва в съображение 47, френските власти оспорват наличието на държавна гаранция в полза на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, по-специално поради статута им на акционерни дружества по общия правен режим.
(140)
По примера, с който се доказва наличието на неограничена гаранция в полза на публичноправната организация ФИП, представено в част 7.1.1.1, Комисията последователно ще проучи дали кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП се ползват с гаранция по отношение на изплащането на техните индивидуални вземания (A) или гаранция за запазване на задълженията на тези дъщерни дружества (Б) в случай на недостиг на активи.
A. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП нямат никаква гаранция по отношение на изплащането на своите индивидуални вземания
(141)
Дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП имат статут на акционерни дружества. Като юридически лица на частното право (за разлика от контролиращия ги акционер, който е публичноправна организация), те попадат изцяло в приложното поле на съдебните производства за оздравяване и ликвидация по общия правен режим (113) във Франция.
(142)
Преди да се проучи дали може да се търси отговорност на контролиращия акционер - публичноправната организация ФИП - по отношение на дъщерните дружества (б), уместно е да се изложи производството за съдебна ликвидация по общия правен режим, приложим към тези частноправни дъщерни дружества в случай на прекратяване на плащанията (а).
a) Производството за съдебна ликвидация по общия правен режим
(143)
Ако се предположи, че едно акционерно дружество от дъщерните дружества от групата ФИП се окаже в ситуация на прекратяване на плащанията (с други думи ако вече не е в състояние да удовлетвори задълженията си с наличните активи) и оздравяването изглежда очевидно невъзможно (114), процедурата по общото право (115) би довела до съдебна ликвидация на дружеството. При необходимост длъжникът ще отправи искане за започване на процедура (116) най-късно до четиридесет и пет дни след прекратяването на плащанията (освен ако последният е отправил искане за постигане на споразумение). Подобно производство за съдебна ликвидация е предназначено да сложи край на дейността на предприятието или за реализиране на собствеността му чрез глобална или частична цесия на правата и имуществото му (117). В решението, чрез което се открива производството за съдебна ликвидация (118), съдът ще посочи съдия по ликвидацията и ще назначи ликвидатор, синдик или друго лице, избрано поради компетенциите му тази област. В рамките на един месец след назначаването си, ликвидаторът ще изготви доклад относно положението на предприятието и след това ще се заеме с операциите по ликвидация и с проверката (119) на дълга (120). Средствата, получени от ликвидацията, ще бъдат разпределени между кредиторите в зависимост от тяхната категория (привилегировани и обезпечени с недвижимости кредитори, кредитори, ползващи се със специални обезпечения върху движимо имущество, необезпечени, т.е. непривилегировани кредитори, пропорционално на техните вземания).
(144)
Когато не съществуват повече пасиви и ликвидаторът разполага с необходимите суми за удовлетворяване на кредиторите или когато продължаването на производството за съдебна ликвидация е невъзможно поради недостиг на активи, съдът се произнася за закриване на производството по съдебната ликвидация (121). След закриване на производството по отношение на длъжника се прилага принципът за неподновяване на производството. С други думи, съдебното решение за закриване на производството за съдебна ликвидация поради недостиг на активи не дава възможност на кредиторите да започнат производство срещу длъжника освен ако (122) вземането произтича от наказателна присъда или от правата, свързани с личността на кредитора.
б) Липса на гаранционен механизъм в полза на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(145)
Както посочи експертът на Комисията по пощенското дело, при някои търговски дружества, по-специално при акционерните дружества и дружествата с ограничена отговорност, съдружниците обикновено нямат задължение да изплащат задълженията на организацията, в която участват, извън първоначалното си участие. Като акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП попадат точно в тази категория. По този начин в групата ФИП, както във всяка друга група на дружества, в случай на неизпълнение на задълженията на дъщерно дружество, учредено под формата на дружество, при което отговорността е ограничена (в настоящия случай - акционерно дружество), при липса на обезпечения, поръчителства, гаранции, писма за намерение или гаранционни писма (123), които изрично биха я ангажирали, отговорността на дружеството майка е ограничена до размера на участието (както е за всеки друг обикновен акционер).
(146)
С оглед принадлежността на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества към една и съща икономическа група по смисъла на конкурентното право е уместно да се провери дали съгласно френското дружествено право може автоматично да се търси отговорност от публичноправната организация ФИП в случай на неизпълнение на задълженията на тези частноправни дъщерни дружества, въз основа на отношенията на икономическа зависимост, в които дъщерните дружества са поставени спрямо тяхното дружество майка, и следователно дали могат да се използват държавни средства, тъй като държавата осигурява основното финансиране на ФИП и е отпуснала на публичноправната организация неограничена гаранция по подразбиране.
(147)
В края на настоящото задълбочено изследване Комисията е в състояние да заключи, че съгласно френското гражданско и търговско право в случай на неизпълнение на задълженията на едно от дъщерните дружества, по принцип не може да се търси отговорност на неговия контролиращ акционер, освен ако се докаже наличието на виновно поведение на контролиращия акционер при управлението на неговото дъщерно дружество (i). Предприетите неотдавна, но впоследствие изоставени проекти за реформа на Гражданския кодекс, които целяха да разширят именно принципа за отговорност за вреди, причинени от друго лице, в случай на зависимост между дружество майка и дъщерни дружества от една група, потвърждават a contrario, че подобен принцип за настоящия момент не съществува във френското право (ii).
i) Липса на обща отговорност на акционера във връзка с неговото дъщерно дружество
(148)
Съгласно доктрината (124) една организация в група не би могла сама по себе си да бъде източник на каскадна отговорност. Френското право се придържа към принципа на лична отговорност, заложен в член 1382 от Гражданския кодекс (125). Поради това единствено правонарушение в резултат на виновно поведение на дружеството майка би довело до осигуряване на достъп до неговата собственост.
(149)
В самото начало, доколкото в конкретния случай дружеството майка от групата ФИП е юридическо лице на публичното право (публичноправната организация ФИП), този въпрос води до допълнително затруднение: уместно е всъщност да се запитаме предварително кой съд от френската съдебна система (административен или с обща компетентност) би бил компетентен при необходимост да потърси евентуална отговорност на юридическо лице на публичното право, упражняващо контрол върху юридическо лице на частното право, по отношение на което е започнало производство за съдебна ликвидация.
(150)
Комисията отбелязва, че по отношение на делата за търсене на отговорност поради недостиг на активи (126) Арбитражният съд дълго време е считал, че съдът с обща компетентност е компетентен, когато публичноправното юридическо лице е ръководител по право (127), а административният съд, когато публичноправното юридическо лице е фактически ръководител (128). Въпреки това в настоящия случай изглежда, че разпределението на подсъдността между административния съд и съда с обща компетентност се основава занапред върху естеството на предоставяните услуги: публична административна служба или дейност с промишлен и търговски характер.
а)
Когато става въпрос за публична административна служба, предходната съдебна практика, основаваща се върху фактическото и управлението по право, изглежда, че е изоставена от френския Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) (129) след решението му Département de la Dordogne (130): Съдът се е произнесъл в полза на компетентността на административния съд, тъй като става въпрос за публична административна служба, независимо дали публичноправното юридическо лице да е фактически или по право ръководител на частноправно юридическо лице, което изпълнява функция за предоставяне на обществена услуга. След като припомни, в съответствие със съдебното решение по делото Blanco (131), че „отговорността, която може да се търси от държавата и другите юридически лица на публичното право поради вреди, причинени от техните публични административни служби, се подчинява на определения в публичното право ред“ (подчертаването е добавено) и че няма друга възможност, освен ако законът изрично не я предвижда, Съд по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) отсъди, че от закона от 25 януари 1985 г. за оздравяване и съдебна ликвидация на предприятията (понастоящем кодифициран в членове L. 624-3 и следващи от Търговския кодекс) не произтича, че „законодателят е предвидил чрез дерогация от принципите, уреждащи отговорността на публичноправните юридически лица, подвеждането под гражданска отговорност на държавата или на други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на публична административна служба, да попада в сферата на компетентност на съдилищата с обща компетентност“. (подчертаването е добавено).
б)
Обратно, когато става въпрос за дейност с промишлен или търговски характер съдилищата с обща компетентност са ясно оправомощени да подвеждат под гражданска отговорност юридическо лице на публичното право, което упражнява контрол върху частноправно юридическо лице, намиращо се в процедура по ликвидация. В решението по дело Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132) Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits) по-специално счете, че „ако търсенето на гражданска отговорност от държавата или други юридически лица на публичното право на основание упражняване на правомощия на административна служба попада в компетенцията на административните съдилища, то търсенето на отговорност попада в компетенцията на съдилищата с обща компетентност, когато се търси отговорност на държавата или на юридическо лице на публичното право на основание извършването на дейност с промишлен и търговски характер, без да е необходимо да се разграничи дали съответната публична власт е действала в качеството си на фактически ръководител или ръководител по право“ (подчертаването е добавено). За да достигне до това заключение по въпросното дело, Съдът по въпросите на подсъдостта (Tribunal des conflits)е отхвърлил твърдението, че извършваните от едно акционерно дружество с управителен и надзорен съвет дейности (la SEM Olympique d'Alès en Cévennes) имат характер на публична административна служба, въз основа на две съображения: от една страна предметът на дейност (133) и начинът на финансирането му (134) от друга страна.
(151)
Що се отнася по-специално до акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, частноправни дъщерни дружества, върху които публичноправната организация ФИП упражнява контрол, от наличната по преписката информация, по-специално тази, която се припомня в съображение 159, е видно, че техният предмет на дейност има не административна, а икономическа насоченост (135). Освен това основните средства на тези предприятия са с произход от оперативни приходи, които техните икономически дейности генерират, а не от публично финансиране. Накрая, уместно е да се отбележи, че дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП са учредени като търговски дружества по инициатива на юридическо лице на частното право (136) (а не от публичноправно юридическо лице, тъй като трансформацията на публичноправната организация ФИП в EPIC настъпи едва на 7 юли 2006 г.). Освен това промишленият и търговски характер на дейностите на Axens, Beicip-Franlab и Prosernat изглежда неоспорим и в случай на съдебна ликвидация съдилищата с обща компетентност без никакво съмнение са компетентни да разгледат евентуален иск за подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП.
(152)
При тези условия е уместно да се проверят условията за подвеждане под отговорност на контролиращия акционер в съответствие със съдебната практика на Касационния съд. Впрочем, за да се разшири производството за съдебна ликвидация, открито срещу определено юридическо лице (дъщерното дружество) към друго юридическо лице (дружеството майка), условията, които трябва да са изпълнени, са много строги. В случай на неизрядно дъщерно дружество пострадалите от неговите действия лица са задължени да докажат виновното поведение на дружеството майка, за да получат обезщетение, по-специално отричането от дружеството майка на качеството юридическо лице на нейното дъщерно дружество (α) и виновното управление на контролираното дружество (β).
α) Отричане на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество от дружеството майка
(153)
Съдебната практика на Касационния съд затвърди възможността да се разшири отговорността на дружеството майка към действията на неговите дъщерни дружества в два изключителни случая (137): от една страна, когато имуществото на дъщерните дружества се смесва с това на дружеството майка (т.нар. хипотеза на „смесване на имущество“) и от друга страна, когато дъщерните дружества са фиктивни юридически лица (т.нар. хипотеза на „фиктивност на юридическото лице“).
(154)
Що се отнася до „смесване на имуществата“ (138), с това понятие се обозначава обикновено положението, при което счетоводствата на двете различни юридически лица са такива, че не може да се определи към кое от се отнася тях даден актив или пасив. Въпреки това за доказването на съществуването на подобно смесване на имуществата наличието на връзки, били те и тесни, между дружествата от групата, не е достатъчно. По същия начин едни и същи съдружници или управители, дори и едно и също седалище (139) на юридическите лица, не позволява само по себе си да се установи смесване на имущества. Официализирането на взаимоотношенията във групата чрез сключени от дружеството майка и неговите дъщерни дружества спогодби най-често е достатъчно, за да се отстрани всяка възможност за смесване на имуществата (140).
(155)
По две скорошни дела - Metaleurop (141) и AOL Liberté (142) Касационният съд изглежда е засилили своя контрол по отношение на условията за разширяване на производството спрямо дружеството майка на една група. Интеграцията на дружествата в групата, дори и в голяма степен, не води задължително до обединяване на имуществата. В съответствие с доктрината (143)„нито спогодбите за административно обслужване и обмяна на средства между две юридически лица, нито размяната на персонал, нито авансовите плащания на дружеството майка, нито ръководната роля на дружеството майка в управлението на дъщерното дружество имат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, което да оправдае смесване на имуществата“. Следователно изглежда изключително трудно да се търси отговорност от дружеството майка по отношение на действията на едно от неговите дъщерни дружества на основание смесване на техните имущества (144), тъй като изискуемото от Касационния съд равнище за доказване на отговорността е изключително високо.
(156)
В конкретния случай се налага изводът, че Комисията е установила вече, че „[…] тъй като публичноправната организация ФИП и съответните дъщерни дружества са отделни юридически лица, тяхното счетоводство е отделно“ (145). Освен това подписаните спогодби между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, по-специално изключителните споразумения за трансфер на технологии или предоставянето на персонал, (146) нямат характера на обща „неуреденост“ на счетоводството, чрез който би се оправдало обединяване на имуществата по смисъла на съдебната практика на Касационния съд, тъй като всяка предоставена услуга се осчетоводява изрично в съответните баланси на всяко юридическо лице от групата ФИП, както се установява в част 7.1.4 и 7.3.
(157)
Що се отнася до „фиктивността на юридическото лице“, необходимо е да се установи липсата на елементи от дружествения договор на дъщерното дружество (affectio societatis), за да се докаже, че то не осъществява реална дейност. Касационният съд (147) счита, че е налице фиктивно дружество, когато юридическото лице, срещу което е открито производство, съществува единствено привидно, без да развива различна дейност (148) от този, който контролира предприятието - физическо или юридическо лице.
(158)
Въз основа на налична публична информация (149) Комисията отбелязва също така, че публичноправната организация ФИП и Axens, Beicip-Franlab и Prosernat нямат един и същ адрес, нито едни и същи места на дейност:
а)
Публичноправната организация ФИП е регистрирана в Търговския регистър (наричан по-нататък „ТР“) в Нантер под номер B 775 729 155, а нейното седалище е разположено в Рьой-Малмезон (150). Публичноправната организация ФИП разполага с две учреждения, разположени във Франция, съответно в Solaize (151) и Pau (152).
б)
Axens е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 599 815 073, а неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (153) от този на дружеството майка. Местата му на дейност са също така разположени на различни места от тези на дружеството майка, най-често извън Франция: в Съединените щати в Хюстън (Тексас), в Принстън (Ню Джърси), в Савана (Джорджия) и в Калвърт сити (Кентъки); в Канада в Броквил (Онтарио); в Китай, Пекин; в Япония, Токио, в Индия в Ню Делхи, в Бахрейн и в Русия в Москва;
в)
Beicip-Franlab е регистрирано в ТР в Нантер под номер B 679 804 047 и неговото седалище също е разположено в Рьой-Малмезон, но на различен адрес (154) от този на неговото дружество майка и на Axens. То притежава дъщерни дружества и офиси в много страни по света, по-специално в Бахрейн, Абу Даби, в Либия в Триполи, в Малайзия в Куала Лумпур, в Съединените щати в Хюстън, Тексас, в Мексико във Вилаермоса, в Бразилия в Рио де Жанейро и в Русия в Москва.
г)
Prosernat регистрирано в ТР в Нантер под номер B 315 251 330 и неговото седалище е разположено в Puteaux (155). Дружеството посочва (156), че присъства в двадесет страни по света, по-специално в Южна Америка (Аржентина, Бразилия, Венецуела), в Европа (Великобритания, Италия, Норвегия), в Северна Африка (Алжир, Египет), в страните от Персийския залив (Саудитска Арабия, Обединените арабски емирства, Кувейт, Оман, Катар), в Иран, в Русия, в Общността на независимите държави, както и в Югоизточна Азия.
(159)
Освен това, в конкретния случай, икономическите дейности, упражнявани от всяко от дъщерните дружества, са реални, така че те не могат да бъдат квалифицирани разумно като фиктивни, и при все това, че Касационният съд проявява голяма взискателност при определянето на дадено юридическо лице като „фиктивно“ (157).
а)
Дружеството Axens, учредено през 2001 г., действително извършва икономическа дейност на пазара на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, за която работят повече от 600 души и благодарение на която то реализира годишно 300 млн. EUR оборот.
б)
Дружеството Beicip-Franlab, учредено през 1967 г., извършва реална дейност в създаването и разпространението на софтуер в областта на проучването на находища, както и провеждането на проучвания и консултации. За извършването на тази дейност работят повече от 100 служители и годишно се реализира оборот от повече от 40 млн. EUR.
в)
Дружеството Prosernat, придобито през 2001 г., развива дейност в сферата на проучванията и услугите, както и в оборудването, предназначено за преработка на газ и извличане на сярата. За осъществяването на тази дейност в предприятието работят 70 души и оборотът, който се реализира, е около 50 млн. EUR.
(160)
От горепосоченото следва, че извън случая на вина при управлението, който ще бъде разгледан в съображения 161-164, изключително ограничените случаи на фиктивност на правосубектността на юридическо лице на дъщерното дружество или на смесването на имуществата на дъщерното дружество и дружеството майка, предвидени от съдебната практика за търсене на отговорност от дружеството майка във връзка с нейните дъщерни дружества, в конкретния случай ясно не са изпълнени. Следователно Комисията счита, че няма достатъчно условия за автоматично подвеждане под отговорност на публичноправната организация ФИП в случай на ликвидация на нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat.
β) Отговорност за виновно управление на дъщерното дружество от дружеството майка
(161)
Отговорност от дружеството майка традиционно може да се търси за виновно упражняване на контрола върху дъщерното дружество (158). Когато първото е направило грешки по отношение на контрола, който то трябва да упражнява върху управлението на неговите дъщерни дружества „по-специално относно групи от дружества, съдебната практика разрешава търсенето на отговорност от дружеството майка“ (159). Доктрината възприема, че за виновно управление на дружеството майка, което е действало като фактически или по право ръководител на дъщерното дружество в затруднение, може да се търси отговорност (160) в случай на ликвидация. Всъщност може да се търси отговорност от дружеството майка в качеството му на съдружник на дъщерното дружество (161), ако може да му бъде вменена вина относно произхода на затрудненията, в които е изпаднало контролираното дружество (162).
(162)
Следователно в общия правен режим се предвижда отговорност на ръководителите към тяхното дружество, съдружници или кредитори (163). При наличието на група от дружества кредиторите на едно от дъщерните дружества, което е преустановило плащанията си, ще се опитат да докажат, че дружеството майка е притежавало качеството на ръководител - фактически или по право (164) - на дъщерното дружество. Следователно виновната отговорност на едно дружество майка по отношение на неговото дъщерно дружество е по-специално установена от правото за колективните процедури (165) и по-точно в рамките на предявяването на иск за търсене на отговорност за недостиг на активи (166), при условие че това дружество е действало като ръководител (167) на своето дъщерно дружество. Въпреки това, за да се търси виновна отговорност от дружеството майка, следва да се приведе доказателство за съществуването на вина и най-вече на причинна връзка между вината и понесената вреда вследствие на поведението на дъщерното дружество (168).
(163)
Във всички случаи от горепосоченото следва, че подобни търсения на отговорност не представляват в никакъв случай гаранционни искове, тъй като се основават винаги върху виновната отговорност на дружеството майка. Също така от подобни искове не би могло да се установи общ принцип на отговорност на дружеството майка във връзка с неговите дъщерни дружества, който би отрекъл принципа за ограничаване на отговорността на акционера до първоначалното му участие в акционерните дружества, извън хипотезите, при които тези акционерни дружества биха били фиктивни юридически лица или биха имали смесване на имущесвото с дружеството майка, хипотези, които могат да бъдат отхвърлени в конкретния случай.
(164)
В крайна сметка от съдебната практика на Касационния съд следва, че прибягването до принципа на виновна отговорност на дружеството майка при управлението на дъщерното дружество не наподобява в никакъв случай механизъм, който е равнозначен на гаранционен режим.
ii) Последните проекти за реформа на отговорността за вреди, причинени от другиго
(165)
При настоящото състояние на правото изглежда, в съответствие с заключенията на един неотдавнашен парламентарен информационен доклад (169), че „решенията, изведени от съдебната практика, подчертават препятствието, което юридическата правосубектност представлява в рамките на налагането на отговорността“ (170). (подчертаването е добавено).
(166)
На този етап това препятствие изглежда толкова непреодолимо, че неотдавна във Франция се породи дебат за реформа на Гражданския кодекс, която би разширила отговорността за вреди, причинени от другиго, към положения на икономическа зависимост (171) (по-специално за правоотношенията, в които се намират дъщерните дружества от една група спрямо тяхното дружество майка). Някои сдружения на потребителите (172), споменати в горепосочения парламентарен доклад, изглежда по-специално са обезпокоени, че чрез техниката на „учредяване на дъщерни дружества“ позволява, в случай на последващ спор, на някои субекти да използват правната разделеност на дружествата от групата, когато се търси отговорността на едно дъщерно дружество, когато при представянето на търговски оферти се изтъква имиджът на група от напълно интегрирани дружества, които предлагат съвкупност от услуги.
(167)
В член 1355 от предварителния проект Catala (173) неотдавна беше предложено да се създаде ново основание за търсене на отговорност за вреди, причинени от другиго, което би поставило под въпрос принципа за юридическа автономност на дъщерните дружества:
„Член 1355
Пълна е отговорността за вреди, причинени от тези, на които се определя начина на живот или чиято дейност се организира, ръководи или контролира в собствен интерес […]“
(168)
Предоставените от съставителите на този предварителен проект съображения изясняват предложените в текста нововъведения относно извъндоговорната отговорност за вреди, причинени от другиго. С приемането на текста би се добавило като допълнително основание „фактът, че е налице ръководене и организиране на дейността на другиго в собствен интерес на този, който упражнява този контрол“ (174), което би изменило коренно настоящото състояние на правото с оглед на това, че отговорността занапред би била строга: отговорността не би била „подчинена на доказването на вина на ръководителя, а на факт, въз основа на който би било възможно да се търси личната отговорност на прекия правонарушител, при условие, че той не е действал под чужд контрол“ (175).
(169)
В алинея 2 от член 1360 от предварителния проект този принцип се намалява в случая на отговорност на дружеството майка в една група от дружества по отношение на нейните дъщерни дружества:
„Член 1360
[…] По същия начин отговорност се носи от този, който упражнява контрол върху икономическата или стопанската дейност на професионална организация, намираща се в положение на зависимост, въпреки че действа за своя собствена сметка, когато увреденото лице докаже, че вредоносното събитие е във връзка с упражнявания контрол. Това по-специално е приложимо за дружествата майки за нанесените от техните дъщерни дружества вреди или за възложителите на концесии, за нанесените от техните концесионери вреди. (подчертаването е добавено)“.
(170)
От горепосоченото следва, че a contrario, при настоящото състояние на френското право подвеждането под отговорност на дружеството майка във връзка с неговото дъщерно дружество предполага ясно, както по-горе се посочва, да се докаже вината на първото за положението на второто.
(171)
Що се отнася до предвидимото развитие на френското законодателство, Комисията отчита факта, че започната по този въпрос реформа изглежда е изоставена. Всъщност в рамките на горепосочения парламентарен доклад работната група на законодателната комисия се обяви срещу „утвърждаването на съществуването на безвиновна отговорност в следствие на състояние на икономическа зависимост“ (Препоръка № 19). Реформа в този смисъл впрочем не изглежда вече да е на дневен ред: по-специално тя не е включена в проектозакон № 657 за реформа на гражданската отговорност (176), представен по време на редовната сесия 2009-2010 г. (заведен в деловодството на Сената на 9 юли 2010 г.).
(172)
В заключение, в противовес на отговорността на държавата при неизпълнение от страна на нейните публичноправни организации, която има характеристиките на гаранционен механизъм (по-специално) във връзка с нейния автоматичен характер, в настоящото състояние на френското право не съществува автоматично и по подразбиране търсене на отговорност от дружествата майки за действията на техните частноправни дъщерни дружества, намиращи се в режим на съдебна ликвидация.
Б. Кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е гаранция по отношение на запазването на съществуването на тези дъщерни дружества и/или запазването на задължения им
(173)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че, ако в качеството им на акционерни дружества дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП бъдат заличени след приключването на процедурата по ликвидация, техните права и задължения биха се заличили заедно с тях. При такива обстоятелства техният контролиращ акционер - публичноправната организация ФИП - би разполагал със сигурност с възможността да влее предварително капитали (177), за да се избегне тяхното заличаване и ликвидация. Подобно вливане на средства би подлежало на използване зазапазването на вземанията на трети лица по отношение на дъщерните дружества.
(174)
Въпреки това тогава би ставало въпрос за стратегически избор на публичноправната организация, а не за законово задължение, което автоматично би ѝ било наложено. Освен това за подобен избор би се приложило правото, регулиращо държавните помощи: в хипотезата, при която тази намеса с финансови средства не се оправдава от поведението на частния инвеститор в условията на пазарна икономика, тя би останала подчинена на предварителния контрол (и съгласие) на Европейската комисия след уведомление от френските власти.
(175)
По този начин Комисията е в състояние да заключи, че при процедура по ликвидация кредиторите на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП не разполагат с каквато и да е сигурност по отношение на изплащането на техните вземания.
В. Заключение за липсата на държавна гаранция, покриваща частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП
(176)
Въз основа на горепосоченото Комисията е в състояние да заключи, че за разлика от кредиторите на публичноправната организация ФИП, кредиторите на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП не разполагат с гаранция нито за изплащането на техните индивидуални вземания, нито за запазване на съществуването на тези акционерни дружества в случай на ликвидация. От това следва, че тези частноправни дъщерни дружества не се покриват от неограничена гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва във връзка със статута си. Комисията основава своя анализ на факта, че кредиторите на частноправните дъщерни дружества на публичноправната организация ФИП:
-
продължават да подлежат на производствата за оздравяване и ликвидация на предприятията по общия правен режим;
-
при настоящото състояние на френското право не могат автоматично да подведат под отговорност контролиращия акционер на дъщерните дружества - публичноправната организация ФИП (и оттам, френската държава) във връзка с действията на тези дъщерни дружества; всъщност те трябва да докажат предварително, че поведението на публичноправната организация е виновно, което изключва, че подобно търсене на отговорност е автоматично и поради това може да се приравни към гаранционен механизъм.
(177)
Комисията подчертава, че е приела подобни решения за други случаи, за които тя е счела, че едно акционерно дружество, притежавано на 100 % от публичноправна организация или от самата държава, не се покрива от неограничена държавна гаранция, от която неговият акционер се ползва. Що се отнася до акционерните дружества, които държавата притежава пряко, Комисията е счела още през 2003 г. по делото EDF (178), че преобразуването на EPIC в акционерно дружество по общия правен режим и следователно прилагането към него на общия правен режим за несъстоятелността има за последица премахването на гаранцията, от която предприятието се е ползвало до този момент. Неотдавна тази теза се потвърди, когато самата La Poste бе преобразувана в акционерно дружество (179), притежавано на 100 % от държавата. Що се отнася до акционерните дружества, притежавани на 100 % от публичноправни организации, Комисията призна в горепосоченото решение относно учредяването на La Banque Postale, че юридическият статут на такова дъщерно акционерно дружество, притежавано изцяло от публичноправна организация (в случая от La Poste, която по това време е имала публичноправен статут, приравним на EPIC) би позволил сам по себе си да се изключи наличието на неограничена гаранция на ниво La Banque Postale (180).
7.1.2 СТОПАНСКА СЪЩНОСТ НА ДЕЙНОСТИТЕ, ИЗВЪРШВАНИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП, ПОКРИТИ С НЕОГРАНИЧЕНА ГАРАНЦИЯ
(178)
Както Комисията посочи в предходните си решения относно публичноправната организация ФИП (181), по силата на разпоредбите на устава си публичноправната организация ФИП изпълнява три функции:
-
функция за научноизследователска и развойна дейност в областите на проучвания на нефтени и газови залежи, технологии на рафиниране и преработка на нефта;
-
функция за обучение на инженери и техници;
-
функция за информация и документация за секторите.
(179)
Френските власти, както е посочено в съображение 31, считат, че публичноправната организация ФИП е научноизследователска организация, която изпълнява тройна функция от общ интерес (научноизследователска дейност, обучение и документация).
(180)
Комисията счита също, че спрямо функциите, които са ѝ поверени, публичноправната организация ФИП може да се определи като „научноизследователска организация“ по смисъла на точка 2.2 от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации (182) (наричано по-нататък „рамката за НИРИ“): нейната основна цел е да осъществява фундаментални научни изследвания (183), индустриални научни изследвания (184) или експериментално развитие (185) и да разпространява резултатите от тях посредством обучение, публикуване или трансфер на технологии.
(181)
В съответствие със съдебната практика на Съда (186) публичното финансиране на осъществяваните от научноизследователска организация дейности (включително и тяхното покритие от неограничена държавна гаранция) може (187) да има за последица отпускането на държавна гаранция, доколкото въпросната организация упражнява икономическа дейност, т.е. дейност, която се състои в предлагането на стоки или услуги на даден пазар (188) независимо от нейния правен статут или начин на финансиране.
(182)
По-специално, що се отнася до стопанската (или нестопанската) същност на осъществяваните от научноизследователските организации дейности, Комисията уточни по време на практиката си по взимане на решения (189) това, което тя счита за уместно за едната или другата категория.
(183)
Що се отнася до основните дейности на научноизследователските организации Комисията счита, че те представляват по принцип дейности с нестопански характер, по-специално:
-
обучение за по-големи и по-квалифицирани човешки ресурси;
-
провеждане на независими ИРД за повече знания и по-добро разбиране, включително съвместни ИРД;
-
разпространение на научноизследователските резултати.
(184)
Освен това Комисията счита, че дейностите по трансфер на технологии (отдаване на лицензи, създаване на производни продукти и други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация), са нестопански, ако тези дейности са от „вътрешен характер“ (190) и всички приходи от тези дейности се реинвестират в основните дейности на научноизследователската организация.
(185)
За сметка на това Комисията счита, че извършваните научни изследвания по договор с индустриални предприятия, наемът на научноизследователска инфраструктура и консултантската дейност (191) попадат в сферата на стопанската дейност.
(186)
В конкретния случай неограничената държавна гаранция, предоставена на публичноправната организация ФИП поради нейния статут EPIC, покрива едновременно нестопански дейности (което само по себе си не представлява проблем по отношение на правото в областта държавната помощ) и нейните стопански дейности, които са два вида.
(187)
Що се отнася до първия вид стопански дейности, въпреки че считат, както е посочено в съображение 31, че дейностите, които публичноправната организация ФИП извършва, са в по-голямата си част нестопански, френските власти признаха в писмата си от 13 януари и 16 юли 2010 г., че извън изключителното поле на дейност на нейните дъщерни дружества, публичноправната организация ФИП осъществява предоставяне на услуги, които се състоят основно в отдаване под наем на оборудване и помещения, предоставяне на персонал, предоставяне на юридически услуги в полза на дъщерните дружества, както и извършване на научни изследвания въз основа на договори за сметка на трети лица или за сметка на нейните дъщерни дружества. Както се посочва в съображение 185, подобни дейности имат стопански характер по смисъла, който Комисията обичайно влага в това.
(188)
Що се отнася до втория вид стопански дейности - дейностите по трансфер на технологии, даването на лицензи, създаването на производни продукти или други форми за управление на знанията, създадени от научноизследователската организация, представляват по принцип, както е припомнено в съображение 184, нестопански дейности, ако те се осъществяват в самата организацията и ако приходите, които те генерират, се инвестират изцяло в научни изследвания в публичния сектор. В конкретния случай въпреки това, както Комисията заключи в горепосоченото решение C 51/2005, много от специфичните връзки, които публичноправната организация ФИП и някои от нейните частноправни дъщерни дружества поддържат, са такива, че „[…] някои дейности на публичноправната организация ФИП произхождат от областта на нестопанската му дейност, доколкото те дават възможност за ползване с търговска цел от неговите дъщерни дружества“ (192). Всъщност Комисията заключи, че съответните дъщерни дружества не могат да се разглеждат като оператори, които са независими от своето дружество майка, дотолкова доколкото дейността им се интегрира в стратегията за развитие на публичноправната организация ФИП, доколкото последната упражнява контрол, който е не само юридически, но и de facto, доколкото сключените изключителни споразумения свидетелстват за голяма икономическа интеграция и доколкото публичноправната организация ФИП и засегнатите дъщерни дружества имат общ имидж пред операторите от съответните сектори. Дейностите по трансфер на технологии, по-специално тези, резултат от промишлени изследвания, (193) между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat трябва следователно да бъдат определени като стопански дейности по смисъла на конкурентното право.
7.1.3 ОБХВАТ НА НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ
(189)
От част 7.1.1 следва, че единствено осъществяваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности се покриват от държавна гаранция, за разлика от извършваните от нейните частноправни дъщерни дружества дейности, които не попадат в обхвата на гаранцията.
(190)
Освен това измежду извършаваните пряко от публичноправната организация ФИП дейности, единствено покритието от държавна гаранция на тези, които са от стопанско естество, евентуално представлява държавна помощ, ако останалите условия, предвидени в член 107, параграф 1 от ДФЕС, също са изпълнени.
(191)
На последно място, от част 7.1.2 следва, че тези стопански дейности се ограничават от една страна до научноизследователската дейност, осъществявана по договор от публичноправната организация ФИП, и от друга страна до дейностите по трансфер на технологии в изключителните области на дейност на дъщерните дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab, както и до дейностите по отдаване под наем на инфраструктура, предоставяне на персонал и юридически услуги.
7.1.4 НАЛИЧИЕ НА ИЗБИРАТЕЛНО ПРЕДИМСТВО ЗА ГРУПАТА ФИП
(192)
За да анализира евентуалните предимства, които групата ФИП би могла да получи от неограничената държавна гаранция, предоставена на нейното дружество майка - публичноправната организация ФИП във връзка с нейния статут EPIC, Комисията ще използва двустепенна методология при своя анализ: първоначално тя ще проучи евентуалните предимства, възникнали на равнище дружество майка (7.1.4.1), преди да анализира тези, които потенциално се прехвърлят на нейните дъщерни дружества (7.1.4.2).
7.1.4.1 Възникнали предимства на равнището на публичноправната организация ФИП
(193)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, съгласно точка 2.1.3 от горепосоченото известие относно гаранциите, Комисията посочи, че счита, че публичноправната организация ФИП би могла да извлече предимство от своя статут EPIC главно чрез по-благоприятните условия за финансиране (194) на капиталовите пазари, предимство, което е резултат от неприложимостта на производството за оздравяване и съдебна ликвидация съгласно общото право спрямо юридически лица на публичното право. Освен това в случай на неизпълнение от страна на публичноправната организация, Комисията отбеляза, че държавната гаранция се отнася за всички дългове на публичноправната организация ФИП, които, както се посочва в съображение 71 от решението за откриване, „могат да бъдат не само финансови, но също така търговски и даже от друго естество“, по-специално вземанията на доставчиците (чиито фактури евентуалноне са били платени) или на клиентите (за които услугите евентуално не са били извършени).
(194)
След приключване на задълбоченото проучване на въпросната мярка, Комисията счита също така, че е уместно да се анализира съществуването на евентуално предимство за публичноправната организация ФИП на ниво отношенията ѝ с банковите и финансовите институции (A), доставчиците (Б) и клиентите ѝ (В).
A. Липса на предимство на ниво отношения с банковите и финансовите институции
(195)
В горепосоченото решение за откриване на процедурата, въпреки че Комисията признава, че публичноправната организация ФИП не е обект на финансов рейтинг от външна агенция за финансов рейтинг (195), тя отчита, че отпуснатото на публичноправната организация ФИП финансиране задължително е обект на оценка от страна на кредиторите за риска от неизпълнение (196). Считайки, че публичноправната организация ФИП „прибягва до кредитния пазар, за да финансира своите задължения“, тя посочва, че не може да изключи на етапа на предварителното проучване, че публичноправната организация ФИП може да се ползва от икономическо предимство, свързано с вземането предвид при оценката на финансовите пазари на ролята, която държавата изпълнява като кредитор от последна инстанция по отношение на дълговете на публичноправната организация ФИП.
(196)
След края на задълбоченото проучване Комисията отчита предадените от Франция елементи, посочени в съображение 64 отг, които са обобщени в таблица 1, поместена в настоящото съображение (в която съкращението „K EUR“ означава „хил. EUR“).
Таблица 1
Задължения на публичноправната организация ФИП за периода 2005-2010 г.
Образувание:
IFP
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
в K EUR
Заеми и задължения към кредитни институцииt (197)
Срок на падеж до една година (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Срок на падеж след повече от една година
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197) г.
(1) от които текущи банкови заеми и кредитни банкови салда
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Лихвени проценти на заемите и натрупани дългове към кредитни институции:
2005 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
2010 г.
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Лихвен процент + марж
Заеми в средносрочен и дългосрочен план
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Банкови заеми и кредитни линии Краткосрочен план
[Банка№ 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Банка № 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Банка № 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
От тези данни следва, че, що се отнася до падежите след повече от една година, публичноправната организация ФИП не е прибягвала до заем от кредитни институции от промяната на статута си насам, т.е. за периода 2006-2009 г., за който има данни. За същия период след промяната на статута, публичноправната организация ФИП е прибягнала само един път до заем, през 2009 г., чийто падеж е до една година и с незначителен размер от […] (*) ЕUR. Освен това се налага изводът, че прилаганият от [Банка № 3] лихвен процент (**) (EONIA + […] (*) %) е с […] (*) процентни пункта по-висок (при равни други условия), отколкото договорения лихвен процент от публичноправната организация ФИП през 2005 г. с [Банка № 1] (**) (EONIA + […] (*) %), когато ФИП е била все още юридическо лице на частното право и следователно все още не е била покрита от държавна гаранция, от която се възползва понастоящем поради статута си на публичноправна организация.
(198)
Що се отнася по-специално до 2010 година френските власти уточниха, че публичноправната организация ФИП е получила четири предложения за кредитни линии от […] (*) EUR, чиито годишни лихвени проценти варират между EONIA + […] (*) към [Банка № 4] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR) и EONIA + […] (*) % към [Банка № 3] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е.[…] (*) EUR) или към [Банка № 1] (**) (и такса ангажимент от […] (*) %, т.е. […] (*) EUR). Публичноправната организация ФИП също така получава друго „спот“ предложение от [Банка № 3] (**) (в зависимост от избрания срок на теглене), за лихвен процент, равен на EURIBOR + […] (*) %. Комисията отчита факта, че тези лихвени проценти са еквивалентни на тези, които публичноправната организация ФИП е договаряла преди промяната на статута си през 2006 г., когато все още е била юридическо лице на частното право, което не е било покрито от държавна гаранция.
(199)
С оглед на гореизложеното Комисията признава, че за периода между промяната на статута ѝ и 2010 г. публичноправната организация ФИП не е извлякла реално икономическо предимство от своя статут EPIC при отношенията си с банковите и финансовите институции. С други думи изглежда, че потенциалното предимство, което предприятието е можело да извлече от неограничената гаранция под формата на по-благоприятен лихвен процент по заем, отколкото при пазарни условия, не е могло да се реализира през същия този период.
(200)
Подобно заключение важи единствено за минали периоди, тъй като Комисията не може да предполага бъдещото поведение на пазарните оператори, нито развитието на тяхното възприемане на влиянието на държавната гаранция върху риска от неизпълнение от страна на публичноправната организация ФИП. Също така в рамките на годишните доклади, които френските власти ще бъдат приканени да представят на Комисията за в бъдеще, ще бъде уместно френските власти да предоставят информация за нивата и условията на задлъжнялост на публичноправната организация ФИП, и да докажат, че тези заеми са съобразени с пазарните условия, или да добавят брутния еквивалент на съответната помощ при оценката на максималните размери на последиците от гаранцията в съответствие с методология, аналогична на тази, описана в Таблица 6, поместена в съображение 300.
(201)
На последно място Комисията отчита предложението на френските власти, с което се цели включването за всяка операция в договора за финансиране (за всеки инструмент обхванат от договор), на следната писмена бележка:
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква, пряка или косвена, гаранция, от страна на държавата. При изпадане в неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
(202)
В този контекст, това задължение, комбинирано с останалите задължения на Франция, дори ако то само по себе си не позволява да се реши въпросът за наличието на гаранция, ще позволи, при необходимост, да се приложи изключението за поетия риск и значително да се ограничат евентуалните негативни последици от гаранцията.
Б. Предимство на ниво отношения с доставчиците
(203)
По отношение на доставчиците, противно на това, което френските власти посочват (вж. съображение 65), не е достатъчно публичноправната организация ФИП да е обвързана чрез правото на Европейския съюз или националното право със задължение за провеждане на търг, за да се избегне всяко предимство, произтичащо от нейния статут EPIC: в рамките на организираните обществени поръчки всеки кандидат-доставчик може да предвиди невъзможността за несъстоятелност на публичноправната организация ФИП, когато той отговаря на покана за подаване на оферти. Уместно е също така по отношение на обществените поръчки да се разграничи понижаването на цените, свързано с повишаването на ефикасността, което е възможно поради конкуренцията между оферентите в рамките на покана за подаване на оферти - това представлява, както Комисията посочи в цитирания от френските власти доклад, истинска „социална полза“ - а понижаването на цените, което произтича от по-благоприятната оценка от ФИПдоговарящите се на риска от неизпълнение на едно юридическо лице, за което те знаят, че е защитено от риск от съдебна ликвидация поради статута си на публичноправна организация. Тези два фактора, макар че и двата целят понижаването на цените на обществените поръчки, са различни по своята същност, така че няма възможност Комисията да отдаде последиците от втория фактор на тези от първия.
(204)
За да се оцени понижаването на цените, произтичащо от по-благоприятната оценка на риска от неизпълнение, Комисията възнамерява да се позове на цената на покритието на съответния риск. Всъщност при липсата на държавна гаранция един доставчик на публичноправната организация ФИП, който желае да се ползва от подобна гаранция (т.е. да се защити изцяло срещу риска от неизпълнение на своя възложител), би могъл да прибегне до услугите на една специализирана кредитна или застрахователна организация. По-специално подобно поемане на риска от неизпълнение се предлага обичайно от специализираните във факторинга (199) дружества.
(205)
Комисията отбелязва, че заплащането на подобна услуга за факторинг се състои от два елемента:
а)
Такса за финансиране (или дължими лихви), изчислена prorata temporis за покриването на предвиденото финансиране на договорения за доставчика аванс и която е по-специално функция от лихвения процент в сила към момента на цесията на вземанията.
б)
Самата такса за факторинг, варираща (200) между 0,7 % и 2,5 % от поверения оборот със среден лихвен процент от 1,5 %, изчислена върху размера на прехвърлените вземания за изплащане на услугите по управление на счетоводството, за погасяване и гаранция за добро изпълнение.
(206)
В писмото си от 26 ноември 2010 г. френските власти посочиха, че според тях съображенията на Комисията относно ролята на факторинга се основават на една непълна оценка на основанията, поради които едно предприятие може да прибегне до този вид услуга. Френските власти със сигурност признават, че дружествата за факторинг могат да осигурят три услуги: авансови парични плащания, за погасяване и за обезпечаване на вземанията, но уточняват, че те могат да предложат тези услуги в пакет или разделно. Въз основа на едно изследване, осъществено през 2009 г. от Banque de France (201), те добавят, че измежду тези различни услуги, делегираното управление (т.е. операция по финансиране без погасяване на вземанията) би станало преобладаващо при факторинговото предложение, така че прибягването до факторинг би се ограничило все по-често до обикновена финансова операция за доставчика. Комисията отчита тази бележка.
(207)
Освен това френските власти съобщиха размера на осъществените от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг (202) от 2004 г. насам (изплащане на средствата, необходими за двата вида дейност: стопански и нестопански):
Таблица 2
Прибягване до факторинг за доставчиците на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г.
Година
Брой на съответните доставчици
Плащания за факторинг
(в EUR)
Брой на съответните фактури
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
За целия период
(2004-2010 г.)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Френските власти установяват, че от промяната на статута ѝ през 2006 г., осъществяваните от публичноправната организация ФИП плащания за факторинг са се увеличили. Оттук те заключават, че това развитие би оборило обосновката на Комисията относно възприемането на риска от неизпълнение на EPIC от трети лица. Те считат, че ако публичноправната организация ФИП се беше ползвала след 2006 г. от гаранция от държавата за своя риск от неизпълнение, прибягването до услугите за факторинг щеше да се извършва по-рядко след тази дата и дори щеше изцяло да изчезне.
(209)
Доколкото, както самите френските власти посочват в съображение 206, прибягването до факторинг е все повече свързано с нуждата от средства в аванс (нарастване на услугата за делегирано управление) и все по-малко свързано с поемането на риска от неплащане (намаляване на услугата по погасяване, финансиране и гарантиране) и доколкото, в счетоводството на публичноправната организация ФИП не е възможно да се разграничи прибягването на неговите доставчици до факторинг по видове услуги, Комисията счита, в противовес на това, че установеното от публичноправната организация ФИП развитие не дава основание да се обезсили нейната обосновка и още по-малко да се докаже, че доставчиците на публичноправната организация ФИП са установили повишаване на риска от неизпълнение на последната след промяната на статута ѝ.
(210)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна стойност на размера на премията, която е необходима за обезпечаването на доставчиците за риска от неизпълнение на публичноправната организация ФИП, ако тя не се ползва вече от държавна гаранция. Въпреки това Комисията отбелязва, че доколкото таксата за факторинг, посочена в съображение 205.б.), в действителност покрива три различни услуги (погасяване, финансиране и гаранция срещу риск от неплащане), посоченият максимален размер от 2,5 % от обезпечения оборот представлява във всички случаи увеличение на премията, което би било необходимо, за да се обезпечи единствено риска от неизпълнение.
(211)
Във всички случаи френските власти си запазват възможността да представят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с доставчиците. Базирана на една икономическа експертиза, обсъждана от всички страни в рамките на разследването, тази методология може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да се използва от Франция за изпълнение на задълженията за предоставяне на информация, определени в разпоредбите на настоящото решение.
(212)
Що се отнася до въпросните суми френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че цената за придобиване на тези стоки и услуги участва пряко в оценъчната ставка за персонала, участващ в съответните дейности по придобиване на тези стоки и услуги (204). Освен това, що се отнася до дейностите по осчетоводяване на командированите служители и тези на щат, те не водят до никакъв специфичен разход, тъй като съвкупността от понесените разходи е вече интегрирана в структурните разходи на организацията.
(213)
На последно място, що се отнася до стоките и услугите, придобити единствено с цел осъществяване на стопански дейности, годишният среден размер на тези доставки представлява според френските власти само малка част (205) от средния годишен оборот, който публичноправната организация ФИП реализира. За научните изследвания по договор, въз основа на събраната от публичноправната организация ФИП информация посредством системата ѝ за аналитично счетоводство, средният годишен размер на доставките, които публичноправната организация ФИП е получила, за предоставянето на своите услуги в периода 2006-2009 година, възлиза на […] (*) EUR годишно.
(214)
Комисията счита, че за упражняване на своята стопанска дейност публичноправната организация ФИП се е ползвала от реално икономическо предимство, състоящо се в понижаване на практикуваните от неговите доставчици цени и произтичащо от една по-благоприятна оценка от последните на риска от неизпълнение на предприятието. Без да е в състояние да определи ясно точния размер на това предимство, Комисията счита, че при всички положение то не може да надвиши сума от порядъка на […] (*) EUR годишно (206), средно за разглеждания период (2006-2009 г.).
(215)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите доставчици, е избирателно доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразделно свързана със статута на публичноправната организация ФИП.
B. Предимство на ниво отношения с клиентите
(216)
Що се отнася до научноизследователските услуги, които публичноправната организация ФИП предоставя, Комисията отчита съображенията на дружеството UOP Limited, когато то посочва, че в областта на лицензиране на технологии, област, която по своето естество е рискова, приобретателите са особено чувствителни по отношение на гаранциите, които техните доставчици са в състояние да им предоставят относно обезпечаване както на договорната, така и на извъндоговорната отговорност.
(217)
Въпреки това що се отнася до извъндоговорната отговорност френските власти уточниха в писмото си от 13 януари 2010 г., че юридическите лица на частното право и публичноправните организации подлежат без разлика във Франция на общия правен режим (член 1382 от Гражданския кодекс, който по-специално се отнася до режима на виновната отговорност (207)). Те добавиха, че дейностите на публичноправната организация ФИП притежават особени характеристики по отношение на това, че те включват използването на лабораторни инструменти и на запалими, взривни и отровни продукти, които са потенциални източници на голям „промишлен“ риск (208) по смисъла, който застрахователите обичайно влагат в този термин. Вследствие на това, публичноправната организация ФИП е сключила различни застрахователни договори за обезпечаване не само на класическите рискове (гражданска отговорност), но също така и на специфични рискове като рисковете, свързани с йонизиращи източници, или също така рискове, свързани с повреждане на машините в близост до петролни кладенци. Що се отнася до покритието на нейната гражданската отговорност, застрахователният договор на публичноправната организация ФИП покрива четири риска: отговорност за разработване на нефтени находища, отговорност след доставка, професионална отговорност и екологичните щети.
(218)
От горепосоченото следва, че публичноправната организация ФИП по никакъв начин не се е освободила от своята извъндоговорна отговорност по отношение на държавата, приемайки риска от задействане на гаранцията, от която тя се ползва поради статута си EPIC в случай на възникване на произшествие, дори напротив, тя е сключила необходимите застрахователни договори за покритие на този риск при пазарни условия.
(219)
Що се отнася до договорната отговорност, от предоставената от френските власти информация в отговор на съображенията на дружеството UOP Limited, по-специално на включените в съображение 91, следва, че в областта на предоставянето на услуги отговорността на публичноправната организация ФИП спрямо клиентите ѝ (независимо дали става въпрос за нейните собствени дъщерни дружества или трети лица) „се ограничава до […] (*) % от реално полученото възнаграждение с таван, който евентуално може да стигне […] (*) % според случая“, по такъв начин, че ако клиентът счита, че в осъществената от публичноправната организация ФИП дейност има грешки, последната в никакъв случай няма да бъде задължена повторно да извършва дейността без ограничение. Освен това Комисията отчита забележката на френските власти, които установяват, че във връзка с принципа на ненатрупване на отговорностите, една страна по договор не може да се позове на извъндоговорна отговорност, за да търси обезщетение за нанесените вреди по силата на договорното правоотношение (209).
(220)
Остава обаче фактът, че, като се има предвид предоставената от държавата на публичноправната организация ФИП гаранция, нейните клиенти са сигурни, че тя никога няма да изпадне в положение на съдебна ликвидация и следователно винаги ще бъде в състояние да изпълнява своите договорни задължения или ако евентуално тя не направи това, клиентите ѝ ще бъдат сигурни, че ще получат обезщетение за това неизпълнение.
(221)
Следвайки обосновката, която изложи в съображение 204 и следващи, касаещи отношенията с доставчиците, Комисията счита, че при липсата на държавна гаранция един клиент, който би имал желание да се ползва от същото ниво на защита, би бил принуден да договори с финансов посредник (например банкова институция или застрахователна компания) гаранция за добро изпълнение (на английски език „performance bond“), за да бъде сигурен за развитието на договора, с който е обвързан с публичноправната организация ФИП. Целта на подобна закрила би била да се гарантира на този клиент парична компенсация при нанесени вреди във връзка с неизпълнение (изцяло или частично) на договора.
(222)
По тази точка Комисията отчита, че Франция признава, с някои резерви, и по начина, по който това е посочено в съображение 66, че „единствената предполагаема последица за публичноправната организация ФИП, която би могла да се установи, се състои в облекчение на разходите поради липсата на поети гаранции за добро изпълнение“. Френските власти следователно заключават, без допълнителни уточнения, че въз основа на „обичайно изискваните суми от банките и застрахователните дружества за предоставянето на този вид услуга, изглежда че резултатът от подобно облекчение представлява незначителна сума“.
(223)
Комисията преди всичко счита, че при определянето на стойността на гаранцията за добро изпълнение участват редица фактори, по-специално видът на договора и покритата стойност, използваният персонал, финансовото положение, рискът от неизпълнение и история на исковете срещу предприятието, чиято услуга е покрита, както и други чисто финансови елементи като възнагражденията или комисионните на посредниците. Въз основа на публично достъпната информация (210) Комисията счита, че прилаганият процент варира обикновено между 1 % и 5 % от покрития от гаранцията оборот.
(224)
Таксуването на покриването от специализираните посредници се основава на статистически методи, евентуално съобразени с вида риск, така че не е възможно да се установи a priori фиксиран процент за гаранцията за добро изпълнение. Крайната цена на гаранцията зависи in fine от предвидимия размер на евентуалните загуби и вероятността те да се настъпят. Следователно, докато гаранция за „отлично качество“ може да се предлага в някои сектори (например в секторите на общественото благоустройство и строителство или международната търговия), не изглежда възможно да се покрива нещо повече от „най-доброто усилие“, когато става въпрос за научноизследователски услуги, извършвани въз основа на договори, тъй като по своята същност ИРД е рискова област, в която приобретателят на дейности за научни изследвания няма никаква сигурност по отношение на факта дали те ще доведат или не до реални резултати. По този въпрос Комисията отбелязва, че гарантираната чрез договори стойност за клиентите на публичноправната организация ФИП, включително и нейните дъщерни дружества, се ограничава до цената на предоставяните научни изследвания.
(225)
Комисията признава, че не е в състояние да предостави точна оценка на размера на премията, която би била необходима за гарантирането на клиентите (включително и дъщерните дружества) на „най-добро усилие“ на публичноправната организация ФИП при предоставянето на научноизследователски услуги. Запитани по този въпрос френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г., че те също така не разполагат с данни по отношение на изискваните от пазара нива на премиите за покриване на специфичните рискове в областта на ИРД. Въпреки това Комисията счита, че премията, която ще се изисква от пазара за покриване на подобен риск (ограничен до „най-добри усилия“ в научноизследователска дейност и следователно по-малък от риска, който съпровожда „отличното качество“ при един договор) би трябвало логично да бъде по-нисък от максималните стойности, посочени в съображение 223. Също така Комисията счита, че максималният процент от 5 % от получения оборот от покритата с гаранция услуга представлява във всички случаи увеличаване на премията, която е необходима за покриването на подобен риск.
(226)
Що се отнася до размера на стопанските дейности, които могат да бъдат покрити от подобна гаранция, Комисията припомня, че тези дейности са два вида: от една страна, дейности по отдаване под наем на инфраструктурни обекти, предоставяне на изследователски персонал и юридически услуги, както и научноизследователски дейности по договори, осъществявани от публичноправната организация ФИП (както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества), и от друга страна, дейности по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и Prosernat. Всъщност за извършваните от публичноправната организация ФИП дейности в изключителната сфера на дейност на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab (211) Комисията вече установи, че те се финансират изцяло от получените приходи от пазара на консултантски услуги по експлоатацията на нефтени находища и от договори за разработване на софтуер за нефтодобивната промишленост. В посоченото по-горе решение C 51/2005 Комисията установи липсата на вътрешногрупови прехвърляния на публично финансиране от публичноправната организация ФИП към нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, като търговските отношения между двете юридически лица се осъществяват при нормални пазарни условия. Тъй като възнагражденията, заплащани от Beicip-Franlab на публичноправната организация ФИП, покриват „в голяма степен“ (212) стойността на дейностите, извършвани от последната в изключителната област на нейното дъщерно дружество, Комисията е в състояние да заключи, че практикуваното таксуване е такова, че Beicip-Franlab би поело, каквото и да се случи, евентуалното допълнително въздействие на държавната гаранция върху разходите по изследователска дейност, поети от публичноправната организация ФИП. При тези условия покритието с държавна гаранция на търговските отношения между дъщерното дружество и нейното дружество майка по своята същност не може да предостави конкурентно предимство на дейностите, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на научни изследвания на нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab. Следователно тяхното евентуално покритие с държавна гаранция не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(227)
Що се отнася до дейностите от първия вид, извършвани от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на нейните дъщерни дружества, френските власти посочиха в писмото си от 26 ноември 2010 г. размера на стопанските дейности, осъществени от публичноправната организация ФИП в периода 2006-2009 г. От тази информация следва, че годишният среден размер на научноизследователските услуги е от порядъка на […] (*) EUR, от които […] (*) EUR за сметка на трети лица и […] (*) EUR за сметка на дъщерните дружества.
(228)
Френските власти освен това предоставиха данни относно предоставените административни услуги от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества през същия период. От тази информация следва, че от 2006 г. насам годишният среден размер, фактуриран от публичноправната организация ФИП на нейните дъщерни дружества, е от порядъка на […] (*) EUR за командированите служители и […] (*) EUR за разходите по разполагане (213).
(229)
Що се отнася до дейностите от втория вид, а именно дейностите по трансфер на технологии от публичноправната организация ФИП към нейните дъщерни дружества в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat, уместно е най-напред да се посочи, че в решение C 51/2005 вече се съдържаха сумите на дейностите за 2006 г:
а)
В изключителната област на Axens публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
б)
В изключителната област на Prosernat публичноправната организация ФИП реализира […] (*) EUR за проучвания на техническата осъществимост и […] (*) EUR за промишлени изследвания или общо стопанска дейност на стойност […] (*) EUR.
в)
Следователно публичноправната организация ФИП реализира общо 56,4 млн. EUR от научноизследователски услуги в изключителните области на нейните дъщерни дружества (от които 7,4 млн. EUR за проучвания за техническа осъществимост и 49,0 млн. EUR за промишлени изследвания), докато размерът на собствените средства е само […] (*) EUR, така че Комисията прецени, че тези научноизследователски дейности са били субсидирани с публични средства със сумата от 11,3 млн. EUR (т.е. интензитет на помощта (214) от 20 %).
(230)
Що се отнася до следващите години, съгласно член 5, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005 до датата на изтичане на изключителните споразумения Франция е задължена да „представи на Комисията подробен годишен доклад за проектите, водени от ФИП в изключителните области на Axens и Prosernat“. Информацията, която тези годишни доклади съдържат, позволява да се изчисли точно годишния размер на научноизследователските услуги, осъществени от публичноправната организация ФИП за сметка и в изключителната област на нейните дъщерни дружества.
(231)
Понастоящем Франция е предоставила на Комисията годишните доклади за 2007, 2008 и 2009 година. Като се имат предвид необходимите за обработка на счетоводните данни срокове, докладът за 2010 г. ще бъде предоставен в течение на 2011 г.
(232)
В изключителната област на дейност на Axens тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 3, която е поместена в настоящето съображение (в хил. EUR).
Таблица 3
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Axens за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Следователно научноизследователските услуги, извършвани от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Axens, са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., която е сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 г. ([…] (*) EUR).
(234)
В изключителните области на Prosernat тези стопански дейности са обобщени за периода 2007-2009 г. в Таблица 4, която е поместена в настоящото съображение (в хил. EUR).
Таблица 4
Дейности на публичноправната организация ФИП в изключителните области на Prosernat за периода 2007-2009 г.
(в хил. EUR)
Общо
Общо разходи
Общо собствени средства
Публични средства (+) или печалба (-)
2007 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009 г.
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Изследователските услуги, предоставени от публичноправната организация ФИП в изключителната област на Prosernat, следователно са генерирали стопанска дейност на стойност […] (*) EUR през 2007 г., […] (*) EUR през 2008 г. и […] (*) EUR през 2009 г., сравнима с тази, която Комисията установи в Решение C 51/2005 за 2006 година ([…] (*) EUR).
(236)
Въз основа на гореизложеното Комисията счита, че за упражняването на своите стопански дейности публичноправната организация ФИП се е ползвала от действително икономическо предимство, състоящо се в липсата на изплащане на премия, съответстваща на гаранция за добро изпълнение, най-малкото за най-доброто усилие, което тя е могла да предложи на своите клиенти по отношение на научноизследователските дейности, включително и на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat в тяхните изключителни области. Като отчита спецификата на покрития риск и без да е по-специално в състояние да определи количествено стойност точния размер на това предимство, Комисията счита при всички положения, че той не може да надвиши, услуга по услуга, година по година, сумите, поместени в Таблица 5, която се съдържа в настоящото съображение (в която символът „EUR“ означава „EUR“, а символът „M EUR“ - „млн. EUR“):
Таблица 5
Максимални стойности на икономическото предимство, от което публичноправната организация ФИП се ползва в отношенията си със своите клиенти във връзка с неограничената гаранция за периода 2006- 2009 г.
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Научноизследователски услуги (извън изключителните области на дъщерните дружества)
Оборот
(в M EUR)
Максимум (215)
(зпремия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
Оборот
(в M EUR)
Максимум
(премия за покриването)
За сметка на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
За сметка на трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Административни услуги
Фактуриране за командирования персонал
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Фактуриране на разходите по разполагане
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Услуги в изключителната област на Axens
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Услуги в изключителната област на Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Общо за дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
[…] (*)
[…] (*) M EUR
Общо за трети лица
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
При всички положения френските власти си запазват възможността да обявят по-точна методология за оценка на предоставеното от гаранцията на публичноправната организация предимство в отношенията ѝ с нейните клиенти. Основана на икономическа експертиза, разисквана от всички страни в рамките на разследването, тази методология ще може при необходимост да бъде обект на положително решение на Комисията и да бъде използвана от Франция за изпълнението на нейните задължения за информация, посочени в разпоредбите на настоящето решение.
(238)
На последно място Комисията отбелязва, че подобно предимство в отношенията, които публичноправната организация поддържа със своите клиенти, е избирателно, доколкото нейните конкуренти, които продължават да подлежат на съдебните производства по оздравяване и ликвидация по общия правен режим, не се ползват от подобна гаранция, отпусната от държавата и неразривно свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП.
7.1.4.2 Предимства, прехвърлени на частноправните дъщерни дружества от групата ФИП
(239)
Що се отнася до дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП, в решението за откриване Комисията посочи, че не може да изключи в рамките на предварителното разследване, че „всяко предимство, което би могло да произтече от качеството EPIC на публичноправната организация ФИП, по-специално като по-благоприятните условия за заем, би могло също така да се приложи и към трите дъщерни дружества“ (216).
(240)
В края на настоящето задълбочено проучване, поради причините, изброени в част 7.1.1.2, като се отчита липсата във френското право на обща отговорност на акционера във връзка с неговите дъщерни дружества в групите от дружества, няма причина да се счита, че публичноправната организация ФИП и следователно френската държава могат да бъдат отговорни за изплащането на вземанията на трети лица по отношение на стопанските дейности на Axens и Prosernat, в частност при хипотезата, при която тези последните биха били предмет на съдебна ликвидация.
(241)
Въпреки това е уместно да се отбележи, че въпреки че в горепосоченото решение N 531/2005 е счела, както е припомнено в съображение 177, че в качеството си на акционерно дружество La Banque Postale продължава да подлежи на общия правен режим в областта на оздравяването и съдебната ликвидация и следователно не се ползва, за своя собствена сметка, от неограничена държавна гаранция, Комисията също така е разглеждала въпроса за евентуално прехвърляне към дъщерното дружество на последиците от държавна гаранция, отпусната на нейния единствен акционер (217).
(242)
По-конкретно Комисията е счела (218), че организацията на функциониране на групата води до извода за взаимно проникване между акционера (La Poste) и дъщерното дружество (La Banque Postale), което се дължи на комбинирания ефект на: i) използването от дъщерното дружество на материални и човешки ресурси, осигурени от нейното дружество майка, и ii) възнаграждение за тези ресурси въз основа на разходите, извършени от дружеството майка, така че в случай на икономическо предимство, при което се понижават цените на La Poste, изплатеното възнаграждение от La Banque Postale на нейното дружество майка ще намалее съответно, водейки до прехвърляне (най-малкото частично) на това икономическо предимство към дъщерното дружество.
(243)
По същия начин в горепосоченото решение C 51/2005 Комисията е счела, че съществува известна порьозност, по-специално в избора на таксуване, практикуван от публичноправната организация ФИП за услугите, предоставяни на Axens и Prosernat в тяхната изключителна област, така че междугруповите търговски отношения не биха се подчинявали на пазарната логика, а откриват обратно възможността за кръстосано субсидиране на стопанските дейности на дъщерните дружества с публичните средства, предоставени на дружеството майка. Както е посочено в съображение 226, Комисията освен това заключи, че отношенията между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Prosernat (219) се осъществяват при нормални пазарни условия.
(244)
В горепосоченото дело относно La Banque Postale, Комисията е счела за необходимо френските власти да поемат ангажименти, чрез които се позволява установяването на механизъм, който да неутрализира на ниво дъщерното дружество евентуално съществуващите предимства за дружеството майка. Що се отнася до условията за финансиране това задължение представлява „за всяка операция да се отбележи писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент), че съгласно френското право (по-специално необходимостта от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция, от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата. Проспектът за емитиране на всяка операция ще трябва да направи обществено достояние тази договорна разпоредба.“ (220)
(245)
В конкретния случай френските власти са поели задължението по отношение на условията за заем на дъщерните дружества на публичноправната организация ФИП (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) да отбелязват писмено в договора за финансиране (за всеки, обхванат от договора инструмент) при всяка операция, че „съгласно френското право (по-специално нуждата от изрично законово разрешение за всяка гаранция), настоящата операция по финансиране няма да се ползва от никаква гаранция от каквото и да е естество, пряка или непряка, от страна на държавата“
(246)
Що се отнася до използването на човешки и материални ресурси от дъщерните дружества, предоставени от дружеството майка, както Комисията посочи това в горепосоченото решение C 51/2005 „ако има субсидиране на стопанските дейности, то произтича от равнището на възнагражденията, заплащани от съответните дъщерни дружества на дружеството майка и се отразява в счетоводството на ФИП“. (221) Впрочем при проучването на счетоводството на публичноправната организация ФИП единствените ценови елементи, които не бяха взети предвид от Комисията, за 2006 г. в горепосоченото решение C 51/2005, и за следващите години в годишните доклади, предоставени от френските власти, са тези, които се отнасят до покритието, като неограничена гаранция, на предоставените от публичноправната организация ФИП услуги на нейните дъщерни дружества. Премията, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение или поне на най-доброто усилие, не е платена на държавата и не е могла също така да бъде калкулирана в предоставените на дъщерните дружества услуги.
(247)
Следователно има основание да се счита, че икономическото предимство, възникнало за публичноправната организация от законовата гаранция, е било прехвърлено към нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat.
(248)
По отношение на съвместно подписаните договори от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens, Prosernat и Beicip-Franlab с общите доставчици, които Комисията посочи в решението за откриване и които дружеството UOP Limited също посочи в своите становища, както е посочено в съображение 73, тяхното съществуване със сигурност е било потвърдено от френските власти, но последните уточниха, че те се отнасят основно за областта на транспорта (въздушен и железопътен) за служебни придвижвания на персонал от отделните дружества. Комисията счита, че ако дъщерните дружества са могли да се ползват от по-благоприятни условия за покупка, предоставени на групата ФИП, което не е установено със сигурност по отношение на въпросните доставки, това би се основавало по-скоро на политика за отстъпка за количество, евентуално въведена от тези доставчици при групови покупки, отколкото да е евентуална последица от гаранцията. Във всички случаи дори и да се предположи, че представеният анализ в част 7.1.4.1, буква Б за публичноправната организация може да бъде приложен и за дъщерните дружества по отношение на получените заедно с публичноправната организация доставки и че тези дъщерни дружества се ползват от подобен механизъм на прехвърляне на предимството, от което се ползва публичноправната организация ФИП във връзка с гаранцията, като получават по-евтино тези услуги, сумите, за които става въпрос биха били толкова незначителни, че Комисията се съмнява, че те могат да имат характера на истинско икономическо предимство.
(249)
Следователно в съответствие със заключението в горепосоченото решение C 51/2005 единствените дейности, за които може да е налице предимство от покриването с държавна гаранция, отпусната на дружеството майка, от научноизследователските дейности, извършвани в изключителната област на дейност на дъщерните дружества, се ограничават до „принос на [публичноправната организация ФИП] в областите на дейност на Axens и Prosernat“ (222). По-конкретно, що се отнася до прехвърлените на Axens и на Prosernat предимства, без да бъде напълно в състояние да изрази количествено точния размер на това предимство, като отчита спецификата на покрития риск, Комисията счита, че при всички положения той не може да превиши, услуга по услуга, година по година, сумите, съдържащи се в Таблица 5, поместена в съображение 236.
(250)
Комисията счита, че подобно икономическо предимство, прехвърлено от публичноправната организация ФИП на нейните частноправни дъщерни дружества Axens и Prosernat, е избирателно, доколкото конкурентите на последните нямат достъп до технологиите и материалните и човешки ресурси на публичноправната организация ФИП при такива благоприятни условия.
7.1.5 НАРУШЕНИЕ НА КОНКУРЕНЦИЯТА И ЗАСЯГАНЕ НА ТЪРГОВИЯТА
(251)
Проучваната мярка може до доведе до намаляване на оперативните разходи на публичноправната организация ФИП за услугите, които тя предоставя на трети лица (научни изследвания по договор) и до намаляване на оперативните разходи на Axens и на Prosernat за услугите, които те получават от своето дружество майка (научни изследвания в тяхната изключителна област, научни изследвания по договор, предоставяне на персонал и оборудване, предоставяне на административни услуги), което има за последица да облагодетелства групата ФИП и да наруши конкуренцията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
(252)
Тъй като пазарите, на които групата ФИП осъществява дейност, по-специално този за научни изследвания по договор, що се отнася пряко до публичноправната организация ФИП, пазарите на катализатори и технологии за рафиниращата и нефтохимическата промишленост, що се отнася до дъщерното дружество Axens и проучвания, услуги и оборудване в областта на преработката на газ и извличането на сярата, що се отнася до дъщерното дружество Prosernat, са широко отворени за търговия вътре в Европейския съюз, подобна мярка може да има неблагоприятни последици за конкурентните предприятия, които развиват или желаят да развият подобни стопански дейности на съответните пазари.
(253)
При тези условия наличието на неограничена държавна гаранция в полза на публичноправната организация ФИП може да наруши конкуренцията и да засегне търговията по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.1.6 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪЩНОСТТА НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(254)
Законовата гаранция от страна на държавата в полза на публичноправната организация ФИП следователно води до прехвърляне на държавни средства, приписано на държавата, и нарушава или заплашва да наруши конкуренцията и търговията между държавите-членки, като облагодетелства групата ФИП.
(255)
Комисията заключава, че тази гаранция представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
7.2 НЕПРАВОМЕРНОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
(256)
Преди промяната на статута ѝ ФИП беше юридическо лице на частното право, учредено под формата на професионално учреждение по смисъла на акта, наречен Закон № 43-612 от 17 ноември 1943 г. за управление на професионалните интереси. По този повод ФИП подлежеше на производствата по общия правен режим в областта на съдебното оздравяване и ликвидация и не се ползваше от държавна гаранция, дължаща се на статута EPIC.
(257)
С декрет от дата 6 юли 2006 г., приет в допълнение на Закон № 2005-781 от 13 юли 2005 г., ФИП придобива статут EPIC на 7 юли 2006 г. Следователно въпросната мярка трябва да бъде определена като нова помощ по смисъла на член 1, точка в) от процедурния регламент.
(258)
В съответствие с член 2, точка 1 от процедурния регламент държавите членки имат задължение да уведомят своевременно „за всички планове за предоставяне на нова помощ“. Доколкото промяната на статута на публичноправната организация не е била официално обявена от Франция, а само отбелязана инцидентно в рамките на друга процедура и тъй като ефективното прилагане на мярката не е било подложено на условие за предварителното одобрение на Комисията, въпросната държавна помощ е била приведена в действие от френското правителство при нарушение на член 108, параграф 3 от ДФЕС.
(259)
Следователно Комисията счита, че тази мярка представлява неправомерна помощ по смисъла на член 1, буква е) от процедурния правилник.
7.3 СЪВМЕСТИМОСТ НА МЯРКАТА ЗА ПОМОЩ
7.3.1 ПОМОЩ В ОБЛАСТТА НА НАУЧНИТЕ ИЗСЛЕДВАНИЯ ПО ДОГОВОР И ПРЕДОСТАВЯНЕТО НА УСЛУГИ ОТ ПУБЛИЧНОПРАВНАТА ОРГАНИЗАЦИЯ ФИП
(260)
Предоставянето на услуги се състои в отдаването под наем на инфраструктура за научни изследвания, предоставяне на персонал и на юридически услуги (за сметка на дъщерните дружества).
(261)
Предоставянето на научни изследвания по договор представлява като цяло за публичноправната организация ФИП оказване на помощ на даден клиент (трето лице или дъщерно дружество (223)), който желае да извърши научниизследвания, които позволяват да се разбере или овладее по-добре дадено научно или техническо явление (224). Искането може да бъде повече или по-малко конкретно и да остави на публичноправната организация ФИП по-тясно или по-широко поле за действие, като се започне от простото спазване на техническо задание, строго дефинирано от клиента, и се стигне до предоставяне на цялостна научноизследователска услуга, която включва и препоръки. […] (*) За всяко искане публичноправната организация ФИП изготвя технико-икономическо предложение, съпроводено от договорни условия за изпълнението, което става предмет на преговори с клиента. Френските власти доизясниха предоставянето на научни изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП в нейните три сфери на компетентност (CREP, CRRP, CRME).
(262)
На ниво CREP чрез услугите по-специално се цели утвърждаването и/или подобряването на развитите методологии, технологии и софтуер от научноизследователския център. Освен това, за да осъществи някои от своите услуги, CREP предоставя на своите промишлени партньори оборудване и изчислителни алгоритми, които са собственост на публичноправната организация ФИП, или тясно специализирани експертни становища, които не са на разположение в рамките на дадена търговска услуга, предоставена от частен оператор. Тези услуги могат да се класифицират в зависимост от следните категории:
а)
Услуги, свързани със специфично оборудване, което няма еквивалент или неговите еквиваленти са много малко в света (225);
б)
Тълкуване на случай, при който е необходимо използването на софтуер, разработен от публичноправната организация ФИП, който все още не е пуснат на пазара или чието използване в тази конкретен контекст изисква специфично експертно становище, за което се използват компетенциите на публичноправната организация ФИП (226);
в)
Използване на специален експертен опит на публичноправната организация ФИП (227);
г)
Използване на експертен опит по време на дадена разработка за валидиране на компетентността и на разработваните технологиите и методики (228).
(263)
На ниво CRRP научните изследвания по договор се състояха например в помощ за внедряването от чуждестранен университет (229) на дейности от специфичната компетентност на ФИП в областта на катализаторите, в дейностите относно „[…] (*) (230)“, за да се проучат явленията […] (*) или в проучване (231) на […] (*).
(264)
На ниво CRME научните изследвания по договор за сметка на автомобилните конструктори например се състояха в […] (*) от […] (*), от […] (*) и методика (232) на публичноправната организация ФИП, в проучване […] (*) (233) въз основа на научните изследвания на публичноправната организация ФИП […] (*) или изпитвания на […] (*) за […] (*), които публичноправната организация ФИП разработи (234).
(265)
От това описание следва, че научните изследвания по договор, извършвани от публичноправната организация ФИП за сметка на трети лица, имат за цел или провеждането на предходни на научноизследователската дейност проучвания за техническата осъществимост, или придобиването на нови познания и умения в сферите на компетентност на института, или използването на познанията и технологиите, разработени от публичноправната организация ФИП за получаването на нови продукти, процеси или услуги.
(266)
Френските власти предоставиха оценка на дейностите за научни изследвания по договор и на предоставените услуги за сметка на трети лица от публичноправната организация ФИП за периода 2004-2010 г. От предоставената информация следва, че изследователските услуги представляват годишно около[0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП (т.е. […] (*) EUR за услуги, като бюджетът е бил около 300 млн.EUR), така че тази стопанска дейност може да бъде определена като остатъчна сред дейностите на публичноправната организация.
7.3.1.1 Хипотеза на прехвърляне на държавната помощ към трети юридически лица или дъщерните дружества
(267)
В съответствие с точка 3.1.2 от рамката за НИРИ, когато изследователска организация с нестопанска цел упражнява по изключение стопански дейности като отдаване под наем на съоръжения, предоставяне на услуги в полза на предприятия или изпълнението на научноизследователски договори, държавното финансиране на тези стопански дейности означава обикновено държавна помощ. Все пак, ако е възможно да се докаже, че държавното финансиране е прехвърлено изцяло върху крайния бенефициер и че посредникът не е извлякъл никакво предимство от това, може да бъде счетено, че последният не се е ползвал от държавна помощ.
(268)
В конкретния случай, доколкото научноизследователска организация, каквато е публичноправната организация ФИП, ползваща се от неограничена държавна гаранция, упражнява дейности за научни изследвания по договор, е уместно да се счита, че тя се ползва от държавна помощ, освен ако се докаже, че чрез продажната цена на тези услуги е било осъществено прехвърляне на цялата държавна помощ върху нейните клиенти.
(269)
Тарифирането на научните изследвания по договор на публичноправната организация ФИП е установено въз основа на тяхната пълна себестойност (235), към която се прилага марж, чийто процент варира спрямо резултата от преговорите с клиента, посочени в съображение 261. Като се отчете това, единственият ценови елемент, който изглежда, че не е взет предвид от публичноправната организация съответства точно на премията за покритие на гаранцията за добро изпълнение (или най-доброто усилие) на публичноправната организация ФИП.
(270)
Що се отнася до осъществените от публичноправната организация ФИП научни изследвания по договор за сметка на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, Комисията счита, че икономическото предимство, което произтича от гаранцията, може или да остане на равнището на публичноправната организация ФИП и при необходимост да бъде използвано по друг начин, или като се вземат под внимание връзките, които обединяват дъщерните дружества с тяхното дружество майка, да бъде прехвърлено на дъщерните дружества посредством тарифирането:
а)
в първия случай съвместимостта на помощта е описана в настоящата част.
б)
във втория случай Комисията препраща към анализа на съвместимостта, представен в част 7.3.2, който поради съображения за предпазливост ще включва сумите от значение при оценката на предимството, потенциално прехвърлено върху дъщерните дружества.
(271)
По същия начин, що се отнася до клиентите трети лица, ако може да се установи, че сума, съответстваща на този допълнителен разход, систематично е прехвърляна на трети лица чрез прилаганото тарифиране, тогава подробно проучване на прехвърлената помощ би било много вероятно да доведе до суми de minimis (236). В действителност от предоставената от френските власти информация следва, че по-голямата част от фактурираните услуги генерират оборот по-малък от […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритието на риска от неизпълнение от […] (*) EUR), а най-големият договор е само за […] (*) EUR (т.е. максимален размер за покритие на риска от неизпълнение от […] (*) EUR).
(272)
При все това не може да бъде изключено, че маржът, практикуван от публичноправната организация ФИП не е позволявал винаги да се прехвърли изцяло размерът на помощта върху клиента на научни изследвания по договор. В подобен случай неплащането на държавата на премията за гаранция за покритието на договорите за научни изследвания по договор, изпълнявани за трети лица би представлявало допълнително държавно финансиране, предоставено на публичноправната организация от държавата.
(273)
Съответните публични средства биха могли следователно да бъдат използвани за три цели:
а)
или за финансиране на нестопанските дейности на публичноправната организация, което не представлява държавна помощ.
б)
или за финансирането на други дейности за научни изследвания по договор за сметка на трети лица или дъщерни дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.1.2.
в)
или за финансирането на извършвани от публичноправната организация научни изследвания в изключителната област на дейност на нейните дъщерни дружества, което следователно би могло да се прибави към стойността на държавна помощ, вече прехвърлена на дъщерните дружества. Тази хипотеза подробно е анализирана в част 7.3.2.
7.3.1.2 Съвместимост на държавна гаранция, отпусната на научноизследователска организация за извършване на научни изследвания по договор и на допълнителни услуги към нейната основна дейност, състояща се в извършване на независими научни изследвания в публичния сектор
(274)
Преди да проучи особеностите на конкретния случай Комисията възнамерява да препотвърди принципното положение, което тя възприе при вземането на решения, според което една неограничена държавна гаранция, покриваща стопански дейности, представлява по принцип несъвместима държавна помощ (237). Като цяло Комисията счита, че неограничените гаранции в един икономически сектор, отворен за конкуренцията, са несъвместими с ДФЕС, по-специално тъй като с подобна гаранция държавата поема съвкупността от рискове, съпровождащи дадена стопанска дейност, без предприятието бенефициер да понесе цената на това покритие, и това води до появата на морален риск, който кара предприятието бенефициер, защитено от всякаква заплаха от несъстоятелност, да увеличи поемания риск, в сравнение със ситуацията, при която то би понесло изцяло отрицателните последици от своите действия. По силата на принципа на пропорционалност подобни неограничени гаранции най-често не могат да бъдат оправдани от икономически функции от общ интерес, доколкото се оказва невъзможно, в случая на неограничена гаранция, да се провери, че размерът на помощта не превишава нетните разходи за осигуряването на обществената услуга (238).
(275)
В конкретния случай е редно да се отчете, че френското законодателство е възложило на публичноправната организация ФИП задължения за обществена услуга, които се състоят в тройна функция за научноизследователска дейност, обучение и документация, които противно на услугите от общ икономически (239) интерес, не попадат в полето на стопанските дейности по смисъла на правото на Съюза. Покритието от държавна законова гаранция на нестопанските дейности не включва следователно никакво отпускане на държавна помощ. Впрочем основната дейност на публичноправната организация ФИП е нестопанска. Следователно влиянието на гаранцията, от която тя се ползва, се съсредоточава главно в нестопанските ѝ дейности, и не засяга допълнителните услуги за научни изследвания по договор и услугите, които извършва само по изключение.
(276)
Обратно, когато подобна гаранция покрива стопанските дейности на научноизследователските организации, например научни изследвания по договор или предоставянето на услуги, без да бъде обект на тарифиране на пазарна цена, чрез нея на научноизследователската организация се отпуска държавна помощ, която, както е обяснено по-горе, може да се прибави към публичното финансиране на нейните нестопански дейности от общ интерес (независими научни изследвания в публичния сектор) или към финансирането на нейните други външни стопански дейности и предоставяне на услуги или, на последно място, към финансирането на дейностите по трансфер на технологии към Axens и Prosernat (240).
(277)
За първите два случая при все това се налага изводът, че въпреки a priori неограничения характер на държавната гаранция по изключение е възможно да се приеме a posteriori за периода 2006-2009 г. максимума на брутния еквивалент на помощта като последица от тази гаранция (неизплатената премия за риска на държавата), чрез която се увеличиха (още повече, че бе запазена на равнището на публичноправната организация ФИП) публичните средства, изплатени вече от държавата на ФИП за покриването на нетните разходи за дейността ѝ в областта на независимите научни изследвания в публичния сектор и научните изследвания по договор или предоставянето на услуги.
(278)
По този въпрос Комисията държи да подчертае, че научните изследвания по договор и предоставянето на услуги, покрити от държавната гаранция, се ограничават при все това до „допълнителни“ към основната дейност дейности по независими научни изследвания в публичния сектор, т.е. стопански дейности, които:
а)
не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на научноизследователската организация;
б)
се предоставят при нормални пазарни условия и по-специално на пазарна цена или при липса на пазарна цена, на цена, която отразява целостта на разходите за тях (извън въздействието на гаранцията), увеличени с разумен марж;
в)
са обект на счетоводство, различно от това на дейностите за независими научни изследвания в публичния сектор, по-специално по отношение на съответните им разходи и финансиране;
г)
са неразривно свързани с основната дейност, състояща се от независими научни изследвания в публичния сектор, така че не е възможно те технически да бъдат отделени, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или поради назначаването на служба на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
(279)
Тези допълнителни дейности могат да се състоят в изпълнението на договори за научни изследвания, предоставянето на експертни становища или технически или научни консултации, които включват при необходимост предоставянето на инфраструктурни обекти, на материално оборудване, на технологии с висока степен на иновация, финансирани или внедрени в рамките на, и необходими за провеждането на независими научни изследвания в публичния сектор, които нямат еквивалент или техните еквиваленти са много малко по света (241) извън предоставяните услуги от една или повече подобни научноизследователски организации, за чието използване се изисква експертното становище или уменията на изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници, назначени главно от научноизследователската организация, за да допринасят за нейните независими научни изследвания в публичния сектор.
(280)
Освен това тези услуги позволяват разпространението на научното познание между научни изследванията в публичния сектор и промишления сектор, като на предприятията клиенти се предлага възможността за достъп до оборудване за провеждане на опити, до технологии и до ноу-хауто на персонала на публичноправната организация ФИП, като на последната се позволява да акумулира натрупания нов опит на основа на резултатите от нейните оригинални разработки - източници за бъдещи подобрения на независимите ѝ научни изследвания в публичния сектор. Тези кръстосани въздействия в областта на научните познания са от взаимна полза за засегнатите различни участници и за Европейския съюз като цяло.
(281)
Както се посочва в съображение 266, предоставянето на научни изследвания по договор и услуги представлява само [0-5] (**) % от общия бюджет на публичноправната организация ФИП за периода 2004-2009 г., което представлява много малка част.
(282)
Освен това, отнесени към всеки един клиент, фактурираните услуги са най-често в за сума по-ниска от […] (*) EUR, така че максималният размер на помощта продължава да бъде най-често незначителен, от порядъка на […] (*) EUR на договор. Следователно Комисията счита, че въпросната мярка е съразмерна на целта от общ интерес за разпространение на научното познание в Европейския съюз.
(283)
При условие че тези допълнителни дейности продължават да представляват много малка част от използвания от публичноправната организация ФИП бюджет за нейната основна функция за независими научни изследвания в публичния сектор и като се има предвид положителното въздействие на тези допълнителни дейности от гледна точка на целите от общ интерес, Комисията счита, че тяхното покритие от държавната гаранция не може по никакъв начин да засегне условията за търговия до степен, която противоречи на интересите на Съюза по смисъла на член 107, параграф 3, точка в) от ДФЕС.
(284)
В рамките на годишните доклади относно въпросната мярка френските власти ще трябва да докажат, че това условие продължава да бъде изпълнено в бъдеще. При съмнение относно допълнителния характер на научните изследвания по договор или предоставянето на услуги ще бъде уместно Комисията да бъде информирана незабавно и при необходимост да бъде уведомена за евентуалната държавна помощ, като взема под внимание въздействието на държавната гаранция.
(285)
В този контекст Комисията също така отчита предложението на френските власти, с което се цели включването във всеки договор, който по специфичен начин попада в полето на стопанската дейност на публичноправната организация ФИП и следователно в това на нейните дейности по научни изследвания по договор и предоставяне на услуги, клауза за неотговорност на държавата, така че при необходимост да се задейства изключението за поетия риск и по този начин да се ограничат значително евентуалните отрицателни последици от гаранцията.
7.3.2 ПОМОЩ ЗА ГРУПАТА ФИП В ИЗКЛЮЧИТЕЛНИТЕ ОБЛАСТИ НА ДЕЙНОСТ НА AXENS И PROSERNAT
7.3.2.1 Основание за проучване на съвместимостта на помощта
(286)
Когато се отнася до държавна мярка, с която се цели поддържането на ИРД, извършвана от публичноправната организация ФИП, приложимите правила за проучването на съвместимостта, са тези, които се отнасят до държавната помощ за научноизследователска и развойна дейност.
(287)
Доколкото промяната на статута на публичноправната организация настъпи на 7 юли 2006 г., датата на отпускане от държавата на въпросната неограничена гаранция предхожда датата 1 януари 2007 г., на която влезе в сила горепосочената рамка за НИРИ. Също така, що се отнася до проучването на съвместимостта на тази мярка, съгласно известието за определяне на приложимите правила при оценка на незаконосъобразната държавна помощ (242), Комисията ще приложи към тази необявена помощ Рамката на Общността относно държавните помощи за научноизследователска и развойна дейност от 1996 г., която е била в сила към момента на отпускане на помощта.
(288)
При все това, като има предвид факта, че покритието на стопанските дейности на публичноправната организация ФИП от неограничената гаранция, отпусната поради нейния статут EPIC, е предвидено да се увеличи без ограничение във времето, и като се има предвид факта, че както е обяснено в съображение 277, по изключение е възможно да се извърши количествена оценка на максималното въздействие на гаранцията в конкретния случай, Комисията ще проучи също така съвместимостта с вътрешния пазар на покритието от неограничената гаранция на дейностите, които публичноправната организация осъществява в изключителните области на дейност на Axens и на Prosernat въз основа на разпоредбите на рамката за НИРИ от 1 януари 2007 г. - датата на влизането ѝ в сила. При всички положения заключенията от анализа на съвместимостта остават непроменени каквато и рамка да е използвана.
7.3.2.2 Етапи на научноизследователска дейност
(289)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (243) Комисията е счела, че дейностите, осъществени от публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност и в сътрудничество с дъщерните ѝ дружества Axens и Prosernat, попадат действително в полето на ИРД, доколкото при всеки проект са били открити слаби точки по отношение на компонентите, на връзките между тях или на характеристиките на съответните процеси или продукти, като дейностите са били осъществени преди етапа на официално одобрение, от персонал, състоящ се главно от изследователи и технически специалисти, въз основа на методи, базирани на опита, тълкуването и моделирането, а резултатите от тези дейности са били с широк обхват и са били патентовани. Комисията констатира, че дейности от същия вид, осъществявани от други оператори в сектора, обикновено се класифицират като научноизследователска дейност (244). Анализът на новаторските аспекти на провежданата научноизследователската дейност е бил извършен на базата на международно признатите стандарти от Наръчника на Фраскати (245).
(290)
По отношение на 2006 г. Комисията проучи в горепосоченото решение C 51/2005 (246) разработките, осъществени в рамките на споразуменията за научноизследователска дейност, сключени между публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга. Комисията заключи, че тези разработки представляват от една страна промишлени изследвания и от друга страна - проучвания за техническа осъществимост преди проектите за промишлени изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. Тази класификация на научноизследователската дейност бе разработена на базата на специфични примери и обяснения, предоставени от Наръчника на Фраскати за всяка отделна научноизследователска дейност, проведена от публичноправната организация ФИП и Axens от една страна и публичноправната организация ФИП и Prosernat от друга.
(291)
Освен това в рамките на предоставените доклади в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 френските власти класираха проектите, осъществени в изключителните сфери на дейност на Axens и на Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г., като използваха двете горепосочени категории по смисъла на рамката ИРД от 1996 г., или като алтернатива - промишлени изследвания по смисъла на точка 2.2.е) и проучвания за техническа осъществимост преди промишлените изследвания по смисъла на точка 5.2 от рамката за НИРИ от 2006 г. Тази дейност се състоеше в проучването на нови методи за синтез или тяхното усъвършенстване, в мащаб, който няма отношение към промишленото производство. Те бяха насочени към валидирането на концепции и спадаха към промишлените изследвания по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ. Годишни резюмета за всеки отделен проект заедно с годишните доклади бяха предоставени на Комисията в рамките на горепосочената помощ C 51/2005.
(292)
За следващите години Комисията припомня, че в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължението да представи на Комисията годишен доклад, в който се съдържа подробно описание на проектите, осъществени от публичноправната организация ФИП, класифицирани по научноизследователски категории.
7.3.2.3 Допустими разходи
(293)
В рамките на горепосоченото решение C 51/2005 (247) (за 2006 година) и в годишните доклади (за 2007, 2008 и 2009 г.) разходите за проекти в изключителните области на Axens и на Prosernat са в съответствие с допустимите разходи, определени в приложение II от рамката ИРД от 1996 г., както и с допустимите разходи по смисъла на точка 5.1.4 от рамката за НИРИ.
(294)
Припомня се, че разходите по фактуриране на научноизследователската дейност на публичноправната организация ФИП, на Axens и Prosernat включват разходите, които са пряко свързани с проекти и са за подизпълнители, командировки, застраховки и документация, както и обзавеждане и дребни материали. Те включват също така другите свързани с проектите разходи като разходите за научноизследователски персонал, амортизация за материални и нематериални дълготрайни активи, както и други общи разходи. Тези разходи се заплащат пряко за научноизследователската дейност и са разпределени между различните научноизследователски проекти пропорционално на времето, посветено от научноизследователския персонал на всеки проект. При това, разходите за хоризонтални проекти за научноизследователска и развойна дейност, свързани с методите и оборудването, използвани в другите проекти за научноизследователска и развойна дейност, се начисляват пропорционално на разходите за всеки проекти за научноизследователска и развойна дейност.
(295)
Тези разходи съответстват на следните категории: разходи за консултантски и равностойни на тях услуги, разходи за персонал, разходи за инструменти, материали, земя и сгради, допълнителни общи разходи и други разходи за дейността съгласно категориите допустими разходи от рамката от 1996 г. и рамката за НИРИ.
(296)
Тази информация за в бъдеще ще трябва също да бъде поместена в годишните доклади, предоставяни от френските власти.
7.3.2.4 Интензитет на помощта
(297)
От рамката ИРД от 1996 г. следва, че максималният разрешен интензитет е 75 % за предварителни проучвания за техническа осъществимост на проекти за промишлени изследвания (точка 5.4) и 50 % за проекти на промишлени изследвания (точка 5.3).
(298)
От рамката за НИРИ следва, че интензитетът на помощта, изчислен на базата на допустимите разходи за проекта, не може да надвишава 50 % за промишлени научни изследвания (точка 5.1.2, буква б) и 65 % подготвителни проучвания за промишлени научни изследвания, проведени в големи предприятия (точка 5.2, буква б). Припомня се, че покритите от държавната гаранция дейности се отнасят единствено до промишлените изследвания, а предварителните проучвания за техническа осъществимост, проведени от публичноправната организация ФИП, и допазарната развойна дейност по смисъла на рамката ИРД от 1996 г. (или посредством експериментално развитие по смисъла на рамката за НИРИ) са изцяло финансирани от Axens и Prosernat със собствени средства от получени на пазара доходи.
(299)
Комисията състави Таблица 6, поместена в съображение 300, въз основа на списъците на проектите, в които описва годишните разходи по проекти и по етапи на научноизследователската дейност, както и въз основа на справката за собствените ресурси на публичноправната организация ФИП.
(300)
При нейното изготвяне Комисията е следвала консервативен подход, включвайки всички разходи, които пряко или непряко са свързани с областите на изключителни дейности на Axens и Prosernat, и изключвайки всички постъпления, различни от тези, заплащани от Axens и Prosernat (248). Комисията от съображения за предпазливост също така посочи в тази таблица всички потенциални последици от неограничената гаранция за малко вероятната хипотеза, при която всички те биха били използвани от публичноправната организация ФИП за финансирането на научноизследователски дейности в изключителните области на Axens и на Prosernat (последици от гаранцията в отношенията с доставчиците и клиентите - не само дъщерните дружества, но също така и трети лица).
Таблица 6
Максимална оценка на общия размер на общото държавно финансиране, осигурено от публичноправната организация ФИП за дейностите, провеждани в изключителните области на Axens и на Prosernat за периода 2006-2009 г.
(в млн. EUR)
2006 г.
2007 г.
2008 г.
2009 г.
Годишни разходи за проучванията за техническа осъществимост (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
7,4
3,5
0,9
0,9
Годишни разходи за промишлени изследвания (в млн. EUR)
Област на дейност на ФИП/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Област на дейност на ФИП/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Общо
49,0
45,5
52,8
55,2
Собствени средства (в млн. EUR)
Размер
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Годишна държавна помощ (в млн. EUR)
Размер на държавното финансиране (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с доставчиците ѝ
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимум на последиците от гаранцията в отношенията на публичноправната организация с нейните клиенти (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
в изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
извън изключителната област на дъщерните дружества
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Максимален размер на държавното финансиране
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
13,1
9,8
11,3
14,7
Интензитет на помощта
(извън максимума на последиците от гаранцията)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Максимум на интензитета на помощта
(включително и максимума на последиците от гаранцията)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Максимален разрешен интензитет (251)
-
разпоредби на рамката ИРД от 1996 г.
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
разпоредби на рамката за НИРИ
-
51,1 %
50,3 %
50,2 %
(301)
Комисията е проверила спазването на допустимите интензитети по етапи на научноизследователската дейност въз основа на годишните списъци на проектите, провеждани в периода 2006-2009 г., като отчита максималните възможни последици от неограничената гаранция, свързана със статута на публичноправна организация на публичноправната организация ФИП, включвайки като допълнителен помощен елемент възприетия максимум за премиите за покриването на различните рискове. При всички положения дори и да включи всички евентуални въздействия на гаранцията в отношенията с клиентите и доставчиците, максимума за интензитета на помощта остава много под максималния разрешен интензитет. В заключение Комисията счита, че разрешените интензитети на помощ от рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ са спазени.
(302)
За следващите години Комисията припомня, че, в съответствие с горепосоченото решение C 51/2005 Франция има задължение да представя на Комисията годишен доклад, за да може последната да се увери, че интензитетите на помощ по етапи на научноизследователската дейност и по проекти също така са спазени. Считано от 2010 г. в този доклад ще трябва да се представи групата от проекти, осъществявани в областите на дейност на Axens и на Prosernat, класифицирани по категории научноизследователска дейност, като в него се посочат точно освен разходите за тях по етапи на научноизследователска дейност, и размерът на държавно финансиране и собствените средства, предоставени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества, максимума на размера на гаранционната премия, изчислен благодарение на описания в настоящото решение метод, включително и евентуалните последици върху условията на задлъжняване на публичноправната организация ФИП в съответствие с изложената в съображение 200 обосновка.
7.3.2.5 Комбинирана помощ
(303)
Разпоредбите относно комбинираната помощ са спазени, независимо дали става дума за разпоредбите, определени в точка 5.12 от рамката ИРД от 1996 г. или точка 8 от рамката за НИРИ. Комисията всъщност е изчислила размера на общото публично финансиране, независимо от произхода му, включително и максималното въздействие на неограничената гаранция за периода 2006-2009 г.
(304)
Считано от 2010 г. френските власти ще приложат същия метод в годишните доклади, предоставяни на Комисията.
7.3.2.6 Стимулиращ ефект
(305)
Въз основа на Рамката ИРД от 1996 г. и рамката за НИРИ държавните помощи трябва да имат стимулиращ ефект, т.е. да предизвикат промяна в поведението на техния бенефициер, която да го накара да увеличи своите научноизследователски и развойни дейности (и иновативните дейности). Следващите критерии по принцип са достатъчни за доказването на наличие на стимулиращ ефект за проектите, ползващи се от помощи под праговете за задълбочено проучване: увеличаване на размера на проекта, увеличаване на обхвата, увеличаване на ритъма на проекта и увеличаване на общия размер, предоставен за научноизследователска и развойна дейност, и иновации. Ако може да бъде доказана значителен ефект от поне един от тези елементи, Комисията ще счита по принцип, че проектът за помощ има стимулиращ ефект, като взема под внимание нормалното поведение на предприятията от въпросния сектор (252).
(306)
Комисията препраща към посочения анализ в съображения 196-198 от горепосоченото решение C 51/2005 относно стратегическия интерес, контролиран и одобрен от техническите комитети, за научни изследвания, провеждани от публичноправното организация ФИП и нейните дъщерни дружества в областта на сигурността в дългосрочен план на енергийните доставки, по-специално що се отнася до възобновяването и увеличаването на добива на петрол и на газ (увеличаване на степента на успех на проучванията, степента на извличане на залежите, експлоатирането на неконвенционални ресурси и т.н.), разработване на процеси на рафиниране, технологии за преобразуване, разработване на новаторски горива и технологии за ефективни двигатели, разнообразяване на източниците на енергия за производството на горива, редица от тях са сред приоритетите на Европейския съюз по отношение на научноизследователската дейност, енергийната политика и политиката за опазване на околната среда.
(307)
Що се отнася до 2006 г., Комисията отново поддържа своя анализ, изложен в съображение 199 от горепосоченото решение C 51/2005, според който благодарение на публичната помощ, в която се включва неограничената гаранция, публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества са могли да осъществяват добре своята допълнителна научноизследователска дейност, която не би могла да се реализира поради технологични рискове или рискове, свързани с твърде несигурния характер на възвращаемостта на инвестициите.
(308)
Въз основа на годишните доклади, предоставени от френските власти, Комисията установява, че тази логика се е запазила през 2007, 2008 и 2009 г. В тези доклади френските власти посочиха проект по проект стимулиращия ефект, породен благодарение на помощта, по-специално по отношение на обхвата на проекта, неговия ритъм и увеличението на общия размер на сумите, отделени за ИРД.
(309)
Например през 2007 г. в изключителната област на Axens групата ФИП е осъществила по-специално водещите проекти […] (*) (253). […] (*). Без държавната помощ щеше да се получи забавяне от няколко години при пускането на пазара на тези продукти: научноизследователски и развойни проекти щяха да бъдат започнати по-късно, те щяха да се развиват по-бавно и […] (*).
(310)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ е позволила започването на проекта […] (*) относно […] (*), изработване и патентоване на оригиналните процеси на […] (*) (254) […] (*). [Този проект] (**) включваше опасни и трудни операции, за който бяха нужни значителни човешки, технически и финансови инвестиции, които дружество като Prosernat не можеше изцяло само да осъществи. Следователно публичната помощ, отпусната от публичноправната организация ФИП, се оказа крайно необходима. По-специално, единствено публичноправната организация ФИП разполагаше със специализирани екипи, които имаха капацитета да изработят необходимите за развитието на процеса модели и с лабораторно оборудване, приспособено към обработката на опасни за здравето елементи.
(311)
През 2008 г. в изключителната област на Axens, държавната помощ позволи да се преодолеят научните и техническите препятствия при […] (*). Освен това по проекта […] (*) (255) беше постигнат значителен напредък. Държавната помощ позволи на публичноправната организация ФИП да разработи заедно с промишлените партньори процес за […] (*), който ще бъде достъпен на пазара посредством лиценз. Разработките за развитието на процес от този вид включват едновременно […] (*) и […] (*).
(312)
Освен това в изключителната област на Prosernat беше разработен проект […] (*) за улавяне на CO2 от изгорели газове. Улавянето/съхранението на CO2 (256) (CSC) е едно от средствата за намаляване на глобалното затопляне. Като взе предвид състава на изгорелите газове и тяхното ниско налягане, публичноправната организация ФИП установи нови технологични предизвикателства. Prosernat не би била в състояние да разработи този процес със свои средства, като се има предвид несигурността по отношение структурата, обхватът, развитието и нормативната рамка на бъдещия пазар на улавяне на CO2.
(313)
През 2009 г. в изключителната област на Axens може да бъде цитиран за пример проект […] (*) относно процесите […] (*). С него се целеше развитието на […] (*), както и подобрението на някои процеси […] (*). Благодарение на публичните средства беше успешно проучен […] (*), което позволи значително подобряване на […] (*). При проекта […] (*) благодарение на държавното финансиране се достигна до решения, нямащи аналог в съществуващите технологии […] (*). Също така в проекта […] (*) бяха включени катализатори, с което се позволи разнообразяване на предлагането на пазара на […] (*), който е в пълен възход. Без държавната помощ катализаторите щяха да се разработят по много по-постепенен начин, а подобрението на ефективността щеше да бъде по-бавно. В областта на […] (*) с проекта […] (*), който се отнасяше до новаторските катализатори […] (*), се откриха нови пътища на изследване благодарение на държавната помощ, а проектът […] (*), с който се целеше проучването на технологичните граници (по-специално изменението на разходите), за да може да […] (*), успя да разшири обхвата си отвъд съществуващата ефективност.
(314)
Освен това в изключителната област на Prosernat държавната помощ например позволи подновяването и продължаването на научноизследователската и развойна дейност, постепенно измествани от основната дейност, в областта на […] (*). По този начин публичната помощ позволи да не бъдат загубени предходните технически достижения и да се поддържа гама от процеси за […] (*) на пазара. По същия начин проектът […] (*) относно улавянето на CO2 […] (*) беше продължен благодарение на държавната помощ.
(315)
Комисията отбелязва също така, че положителното развитие на индикаторите, за измерване на усилията по отношение на ИРД, положени от публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, което тя бе установила в съображение 200 от горепосоченото решение C 51/2005, е продължило през периода 2007-2009 г.
Таблица 7
Развитие на индикаторите за измерване на усилията на публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat за 2007, 2008 и 2009 г.
Развитие на индикаторите
ФИП/Axens
ФИП/Prosernat
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
2007/2003 г.
2008/2003 г.
2009/2003 г.
Разходи за ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Персонал, участващ в ИРД в изключителната област
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
Също така Комисията повтаря констатациите, които е обобщила в съображения 201-203 от горепосоченото решение C 51/2005: частта от разходите за ИРД в оборота на групата ФИП е особено голяма, докато последната търпи развитие в среда, регулирана от множество национални предписания, които се променят непрекъснато, по-специално що се отнася до екологичните стандарти и режимите на защита на интелектуалната собственост.
(317)
Както направи това в съображение 204 от горепосоченото решение C 51/2005, Комисията отчита разнообразието и структурата на предлагането, както и функционирането на конкуренцията (257) на пазара на технологиите на рафиниране и приложението им в рафиниращата и нефтохимическата промишленост. По този въпрос тя отбелязва, че някои конкуренти се намират в много по-благоприятна конкурентна позиция от тази на групата ФИП. Дружеството UOP Limited разполага например с процент от световния пазар от порядъка на 57 % по стойност срещу само 7 % за групата ФИП. Също така Комисията счита, че публичната помощ, отпусната за проекти за научноизследователска и развойна дейност, осъществявани от групата ФИП, не може, поради своя характер или своите пропорции, да възпрепятства динамичните стимули на пазара на технологиите на рафиниране. Освен това се налага изводът, че търговските партньори на Европейския съюз, по-специално Съединените американски щати, отделят значителни средства за финансиране на научноизследователската дейност в областта на енергетиката, което позволява осъществяването на проекти за научноизследователска и развойна дейност от конкурентите на групата ФИП. По този начин някои от конкурентите на групата ФИП, по-специално дружеството UOP Limited, са получили значителна държавна помощ (258) или са се ползвали от непряка държавн помощ благодарение на партньорства с научноизследователски институти или университети.
(318)
В заключение Комисията достига до извода, че държавната помощ в полза на групата ФИП в изключителната област на нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat е имала стимулиращ ефект за годините 2006, 2007, 2008 и 2009.
(319)
Считано от 2010 г., в годишните доклади, предоставяни от Франция на Комисията до изтичане на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, ще трябва да се доказва стимулиращият ефект на помощта.
(320)
С оглед на всички предходни съображения Комисията заключава, че държавната помощ, отпусната на групата ФИП за дейностите в изключителните области на неговите дъщерни дружества Axens и Prosernat, включително и елементът на помощ, свързан с последиците от неограничената гаранция, от която публичноправната организация ФИП се ползва, е в съответствие с разпоредбите на рамката ИРД от 1996 година, както и с рамката за НИРИ, при условие че са спазени съдържащите се в тях изисквания.
7.3.3 ЗАКЛЮЧЕНИЕ ОТНОСНО СЪВМЕСТИМОСТТА НА ВЪПРОСНАТА МЯРКА
(321)
В заключение Комисията счита, че въпросната мярка е съвместима с вътрешния пазар при положение, че условията, посочени в точки 7.3.1 и 7.3.2, са спазени.
8 НЕУТРАЛНОСТ ПО ОТНОШЕНИЕ НА РЕЖИМА НА СОБСТВЕНОСТ
(322)
Комисията държи да подчертае, че по никакъв начин не поставя под въпрос принадлежността на публичноправната организация ФИП към държавата, нито оспорва статута ѝ на юридическо лице на публичното право като такъв.
(323)
По смисъла на член 345 от ДФЕС Общността е неутрална по отношение на режима на собствеността в държавите-членки и няма разпоредба от Договора, която да препятства държавата да притежава (изцяло или частично) предприятия. Като се има предвид това, правилата на конкуренцията трябва да се прилагат по еднакъв начин към частните предприятия и към държавните предприятия. При прилагането на тези правила нито един вид от тези предприятия не следва да получава изгода или да бъде лишено от такава.
(324)
В настоящия случай гаранцията, от която се ползва публичноправната организация ФИП не е резултат от собствеността, а от правния статут на предприятието. Държавите-членки са свободни да избират правната форма на предприятията, но при избора си трябва да спазват правилата на конкуренцията, заложени в Договора. По-специално само фактът, че държавната гаранция е автоматично свързана с конкретен правен статут, не е пречка същата тази гаранция да представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС, ако са налице условията, посочени в него (259),
ПРИЕ НАСТОЯЩОТО РЕШЕНИЕ:
Член 1
1. С предоставянето от страна на Франция на статут на публичноправна организация с търговски и промишлен характер на ФИП, считано от 7 юли 2006 г., последната получи неограничена държавна гаранция (наричана по-нататък „държавна гаранция“) за всички свои дейности.
2. Покритието с държавна гаранция на нестопанските дейности на публичноправната организация ФИП, по-специално обучение с оглед на повече и по-квалифицирани човешки ресурси, независима научноизследователска и развойна дейност с оглед по-широки познания и по-добро разбиране и разпространение на резултатите от изследванията, не представлява държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 от ДФЕС.
3. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителната спогодба за разработка, търговско разпространение и използване, сключена с дъщерното дружество Beicip-Franlab, не представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
4. Покритието с държавна гаранция на дейностите по трансфер на технологии, осъществявани от публичноправната организация ФИП в предвидените области в изключителните спогодби, сключени с нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решението на Комисията от 16 юли 2008 г. относно помощта, приведена в действие от Франция в полза на групата ФИП (наричано по-нататък „решение C 51/2005“), представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
5. Покритието с държавна гаранция на научните изследвания по договор и услугите, предоставяни от публичноправната организация ФИП както за сметка на трети лица, така и за сметка на дружествата, представлява държавна помощ съгласно член 107, параграф 1 от ДФЕС.
Член 2
В случай на изменение на спогодбата между публичноправната организация ФИП и нейното дъщерно дружество Beicip-Franlab, посочена в член 1, параграф 3 от настоящото решение, Франция уведомява Комисията за същата тази спогодба, като отчита евентуалното въздействие на държавната гаранция за оценяването на целия евентуален размер на държавното финансиране, освен ако нови договорни условия позволят да се изключи наличието на държавна помощ.
Член 3
Покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 и 5 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, за периода 7 юли 2006 г. - 31 декември 2009 г.
Член 4
Считано от 1 януари 2010 г. и до изтичането на изключителните споразумения между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005, покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 4 от настоящото решение, представлява помощ, съвместима с вътрешния пазар, при условие че се спазват условията, предвидени в членове 5 и 6 от настоящото решение.
Член 5
1. Годишният финансов доклад, посочен в член 4, параграф 2 от решение C 51/2005 освен вече споменатите елементи в член 5, параграф 1 от същото решение съдържа и изброените елементи в параграфи 2, 3 и 4 от настоящия член.
2. В годишния финансов доклад се посочва размерът, лихвеният процент и договорните условия на сключените от публичноправната организация ФИП заеми по време на съответния годишен период, както и оценка на брутния еквивалент на помощта на евентуалната лихвена отстъпка, свързана с държавната гаранция, освен ако се докаже, че тези договори за заем са в съответствие с обичайните пазарни условия или чрез сравнение на техните условия с условията, получавани от публичноправната организация ФИП преди промяната на статута ѝ, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
3. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стоките и услугите, получени от публичноправната организация ФИП от доставчиците за осъществяването на икономическите услуги, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, през съответния годишен период, както и максимална оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от по-благоприятната оценка на доставчиците за риска от неизпълнение на задълженията на предприятието. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 2,5 % към размера на реализираните придобивки, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
4. В годишния финансов доклад се посочва размерът на стопанските дейности, посочени в член 1, параграфи 4 и 5 от настоящото решение, осъществени от публичноправната организация ФИП през съответния годишен период, както и максималната оценка на брутния еквивалент на помощта, произтичаща от неплащането на премия, съответстваща на гаранцията за добро изпълнение, или поне за най-доброто усилие, предложено на получателите на същите тези икономически услуги. Тази оценка се прави или чрез прилагане на фиксирана ставка от 5 % върху размера на предоставените услуги, или въз основа на по-точна методология, предварително одобрена от Комисията.
Член 6
1. Общият размер на публичните средства, отпуснати за дейностите на публичноправната организация ФИП в изключителните области на дейност на Axens и Prosernat, включително максималното въздействие на държавната гаранция, както е оценено в член 5, параграфи 2, 3 и 4 от настоящото решение, трябва да бъде по-ниско от максималния разрешен интензитет от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации.
2. При надхвърляне на прага, посочен в параграф 1 от настоящия член, излишъкът от помощта при необходимост се изплаща от съответното дъщерно дружество Axens или Prosernat на публичноправната организация ФИП.
Член 7
Считано от 1 януари 2010 г., покритието с държавна гаранция на стопанските дейности, посочени в член 1, параграф 5, представлява държавна помощ, съвместима с вътрешния пазар при спазване на условията, предвидени в член 8 от настоящото решение.
Член 8
1. Научните изследвания по договор и услугите, предоставени от публичноправната организация ФИП, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение, трябва да продължат да бъдат допълващи към нейната основна дейност за независими научни изследвания в публичния сектор.
2. С оглед да бъдат счетени за допълващи, научните изследвания по договор и предоставянето на услуги от публичноправната организация ФИП трябва:
-
да не засягат нормалното функциониране, независимостта или неутралността на публичноправната организация ФИП;
-
да бъдат тарифирани на пазарна цена или, ако не съществува пазарна цена, на цена, която отразява пълната стойност, увеличена с разумен марж, с изключение на потенциалното въздействие на държавната гаранция;
-
да подлежат на отделно осчетоводяване от дейностите по независими научни изследвания в публичния сектор (счетоводно разделяне на съответните цени и финансиране) и всички доходи, които пораждат, трябва да бъдат инвестирани обратно в основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор;
-
да бъдат неразривно свързани с основната дейност за независими научни изследвания в публичния сектор на публичноправната организация ФИП, по-специално поради използването на едни и същи инфраструктурни обекти, оборудване, материали или технологии или използването на едни и същи изследователи, научни работници, инженери, проектанти или техници;
-
да не попадат в приложното поле на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от горепосоченото решение C 51/2005, при необходимост удължени или изменени съгласно член 3, параграф 2 от решение C 51/2005 и член 12, параграф 2 от настоящото решение;
-
да представляват малка част от бюджета, използван от публичноправната организация ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
3. Всяка година Франция представя на Комисията доклад за научните изследвания по договор и предоставени услуги от публичноправната организация ФИП, в който се уточнява съотношението на сумите, отделени за тях, в бюджета на ФИП за дейностите ѝ за независими научни изследвания в публичния сектор.
Член 9
1. Френските власти и публичноправната организация ФИП посочват следната забележка в договора за финансиране на всяка операция (за всеки покрит от договора инструмент):
„Емисията/програмата/заемът не се ползват от никаква пряка или косвена гаранция от страна на държавата. В случай на неплатежоспособност държавата не може да бъде задължена да замести финансово ФИП за изплащане на дълга.“
2. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която държавата се освобождава от отговорност, във всеки договор, свързан с предоставянето на научни изследвания по договор или услуги, посочени в член 1, параграф 5 от настоящото решение.
3. Френските власти включват аналогична клауза, чрез която публичноправната организация ФИП и държавата се освобождават от отговорност, във всеки договор, сключен с акционерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, по който има задължаване.
4. Публичноправната организация ФИП се въздържа от предоставянето на гаранция, авал, обезпечение, писмо за намерение или гаранционно писмо в полза на дъщерните дружества Axens, Beicip-Franlab и Prosernat, които биха противоречали на обичайните пазарни условия.
Член 10
Франция уведомява поотделно Комисията за всяка помощ, чийто размер надхвърля праговете, предвидени от Рамката на Общността за държавна помощ за научни изследвания, развитие и иновации, като взема под внимание евентуалното въздействие на държавната гаранция.
Член 11
Франция уведомява Комисията, в срок от два месеца след датата на уведомление на настоящото решение, за мерките, които е взела с цел привеждане в съответствие.
Член 12
1. Членове 4, 5 и 6 от настоящото решение се прилагат до изтичане на срока на изключителните споразумения, сключени между публичноправната организация ФИП и нейните дъщерни дружества Axens и Prosernat, посочени в член 3, параграф 1 от решение C 51/2005.
2. Когато френските власти уведомяват Комисията за подновяване или изменение на тези изключителни споразумения в съответствие с член 3, параграф 2 от решение C 51/2005, те трябва да вземат под внимание въздействието на държавната гаранция при оценката на общия размер на публичното финансиране.
Член 13
Адресат на настоящото решение е Република Франция.
Съставено в Брюксел на 29 юни 2011 година.
DECIZIA COMISIEI
din 29 iunie 2011
privind Ajutorul de stat C 35/08 (ex NN 11/08) acordat de Franța în favoarea instituției publice „Institutul Francez al Petrolului”
[notificată cu numărul C(2011) 4483]
(Numai textul în limba franceză este autentic)
(Text cu relevanță pentru SEE)
(2012/26/UE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (1), în special articolul 108 alineatul (2) paragraful (1),
având în vedere Acordul privind Spațiul Economic European (2), în special articolul 62 alineatul (1) litera (a),
după ce părțile interesate au fost invitate să își prezinte observațiile în conformitate cu articolele menționate anterior (3),
întrucât:
1 PROCEDURĂ
(1)
În cadrul procedurii oficiale de investigare a dosarului ajutorului de stat C 51/05 privind măsurile de ajutor acordate de Franța în favoarea Institutului Francez al Petrolului (4), autoritățile franceze au adus la cunoștința serviciilor Comisiei, prin scrisoarea din data de 18 iulie 2006, înregistrată la 19 iulie 2006, transformarea, la 7 iulie 2006, a instituției publice IFP, anterior instituție profesională în sensul actului de lege nr. 43-612 din 17 noiembrie 1943 privind gestionarea intereselor profesionale, în instituție publică industrială și comercială (în continuare „IPIC”). Această transformare reiese din două documente pe care autoritățile franceze le-au anexat la scrisoare: i) decretul nr. 2006-797 din 6 iulie 2006 de stabilire a noului statut al instituției publice IFP și ii) articolul 95 din Legea nr. 2005-781 din 13 iulie 2005 de program privind stabilirea orientărilor politicii energetice (în conformitate cu care a fost adoptat decretul susmenționat).
(2)
Prin scrisorile din 3 august 2007 și 7 mai 2008, Comisia a adresat solicitări de informații autorităților franceze, la care acestea din urmă au răspuns prin scrisorile datate 28 septembrie 2007, respectiv, 26 iunie 2008.
(3)
Într-o cauză anterioară, Comisia a adoptat la 16 iulie 2008 o decizie (în continuare „Decizia C 51/2005”) privind o primă măsură de ajutor pusă în aplicare de Franța în favoarea grupului IFP (5). În această decizie, Comisia a subliniat că problema existenței unui ajutor de stat suplimentar, sub forma unei eventuale garanții de stat nelimitate rezultată din statutul de IPIC al instituției publice IFP, va face obiectul unei analize separate în cadrul unei alte proceduri.
(4)
Această a doua procedură, prevăzută la articolul 108 alineatul 2 din TFUE, a făcut obiectul unei Decizii a Comisiei din 16 iulie 2008 (6) (în continuare „decizia de inițiere”), adoptată în temeiul articolului 4 alineatul 4 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 privind normele de aplicare a articolului 93 din Tratatul CE (7) (în continuare „regulamentul de procedură”) în ceea ce privește garanția de stat nelimitată de care putea beneficia grupul IFP.
(5)
Prin publicarea deciziei de inițiere menționate anterior în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la data de 11 octombrie 2008, Comisia a invitat părțile terțe interesate să își prezinte observațiile cu privire la măsura în cauză.
(6)
Comisia a primit observațiile Franței prin scrisoarea din 14 octombrie 2008.
(7)
Prin scrisoarea din data de 6 noiembrie 2008, înregistrată de Comisie în aceeași zi, consiliile societății UOP Limited au informat Comisia cu privire la intenția clientei lor de a formula observații cu privire la măsura în cauză. Având în vedere termenele de traducere necesare, acestea au solicitat un termen suplimentar până la data de 30 noiembrie 2008 pentru a-și putea trimite comentariile. Prin scrisoarea din 7 noiembrie 2008, Comisia a precizat că acceptă justificarea acestei solicitări și acordă un termen suplimentar de răspuns societății UOP Limited până la data de 30 noiembrie 2008. Prin scrisoarea din 28 noiembrie 2008, înregistrată de Comisie în aceeași zi, consiliile societății UOP Limited au transmis observațiile clientei lor cu privire la decizie de inițiere.
(8)
În aceeași scrisoare din 28 noiembrie 2008, consiliile societății UOP Limited au solicitat, în numele clientei lor, permisiunea de a prezenta comentarii suplimentare în cursul procedurii. Prin scrisoarea din data de 17 decembrie 2008, Comisia a răspuns acestei solicitări prin acceptarea prelungirii termenului de răspuns al societății UOP Limited până la 23 ianuarie 2009, pentru a-i permite să prezinte eventuale observații suplimentare. Prin scrisoarea din data de 23 ianuarie 2009, consiliile societății UOP Limited au transmis observațiile suplimentare ale clientei lor.
(9)
Prin scrisoarea din data de 6 mai 2009, Comisia a comunicat autorităților franceze toate observațiile formulate de societatea UOP Limited cu privire la decizia de inițiere într-o versiune confidențială, dacă acest lucru era necesar. Comisia le-a invitat să îi transmită comentariile lor cel târziu la 8 iunie 2009. Prin scrisoarea din data de 2 iunie 2009, autoritățile franceze au solicitat o cerere de prelungire a acestui termen până la data de 22 iunie 2009, observațiile depuse de partea terță având nevoie, în opinia lor, de o analiză detaliată și aprofundată și consultarea mai multor servicii ministeriale. Prin scrisoarea din data de 9 iunie 2009, Comisia a acceptat prelungirea până la data de 22 iunie 2009. Prin scrisoarea din data de 22 iunie 2009, autoritățile franceze și-au transmis comentariile cu privire la observațiile formulate de societatea UOP Limited.
(10)
Prin scrisoarea din data de 29 iulie 2009, Comisia a solicitat autorităților franceze informații suplimentare, invitându-le să îi răspundă înainte de 24 august 2009. Prin scrisoarea din data de 19 august 2009, autoritățile franceze au solicitat un termen suplimentar de răspuns până la 7 septembrie 2009, termen pe care Comisia l-a acordat acestora prin scrisoarea din 20 august 2009. Prin scrisoarea din data de 8 septembrie 2009, autoritățile franceze au furnizat, în cele din urmă, informațiile solicitate.
(11)
Prin scrisoarea din data de 20 noiembrie 2009, Comisia a solicitat noi informații suplimentare autorităților franceze, invitându-le să răspundă în termen de 20 de zile. Prin scrisoarea din data de 14 decembrie 2009, autoritățile franceze au solicitat un termen suplimentar de răspuns până la 22 ianuarie 2010, termen pe care Comisia l-a acordat prin scrisoarea din data de 18 decembrie 2009. Prin scrisoarea din 13 ianuarie 2010, autoritățile franceze au furnizat, în cele din urmă, informațiile solicitate.
(12)
La 20 mai 2010, serviciile Comisiei au organizat la Bruxelles o reuniune pentru a discuta împreună cu autoritățile franceze consecințele asupra cazului de față ale deciziei adoptate de Comisie la 26 ianuarie 2010 și cu privire la ajutorul de stat nr. C 56/07 (ex E 15/05) acordat La Poste (8) (în continuare „Decizia C 56/2007”). La Poste fiind o entitate publică ce se bucura, la acel moment, de un statut asimilabil unui IPIC (9), cauza care o viza (în continuare „cauza La Poste” sau „cauza serviciilor poștale”) prezenta numeroase asemănări cu măsura în cauză, astfel că autoritățile franceze au avansat aceleași argumente, mutatis mutandis, în observațiile lor privind fiecare dintre aceste două cazuri. La 4 iunie 2010, o listă de întrebări suplimentare a fost adresată Franței printr-un e-mail, serviciile Comisiei dorind să aibă o contribuție scrisă a autorităților franceze cu privire la diferitele puncte abordate în cursul acestei reuniuni. La 16 iulie 2010, autoritățile franceze au comunicat elementele solicitate.
(13)
Prin scrisoarea din data de 29 septembrie 2010, Comisia a solicitat autorităților franceze să transmită informații suplimentare, invitându-le să răspundă în termen de 20 de zile. Prin scrisoarea din data de 7 octombrie 2010, autoritățile franceze au solicitat un termen suplimentar de răspuns până la 26 noiembrie 2010, termen pe care Comisia l-a acordat prin scrisoarea din data de 8 octombrie 2010. Prin scrisoarea din data de 26 noiembrie 2010, autoritățile franceze au furnizat, în cele din urmă, informațiile solicitate.
2 GRUPUL IFP
(14)
Așa cum Comisia a indicat în decizia de inițiere și în Decizia C 51/2005 menționată anterior (10), instituția publică IFP îndeplinește trei misiuni:
-
o misiune de cercetare și dezvoltare în domeniul prospectării petroliere și gazifere, al tehnologiilor de rafinare și petrochimice,
-
o misiune de formare a inginerilor și a tehnicienilor și
-
o misiune de informare și de documentare în legătură cu sectoarele în cauză.
Un contract de obiective cu statul definește orientările principale ale acțiunii acestuia pe o perioadă de cinci ani.
(15)
Pe de altă parte, instituția publică IFP deține, direct și indirect, controlul asupra societăților comerciale cu care a încheiat acorduri exclusive de cercetare și de licență. Pe baza unui set de probe concordante, ale căror detalii sunt menționate la considerentul 137, Comisia a considerat în Decizia C 51/2005 menționată anterior că ansamblul format din societățile pe acțiuni Axens, Beicip-Franlab și Prosernat și societatea-mamă a acestora, instituția publică IFP, constituie un grup economic (în continuare „grupul IFP”) în sensul dreptului concurenței.
(16)
Axens își desfășoară activitatea pe piața catalizatorilor și a tehnologiilor pentru industriile de rafinare și petrochimice, în 2006, la data schimbării statutului societății-mamă, realizând o cifră de afaceri consolidată de 308,45 milioane EUR. Două acorduri exclusive de licență-cadru și de licență-produse, precum și o convenție de cercetare industrială (11) leagă instituția publică IFP și Axens. În temeiul acestor contracte, filiala plătește societății-mamă, pe de o parte, redevențe conform contractelor de licență și, pe de altă parte, o remunerație […] (13) pentru accesul la capacitatea de cercetare a instituției publice IFP.
(17)
Beicip-Franlab este specializată în editarea și difuzarea de programe informatice în domeniul „explorării-zăcămintelor”, precum și în realizarea de studii și consultanță. În 2006, cifra sa de afaceri se ridica la 42 de milioane EUR. O convenție exclusivă de dezvoltare, comercializare și utilizare, semnată în 2003, pentru o perioadă de 10 ani, prevede că Beicip-Franlab [îi sunt propuse de către IFP rezultatele cercetării sale] (**) asupra algoritmilor, a modelelor sau a metodologiilor [rezultate din cercetarea] (**) instituției publice IFP în domeniul „explorării-zăcămintelor” și poate solicita acesteia din urmă să realizeze produse pe această bază. Beicip-Franlab acoperă integralitatea costurilor de dezvoltare a produselor instituției publice IFP. În plus, Beicip-Franlab plătește diverse remunerații suplimentare […] (*) destinate să acopere întreținerea și drepturile de utilizare. În 2005 s-a semnat un act adițional care modifică modalitățile de remunerare, reținând, în același timp, principiul acoperirii integrale a costurilor de dezvoltare de către Beicip-Franlab.
(18)
Prosernat asigură studii și servicii, precum și ansambluri de echipamente în domeniul tratării gazelor naturale și al recuperării sulfului. În 2006, cifra de afaceri a acesteia se ridica la 49,9 milioane EUR. La 18 august 2003 s-au semnat un acord de licență-cadru și o convenție de cercetare industrială între instituția publică IFP și Prosernat, cu efect retroactiv de la 1 ianuarie 2002, pentru o perioadă de 10 ani, conform cărora Prosernat dispune de o concesiune exclusivă a licenței privind brevetele instituției publice IFP și [aceasta din urmă propune rezultatele] (**) cercetărilor sale desfășurate […] (*) în domeniul tehnologiilor de tratare a gazelor naturale și de recuperare a sulfului. Prosernat plătește către societatea-mamă o redevență la cifra de afaceri anuală ca plată pentru licența pentru procedee, precum și o redevență stabilită de la caz la caz privind echipamentele. Remunerația instituției publice IFP pentru accesul întreprinderii Prosernat la rezultatele activităților de cercetare se ridică la […] (*) % din cifra de afaceri anuală globală realizată de Prosernat.
(19)
În conformitate cu articolul 6 din Decizia C 51/2005 menționată anterior, o clauză a fost introdusă în 2009 (14) în acordurile exclusive care reglementează remunerațiile plătite instituției publice IFP de către filialele sale Axens și Prosernat pentru a asigura că o remunerație minimă neforfetară, acoperind minimum 25 % din costurile studiilor de fezabilitate prealabile lucrărilor de cercetare industrială, 50 % din costurile de cercetare industrială și, eventual, 75 % din costurile activităților de dezvoltare pre-concurențiale în sensul Cadrului comunitar al ajutoarelor de stat pentru cercetare și dezvoltare din 17 februarie 1996 (15) (în continuare „Cadrul C & D din 1996”), întreprinse de instituția publică IFP în domeniile de activitate a filialelor, este plătită întreprinderii-mamă (16).
(20)
În conformitate cu decizia de inițiere, în cadrul analizării măsurii în cauză, pare necesar să se țină seama de impactul potențial al garanției de stat care decurge din statutul de IPIC al instituției publice IFP asupra tuturor entităților din cadrul grupului IFP (inclusiv instituția publică IFP și cele trei filiale ale sale de drept privat) (17).
3 DESCRIEREA MĂSURII
(21)
Până în 2006, instituția publică IFP era constituită sub forma unei persoane juridice de drept privat, instituție profesională în sensul actului de lege nr. 43-612 din 17 noiembrie 1943 privind gestionarea intereselor profesionale, fiind plasată sub controlul economic și financiar al guvernului francez.
(22)
Articolul 95 din Legea nr. 2005-781 din 13 iulie 2005 de program privind stabilirea orientărilor politicii energetice a stabilit principiul transformării IFP în IPIC. Această transformare a devenit efectivă după publicarea în Jurnalul Oficial al Republicii Franceze a Decretului nr. 2006-797 în data de 6 iulie 2006 privind statutul instituției publice IFP.
(23)
Ca IPIC, instituția publică IFP a devenit, la data schimbării sale de statut, o persoană juridică de drept public (18).
(24)
Consecințele juridice ale calificării drept IPIC sunt explicate în detaliu în partea 2 („Descrierea măsurii”) din Decizia C 56/2007 menționată anterior, precum și în secțiunea 3.2.1 („Consecințele juridice ale statutului de IPIC al IFP”) din decizia de inițiere, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis.
4 MOTIVELE CARE AU CONDUS LA INIȚIEREA PROCEDURII OFICIALE DE INVESTIGARE
(25)
În decizia de inițiere, Comisia a considerat mai întâi că măsura ridica îndoieli cu privire la faptul că regimul exceptat de la dreptul comun instituit în favoarea IPIC în ceea ce privește falimentul se aseamănă cu un mecanism de garanție de stat nelimitată care mobilizează resurse publice:
-
Procedurile de insolvabilitate și de faliment nu sunt aplicabile IPIC ca persoane juridice de drept public în virtutea unui principiu general de imposibilitate a urmăririi patrimoniului persoanelor juridice de drept public, recunoscut de jurisprudența franceză încă de la sfârșitul secolului al XIX-lea și, în special, de Curtea de Casație (19). Pentru mai multe detalii, Comisia face trimitere la secțiunea 3.2.1.1 din decizia de inițiere, la considerentele 38-40 (20);
-
Legea din 16 iulie 1980 și normele de aplicare a acesteia sunt, în schimb, aplicabile IPIC. Acestea desemnează în mod expres statul ca autoritate competentă pentru recuperarea datoriilor instituțiilor publice, conferindu-i prerogative importante, precum mandatarea din oficiu și obținerea de resurse suficiente, și organizând un principiu de responsabilitate în ultimă instanță a statului pentru datoriile persoanelor juridice de drept public. Pentru mai multe detalii, Comisia face trimitere la secțiunea 3.2.1.2 din decizia de inițiere, la considerentele 41-45 (21);
-
În ipoteza dizolvării unei IPIC, principiul transferului datoriilor către stat sau o altă entitate publică este, în general, aplicabil (22), astfel încât orice creditor al unei IPIC este asigurat că nu își va pierde niciodată creanța pe care o deține la o instituție publică. Pentru mai multe detalii, Comisia face trimitere la secțiunea 3.2.1.3 din decizia de inițiere, la considerentele 46-51 (23);
-
IPIC s-ar putea bucura de un acces privilegiat la conturile de avans de trezorerie. Pentru mai multe detalii, Comisia face trimitere la secțiunea 3.2.1.4 din decizia de inițiere, la considerentul 52 (24).
(26)
Pe de altă parte, după cum se menționează la considerentele 65-74 din decizia de inițiere, la care Comisia face trimitere pentru mai multe detalii, clarificările legislative și de reglementare propuse de autoritățile franceze nu păreau suficiente pentru ridicarea acestor dubii a priori.
(27)
Comisia a indicat apoi că nu putea fi exclus ca din această situație să rezulte un avantaj economic selectiv, în principal, prin condițiile de finanțare considerate mai favorabile, și aceasta chiar dacă instituția publică IFP și filialele sale nu fac obiectul unei evaluări financiare de către o agenție de rating externă. Grupul IFP ar fi putut fi, de asemenea, favorizat în relațiile sale cu clienții și furnizorii, în măsura în care aceștia din urmă ar fi crezut că beneficiază de o garanție de stat în ceea ce privește creanțelor lor. Prin urmare, în stadiul investigării preliminare nu putea fi exclus faptul că, în cazul furnizării sau cumpărării de bunuri sau servicii implicând o creanță, furnizorii sau clienții în cauză acordă instituției publice IFP condiții mai bune decât cele pe care le-ar fi acordat unei întreprinderi care nu beneficiază de o garanție de stat.
(28)
Pe de altă parte, pe baza informațiilor disponibile la finalizarea investigării sale preliminare, Comisia a considerat că natura nelimitată a garanției, în special în ceea ce privește durata, cuantumul și dimensiunea sa, îngreunează foarte mult calculul cuantumului primei de piață pe care instituția publică IFP ar trebui să o plătească statului pentru acordarea acestei protecții.
(29)
În sfârșit, Comisia și-a exprimat rezerva în ceea ce privește compatibilitatea ajutorului de stat cu piața internă, aceasta din urmă neavând prima facie drept scop principal facilitarea dezvoltării anumitor activități sau a anumitor regiuni economice.
5 OBSERVAȚIILE ȘI PROPUNERILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE
5.1 OBSERVAȚIILE INIȚIALE ALE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE
(30)
Ca urmare a deciziei de inițiere menționate anterior, autoritățile franceze au comunicat observațiile și propunerile lor Comisiei printr-o scrisoare din data de 14 octombrie 2008. Această scrisoare a venit în completarea observațiilor și propunerilor dezvoltate în scrisorile anterioare ale autorităților franceze (25) și rezumate în decizia de inițiere a procedurii.
(31)
În observațiile lor din 14 octombrie 2008, autoritățile franceze au amintit cu titlu introductiv că procedura împotriva grupului IFP a fost inițiată în paralel cu cauza serviciilor poștale și, prin urmare, au declarat reluarea mutatis mutandis a acelorași argumente dezvoltate în cursul investigării acestui caz (26). În ciuda acestor asemănări, autoritățile franceze au ținut să amintească, totuși, particularitățile instituției publice IFP: aceasta este un organism de cercetare însărcinat cu o triplă misiune de interes general (cercetare, formare profesională și documentare), ale cărui activități sunt, în marea lor majoritate, neeconomice, ceea ce ar justifica finanțarea publică ce îi este acordată. Pe e altă parte, au explicat motivele schimbării statutului acesteia în IPIC: asigurarea coerenței între natura activităților și metoda de finanțare a IFP, pe de o parte, și statutul său juridic, pe de altă parte, ar fi justificat schimbarea de statut, astfel încât să aducă IFP în sfera publică prin abandonarea formei de instituție profesională de drept privat.
(32)
Autoritățile franceze au contestat existența unui ajutor de stat, din moment ce, potrivit afirmațiilor lor, două dintre condițiile prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE nu erau îndeplinite, pe de o parte, mecanismul în cauză neimplicând niciun transfer de resurse ale statului (5.1.1) și, pe de altă parte, neacordând niciun avantaj instituției publice IFP (5.1.2).
5.1.1 INEXISTENȚA UNEI GARANȚII IMPUTABILE STATULUI CARE SĂ IMPLICE UN TRANSFER DE RESURSE ALE STATULUI
(33)
Potrivit autorităților franceze, pe de o parte, instituțiile publice nu ar beneficia de nicio garanție în virtutea statutului lor (A), iar, pe de altă parte, raționamentul Comisiei din decizia de inițiere ar fi eronat (B).
A. Inexistența unei garanții de stat nelimitate
(34)
După cum se menționează la considerentele 41-45 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze dezvoltă cinci mijloace în susținerea argumentării lor.
(35)
În primul rând, nicio lege și nicio decizie nu ar prevedea principiul conform căruia statul ar garanta, în principiu, în mod nelimitat, datoriile IPIC.
(36)
În al doilea rând, jurisprudența Consiliului de stat s-ar fi pronunțat cu privire la inexistența garanțiilor, în special în hotărârea Société de l'hôtel d'Albe (27), precum și în cele două decizii adoptate în cauza Campoloro (28).
(37)
În al treilea rând, Legea organică din 1 august 2001 privind legislația bugetară (LOLB) ar prevedea că o garanție poate fi creată doar printr-o dispoziție din legislația bugetară (29), ceea ce Consiliul de stat ar fi confirmat în mod expres în raportul său anual pe 2006 (30). În consecință, potrivit expertului mandatat de autoritățile franceze în cauza serviciilor poștale menționată anterior (31), de la intrarea în vigoare deplină a LOLB la 1 ianuarie 2005, nicio garanție implicită nu ar fi putut fi acordată legal. Datoriile contractate după 1 ianuarie 2005 nu ar beneficia de o garanție implicită. În ceea ce privește datoriile contractate înainte de 1 ianuarie 2005, expertul apreciază că în lipsa unei hotărâri în contencios, nu se poate stabili dacă ar putea sau nu să fie evitată, în baza respectării drepturilor creditorilor protejate constituțional, caducitatea garanților implicite acordate înainte de 1 ianuarie 2005 care nu ar fi fost în mod expres autorizate de legislația bugetară.
(38)
În al patrulea rând, Franța consideră că dacă IPIC ar beneficia de o garanție a statului, schimbarea statutului lor ar necesita instituirea unor măsuri de menținere a drepturilor creditorilor. Având în vedere că un astfel de mecanism nu a fost niciodată instituit (32), acestea deduc că, din contră, IPIC nu beneficiază de nicio garanție a statului.
(39)
În al cincilea rând, autoritățile franceze fac referire la un articol (33) al domnului Labetoulle, fostul președinte al secției contencios a Consiliului de stat, potrivit căruia „în legislație nu există nicio prevedere referitoare la caracterul automat al acordării, beneficiului și dimensiunii acestei garanții [o garanție de stat care s-ar aplica de drept instituțiilor publice ale statului].”
B. Raționamentul eronat al Comisiei (34)
(40)
Autoritățile franceze consideră că, în cazul IPIC, rambursarea creanțelor individuale nu ar fi garantată (a), la fel cum nu ar fi asigurată menținerea existenței instituției publice sau a obligațiilor acesteia (b).
a) Inexistența garanției în ceea ce privește rambursarea creanțelor individuale
(41)
După cum se explică la considerentele 46-49 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze consideră că Legea din 16 iulie 1980 nu ar putea fonda o garanție: pe baza lucrărilor pregătitoare ale legii, a unei interpretări a jurisprudenței Campoloro din 10 noiembrie 1999 (35) și din 18 noiembrie 2005 (36) și a unor articole de doctrină (37), Franța afirmă că, în opinia sa, Legea din16 iulie 1980 nu ar prevedea obligația statului de a aloca resursele sale proprii: expresia „va dispune în consecință” menționată la articolul 1 ar conferi numai statului o putere de „substituire” a organului executiv al persoanei căreia i se substituie, în exercitarea căreia „substituentul [ar] deține, în principiu, aceleași competențe ca substituitul”. Prin urmare, în cadrul acestei substituiri, statul nu ar putea exercita decât competențele acestui executiv, care nu includ posibilitatea de a dispune de bugetul statului, atribuirea unei subvenții excepționale aflându-se „în afara exercitării unei puteri de substituire”.
(42)
Pe de altă parte, după cum se menționează la considerentele 50-53 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze susțin că răspunderea obiectivă a statului nu poate fi angajată exclusiv pe motivul unei insuficiențe a activelor. Conform autorităților franceze, orice garanție presupune asumarea de către garant a faptei garantatului. Dat fiind că răspunderea implică asumarea unei culpe sau, în cazul răspunderii obiective, consecințele unei acțiuni proprii, nu poate fi vorba despre o garanție. Potrivit Franței, răspunderea statului nu este susceptibilă a fi angajată din simplul motiv că prefectul sau autoritatea de tutelă nu a putut lua nicio măsură pentru a permite rambursarea creanței, dată fiind situația financiară și patrimonială a instituției publice. Culpa ar trebui exclusă, deoarece abținerea prefectului sau a autorității de tutelă nu ar constitui, prin ea însăși, o culpă. Autoritățile franceze recunosc, cu toate acestea, că cerința de continuitate a serviciului public se impune reprezentantului statului în executarea procedurii instituite prin Legea din 16 iulie 1980, însă consideră că, chiar dacă judecătorul ar ordona despăgubirea creditorului, această despăgubire ar avea ca efect readucerea creditorului în situația în care s-ar fi aflat în dreptul comun, deoarece, în acest din urmă caz, patrimoniul în cauză ar fi fost cedat, iar masa credală ar fi primit cuantumul corespunzător. Prin urmare, creditorul nu ar avea niciun avantaj.
b) Inexistența garanției în ceea ce privește menținerea existenței instituției publice IFP sau a obligațiilor sale
(43)
Astfel cum se menționează la considerentele 54-56 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze consideră că inaplicabilitatea procedurii de redresare și lichidare de drept comun pentru persoanele publice nu exclude posibilitatea de faliment al unui IPIC sau a unei proceduri de faliment instituite împotriva acestuia. Autoritățile franceze contestă analiza Comisiei bazate pe Comunicarea privind ajutoarele de stat sub formă de garanții (38) (în continuare „Comunicare privind garanțiile”) și consideră că, în speță, Comisia nu ar fi demonstrat existența unor „condiții de creditare mai favorabile” imputabile excluderii posibilității unei proceduri de faliment și nu ar fi stabilit că instituția publică IFP nu poate fi declarată falimentară și nici că nicio procedură de insolvabilitate nu este posibilă, în măsura în care Legea din 1985 nu este decât o lege de procedură, iar faptul că IPIC nu intră în sfera sa de aplicare nu înseamnă că nu ar putea fi instituită împotriva acestora o procedură de redresare, de lichidare sau de „faliment”ad hoc.
(44)
Pe de altă parte, astfel cum se explică la considerentele 57-67 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze susțin că aplicarea „procedurii” instituite prin Legea din 16 iulie 1980, și nu a procedurii colective de drept comun, nu ar conferi niciun avantaj creditorului. Acestea contestă necesitatea respectării criteriilor de publicitate (39) și de echivalență (40) impuse de Comisie la considerentul 81 din decizia de inițiere pentru a evalua dacă aplicarea unei proceduri specifice în caz de insolvabilitate conferă un avantaj entității supuse acestei proceduri față de întreprinderile supuse dreptului comercial (41), însă rețin aceste criterii pentru a analiza procedura instituită prin Legea din 16 iulie 1980. Acestea estimează că, în ceea ce privește criteriul de publicitate, această procedură ar fi în mod corect identificată de agențiile de rating ca fiind aplicabilă în cazul insolvabilității unui IPIC, în timp ce, în privința criteriului de echivalență, fac deosebire între situația în care s-ar aplica și cea în care nu s-ar aplica o cerință privind continuitatea serviciului public, notând că situația financiară a instituției publice IFP și a filialelor sale face improbabilă o situație de insuficiență a activelor grupului IFP, ale cărui disponibilități și plasamente (150,3 milioane EUR) erau echivalente, la sfârșitul anului 2007, cu aproximativ de cinci ori valoarea împrumuturilor și datoriilor financiare (25,2 milioane EUR):
(a)
în ipoteza în care nu s-ar aplica nicio condiție de serviciu public, în cazul insuficienței activelor instituției publice, aplicarea procedurii instituite prin Legea din 1980 nu ar plasa creditorii într-o situație mai favorabilă decât în cazul aplicării procedurii de drept comun: aceștia ar recupera aceeași sumă ca și creditorii unei entități supuse dreptului comercial, respectiv suma obținută din realizarea activelor, și nu ar avea nicio cale de atac la încheierea procedurii (42), răspunderea statului neputând fi angajată, potrivit Franței, doar pe motiv de lipsă de active. Doar două aspecte ar fi diferite:
-
lipsa unui tratament global al creditorilor: contrar procedurii de drept privat în care creanțele sunt tratate în masă, iar creditorii sunt despăgubiți în ordinea descrescătoare a privilegiului și proporțional cu sumele disponibile, procedura instituită prin Legea din 16 iulie 1980 se deosebește prin faptul că doar acțiunea în justiție permite creditorului să își păstreze drepturile. Logica legii din 16 iulie 1980 este „primul sosit, primul servit”;
-
reprezentantul statului este cel care își asumă o funcție echivalentă cu cea a lichidatorului și a administratorului judiciar sub controlul instanței administrative (controlul culpei grave, așa cum a fost stabilit de Consiliul de Stat în hotărârea Campoloro, menționată mai sus).
(b)
în ipoteza în care ar trebui asigurată continuitatea serviciului public, autoritățile franceze admit că reprezentantul statului, în exercițiul puterilor conferite de Legea din 16 iulie 1980, ar putea decide să nu cedeze anumite active necesare îndeplinirii unei misiuni de serviciu public. Necedarea anumitor bunuri s-ar traduce, dacă aceasta nu ar face obiectul unei despăgubiri de către stat, prin realizarea unor active mai puține și, deci, prin diminuarea corelată a sumelor recuperabile de către creditori. Conform autorităților franceze, o astfel de procedură nu ar conferi creditorilor instituției publice IFP mai multe drepturi decât cele care le-ar reveni prin aplicarea dreptului comercial. Cu toate acestea, autoritățile franceze recunosc că, în această situație, s-ar putea invoca răspunderea obiectivă a statului: aceasta s-ar traduce printr-o despăgubire a creditorilor la valoarea prejudiciului suferit de aceștia (cel mult la valoarea de piață a activelor păstrate de stat pentru continuitatea serviciului public). Creditorii ar putea fi, astfel, puși în aceeași situație ca cea care ar rezulta din aplicarea dreptului comun. Autoritățile franceze constată că procedura instituită prin Legea din 16 iulie 1980 nu conferă niciun avantaj față de procedura de drept comun și că, prin urmare, supunerea în mod direct a instituției publice IFP la o astfel de procedură nu ar fi justificată.
(45)
Astfel cum se explică la considerentul 68 din Decizia C 56/2007, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze subliniază că normele menționate de Comisie în decizia de inițiere, în special la considerentul 82, mai precis directiva de codificare nr. 02-060-M95 din 18 iulie 2002 privind reglementarea financiar-contabilă a instituțiilor publice naționale industriale și comerciale și ghidul privind organizarea financiară a creărilor, transformărilor și desființărilor instituțiilor publice naționale și a grupurilor de interes public din 14 noiembrie 2006, nu sunt nici aplicabile, nici nu pot fi transpuse în cazul instituției publice IFP.
(46)
În ceea ce privește recapitalizarea filialelor instituției publice IFP, autoritățile franceze estimează mai întâi că problema ridicată la considerentul 80 din decizia de inițiere nu ar trebui apreciată pentru a demonstra existența unei eventuale garanții de stat, ci, mai curând, pentru a măsura efectele potențiale ale unei asemenea garanții, care ar plasa, dacă este cazul, instituția publică IFP și filialele sale într-o poziție preferențială datorită condițiilor de recapitalizare mai ușoare. Acestea estimează că argumentația Comisiei se bazează pe două idei eronate:
-
pe de o parte, Comisia ar comite o eroare de raționament în ceea ce privește eventualul sprijin pe care instituția publică IFP l-ar putea aduce filialelor sale prin intermediul unui transfer în interiorul grupului, condițiile în care o societate-mamă a unui grup, fie ea persoană juridică de drept public, poate susține una dintre filialele sale aflată în dificultate, fiind încadrate strict de dreptul societăților (43) și neavând nicio legătură cu noțiunea de întreprindere în sensul dreptului concurenței.
-
pe de altă parte, autoritățile franceze contestă faptul că statutul de IPIC al instituției publice IFP și garanția statului că un astfel de statut ar implica și cazul de față îi permit să își recapitalizeze filialele mai ușor decât societățile-mamă de grup având un statut juridic de drept privat. Conform autorităților franceze, faptul că o societate suportă temporar pierderile uneia dintre filialele sale ar releva din funcționarea normală a unui grup de societăți, după cum, de altfel, instanța Uniunii Europene a recunoscut deja (44), iar intervenția unui investitor public care ar acționa în conformitate cu aceleași reguli de conduită ca un investitor privat nu ar conține elemente de ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE (45). Acesta ar fi, în special, valabil pentru instituția publică IFP, care ar dispune de posibilitatea (și nu de obligația) juridică de a recapitaliza o filială în dificultate conform acelorași criterii de evaluare ca orice investitor informat. În cele din urmă, autoritățile franceze contestă faptul că IPIC dispun de o posibilitate oarecare de „acces direct” la „conturile de trezorerie”. Acestea precizează că mecanismul bugetar al „contului de ajutor financiar”, încadrat de articolul 24 din LOLB, prevede constituirea de conturi de credite limitative (plafonate prin Legea finanțelor), care permit statului, dacă dorește și poate (în special în conformitate cu legislația Uniunii Europene), să aprobe plăți în avans către diferite organisme. Conform autorităților franceze, IPIC nu ar avea „acces direct” la aceste conturi.
5.1.2 INEXISTENȚA ORICĂRUI AVANTAJ LA NIVELUL INSTITUȚIEI PUBLICE IFP ȘI AL FILIALELOR SALE
(47)
Autoritățile franceze consideră mai întâi că susmenționata Comunicare privind garanțiile nu permite formularea unei concluzii privind existența unui avantaj în cazul de față, că extinderea la filialele instituției publice IFP, societăți pe acțiuni de drept comun, a eventualelor avantaje de care ar beneficia aceasta din urmă în virtutea statutului său de IPIC, ar fi în contradicție cu practica decizională a Comisiei și că existența unui avantaj economic real pentru instituția publică IFP și filialele sale nu este probată în speță.
(48)
Autoritățile franceze consideră că Comisia interpretează în mod eronat punctul 1.2. din Comunicarea privind garanțiile menționată anterior care prevede următoarele „(…) constituie ajutor de stat sub formă de garanție inclusiv condițiile de creditare mai favorabile obținute de întreprinderile al căror statut juridic exclude posibilitatea unei proceduri de faliment sau insolvabilitate sau prevede în mod explicit o garanție de stat sau o acoperire a pierderilor de către stat”:
-
în primul rând, autoritățile franceze contestă faptul că instituția publică IFP dispune, în calitate de IPIC, de un statut juridic care exclude orice procedură de faliment sau insolvabilitate; Comisia nu ar fi demonstrat, în orice caz, acest lucru, ci doar ar fi făcut dovada faptului că acest statut nu ar permite aplicarea unei proceduri speciale (în cazul de față, procedura instituită prin Legea din 25 ianuarie 1985);
-
în al doilea rând, autoritățile franceze neagă caracterul automat al relației între imposibilitatea juridică și statutară de a se supune unei proceduri de faliment sau insolvabilitate și a beneficia de condiții de finanțare mai favorabile pe piețe; Comisiei i-ar reveni sarcina, în conformitate cu punctul 1.2. din Comunicarea privind garanțiile menționată anterior, să demonstreze în prealabil existența unor condiții de creditare mai favorabile pentru a considera că o întreprindere al cărei statut juridic exclude posibilitatea unei proceduri de faliment sau insolvabilitate beneficiază de un ajutor sub formă de garanție.
(49)
Pe de altă parte, în decizia de inițiere, Comisia ar fi ignorat practica sa decizională în momentul examinării potențialelor avantaje care decurg la nivelul filialelor instituției publice IFP din existența unei garanții nelimitate pentru IPIC. Comisia ar fi adoptat un raționament contradictoriu cu cel pe care l-a adoptat în momentul creării La Banque Postale (46): în timp ce aceasta din urmă era, la fel ca filialele instituției publice IFP, o societate pe acțiuni deținută 100 % de o entitate asimilabilă unui IPIC, Comisia a considerat (făcând abstracție de angajamentele asumate de Franța în acest caz) că statutul juridic de societate pe acțiuni de drept comun permite, de la sine, excluderea existenței oricărei garanții nelimitate la nivelul filialei. Același raționament ar trebui să conducă, conform autorităților franceze, la luarea în considerare a faptului că filialele instituției publice IFP având, de asemenea, statut de societate pe acțiuni de drept comun, nu beneficiază nici de garanția nelimitată acordată eventual în virtutea statutului de IPIC.
(50)
În sfârșit, Comisia nu ar demonstra existența unui avantaj economic real pentru instituția publică IFP și filialele sale, mulțumindu-se să invoce în decizia de inițiere condiții de finanțare „considerate” mai favorabile, fără să prezinte vreo probă efectivă. Jurisprudența Uniunii Europene ar impune ca în cazul de față Comisia să demonstreze că statutul de IPIC al instituției publice IFP i-a permis efectiv să obțină condiții de finanțare mai favorabile (47). Însă autoritățile franceze ar fi comunicat un anumit număr de elemente în cursul procedurii care atestă că statutul de IPIC al instituției publice IFP nu a adus și nici nu putea aduce un avantaj financiar instituției publice IFP și filialelor sale, transformarea instituției publice IFP efectuându-se în special în conformitate cu un principiu general de continuitate, în special la nivelul activității, al organizației, al regimului contabil și financiar (resurse și norme contabile și financiare) și al regimului său fiscal.
(51)
Autoritățile franceze consideră că elementele precedente ar dovedi că:
-
situația financiară a instituției publice IFP și a filialelor sale ar fi bună, ceea ce ar anula problema unui eventual faliment și, prin urmare, a unei intervenții în ultimă instanță a statului;
-
condițiile de finanțare pe termen scurt ale instituției publice IFP și ale filialelor sale ar fi diferite pentru fiecare dintre aceste entități și ar fi rezultatul negocierilor specifice realizate intuitu personae cu băncile lor.
-
nici relațiile instituției publice IFP și ale filialelor sale cu furnizorii și clienții lor nu ar determina condiții privilegiate care rezultă dintr-o așteptare din partea acestor furnizori și clienți a unei garanții de stat;
(52)
Autoritățile franceze concluzionează că:
-
analiza elaborată de Comisie în decizia sa de inițiere a procedurii ar fi contestabilă: instituția publică IFP și filialele sale nu ar beneficia de nicio garanție de stat;
-
Comisia nu ar fi demonstrat existența unui avantaj pentru instituția publică IFP și filialele sale care decurge din statutul de IPIC al IFP;
-
prin urmare, Comisia nu ar fi demonstrat existența unui ajutor de stat în favoarea instituției publice IFP și a filialelor sale.
5.2 PROPUNERILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE
(53)
Cu toate acestea, pentru a elimina orice rezervă a Comisiei, autoritățile franceze au arătat că sunt pregătite, în cazul în care Comisia acceptă încheierea procedurii printr-o decizie privind inexistența ajutorului de stat, în conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din regulamentul de procedură susmenționat, să pună în aplicare următoarele măsuri:
-
clarificarea decretului de aplicare a Legii din 16 iulie 1980;
-
introducerea unei mențiuni care să precizeze inexistența unei garanții în contractele instituției publice IFP care implică o creanță;
-
introducerea unei mențiuni care să precizeze inexistența unei garanții în contractele de finanțare ale filialelor instituției publice IFP.
5.2.1 CLARIFICAREA DECRETULUI DE APLICARE A LEGII DIN 16 IULIE 1980
(54)
Astfel cum se menționează la considerentele 94-96 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze propun clarificarea interpretării Legii din 16 iulie 1980 prin modificarea paragrafului (4) din articolul 3-1 al decretului său de aplicare (48). Modificarea propusă vizează, potrivit acestora, eliminarea oricărei ambiguități în ceea ce privește expresia „va dispune în consecință” în organizarea puterii de tutelă conferită prefectului sau autorității de tutelă, acestea din urmă trebuind acum să aloce resursele în cadrul bugetului colectivității sau al instituției (49). Conform autorităților franceze, această propunere ar exclude posibilitatea ca, în exercitarea puterii sale de tutelă, reprezentantul statului să crească resursele colectivității sau ale instituției în cauză prin intermediul unei subvenții de stat sau al unei injecții de fonduri publice.
5.2.2 INTRODUCEREA UNEI MENȚIUNI CARE SĂ PRECIZEZE INEXISTENȚA UNEI GARANȚII ÎN CONTRACTELE INSTITUȚIEI PUBLICE IFP CARE IMPLICĂ O CREANȚĂ
(55)
Astfel cum se menționează la considerentele 97-100 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze contestă poziția Comisiei (50) conform căreia răspunderea statului ar putea fi angajată numai pe baza insolvabilității instituției publice IFP. Totuși, acestea prezintă o propunere fondată pe excepția riscului acceptat (a se vedea hotărârile Consiliului de stat în cauzele Sille (51) și Meunier (52)), sugerând, la fel cum au propus în cauza serviciilor poștale, să confirme oficial creditorilor instituției publice IFP faptul că creanța lor nu beneficiază de garanția statului și că, în caz de insolvabilitate, statul nu ar fi obligat să se substituie din punct de vedere financiar întreprinderii în scopul achitării creanței. Prin urmare, eventualele persoane interesate, prin expunerea în mod voit și cu bună știință, nu ar putea invoca dreptul la despăgubiri. Așadar, autoritățile franceze s-ar angaja, împreună cu instituția publică IFP, ca pentru fiecare operațiune să se prevadă următoarea mențiune în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract):
„Emisiunea/programul/împrumutul nu beneficiază de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului. În caz de insolvabilitate, statul nu este obligat să se substituie financiar instituției publice IFP pentru achitarea creanței.”
(56)
Astfel cum se menționează la considerentul 101 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze au luat, de asemenea, act de rezervele exprimate de Comisie la considerentul 71 din decizia de inițiere, care a precizat că, pe de o parte, excepția riscului acceptat este o normă stabilită de jurisprudență, care ar putea evolua, că, pe de altă parte, o astfel de normă se baza pe instrument de drept secundar, care ar putea fi anulate în caz de litigiu și că, în final, propunerea autorităților franceze nu acoperă toate cazurile de față, creanțele putând fi nu doar financiare, ci și comerciale sau de altă natură.
(57)
Astfel cum se menționează la considerentele 102-104 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, după ce au amintit opoziția lor de principiu în ceea ce privește poziția Comisiei asupra angajării răspunderii obiective a statului exclusiv pe motivul insuficienței activelor instituției publice IFP, autoritățile franceze au adus elemente suplimentare pentru a răspunde acestor rezerve:
(a)
autoritățile franceze estimează că prima obiecție a Comisiei ar însemna să se considere că, deși dreptul intern al unui stat membru nu prevede o dispoziție în acest sens, singurul risc de reviriment jurisprudențial, adică de modificare a dreptului intern, ar fi suficient pentru a constitui temeiul juridic al unui ajutor de stat. Comisia nu ar trebui să justifice o posibilă măsură de ajutor printr-o eventuală modificare a dreptului, care este, în cazul de față, mai mult decât improbabilă, excepția riscului acceptat constituind un principiu general de drept public care este din plin confirmat de jurisprudență, niciodată contrazis și comentat pe larg;
(b)
în ceea ce privește a doua obiecție, autoritățile franceze recunosc că legea și regulamentul prevalează asupra contractului și că o clauză litigioasă poate fi întotdeauna anulată. Cu toate acestea, consideră că această obiecție nu invocă niciun text de rang superior, că nu este susținută și, prin urmare, nu are nicio bază;
(c)
în final, în ceea ce privește a treia obiecție, autoritățile franceze consideră că se bazează pe o simplă supoziție a unei convingeri sau așteptări posibile a furnizorilor legate de o garanție de stat asupra creanței lor, supoziție care nu ar trebui să se bazeze numai pe existența unui avantaj, ci ar trebui coroborată printr-un element care stabilește că instituția publică IFP și filialele sale au beneficiat în mod real de un astfel de avantaj economic.
(58)
Cu toate acestea, astfel cum se menționează la considerentul 106 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze se arată pregătite să își extindă propunerea privind înregistrarea inexistenței unei garanții la toate contractele care implică o creanță, astfel încât să înlăture în mod explicit orice risc de angajare a răspunderii obiective a statului justificată exclusiv de insolvabilitatea instituției publice IFP.
5.2.3 INTRODUCEREA UNEI MENȚIUNI CARE SĂ PRECIZEZE INEXISTENȚA UNEI GARANȚII ÎN CONTRACTELE DE FINANȚARE ALE FILIALELOR AXENS, BEICIP-FRANLAB, PROSERNAT ALE INSTITUȚIEI PUBLICE IFP
(59)
Pe de altă parte, pentru a completa partea dispozitivă propusă, autoritățile franceze prezintă Comisiei o propunere suplimentară asemănătoare celei făcute în momentul creării La Banque Postale, constând în angajamentul, în ceea ce privește condițiile de creditare ale filialelor instituției publice IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat) pe piețe, de a menționa în scris în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract), în momentul efectuării fiecărei operațiuni, că „în conformitate cu dreptul francez (în special necesitatea unei autorizații legislative exprese pentru fiecare garanție), prezenta operațiune de finanțare nu va beneficia de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului”.
(60)
Astfel cum se menționează la considerentele 107-110 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care Comisia face trimitere mutatis mutandis, autoritățile franceze consideră că cele două măsuri de clarificare propuse (ale căror detalii sunt amintite la considerentele 55 și 59) permit creditorilor instituției publice IFP și ai filialelor sale să își cunoască mai bine drepturile, astfel încât Franța nu ar trebui considerată, așa cum o face Comisia la considerentul 87 din decizia de inițiere, ca fiind „responsabilă pentru așteptările create în cazul principalilor creditori ai instituției publice IFP în ceea ce privește existența unei garanții” și generând în mod voluntar o „situație juridică netransparentă” care „oferă un avantaj instituției publice IFP și este susceptibilă a angaja resursele statului”.
5.3 OBSERVAȚIILE SUPLIMENTARE ALE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE
(61)
În scrisorile din 16 iulie 2010 și din 26 noiembrie 2010, autoritățile franceze au prezentat elemente suplimentare care atestă, în opinia acestora, inexistența unui ajutor de stat pentru instituția publică IFP.
(62)
Cu titlu introductiv, invocând cauza France Télécom (53), acestea subliniază în scrisoarea lor din 16 iulie 2010 că judecătorul Uniunii Europene ar fi amintit obligația Comisiei de a dovedi existența unui avantaj real în scopul stabilirii existenței unui ajutor de stat. Autoritățile franceze consideră că, în speță, garanția nelimitată care ar decurge din statutul instituției publice IFP, în opinia Comisiei, nu îi conferă în realitate niciun avantaj economic. În scrisoarea din 26 noiembrie 2010, autoritățile franceze precizează că, în opinia lor, sarcina probei îi revine Comisiei. În acest sens, autoritățile franceze amintesc cerințele impuse de jurisprudența Uniunii Europene în materie de probe și motivare, în special de Tribunal în cauza France Telecom menționată anterior, și de Curtea de Justiție în cauzele Krantz (54) și, mai recent, Deutsche Post AG (55). Autoritățile franceze consideră că analiza prezentată de Comisie în cazul de față s-ar baza „mai mult pe ipoteze decât pe o analiză in concreto”.
(63)
Pe de altă parte, autoritățile franceze consideră că Comisia estimează că instituția publică IFP ar putea beneficia de un avantaj la trei niveluri: (i) la nivelul relațiilor sale cu instituțiile bancare și financiare, (ii) la nivelul relațiilor sale cu furnizorii și (iii) la nivelul relațiilor sale cu partenerii industriali terți care au utilizat servicii de cercetare.
(64)
În ceea ce privește relațiile instituției publice IFP cu instituțiile bancare și financiare, autoritățile franceze consideră că instituția publică IFP nu a obținut până în prezent niciun avantaj economic în virtutea statutului său de IPIC. Acestea furnizează Comisiei elemente care atestă că, i) pe termen lung, instituția publică IFP a prezentat un grad de îndatorare zero pentru anii 2005, 2006 și 2007 (56), precum și pentru anii 2008 și 2009, că ii) pe termen mediu, instituția publică IFP a negociat în mod cert anual linii de descoperit de cont la diferite instituții bancare, însă a obținut rate comparabile celor de pe piață și, în orice caz, nu a utilizat niciodată aceste linii de credit și că, în final, iii) pe termen scurt, gradul de îndatorare al instituției publice IFP a fost aproape zero sau egal cu zero în cursul perioadei avute în vedere.
(65)
În ceea ce privește relațiile cu furnizorii, autoritățile franceze consideră că instituția publică IFP, în calitate de autoritate contractantă, se supune obligațiilor de publicitate și de concurență prevăzute în Ordonanța nr. 2005-649 din 6 iunie 2005 (57) și că, prin urmare, nu poate beneficia de niciun avantaj. În scrisoarea lor din 26 noiembrie 2010, autoritățile franceze reiterează această analiză și afirmă că supunerea comenzilor instituției publice IFP unei proceduri de cerere de oferte în conformitate cu Directiva 2004/18/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 privind coordonarea procedurilor de atribuire a contractelor de achiziții publice de lucrări, de bunuri și de servicii (58) constituie, în opinia lor, o garanție suficientă pentru a evita denaturarea concurenței pe piață. Potrivit Franței, prin punerea în concurență a furnizorilor săi, conform obligațiilor care rezultă din dreptul Uniunii Europene, instituția publică IFP nu ar putea fi acuzată, cel puțin în absența oricărui element de probă specific, că beneficiază de un avantaj ilegal. Acestea subliniază că accesul la sistemele electronice de achiziții a fost facilitat tocmai din dorința de eficientizare a achizițiilor publice, considerentul 13 din Directiva 2004/18/CE indicând, de exemplu, că „această tehnică de achiziție permite autorităților contractante […]să dispună de o gamă largă de oferte […] și, prin urmare, să asigure o utilizare optimă a fondurilor publice printr-o concurență extinsă.” În acest sens, acestea fac referire la un raport (59) al Comisiei care ar constata un impact pozitiv în termeni de scădere a prețurilor de reglementare privind achizițiile publice, scădere prezentată drept „beneficiul social” al unei concurențe mai echitabile între ofertanți. Prin urmare, prin „imputarea” acestor economii statutului de IPIC al instituției publice IFP, Comisia nu ar fi de acord cu spiritul directivei, care ar vedea în procedurile de selecție vectorul esențial al unei mai bune concurențe care va determina reducerea costurilor de achiziții publice.
(66)
În final, referitor la relațiile instituției publice IFP cu clienții săi, Franța precizează că activitățile de cercetare contractuală vizate acoperă serviciile oferite de instituția publică IFP la solicitarea unui client, a unui terț sau a unei filiale, privind un subiect care se încadrează în sfera misiunii instituției publice IFP, care nu prezintă pentru instituția publică IFP interese strategice în ceea ce privește dreptul de proprietate asupra rezultatelor, care poate îmbogăți cunoștințele și competențele instituției publice în legătură cu coordonarea programelor de C&D publice pe care le desfășoară și care nu face parte din domeniul exclusiv de activitate al filialelor. Autoritățile franceze notează că serviciile de cercetare obținute de acești clienți se bazează pe expertiză și echipamente specifice.
(67)
În această privință, Franța susține că, deși instituția publică IFP ar beneficia de pe urma statutului său de IPIC pentru exercitarea acestor activități economice, acest avantaj nu ar avea niciun impact semnificativ asupra pieței. Este puțin probabil să denatureze concurența sau să afecteze schimburile comerciale dintre statele membre. Pentru perioada curentă începând de la schimbarea statutului instituției publice IFP (survenită în luna iulie 2006), autoritățile franceze recunosc, totuși, că instituția publică IFP ar putea beneficia de o reducere a taxelor din lipsă de subscrieri de garanții de bună execuție, care, pe baza comisioanelor percepute în mod normal de bănci și de societățile de asigurări pentru furnizarea acestui tip de serviciu, ar reprezenta, cu toate acestea, un cuantum neglijabil. Autoritățile franceze concluzionează că statutul unui asemenea efect nu ar fi cel al unui avantaj, ceea ce ar repune în discuție însăși existența unui ajutor de stat pentru instituția publică IFP.
6 OBSERVAȚIILE PĂRȚILOR TERȚE ȘI COMENTARIILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE
6.1 OBSERVAȚIILE SOCIETĂȚII UOP LIMITED
(68)
În scrisoarea sa din 28 noiembrie 2008, societatea UOP Limited își manifestă interesul de a acționa în calitate de parte terță interesată în cadrul procedurii (60) înainte de a formula o serie de comentarii generale și de a menționa că, în opinia sa, entitatea pe care o numește „IFP/Axens” ar fi beneficiara unui ajutor de stat:
-
ansamblul constituit din instituția publică și filiala sa Axens, „IFP/Axens”, ar fi, fără îndoială, perceput de piață ca o entitate publică (5.1.1);
-
atribuirea statutului de IPIC entității „IFP/Axens” ar fi permis și ar continua să permită o denaturare semnificativă a concurenței pe piața tehnologiilor de proces, piață pe care societatea UOP Limited își desfășoară activitatea, deoarece ar conferi avantaje în relațiile cu furnizorii, finanțatorii și clienții (5.1.2).
6.1.1 PERCEPȚIA PIEȚEI ASUPRA ENTITĂȚII „IFP/AXENS”
(69)
În opinia societății UOP Limited, argumentul autorităților franceze potrivit căruia Axens, la fel ca celelalte filiale ale IFP, ar constitui entități economice distincte nu ar putea rezista. Comisia subliniază în mod justificat că (i) Axens este deținută 100 % de instituția publică IFP; (ii) punerea în aplicare de către Axens a C&D aparținând instituției publice IFP ar reflecta priorități strategice decise de stat; (iii) responsabilii instituției publice IFP ar participa la gestionarea Axens; (iv) Axens s-ar bucura de un contract exclusiv cu instituția publică IFP, care ar fi esențial pentru activitatea economică a filialei; și (v) ar exista, în mod deosebit, un acord privind prima utilizare și furnizarea de personal.
(70)
Pe lângă informațiile menționate la considerentul precedent, societatea UOP Limited adaugă că imaginea pe care IFP și Axens ar da-o relației lor, precum și percepția pe care ar avea-o piața, ar constitui, de asemenea, factori determinanți:
-
IFP și Axens s-ar prezenta pieței ca o entitate economică unică „IFP/Axens”. Site-ul Axens menționează, în special, că „societatea se bazează de aproape 50 de ani pe succese industriale și în materie de C&D” (61). În plus, publicitatea Axens privind tehnologia sa ar face referire la instituția publică IFP. Pe de altă parte, angajații Axens și ai instituției publice IFP ar putea face împreună vizite periodice la sediile deținătorilor licenței lor.
-
Presa industrială ar da un exemplu de percepție a pieței asupra „IFP/Axens” ca entitate economică unică. Societatea UOP Limited a atașat, în mod special, fragmente de articole decupate din ziare făcând referire la activitățile „IFP/Axens” în domeniul licențelor pentru tehnologii de proces sau evocând, ca alternativă, acordarea de către instituția publică IFP a acestor licențe prin intermediul filialei sale Axens. Pe de altă parte, societatea UOP Limited a oferit exemple de articole sau de prezentări în care angajații Axens au lăsat să se înțeleagă că Axens ar fi percepută de instituția publică IFP ca incluzând „totalitatea activităților Direcției Industriale și ale întreprinderii Procatalyse.”
6.1.2 AVANTAJELE OFERITE DE STATUTUL DE IPIC
(71)
În opinia UOP Limited, faptul că Axens este percepută, în același timp, de furnizori și de clienți ca dispunând de resurse de stat nelimitate pentru a-și finanța activitățile i-ar conferi un avantaj considerabil pe piață. Deși ar putea fi vorba doar despre o percepție a pieței, importanța acestui element ar crește într-un context economic mondial de criză economică.
(72)
În ceea ce privește clienții, garanțiile oferite de entitatea „IFP/Axens” ar fi avut o importanță deosebită pe o piață în care clienții ar ține cont de considerentele economice pe termen lung înainte de a alege o anumită tehnologie. Pornind de la exemplul „complexelor aromatice”, societatea UOP Limited explică, în esență, că înainte de a pune în aplicare aceste tehnologii, clienții trebuie să facă investiții foarte importante în proiectarea și construcția infrastructurilor de producție, care ar presupune mai mulți ani de lucru. Succesul acestor complexe industriale ar fi, însă, legat de performanțele tehnologiilor utilizate, clienții acestora solicitând, în general, ca acestea să fie garantate (62) de vânzătorul proceselor. În cazul în care nivelul de performanță cerut nu ar fi atins, aceștia nu ar ezita să angajeze răspunderea cesionarului și să solicite respectarea unor obligații stricte în materie de reabilitare. Solvabilitatea pe termen lung a cesionarului ar reprezenta, în consecință, un element important în alegerea cumpărătorilor, nu doar pentru respectarea obligațiilor contractuale, ci și pentru perspectivele oferite în ceea ce privește C&D, garanțiile viitoare privind îmbunătățirea performanței procedeului achiziționat. Entitatea „IFP/Axens”, percepută de piață ca depinzând de stat, ar beneficia, astfel, de un avantaj față de concurenții săi, cumpărătorii neavând motive deosebite de îndoială cu privire la supraviețuirea sa pe termen lung.
(73)
În ceea ce privește furnizorii, societatea UOP Limited consideră că entității „IFP/Axens” i s-ar putea acorda condiții preferențiale față de concurenții săi; în acest sens, aceasta face referire la contractele semnate în comun de IFP și Axens menționate în decizia de inițiere.
(74)
În ceea ce privește piețele financiare, societatea UOP Limited consideră că entitatea „IFP/Axens” beneficiază de condiții și de rate ale dobânzii preferențiale pe piețele de capital, având în vedere rolul de garant în ultimă instanță pe care l-ar juca statul. Pe de altă parte, într-un context de criză financiară, prezența statului și siguranța pe care aceasta o prezintă pentru investitori, ar permite atragerea de capitaluri private într-un context de recesiune. Întreprinderile concurente nu ar putea accesa finanțări comparabile sau nu le-ar putea obține decât în condiții mai puțin atractive din punct de vedere economic. În opinia societății UOP Limited, efectele crizei economice și financiare ar fi consolidat și mai mult potențialul măsurii de denaturare a concurenței.
(75)
În scrisoarea sa din 23 ianuarie 2009, societatea UOP Limited face trimitere la observațiile sale anterioare, precum și la cele transmise în cadrul procedurii privind Decizia C 51/2005 menționată anterior. Societatea consideră că aceste informații ar furniza suficiente elemente care să dovedească importanța solvabilității co-contractanților pe piața în cauză a licențelor pentru procedee. Aceasta reiterează argumentul conform căruia s-ar presupune că clienți entității „IFP/Axens” ar avea raporturi comerciale cu un organism de stat a cărui viabilitate pe termen lung nu ar prezenta niciun risc. În cele din urmă, societatea UOP Limited invită Comisia să analizeze acordurile încheiate între Axens și clienții săi, declarându-se convinsă că acestea nu conțin nicio prevedere susceptibilă să limiteze răspunderea la nivelul Axens.
6.2 COMENTARIILE AUTORITĂȚILOR FRANCEZE CU PRIVIRE LA OBSERVAȚIILE SOCIETĂȚII UOP LIMITED
(76)
În scrisoarea lor din 22 iunie 2009, autoritățile franceze consideră că observațiile societății UOP Limited s-ar „întemeia pe afirmații eronate, chiar total false, în orice caz, care nu se bazează pe niciun element de natură să demonstreze existența unui ajutor de stat în favoarea instituției publice IFP sau Axens”.
(77)
În esență, autoritățile franceze neagă orice relevanță a acuzației formulate potrivit căreia „IFP/Axens” ar fi percepută pe piață ca o entitate publică ce beneficiază de avantaje față de clienți, furnizori și piețele financiare, respingând afirmația că această entitate „IFP/Axens” ar constitui un organ al statului care nu prezintă niciun risc în ceea ce privește viabilitatea pe termen lung.
(78)
Autoritățile franceze dezvoltă două argumente:
-
în primul rând, entitatea „IFP/Axens” nu ar fi un organ al statului care dispune de resurse nelimitate; în plus, nimic nu ar dovedi că această entitate este percepută ca atare pe piață (6.2.1).
-
în al doilea rând, statutul de IPIC al instituției publice IFP nu ar conferi niciun avantaj întreprinderii Axens pe piață (6.2.2).
6.2.1 ENTITATEA „IFP/AXENS” NU AR FI UN ORGAN AL STATULUI CARE DISPUNE DE RESURSE NELIMITATE
(79)
Conform autorităților franceze, contrar celor afirmate de societatea UOP Limited, furnizorii și clienții entității „IFP/Axens” nu ar percepe această întreprindere ca un „organ al statului” care beneficiază de resurse nelimitate.
(80)
În primul rând, autoritățile franceze fac trimitere la analiza juridică pe care au transmis-o Comisiei, precum și la observațiile lor anterioare, care ar demonstra, în opinia lor, că statutul de IPIC al instituției publice IFP nu ar conferi, în niciun caz, o garanție de stat.
(81)
În al doilea rând, autoritățile franceze remarcă faptul că societatea UOP Limited se bazează pe argumentul unei „pretinse convingeri într-o garanție de stat nelimitată în favoarea IFP/Axens”, care, de drept, nu ar exista, și care, în sine, nu ar fi suficientă pentru a proba existența unui ajutor de stat.
(82)
În al treilea rând, presupunând chiar că instituția publică IFP beneficiază de o garanție publică - lucru contestat de autoritățile franceze - ar fi greșit să se considere că o astfel de garanție s-ar extinde în mod automat la filialele instituției publice IFP pe motiv că aceasta din urmă și filialele sale ar forma un grup economic în sensul dreptului concurenței. De fapt, potrivit Franței, ca entități de drept privat, care se supun dreptului societăților comerciale, filialele instituției publice IFP și, mai precis, Axens, nu ar fi acoperite de o astfel de garanție, principiul autonomiei filialelor opunându-se, în special, teoriei propuse de societatea UOP Limited privind „extinderea automată” a garanțiilor în cadrul unui grup. Noțiunea de grup, care poate avea un sens în dreptul concurenței, nu ar fi recunoscută de dreptul societăților comerciale, iar acordarea unor garanții în cadrul unui grup s-ar supune, astfel, unor condiții stricte de formă și de fond. În special, acest lucru este valabil pentru instituția publică IFP, care ar prevedea autorizarea de către Consiliul de administrație în temeiul articolului 7 din Statutul său. În plus, autoritățile franceze consideră că Comisia ar fi luat deja notă de acest punct, întrucât ar fi recunoscut „că statutul juridic al Banque Postale (persoană juridică de drept privat) ar fi, în sine, suficient pentru a exclude existența oricărei garanții nelimitate la nivelul Banque Postale” (63).
6.2.2 AXENS NU AR BENEFICIA DE NICIUN AVANTAJ PE PIAȚĂ ÎN VIRTUTEA STATUTULUI DE IPIC AL INSTITUȚIEI PUBLICE IFP
(83)
Autoritățile franceze consideră că argumentul prezentat de societatea UOP Limited, conform căruia piața ar împărtăși convingerea că entitatea „IFP/Axens” ar fi un organ al statului cu resurse nelimitate și s-ar bucura de avantaje atât față de clienți, cât și față de furnizori și creditori, nu s-ar baza pe „niciun element serios” și, în plus, ar fi „categoric infirmat de fapte”.
(84)
Autoritățile franceze au prezentat o notă de serviciu a Direcției pentru Afaceri juridice și Acorduri (AJA) din cadrul Axens, intitulată „Principiile de securitate juridică ale Axens” (64), care precizează raporturile existente între instituția publică IFP și Axens. Acestea raporturi sunt guvernate în mod explicit de reglementarea generală potrivit căreia Axens nu solicită nicio garanție societății-mamă și aceasta indiferent de motiv. Autoritățile franceze au precizat că nu ar fi posibilă nicio derogare de la această reglementare privind inexistența unei garanții. Acest principiu ar fi, de altfel, menționat pe larg în document, după cum urmează: „IFP nu garantează pentru acțiunile sau omisiunile Axens”. Autoritățile franceze au precizat că această reglementare se aplică oricărui contract sau proiect pe care l-ar putea încheia sau desfășura Axens cu clienții săi, cu furnizorii și pe piețele financiare.
6.2.2.1 Referitor la raporturile între Axens și clienții săi
(85)
Potrivit Franței, societatea UOP Limited ar susține fără nicio justificare importanța garanției publice asupra situației financiare pe termen lung a Axens, în special în ceea ce privește garanțiile contractuale și obligațiile de întreținere prevăzute în mod obișnuit în acordurile de licență (65), și nici nu ar justifica motivele pentru care ar fi „încredințată că nicio dispoziție de limitare a răspunderii la nivelul Axens nu va fi găsită de Comisie”.
(86)
Pe marginea acestor puncte, autoritățile franceze au precizat că reglementarea descrisă la considerentul 84 (conform căreia filiala nu formulează nicio solicitare de garanție societății-mamă) se aplică, de asemenea, oricărei garanții pe care Axens ar putea-o negocia sau încheia cu un client. Autoritățile franceze și-au ilustrat argumentul prin exemplul „complexelor aromatice” menționat de societatea UOP Limited în comentariile sale. Autoritățile franceze au declarat că, în general, Axens alege să își limiteze răspunderea la o anumită cotă din redevența […] (*). Această politică de limitare a garanțiilor, care ar constitui unul dintre Principiile de securitate juridică ale Axens, s-ar distinge, prin urmare, net de practicile altor întreprinderi active în acest domeniu, care ar acorda, conform autorităților franceze, garanții nelimitate în anumite cazuri.
(87)
În cele din urmă, autoritățile franceze menționează că obligațiile în materie de întreținere/reparații aplicabile în caz de dezastre nu ar mobiliza acoperirea financiară a instituției publice IFP:
(a)
în cazul falimentului Axens, capacitatea oferită de asigurătorii săi de răspundere civilă prin diferitele linii de asigurare din programul său mondial ar fi net superioară plafoanelor de răspundere Axens convenite prin contract cu deținătorii licențelor sale;
(b)
capacitatea de mobilizare imediată sau rapidă a resurselor Axens, în special prin gradul său scăzut de îndatorare, ar fi, de asemenea, foarte importantă;
(c)
convențiile încheiate între instituția publică IFP și Axens ar limita în mod expres răspunderea instituției publice IFP în cazul falimentului unui deținător de licență Axens la cuantumuri neapărat limitate din cauza corelării acestora cu redevența percepută de instituția publică IFP;
(d)
asigurătorul de răspundere civilă Axens ar renunța în mod explicit la orice acțiuni împotriva instituției publice IFP, indiferent de motiv.
(88)
Autoritățile franceze concluzionează că afirmațiile societății UOP Limited privind existența unor pretinse avantaje pe care Axens le-ar obține pe piața licențelor pentru procedee ar fi infirmate, în special în măsura în care Axens a dus în permanență o politică de limitare a garanțiilor de răspundere acordate clienților săi.
(89)
În scrisoarea lor din 8 septembrie 2009, autoritățile franceze au precizat că limitarea răspunderii în ceea ce privește clienții este prevăzută atât în convenția de licență-cadru (66), cât și în convenția de licență-produse (67) încheiate între instituția publică IFP și Axens și intrate în vigoare la 1 ianuarie 2001. Ambele contracte prevăd că, în cazul în care Axens poate dovedi că serviciile furnizate de instituția publică IFP stau la originea falimentului său, răspunderea financiară a acesteia din urmă va fi limitată la un procent (68) din sumele încasate efectiv de instituția publică IFP ca redevențe proporționale pentru tranzacția de vânzare care generează o creanță (licență-produse) și pentru unitatea care face obiectul unei sub-licențe sau pentru tranzacția de vânzare efectuată în cadrul unei sub-licențe care generează o creanță (licență-cadru). Cu alte cuvinte, răspunderea instituției publice IFP nu poate depăși niciodată 100 % din sumele percepute. Pe de altă parte, licența-cadru prevede că activitatea Axens se bazează pe garanțiile financiare acordate subcontractanților în ceea ce privește performanțele tehnice ale procedeelor. Instituția publică IFP nu este, astfel, răspunzătoare pentru garanțiile tehnice acordate de Axens clienților săi.
(90)
În plus, trebuie precizat că contractele de licență între Axens și clienții săi prevăd, în mod simetric, ca răspunderea financiară a Axens să fie, în general, limitată la […] (*) % din redevențele plătite pentru fiecare unitate care face obiectul unei creanțe. Răspunderea instituției publice IFP este total independentă de cea a Axens, atunci când, din rațiuni comerciale, garanția acordată de aceasta din urmă clientului său se dovedește mai mare decât garanția care i-a fost acordată de instituția publică IFP. Acest principiu se aplică oricărei licențe pe care instituția publică IFP urmează să o acorde unor părți terțe, altele decât filialele sale.
(91)
În final, autoritățile franceze au adăugat că instituția publică IFP are ca principiu limitarea răspunderii sale față de clienții săi (filiale sau din afara grupului) atunci când prestează servicii în numele acestora din urmă (studii, cercetări la comandă, teste etc.). Răspunderea admisă de instituția publică IFP constă, în acest caz, într-un angajament privind rectificarea lucrărilor realizate, în timp ce pe plan financiar principiul vizează limitarea răspunderii la […] (*) % din remunerația efectiv încasată, cu un plafon care poate ajunge, în final, la […] (*) % în funcție de caz. Astfel, în cazul în care clientul consideră că lucrarea realizată de instituția publică IFP este defectuoasă, aceasta nu poate fi, în niciun caz, obligată să o refacă pe termen nelimitat.
6.2.2.2 Referitor la raporturile Axens cu furnizorii săi și la condițiile sale de finanțare pe piețele financiare
(92)
Autoritățile franceze neagă relevanța afirmației societății UOP Limited conform căreia pretinsa convingere legată de existența unor resurse financiare nelimitate în beneficiul Axens i-ar oferi condiții preferențiale atât din partea furnizorilor săi, cât și de pe piețele financiare. În opinia Franței, societatea UOP Limited nu ar aduce niciun fel de probe în sprijinul acestei acuzații.
(93)
Autoritățile franceze consideră că reglementarea descrisă la considerentul 84, conform căreia filiala nu formulează nicio solicitare de garanție către societatea-mamă, este suficientă pentru a infirma ipoteza formulată de societatea UOP Limited.
(94)
Mai mult decât atât, în ceea ce privește condițiile de creditare ale Axens, la fel ca cele ale Beicip-Franlab și Prosernat, pe piețele financiare, autoritățile franceze se declară dispuse să se angajeze în fața Comisiei să menționeze, în scris, în orice contract de finanțare, în momentul efectuării fiecărei operațiuni, că „în conformitate cu dreptul francez (în special necesitatea unei autorizații legislative exprese pentru fiecare garanție), prezenta operațiune de finanțare nu va beneficia de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului” (69).
7 EVALUARE
7.1 EXISTENȚA UNUI AJUTOR DE STAT ÎN SENSUL ARTICOLULUI 107 ALINEATUL (1) DIN TFUE
(95)
Articolul 107 alineatul (1) din TFUE prevede următoarele: „Cu excepția derogărilor prevăzute de tratate, sunt incompatibile cu piața internă ajutoarele acordate de state sau prin intermediul resurselor de stat, sub orice formă, care denaturează sau amenință să denatureze concurența prin favorizarea anumitor întreprinderi sau a producerii anumitor bunuri, în măsura în care afectează schimburile comerciale dintre statele membre”.
(96)
În cazul de față, pentru a stabili existența unui ajutor de stat, trebuie mai întâi să se verifice dacă măsura constând în acordarea de către Franța a statutului de IPCI instituției publice IFP la data de 7 iulie 2006 implică resurse de stat (7.1.1) pentru acordarea unei garanții publice nelimitate care acoperă activitățile economice (7.1.2). Întrucât dimensiunea acoperirii garanției de stat și natura activităților acoperite vor permite definirea domeniului de aplicare al prezentei decizii (7.1.3), va trebui apoi să se examineze dacă măsura în cauză conferă un avantaj selectiv grupului IFP (7.1.4) care poate afecta schimburile comerciale dintre statele membre (7.1.5).
7.1.1 UTILIZAREA RESURSELOR DE STAT SUB FORMĂ DE GARANȚIE NELIMITATĂ
(97)
Având în vedere structura sa specifică de grup economic în sensul dreptului concurenței, este necesar să se țină seama de impactul potențial al garanției de stat nelimitate care rezultă din statutul de IPIC al instituției publice IFP asupra tuturor entităților grupului IFP, adică asupra instituției publice și a filialelor sale, procedând în două etape:
-
în ceea ce privește instituția publică IFP, impactul garanției nelimitate decurge direct din statutul de IPIC: de fapt, instituția publică IFP, ca persoană juridică de drept public, nu se supune dreptului comun în materie de redresare și lichidare judiciară a întreprinderilor aflate în dificultate. Având în vedere această particularitate, societatea-mamă a grupului IFP și-ar putea exercita direct activitățile economice în condiții mai avantajoase decât alți actori din piață care nu beneficiază de o protecție comparabilă (7.1.1.1).
-
în ceea ce privește activitățile exercitate direct de filialele de drept privat ale grupului IFP, care se supun, la rândul lor, integral dreptului comun în materie de faliment, o angajare directă a instituției publice și, prin urmare, a statului pare imposibilă. Prin urmare, în ipoteza insuficienței activelor unei filiale, este necesar să se analizeze măsura în care creditorii Axens, Prosernat și Beicip-Franlab ar putea beneficia de un mecanism indirect pe baza unei posibile răspunderi a societății-mamă față de filialele sale, echivalentul unui mecanism de garantare (7.1.1.2).
7.1.1.1 Acoperirea instituției publice IFP de o garanție de stat nelimitată acordată în virtutea statutului său de IPIC
(98)
În Decizia C 56/2007 menționată anterior, Comisia a concluzionat (70) că particularitățile intrinseci ale statutului de instituție publică al La Poste (71) și, în special, existența unei garanții în ceea ce privește rambursarea creanțelor individuale și menținerea existenței La Poste și/sau a obligațiilor sale ar implica faptul că statul joacă rolul de garant în ultimă instanță asupra activităților economice desfășurate de instituția publică.
(99)
În cazul de față, Comisia consideră că argumentele invocate în Decizia C 56/2007 menționată anterior pot fi, în esență, transpuse statutului de IPIC al instituției publice IFP și că aceasta din urmă beneficiază, de asemenea, de o situație juridică specială, atât în ceea ce privește despăgubirea creditorilor săi, cât și menținerea existenței întreprinderii în caz de insolvabilitate. De asemenea, în sensul prezentei analize, Comisia va face referire la argumentele dezvoltate în secțiunea 4.1 („Calificarea drept ajutor”) din Decizia C 56/2007 menționată anterior.
A. Garantarea rambursării creanțelor individuale
(100)
Este necesar, mai întâi, să se analizeze argumentul autorităților franceze conform căruia existența unei garanții de stat în favoarea IPIC ar fi exclusă de legislație sau de jurisprudență (a), înainte de a dovedi că, în ipoteza în care instituția publică IFP s-ar afla în situația de încetare a plăților, creditorii săi ar beneficia de o procedură mai favorabilă decât creditorii întreprinderilor relevante de drept comun.
a) Respingerea argumentelor autorităților franceze
(101)
Contrar celor afirmate de autoritățile franceze, Comisia este în măsură să concluzioneze că dreptul francez admite existența garanțiilor implicite și, mai precis, existența unei garanții de stat în virtutea statutului de instituție publică. Comisia respinge argumentele autorităților franceze din următoarele motive.
(102)
În primul rând, Comisia face trimitere la considerentele 120 și 121 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, mutatis mutandis, unde autoritățile franceze afirmă că nicio lege sau decizie nu prevede principiul conform căruia statul ar garanta datoriile IPIC. Comisia consideră, din contră, că, dacă, într-adevăr, nu există legi sau decizii care să confirme sau să excludă existența unei garanții de stat explicite în favoarea IPIC, aceasta nu permite excluderea existenței unei garanții implicite.
(103)
În al doilea rând, Comisia face trimitere la considerentele 122-124 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, mutatis mutandis, atunci când autoritățile franceze consideră că ar exista o jurisprudență în ceea ce privește inexistența garanțiilor, în mod special, în hotărârea privind Société de l'hôtel d'Albe (72) și în hotărârile privind Campoloro (73). În ceea ce privește prima cauză, așa cum a subliniat expertul Comisiei în cauza serviciilor poștale, hotărârea privind Société de l'hôtel d'Albe nu se referă exact la situația în care garanția poate interveni (74). În ceea ce privește cea de-a doua cauză (75), Comisia consideră, dimpotrivă, că ea demonstrează că regimul de răspundere a statului în aplicarea procedurii de recuperare a datoriilor instituțiilor publice prezintă toate trăsăturile unui mecanism de garantare.
(104)
În al treilea rând, Comisia consideră că argumentul prezentat de autoritățile franceze în cauza serviciilor poștale, conform căruia datoriile contractate de IPIC de la intrarea în vigoare a LOLB la 1 ianuarie 2005 nu pot beneficia de o garanție implicită, nu poate fi susținut:
(a)
Comisia subliniază că schimbarea statutului instituției publice IFP a intervenit la 7 iulie 2006, adică ulterior intrării în vigoare a LOLB. În aceste condiții, nu este necesar să se analizeze argumentele avansate de expertul autorităților franceze în cauza serviciilor poștale privind posibilele datorii contractate înainte de 1 ianuarie 2005, deși autoritățile franceze fac referire la acest aspect mutatis mutandis în observațiile lor. Într-adevăr, datoriile contractate de instituția publică IFP înainte de 1 ianuarie 2005 au fost contractate de o instituție profesională în sensul actului de lege nr. 43-612 din 17 noiembrie 1943 privind gestionarea intereselor profesionale (și, deci, de o persoană juridică de drept privat) și, prin urmare, nu au putut fi acoperite, în momentul subscrierii lor (76), de garanția nelimitată conferită prin prisma statutului de IPIC.
(b)
Cu toate acestea, Comisia notează, așa cum, de altfel, a relevat și expertul său în cauza serviciilor poștale și cum aceasta a explicat deja la considerentul 130 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care face trimitere mutatis mutandis, că sfera de aplicare a obligației de a include garanțiile de stat în legea bugetului se limitează la „acordarea” acestor garanții; că, prin urmare, acordarea unei astfel de garanții acoperă cazurile în care, prin manifestarea explicită a voinței, statul decide să garanteze pentru un organism sau o operațiune; că sfera de aplicare a obligației de a include garanțiile în legea bugetului nu acoperă, așadar, garanțiile născute dintr-un statut sau o obligație jurisprudențială, caracterizate prin natura lor implicită și automată; și că această din urmă categorie nu rezultă dintr-o decizie a statului, ci din faptul că statul se situează într-un cadru juridic preexistent în care garanția nu este decât un efect (77).
(c)
Comisia concluzionează, așa cum a făcut-o și la considerentul 131 din Decizia C 56/2007, la care face trimitere mutatis mutandis, că argumentul autorităților franceze, bazat pe LOLB, nu este convingător și că faptul că nicio lege a bugetului nu prevede că statul asigură garanția sa instituției publice IFP în virtutea statutului acesteia nu exclude existența unei garanții implicite; că, în orice caz, Comisia nu este influențată de calificarea în dreptul francez a măsurii ca garanție, nici de faptul că este vorba de o garanție care intră sub incidența LOLB; că singura calificare pertinentă a acestei măsuri este cea în temeiul dreptului Uniunii Europene; și că acesta din urmă recunoaște existența unei garanții implicite atunci când un stat membru este obligat juridic să ramburseze o creanță a unei alte persoane în caz de faliment al acesteia (78).
(105)
În al patrulea rând, Comisia respinge argumentul autorităților franceze conform căruia, în cazul existenței unei garanții de stat în favoarea IPIC, orice constituire a unui nou IPIC (inclusiv prin schimbarea statutului) ar necesita aplicarea unor măsuri de garantare de natură să mențină drepturile creditorilor apărute anterior acestei transformări, și contrapoziția sa (modus tollens) conform căreia, cum un astfel de mecanism nu a fost niciodată instituit (79), nu ar exista nicio garanție în favoarea instituției publice IFP:
(a)
Așa cum a arătat expertul Comisiei în cauza serviciilor poștale și după cum s-a amintit la considerentul 133 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că o asemenea afirmație ar conduce la o interpretare prea largă a protecției constituționale a dreptului de proprietate.
(b)
Comisia ține să precizeze, cum, de altfel, a făcut-o deja la considerentul 134 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care face trimitere mutatis mutandis, că dreptul de proprietate nu impune prevederea unei măsuri specifice pentru garantarea drepturilor creditorilor în momentul transformării unui IPIC într-o societate supusă procedurilor judiciare de redresare și lichidare și că lipsa acestor măsuri nu constituie un indiciu al inexistenței unei garanții implicite.
(c)
Comisia adaugă, după cum s-a explicat la considerentele 135 și 136 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care face trimitere mutatis mutandis, că decizia autorităților franceze de a acorda o garanție explicită întreprinderii La Poste (80) atunci când a obținut un statut asimilat unui IPIC în 1990 nu demonstrează inexistența unei garanții implicite în favoarea sa.
(106)
În ultimul rând, Comisia face trimitere la secțiunea din prezenta decizie privind angajarea răspunderii statului, precum și la secțiunea 4.1.1 A litera b) punctul 3) din Decizia C 56/2007 menționată anterior în ceea ce privește articolul domnului Labetoulle citat de autoritățile franceze (81), precum și analiza sa asupra jurisprudenței Campoloro (82).
(107)
Contrar celor afirmate de autoritățile franceze - această garanție ar fi, în opinia lor, exclusă de legi - Comisia notează că existența garanțiilor implicite în virtutea statutului de instituție publică este confirmată printr-o notă a Consiliului de Stat emisă în 1995 în cauza Crédit Lyonnais, care justifică existența unei garanții de stat implicite doar prin statutul de instituție publică al organismului (83).
(108)
Conform explicațiilor de la considerentele 142-145 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia nu împărtășește interpretarea autorităților franceze, conform căreia acest aviz al Consiliului de Stat nu ar putea fi transpus instituției publice IFP. Aceasta subliniază în special că acest aviz nu face referire nici la misiune, nici la prezența sau absența unui contabil public în cadrul instituției publice. De asemenea, autoritățile franceze nu explică de ce, în opinia lor, acest aviz nu ar fi aplicabil decât instituțiilor publice cu contabil public. Pe de altă parte, Comisia respinge argumentele autorităților franceze potrivit cărora avizul nu poate fi aplicat deoarece precede LOLB și contravine jurisprudenței ulterioare a Consiliului de Stat, Comisia făcând referire la considerentul 104, precum și în Decizia C 56/2007 menționată anterior, că LOLB nu constituie un obstacol în calea existenței unei garanții de stat implicite în favoarea instituției publice IFP.
(109)
În final, după cum s-a precizat la considerentele 146 și 147 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia ia act de nota ministrului economiei, finanțelor și industriei din 22 iulie 2003 referitoare la „Identificarea mecanismelor de garanție implicită sau explicită acordată de stat”, care confirmă existența garanțiilor implicite care decurg dintr-un act administrativ sau legislativ care „implică și produce consecințe de ordin financiar pentru stat”. Această notă demonstrează că garanția de stat poate decurge din diferite tipuri de acte juridice (84) și menționează că înființarea unei instituții publice poate implica o garanție de stat implicită în favoarea creditorilor acelei instituții (85).
b) Creditorul instituției publice IFP este asigurat că îi va fi rambursată creanța.
(110)
În urma demonstrației prezentate în secțiunea 4.1.1. A litera b) din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia intenționează acum să demonstreze că, în cazul încetării plăților de către instituția publică IFP, creditorii acesteia s-ar afla într-o situație mai favorabilă decât creditorii unei întreprinderi care se supune dreptului comercial.
(111)
În primul rând, în ceea ce privește instituțiile publice, limitările tradiționale care stau în calea recuperării unei creanțe de la un organism de drept privat nu se aplică. Pe baza elementelor prezentate pe larg la considerentele 150-154 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia constată în acest prim punct că:
-
spre deosebire de creditorii întreprinderilor care se supun dreptului comercial, creditorii instituției publice IFP (dat fiind că aceasta din urmă nu se supune dreptului comun în materie de redresare și de lichidare judiciară a întreprinderilor aflate în dificultate) nu riscă ștergerea, totală sau parțială, a creanței la finalul unei proceduri judiciare de lichidare;
-
personalitatea juridică a instituției publice IFP nu constituie un obstacol în calea acordării garanției de stat;
-
în lipsa unei limitări explicite a răspunderii statului în ceea ce privește instituția publică IFP, creditorii acesteia pot, în mod legitim, să se bazeze pe principiul conform căruia statul suportă datoriile instituției publice IFP, deși aceasta din urmă beneficiată de personalitate juridică.
(112)
În al doilea rând, în cazul recuperării datoriilor instituțiilor publice condamnate printr-o hotărâre judecătorească, procedura instituită prin Legea din 16 iulie 1980 (și prin diferite norme de aplicare (86)) este, din motivele explicitate la considerentele 113-117, mai favorabilă pentru creditorii instituției publice IFP decât procedurile judiciare de drept comun, în măsura în care aceasta nu este susceptibilă să conducă la o stingere a creanței pe care o dețin la instituția publică IFP.
(113)
Conform analizei dezvoltate la considerentele 157-161 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia notează mai întâi că Legea din 1980 (87) și măsurile sale de aplicare (88) desemnează statul ca autoritate competentă pentru recuperarea datoriilor instituțiilor publice și îi conferă prerogative importante: mandatarea din oficiu și crearea unor resurse suficiente.
(114)
Conform considerațiilor expuse la considerentele 162-168 din Decizia C 56/2007, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că procedura specifică descrisă de Legea din 1980 și normele de aplicare a acesteia este doar o procedură de recuperare a creanțelor și nu o procedură de lichidare, și că după aplicarea acestei proceduri de recuperare, creanța nu dispare, în timp ce, la finalizarea procedurii de lichidare de drept comun, hotărârea de închidere din insuficiență de active, fără aplicarea unor sancțiuni, implică o interdicție pentru creditori de reîncepere a urmăririi. Comisia notează, de asemenea, că Legea din 1980 și normele de aplicare a acesteia, care prevede reportul pe durata mandatării și care nu face nicăieri referire la situația încetării plăților, lasă creditorii să creadă că există sau că vor exista întotdeauna resursele necesare pentru reglarea creanței pe care o dețin la entitatea publică. Aceste două elemente o determină să considere că situația insuficienței fondurilor fie este acoperită, după caz, de către stat, fie este doar temporară. În schimb, nicio procedură de lichidare nu prevede posibilitatea ca o parte terță să devină responsabilă pentru datoriile persoanei juridice insolvabile, cu excepția, desigur, a cazului în care este vorba de un garant.
(115)
Conform analizei realizate la considerentele 170-180 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că legislația franceză autorizează și chiar încurajează statul să aprobe contribuțiile la instituțiile publice, de preferință, prin împrumuturi bancare clasice, atunci când acestea nu dispun de fonduri suficiente, contribuții care pot constitui „resursele suplimentare” la care face referire Legea din 16 iulie 1980. De asemenea, Comisia consideră că această legislație este cunoscută creditorilor, îndreptățiți să creadă că autoritatea de tutelă va fi în măsură să găsească resursele necesare în scopul acoperirii creanțelor lor. Prin urmare, Comisia consideră că situația în care creditorul nu ar obține rambursarea creanței sale prin aplicarea procedurilor stabilite de Legea din 16 iulie 1980 este puțin probabilă.
(116)
Cu toate acestea, spre deosebire de ceea ce a concluzionat pentru La Poste în Decizia C 56/2007 menționată anterior, Comisia relevă că, în cazul de față, resursele proprii care ar putea fi mobilizate de instituția publică IFP sunt relativ importante, în măsura în care, după cum au explicat autoritățile franceze la considerentul 44, disponibilitățile și plasamentele (150,3 milioane EUR) erau echivalente, la sfârșitul anului 2007, cu aproximativ de cinci ori valoarea împrumuturilor și datoriilor financiare (25,2 milioane EUR). Astfel, Comisia recunoaște că, în situația actuală a finanțelor sale, pare puțin probabil, cel puțin în viitorul apropiat, ca lipsa resurselor proprii să poată pune instituția publică IFP în incapacitatea de a face față datoriilor sale și duce la necesitatea unei intervenții a statului.
(117)
Deși improbabilă la ora actuală, această situație de insuficiență a activelor instituției publice IFP nu este mai puțin posibilă pe termen mai lung. În aceste condiții, imposibilitatea mobilizării de resurse prin cesiunea patrimoniului ar determina recurgerea la alte mecanisme de garantare (avansuri, urmărirea angajării răspunderii statului etc.). Pe de altă parte, aplicarea unui regim de protecție a patrimoniului de către legislator ar putea alimenta caracterul contestabil al răspunderii obiective a statului în cazul unui eventual faliment al instituției publice IFP (89). La acest punct, Comisia ia notă de argumentul autorităților franceze (90) conform căruia, în cazul în care statul ar considera un activ aparținând unei instituții publice ca fiind „indispensabil” executării unei misiuni de serviciu public și s-ar opune, așadar, cesiunii acestuia, acesta nu ar fi răspunzător pentru despăgubire prin mecanisme de garantare. Comisia observă, cu toate acestea, că autoritățile franceze au recunoscut (chiar dacă ele contestă că instituția publică IFP ar putea obține un avantaj din aceasta) că cerința de continuitate a serviciului public se impune reprezentantului statului în executarea procedurii instituite prin Legea din 16 iulie 1980 (91). De asemenea, Comisia consideră că o astfel de alegere a puterii publice de a nu proceda la cesiuni de active în scopul menținerii unui serviciu public ar putea angaja răspunderea obiectivă a statului pentru încălcarea principiului egalității în fața obligațiilor publice.
(118)
În al treilea rând, din motivele prezentate deja la considerentele 185-226 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că, în ipoteza puțin probabilă în care procedura stabilită prin Legea din 1980 nu ar permite creditorului să fie despăgubit, căile de atac care i-ar rămâne pentru angajarea răspunderii statului prezintă caracteristicile unui mecanism de garantare.
(119)
Deși autoritățile franceze consideră că statul nu își poate angaja, în principiu, răspunderea subiectivă sau obiectivă (92), recunosc că, în cazul în care reprezentantului statului i s-ar impune o cerință de continuitate a serviciului public în executarea procedurii prevăzute de Legea din 1980, este posibil ca instanța să se pronunțe în favoarea despăgubirii creditorului. În această situație, autoritățile franceze consideră, cu toate acestea, că creditorul nu ar beneficia de niciun avantaj, întrucât despăgubirea sa ar fi comparabilă cu cea pe care ar fi obținut-o în cazul aplicării dreptului comun. În acest sens, Comisia relevă anumite particularități ale dreptului special instituit prin Legea din 1980: în temeiul dreptului comun privind lichidarea judiciară, creditorii (în special creditorii subordonați) nu recuperează, în general, datoria integral și, de cele mai multe ori, întreprinderii aflate în lichidare nu îi sunt achitate datoriile de către un terț.
(120)
Autoritățile franceze contestă, de asemenea, faptul că posibilitățile de despăgubire disponibile creditorilor prin implicarea răspunderii nu ar putea fi asimilate unei forme de garantare. Dimpotrivă, Comisia apreciază că angajarea răspunderii (subiective sau obiective) a statului în aplicarea procedurii de recuperare a datoriilor autorităților publice vizate de Legea din 16 iulie 1980 este echivalentă cu un mecanism de garantare în sensul dreptului Uniunii Europene, deoarece asigură creditorilor achitarea creanței lor, obligând statul la compensarea acesteia, în caz de faliment al instituției publice IFP. În plus, jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului (în continuare „CEDO”) în cauza Société de gestion du port de Campoloro și Société fermière de Campoloro/Franța (93) (în continuare „cauza Campoloro”) tinde să recunoască existența unei garanții automate.
(121)
În final, după exemplul demonstrației prezentate la considerentele 181-184 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că propunerea autorităților franceze vizând clarificarea decretului de aplicare a legii din 1980 nu este suficientă pentru a exclude posibilitatea ca resursele să fie eliberate grație unei injecții de resurse publice.
(a)
Autoritățile franceze au propus modificarea decretului de aplicare a legii din 1980 după cum urmează: „În cazul în care punerea în întârziere rămâne fără efect la expirarea acestui termen, reprezentantul statului sau autoritatea de tutelă procedează la înregistrarea cheltuielilor în bugetul colectivității sau al instituției publice aflate în dificultate. Acesta eliberează, după caz, resursele necesare în cadrul bugetului colectivității sau al instituției fie prin reducerea creditelor alocate altor cheltuieli și care sunt încă neutilizate, fie prin creșterea resurselor” (modificări subliniate).
(b)
Comisia relevă, cu toate acestea, după cum a făcut-o deja la considerentul 67 din decizia de inițiere, că legislația, nici în versiunea actuală, nici în versiunea modificată conform propunerii autorităților franceze, nu exclude posibilitatea ca resursele să fie eliberate grație unei creșteri a resurselor anterior devenită posibilă printr-o subvenție sau o injecție de resurse publice.
(122)
Din motivele deja prezentate la considerentele 204-211 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră, în plus, că soluția dată de CEDO în cauza Campoloro menționată anterior demonstrează că angajarea răspunderii statului francez, în acest caz, constituie o garanție implicită pentru pasivul autorităților publice și nu este legată de nicio condiție privind prejudiciul.
(a)
Comisia notează, mai precis, că CEDO a respins argumentele autorităților franceze care au încercat să își întemeieze argumentația (94), pe de o parte, pe lipsa factorului generator imputabil statului, iar, pe de altă parte, pe lipsa garanției de stat în favoarea autorităților publice care dețin personalitate juridică, și a reținut argumentele contrare ale reclamanților (95).
(b)
Comisia observă că CEDO a constatat, în final, o încălcare a articolului 6 alineatul (1) din Convenția Europeană a Drepturilor Omului (în continuare „Convenția”), în special pe motiv că: „Este necesară, așadar, executarea acestor hotărâri, Curtea atrăgând atenția că nicio autoritate a statului nu poate invoca lipsa resurselor pentru a nu onora o obligație care îi revine în urma unei hotărâri judecătorești […]”. De asemenea, CEDO a constatat o încălcare a articolului 1 din Protocolul nr. 1 al Convenției, reclamanții suferind o ingerință în dreptul lor de proprietate, ca urmare a unui prejudiciu special și exorbitant legat de neachitarea sumelor care le erau datorate (96). Având în vedere cele de mai sus, CEDO a pus în sarcina statului totalitatea datoriilor comunelor debitoare (97).
(c)
Comisia consideră că din această jurisprudență rezultă trei elemente importante:
-
sub rezerva obținerii de către reclamanți a unei hotărâri în justiție care să le recunoască creanța, răspunderea statului este asumată ca garanție (98) implicită, în măsura în care, pe de o parte, statul francez este condamnat la plata tuturor datoriilor persoanei publice (99) și în care, pe de altă parte, nu se face distincție între datoriile care puteau rezulta din situația de insolvabilitate a colectivității publice debitoare și cele care puteau rezulta din posibilele omisiuni imputabile statului (CEDO neurmărind în niciun moment un factor generator imputabil statului și făcând referire doar la situația de insolvabilitate a debitorului);
-
această răspundere acoperă datoriile autorităților publice care dispun, totuși, de personalitate juridică. Existența unei personalități juridice și a unui patrimoniu propriu a fost în mod expres invocată de guvernul francez pentru a se opune angajării răspunderii statului francez, însă acest argument a fost respins de CEDO;
-
sfera de aplicare a garanției de stat se extinde la autoritățile publice care aparțin statului. Garanția este, deci, direct legată de statutul de drept public al debitorului.
(d)
Pe de altă parte, Comisia constată că soluția pronunțată de CEDO în cauza Campoloro menționată anterior nu este izolată și decurge, din contră, dintr-o tendință jurisprudențială marcantă, în special în deciziile Artico/Italia (100) și Bourdov/Rusia (101).
(123)
Din motivele prezentate deja la considerentele 212-220 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că observațiile formulate de autoritățile franceze nu sunt de natură să infirme această demonstrație. Ca urmare a celor de mai sus, după exemplul concluziei formulate în cauza serviciilor poștale la considerentul 222 din Decizia C 56/2007 menționată anterior și în decizia de inițiere, Comisia constată, ca urmare a celor de mai sus, că în forma actuală a dreptului francez, un creditor al instituției publice IFP care nu a obținut achitarea creanței sale prin aplicarea procedurilor prevăzute în Legea din 16 iulie 1980 poate primi întreaga sumă reprezentând creanța neonorată, invocând răspunderea statului în ultimă instanță, contrar a ceea ce se produce în cadrul unei proceduri de lichidare de drept comun conform căreia despăgubirea creditorului se limitează la valoarea activelor disponibile. Ca urmare a celor de mai sus, Comisia consideră că răspunderea statului este tratată ca o garanție, că nu face obiectul unei limitări în legislația franceză și că este în mod intrinsec legată de statutul de drept public al organismului debitor.
(124)
Pe de altă parte, din motivele prezentate deja la considerentele 223-226 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia ia notă de propunerea franceză vizând înscrierea unei clauze în toate contractele instituției publice IFP care implică o creanță, astfel încât să limiteze riscul de angajare a răspunderii obiective a statului întemeiată doar pe insolvabilitatea instituției publice IFP. Aceasta consideră, totuși, că un astfel de cadru juridic ar rămâne fragil și că asupra durabilității sale ar plana rezerve, în măsura în care excepția pentru riscul asumat este o regulă stabilită de jurisprudență care ar poate fi oricând modificată. Comisia apreciază, totuși, că o astfel de propunere este, în sine, insuficientă, întrucât nu acoperă toate ipotezele: aceasta nu permite excluderea posibilității ca garanția de stat să ia orice formă de răspundere (în special răspunderile extracontractuale și penale). Pe de altă parte, nu se poate estima în prealabil, contractual, că statul nu va fi răspunzător pentru datoriile instituției publice IFP față de debitorii săi, în măsura în care instituția publică IFP, de exemplu, poate să se găsească debitor față de un terț prin diferite mecanisme juridice, în special în cazul absorbției unei alte entități (102) care ar deține creanțe deținute de terți care nu pot fi identificați de la bun început. În definitiv, în ceea ce privește creanțele individuale deținute de terți, Comisia consideră că doar o legislație de referință generală, care să prevadă că statul nu este garantul instituției publice IFP, care ar fi aplicabilă în orice situație și oricărui tip de terț, ar putea „elimina” garanția nelimitată. În plus, chiar dacă propunerile autorităților franceze ar bloca orice posibilitate a unui creditor al instituției publice IFP de a angaja răspunderea statului pentru a obține rambursarea creanței sale (ipoteză care, în opinia Comisiei, nu se verifică), aceste propuneri nu ar permite stabilirea în mod clar a ceea ce s-ar întâmpla în caz de insolvabilitate (103) a instituției publice IFP.
(125)
În al patrulea rând, chiar dacă nu i se dă câștig de cauză, creditorul unei instituții publice ar putea invoca drepturile la eroarea legitimă pe care a comis-o în momentul formării creanței, bazându-se pe faptul că aceasta va fi, totuși, onorată.
(126)
Din motivele prezentate deja la considerentele 227, 228 (paragrafele 1-3) și 229 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că teoria aparenței (104) permite confirmarea faptului că creditorii instituției publice IFP ar fi îndreptățiți să creadă, pe baza unui set de dovezi consecvente, că o astfel de garanție există într-adevăr (chiar presupunând, quod non, că statutul de IPIC al instituției publice IFP nu îi poate conferi, de drept, o garanție nelimitată din partea statului francez). Principalele indicii relevante în ceea ce privește teoria aparenței țin, pe de o parte, de faptul că diferite legi (Legea din 1980 și normele de aplicare a acesteia) sau documente oficiale (documente bugetare) permit creditorului să creadă că statul își va asuma datoriile IPIC în caz de insuficiență de fonduri sau că acesta își va asuma răspunderea, pe de altă parte, de faptul că neaducerea unor clarificări de către autoritățile franceze cu privire la starea de drept în materie la încheierea cauzei Campoloro și a primelor proceduri inițiate de Comisie în ceea ce privește statutul IPIC alimentează, de asemenea, încrederea creditorilor în existența unei astfel de garanții și, în cele din urmă, de faptul că lipsa unor indicații clare privind efectele unei situații de încetare a plăților de către un IPIC constituie încă un argument în acest sens.
(127)
În speță, Comisia ține să adauge că înainte de 7 iulie 2006, potențialii creditori ai instituției publice IFP se aflau într-o relație contractuală cu o instituție profesională în sensul actului de lege nr. 43-612 din 17 noiembrie 1943 privind gestionarea intereselor profesionale, o persoană juridică de drept privat, despre care nu aveau niciun motiv să creadă că poate fi acoperită de o garanție de stat, de orice tip ar fi fost aceasta. Prin urmare, aplicarea teoriei aparenței nu poate fi, în acest caz, relevantă decât în ceea ce privește creanțele formate ulterior schimbării de statut a instituției publice IFP.
(128)
În concordanță cu concluziile expertului său în cauza serviciilor poștale, Comisia constată că, în ceea ce privește creanțele formate după 7 iulie 2006, chiar dacă, în ipoteza susținută de autoritățile franceze, nu ar fi corect ca un creditor să poată considera că statul este obligat să garanteze datoriile instituțiilor publice și, în speță, ale instituției publice IFP, eroarea acestuia ar fi justificată, având în vedere elementele arătate anterior, iar justiția i-ar putea da dreptate. Dacă, în mod excepțional, creditorul nu reușește să obțină lichidarea creanței sale, el poate fi totuși sigur că aceasta nu va dispărea.
B. Garantarea menținerii existenței instituției publice IFP și/sau a obligațiilor acesteia
(129)
Din motivele prezentate deja la considerentele 230-250 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, la care aceasta face trimitere mutatis mutandis, Comisia consideră că, chiar dacă creditorul unui IPIC nu reușește să obțină, într-un termen rezonabil și după aplicarea procedurilor descrise în secțiunea precedentă, lichidarea creanței sale, el este asigurat că aceasta nu va dispărea, spre deosebire de situația în care se află creditorul unei entități de drept privat în lichidare, care nu dispune de nicio asigurare în privința lichidării creanței sale.
(130)
Comisia subliniază că nu există nicio lichidare-desființare a instituției publice prin voința autorității publice însoțită de dispariția drepturilor și obligațiilor acesteia: de fapt, în cazul desființării, prin decizie a autorității publice, cu toate că legislația nu prevede acest lucru în mod expres, practica și unele principii fundamentale de drept administrativ tind să demonstreze că drepturile și obligațiile instituțiilor publice care se desființează sunt întotdeauna preluate de o altă entitate, iar în lipsa acesteia, de către stat. Cu alte cuvinte, datoriile instituțiilor publice sunt întotdeauna transferate unei alte persoane juridice care nu le poate refuza, astfel încât fiecare creditor are certitudinea că drepturile pe care le are în legătură cu creanța sa vor putea fi invocate împotriva unui alt organism și că această creanță nu va dispărea.
(131)
Comisia face trimitere la detaliile analizei prezentate la considerentele 233-250 din Decizia C 56/2007 menționată anterior, care se bazează pe studiul realizat de expertul său în cauza serviciilor poștale cu privire la evoluțiile organice care afectează instituțiile publice și care disting trei cauze de desființare a instituțiilor publice (105): cazul instituțiilor publice al căror mandat a expirat, cazul desființării instituțiilor publice prin dispariția misiunii lor și cazul, cel mai des întâlnit, de transfer al misiunii, care implică în mod necesar un transfer al drepturilor și obligațiilor.
(a)
Pe baza acestei expertize, este posibil să se considere în primul rând că, în lipsa unui regim juridic general pentru reglementarea desființării instituțiilor publice, practica demonstrează că legislația prevede întotdeauna un transfer al drepturilor și obligațiilor instituției desființate către stat sau către o entitate care îi preia misiunea (106).
(b)
În al doilea rând, este vorba, în general, de un transfer de „drepturi și obligații” (termenul obligații însemnând în mod sigur datorii), uneori de un transfer de „patrimoniu” (107) (formulare care include și datoriile). Singurul exemplu identificat de dispariție pură și simplă a unei instituții publice ar include, în orice situație, transferul „datoriilor” către alte entități de drept public (108).
(c)
În al treilea rând, chiar și atunci când dispare misiunea, în practică, drepturile și obligațiile instituției publice sunt preluate de un alt organism.
(d)
În al patrulea și ultimul rând, practica descrisă de studiu este conformă cu directiva de codificare nr. 02-060-M95 din 18 iulie 2002 și cu ghidul privind organizarea financiară a creărilor, transformărilor și desființărilor instituțiilor publice naționale susmenționate (109), și anume, că drepturile și obligațiile unui IPIC lichidat revin statului sau persoanei juridice care preia misiunea instituției respective.
(132)
În definitiv, conform celor arătate de expertul său în cauza serviciilor poștale, Comisia constată că datoriile instituțiilor publice sunt, în realitate, transferate întotdeauna unei alte persoane juridice de drept public în cazul dispariției instituției publice care îndeplinea o misiune. Creditorii acestor instituții publice, din categoria cărora face parte și instituția publică IFP, sunt asigurați astfel în privința faptului că datoriile lor neachitate nu se vor stinge.
C. Concluzie privind existența unei garanții de stat în favoarea instituției publice IFP
(133)
În temeiul elementelor prezentate pentru a dovedi existența unei garanții pentru compensarea creanțelor individuale și menținerea existenței obligațiilor instituției publice IFP, Comisia constată că, de la schimbarea statutului instituției publice IFP, care s-a produs la 7 iulie 2006:
-
creditorii instituției publice IFP nu întâmpină obstacolele obișnuite prevăzute în dreptul privat și în dreptul public care pot împiedica achitarea integrală a unei creanțe;
-
creditorii instituției publice IFP pot utiliza, pentru recuperarea creanțelor lor, proceduri specifice care autorizează statul să oblige organismul debitor la plata creanței;
-
dreptul francez nu dă nicăieri de înțeles creditorilor instituției publice IFP că aceasta poate face față unei situații definitive de insuficiență de fonduri;
-
în caz de insuficiență de fonduri, documentele bugetare lasă să se înțeleagă că statul poate acorda o subvenție excepțională organismelor din sectorul public, din care face parte și instituția publică IFP;
-
dacă procedurile prezentate anterior nu permit creditorului să obțină satisfacție, el poate angaja răspunderea statului pentru a obține achitarea integrală a creanței sale;
-
dacă acțiunile presupuse anterior se desfășoară în timp, creditorul are certitudinea că creanța sa nu va dispărea, deși instituția publică IFP a suferit o transformare organică.
(134)
Aceste particularități sunt intrinsec legate de statutul de instituție publică al IFP și implică faptul că statul are rol de garant în ultimă instanță. Așadar, se poate concluziona în mod justificat că instituția publică IFP beneficiază de o garanție nelimitată din partea statului francez în virtutea statutului său de IPIC.
(135)
Garanția de stat nelimitată în favoarea instituției publice IFP determină un transfer de resurse de stat în sensul punctului 2.1 din Comunicarea privind garanțiile menționată anterior. Într-adevăr, instituția publică IFP nu plătește nicio primă pentru această garanție. În acest fel, se creează atât un avantaj pentru întreprindere, cât și o pierdere din resursele publice, deoarece statul renunță la remunerația care, în mod normal, însoțește garanțiile. În plus, garanția creează un risc de angajament potențial și viitor asupra resurselor statului, care ar putea fi obligat să achite datoriile instituției publice IFP (110).
(136)
În sfârșit, garanția de stat nelimitată în favoarea instituției publice IFP este imputabilă statului pentru că decurge din statutul de drept public al instituției publice IFP, din principii de drept intern, precum și din două acte legislative, și anume, Legea din 25 ianuarie 1985, devenită Codul comercial, și Legea nr. 80-539 din 16 iulie 1980, inclusiv normele sale de aplicare.
7.1.1.2 Neacoperirea filialelor de drept privat ale grupului IFP de către garanția nelimitată
(137)
Așa cum Comisia a indicat deja acest lucru în decizia sa în cazul C 51/2005 (111) menționat anterior, în decizia de inițiere privind cazul în speță, și în partea a doua („Grupul IFP”), instituția publică IFP și filialele sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat formează, din perspectiva dreptului concurenței, un grup economic: într-adevăr, instituția publică IFP deține în mod direct 100 % din capitalul Axens și 100 % din capitalul Beicip-Franlab și în mod indirect 100 % din capitalul Prosernat, exercită un control asupra filialelor sale prin prezența persoanelor din conducere în instanțele decizionale ale acestora din urmă, se pronunță, în special, cu privire la direcțiile strategice și deciziile fundamentale pentru viitorul filialelor, și este legată prin acorduri exclusive de transfer de tehnologii indispensabile pentru desfășurarea activităților economice ale filialelor (acorduri care cuprind drepturi reciproce de prim refuz (112)), precum și prin contracte de punere la dispoziție de spații și de personal, astfel încât integrarea economică a instituției publice IFP și a filialelor sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat este suficient de puternică pentru a se ajunge la o astfel de concluzie. Prin urmare, este necesar să se examineze întinderea exactă a garanției de stat pentru a stabili dacă, în caz de faliment al unei filiale de drept privat a instituției publice IFP, resursele publice ar putea fi mobilizate pentru despăgubirea creditorilor săi (cu alte cuvinte, dacă activitățile economice ale filialelor instituției publice IFP sunt sau nu acoperite de garanție de stat nelimitată).
(138)
În observațiile sale, societatea UOP Limited nu se pronunță în această problemă. Argumentele sale se bazează pe percepția pe care actorii din piață o au despre entitatea „IFP/Axens”, care ar fi, în opinia sa, de natură să confere un avantaj grupului IFP, atât în ceea ce privește furnizorii, cât și clienții sau furnizorii de capital. Acest aspect va fi examinat în secțiunea 7.1.4 din prezenta decizie consacrată analizării avantajelor pe care grupul IFP le obține în urma acestei măsuri.
(139)
În schimb, după cum se menționează la considerentul 47, autoritățile franceze contestă existența unei garanții de stat în favoarea filialelor instituției publice IFP, în special în virtutea statutului lor de societăți pe acțiuni de drept comun.
(140)
După exemplul demonstrației existenței unei garanții nelimitate în favoarea instituției publice IFP prezentate în secțiunea 7.1.1.1, Comisia va examina succesiv măsura în care creditorii filialelor de drept privat ale instituției publice IFP beneficiază de o garanție în ceea ce privește rambursarea creanțelor lor individuale (A) sau de o garanție privind menținerea obligațiilor acestor filiale (B) în cazul insuficienței activelor.
A. Creditorii filialelor instituției publice IFP nu au nicio garanție în ceea ce privește rambursarea creanțelor lor individuale
(141)
Filialele instituției publice IFP au statutul de societăți pe acțiuni. Ca persoane juridice de drept privat (spre deosebire de acționarul lor majoritar, care este o instituție publică), acestea se încadrează complet în domeniul de aplicare al procedurilor de redresare și de lichidare judiciară de drept comun (113) în Franța.
(142)
Înainte de a examina dacă răspunderea acționarului majoritar, instituția publică IFP, ar putea fi angajată pentru filialele sale (b), este necesar să se prezinte procedura de lichidare judiciară de drept comun la care aceste filiale de drept privat ar fi supuse în caz de încetare a plăților (a).
a) Procedura de lichidare judiciară de drept comun
(143)
Presupunând că una dintre filialele grupului IFP, societate pe acțiuni, se află într-o situație de încetare a plăților (cu alte cuvinte, nu își mai poate onora datoriile exigibile cu activul disponibil), iar redresarea pare în mod evident imposibilă (114), procedura de drept comun (115) ar conduce la plasarea acesteia în lichidare judiciară. Inițierea procedurii (116) ar fi solicitată, după caz, de către debitor cel târziu în cursul celor 45 de zile de la încetarea plăților (cu excepția cazului în care acesta din urmă a solicitat deja inițierea unei proceduri de conciliere). O astfel de procedură de lichidare judiciară ar avea drept scop încetarea activității întreprinderii sau realizarea patrimoniului acesteia printr-o cesiune globală sau separată a drepturilor și a bunurilor sale (117). În decizia care ar iniția procedura de lichidare judiciară (118), tribunalul ar desemna un judecător-comisar și ar numi, în calitate de lichidator, un mandatar judiciar sau o persoană aleasă pentru expertiza sa în domeniu. Lichidatorul ar stabili apoi, în termen de o lună de la numirea sa, un raport cu privire la situația întreprinderii, apoi ar proceda la operațiunile de lichidare, precum și la verificarea (119) creanțelor (120). Încasările din lichidare vor fi apoi distribuite între creditori în funcție de rangul lor (creditori privilegiați și ipotecari, creditorii care beneficiază de o garanție mobiliară specială, creditorii subordonați, adică neprivilegiați, în mod proporțional cu creanțele lor).
(144)
Atunci când nu mai există pasive exigibile și lichidatorul dispune de fonduri suficiente pentru a despăgubi creditorii sau atunci când continuarea operațiunilor de lichidare judiciară este imposibilă din cauza insuficienței activelor, închiderea lichidării judiciare este pronunțată de tribunal (121). După încheierea procedurii, debitorul beneficiază de principiul necontinuării urmăririi. Cu alte cuvinte, decizia de încheiere a lichidării judiciare din insuficiență de active nu oferă creditorilor posibilitatea de a exercita urmărirea împotriva debitorului, cu excepția cazului (122) în care creanța rezultă dintr-o condamnare penală sau din drepturi legate de persoana creditorului.
b) Inexistența unui mecanism de garantare în favoarea filialelor de drept privat ale instituției publice IFP
(145)
După cum a explicat expertul Comisiei în cauza serviciilor poștale, în unele societăți comerciale, în special societățile pe acțiuni și societățile cu răspundere limitată, asociații nu sunt, în mod normal, obligați să ramburseze datoriile structurii la care participă dincolo de aportul lor inițial. Ca societăți pe acțiuni, filialele instituției publice IFP se încadrează în această categorie. De asemenea, în grupul IFP, la fel ca în orice alt grup de societăți, în caz de faliment al unei societăți filiale constituite sub forma unei societăți cu risc limitat (în acest caz, o societate pe acțiuni), în lipsa unor garanții, avize, scrisori de intenție sau de confort (123) care ar angaja-o în mod explicit, răspunderea societății-mamă se limitează la pierderea aporturilor sale (ca în cazul oricărui acționar ordinar).
(146)
Având în vedere apartenența instituției publice IFP și a filialelor sale la același grup economic în sensul dreptului concurenței, este necesar să se verifice dacă, în dreptul francez privind societățile comerciale, raportul de dependență economică în care sunt plasate filialele față de societatea-mamă este sau nu susceptibil, în caz de faliment al acestor filiale de drept privat, se angajeze automat răspunderea instituției publice IFP și, astfel, să mobilizeze resurse publice, statul asigurând cea mai mare parte a finanțării sale și conferind instituției publice o garanție nelimitată implicită.
(147)
În urma acestei analize aprofundate, Comisia este în măsură să concluzioneze că în dreptul francez civil și comercial, în caz de faliment al uneia dintre filiale, răspunderea acționarului său majoritar nu este, în principiu, angajată, cu excepția cazului în care se demonstrează existența unei culpe a acționarului majoritar în gestionarea filialei sale (i). Proiectele avute în vedere recent, apoi abandonate, privind reforma Codului civil, care vizează extinderea, în cazul raportului dintre societatea-mamă și filialele unui grup, a principiului răspunderii pentru fapta altuia, au confirmat că, din contră, un astfel de principiu nu există, în prezent, în dreptul francez (ii).
i) Lipsa răspunderii generale a acționarului pentru filiala sa
(148)
Conform doctrinei (124), organizarea unui grup nu ar fi, în sine, o sursă de răspundere în cascadă. Legislația franceză ar respecta principiul răspunderii personale formulat în articolul 1382 din Codul civil (125). Numai o faptă ilicită, imputabilă comportamentului societății-mamă, ar fi, prin urmare, de natură să ofere acces la patrimoniul său.
(149)
Cu titlu introductiv, în măsura în care, în speță, societatea-mamă a grupului IFP este o persoană juridică de drept public (instituția publică IFP), această chestiune ridică o dificultate suplimentară: este necesar, de fapt, să se aibă în vedere, în prealabil, sistemul jurisdicțional (administrativ sau judiciar) care să dețină, în sistemul francez și în cazul de față, competența pentru cercetarea unei posibile răspunderi a unei persoane juridice de drept public care controlează o persoană juridică de drept privat aflată în lichidare judiciară.
(150)
Comisia constată că, în ceea ce privește acțiunile în răspundere pentru insuficiență de active (126), Tribunal des conflits a considerat mult timp că jurisdicția judiciară era competentă în cazul în care persoana publică era administrator de drept (127), iar jurisdicția administrativă în cazul în care persoana publică era administrator de fapt (128). Cu toate acestea, se pare că în acest domeniu, repartizarea competențelor între jurisdicțiile administrative și judiciare se bazează, de acum înainte, pe natura serviciilor prestate: serviciu public administrativ sau activitate industrială sau comercială.
(a)
În cazul unui serviciu public administrativ, se pare că jurisprudența anterioară, bazată pe gestionarea de drept sau de fapt, a fost abandonată de Tribunal des conflits (129) ca urmare a deciziei sale în cauza Département de la Dordogne (130): Înalta Curte s-a pronunțat atunci în favoarea competenței judecătorului administrativ, fiind vorba despre un serviciu public administrativ, și aceasta, indiferent dacă persoana publică este administrator de drept sau de fapt al persoanei private care exercită această misiune de serviciu public. După ce a amintit, în conformitate cu hotărârea Blanco (131) că „răspunderea care poate aparține statului sau altor persoane juridice de drept public în ceea ce privește prejudiciile imputate serviciilor lor publice administrative se supune unui regim de drept public” (Subliniere adăugată) și că nu există altă posibilitate decât în cazul în care se prevede în mod expres în lege, Tribunal des conflits a statuat că nu rezultă din Legea din 25 ianuarie 1985 privind redresarea și lichidarea judiciară a întreprinderilor (în prezent codificată în articolele L. 624-3 și următoarele din Codul comercial) „că legislatorul intenționează, prin derogare de la principiile care reglementează răspunderea persoanelor publice, să plaseze sub jurisdicția instanțelor judiciare cercetarea răspunderii civile a statului sau a altor persoane juridice de drept public în cadrul exercitării unei misiuni de serviciu public administrativ.” (Subliniere adăugată).
(b)
Invers, atunci când este vorba despre o activitate industrială sau comercială, competența pentru cercetarea răspunderii civile a unei persoane juridice de drept public care controlează o persoană privată aflată în lichidare aparține în mod clar sistemului judiciar. În decizia din cauza Société d'Économie Mixte Olympique d'Alès en Cévennes (132), Tribunal des conflits a statuat că „dacă cercetarea răspunderii civile a statului sau a altor persoane juridice de drept public în cadrul exercitării unei misiuni de serviciu administrativ este de competența instanțelor administrative, o astfel de acțiune ține de competența instanțelor judiciare în cazul în care răspunderea statului sau a persoanei juridice de drept public este cercetată în cadrul unei activități industriale sau comerciale fără a fi nevoie să se stabilească măsura în care colectivitatea vizată a acționat ca administrator de fapt sau de drept.” (Subliniere adăugată). Pentru a ajunge la această concluzie în cauza în speță, Tribunal des conflits a înlăturat caracterul de serviciu public administrativ al activităților desfășurate de o societate pe acțiuni cu consiliu director și consiliu de supraveghere (SEM Olympique d'Alès en Cévennes) pe baza a două considerente: obiectul său (133), pe de o parte, și metoda sa de finanțare (134), pe de altă parte.
(151)
În ceea ce privește în special societățile pe acțiuni Axens, Beicip-Franlab și Prosernat, filialele de drept privat controlate de instituția publică IFP, din informațiile din dosar, inclusiv cele amintite la considerentul 159, reiese că obiectul lor are o finalitate economică (135) și nu administrativă. În plus, cea mai mare parte a resurselor acestor întreprinderi provin din veniturile din exploatare generate de activitățile lor economice, și nu dintr-o finanțare publică. În final, trebuie remarcat faptul că aceste filiale ale instituției publice IFP au fost create ca societăți comerciale la inițiativa unei persoane juridice de drept privat (136) (și nu a unei autorități publice, transformarea instituției publice IFP în IPIC având loc abia la 7 iulie 2006). De asemenea, natura industrială și comercială a activităților filialelor Axens, Beicip-Franlab și Prosernat este incontestabilă și, în caz de lichidare judiciară, jurisdicțiile judiciare ar fi, fără îndoială, competente pentru cercetarea unei posibile acțiuni în răspundere împotriva instituției publice IFP.
(152)
În aceste condiții, trebuie verificate condițiile de angajare a răspunderii acționarului majoritar în temeiul jurisprudenței Curții de Casație, însă, pentru a extinde o procedură de lichidare judiciară inițiată cu privire la o entitate determinată (filiala) la o altă persoană juridică (societatea-mamă), cerințele care se impun sunt foarte stricte. În confruntarea cu o filială falimentară, victimele acțiunilor sale sunt obligate să dovedească conduita culpabilă a societății-mamă pentru obținerea de compensații, în special negarea de către aceasta din urmă a personalității juridice a filialei sale (α) și administrarea defectuoasă a societății controlate (β).
α) Negarea personalității juridice a filialei de către societatea-mamă
(153)
Jurisprudența Curții de Casație a consacrat posibilitatea extinderii răspunderii societății-mamă la acțiunile filialelor sale în două cazuri excepționale (137) pe de o parte, atunci când patrimoniul filialei se confundă cu cel al societății-mamă (ipoteză denumită „confuziunea de patrimonii”) și pe de altă parte, în cazul în care filialele sunt persoane juridice fictive (ipoteză denumită „natura fictivă a persoanei juridice”).
(154)
În ceea ce privește „confuziunea de patrimonii” (138), această noțiune califică, în general, situația în care contabilitățile a două entități juridice distincte sunt de așa natură încât nu se poate stabili la care dintre ele se raportează un element particular de activ sau pasiv. Cu toate acestea, pentru a demonstra existența unei astfel de confuziuni de patrimonii, existența unor legături, chiar strânse, între societățile din cadrul grupului, nu este suficientă. De asemenea, identitatea asociaților sau a administratorilor, chiar identitatea sediului social (139), nu permit, în sine, stabilirea confuziunii de patrimonii. Formalizarea relațiilor din cadrul grupurilor în acordurile semnate de societatea-mamă și filialele sale este de multe ori suficientă pentru a exclude orice posibilitate de confuzie a patrimoniilor (140).
(155)
În două cauze recente, Metaleurop (141) și AOL Liberté (142), Curtea de Casație pare să își fi înăsprit controlul asupra condițiilor de prelungire a unei proceduri cu privire la societatea-mamă a unui grup. Integrarea, chiar foarte avansată, a societăților grupului, nu conduce neapărat la o confuziune de patrimonii. Conform doctrinei (143), „nici convențiile privind lichiditățile și schimburile între cele două entități, nici schimburile de personal, nici avansurile de fonduri de către societatea-mamă, nici controlul societății-mamă asupra puterii de gestiune a filialei nu au caracterul unei dezordini generalizate a conturilor, care să justifice reunificarea patrimoniilor”. Așadar, pare deosebit de dificilă angajarea răspunderii unei societăți-mamă în ceea ce privește acțiunile uneia dintre filialele sale în temeiul confuziunii patrimoniilor lor (144), nivelul probator solicitat de Curtea de Casație pentru a o demonstra fiind extrem de ridicat.
(156)
În speță, este clar faptul că Comisia a evidențiat deja că „[…] instituția publică IFP și filialele implicate fiind entități juridice separate, conturile acestora sunt separate” (145). În plus, convențiile semnate între instituția publică IFP și filialele sale, în special acordurile exclusive de transferuri tehnologice, sau furnizarea de personal (146), nu au caracterul unei dezordini generalizate a conturilor, care să justifice reunificarea patrimoniilor în sensul jurisprudenței Curții de Casație, fiecare serviciu fiind contabilizat în mod specific în bilanțul fiecărei entități a grupului IFP, astfel cum se va stabili în special în părțile 7.1.4 și 7.3.
(157)
În ceea ce privește „natura fictivă a persoanei juridice”, aceasta se referă la caracterizarea inexistenței unor elemente din contractul de societate al filialei (affectio societatis), pentru a dovedi că nu are viață socială reală. Curtea de Casație (147) se consideră a fi în prezența unei societăți fictive în cazul în care persoana juridică împotriva căreia a fost inițiată procedura nu are decât o existență aparentă, neavând o activitate separată (148) de aceea a deținătorului afacerii, persoană fizică sau juridică.
(158)
Pe baza informațiilor publice disponibile (149), Comisia constată, de asemenea, că instituția publică IFP și Axens, Beicip-Franlab și Prosernat nu au nici aceleași coordonate, nici aceleași locuri de desfășurare a activității:
(a)
Instituția publică IFP este înregistrată în Registrul Comerțului și Societăților (în continuare „RCS”) din Nanterre sub numărul B 775 729 155, și are sediul social în Rueil-Malmaison (150). Instituția publică IFP dispune de două amplasamente, situate în Franța, respectiv la Solaize (151) și la Pau (152).
(b)
Axens este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 599 815 073 și sediul său social este situat tot în Rueil-Malmaison, dar la o adresă diferită (153) de cea a societății-mamă. Centrele sale de exploatare sunt, de asemenea, situate la amplasamente diferite față de cele ale societății-mamă, de obicei, în afara Franței: în Statele Unite ale Americii la Houston (Texas), la Princeton (New Jersey), la Savannah (Georgia) și la Calvert City (Kentucky), în Canada la Brockville (Ontario), în China la Beijing, în Japonia la Tokyo, în India la New Delhi, în Bahrain, în Rusia la Moscova;
(c)
Beicip-Franlab este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 679 804 047, iar sediul său social este situat tot în Rueil-Malmaison, dar la o adresă diferită (154) de cea a societății-mamă și a Axens. Ea are filiale și birouri în multe țări, printre care în Bahrain, la Abu Dhabi, în Libia la Tripoli, în Malaezia la Kuala Lumpur, în Statele Unite ale Americii la Houston în Texas, în Mexic la Villahermosa, în Brazilia la Rio de Janeiro și în Rusia la Moscova;
(d)
Prosernat este înregistrată în RCS din Nanterre sub numărul B 315 251 330 și sediul său social este situat la Puteaux (155). Societatea declară (156) că este prezentă în aproape 20 de țări din întreaga lume, în special în America de Sud (Argentina, Brazilia, Venezuela), Europa (Marea Britanie, Italia, Norvegia), în Africa de Nord (Algeria, Egipt), în țările din Golf (Arabia Saudită, Emiratele Arabe Unite, Kuweit, Oman, Qatar), în Iran, în Rusia și în Comunitatea Statelor Independente, precum și în Asia de Sud-Est.
(159)
Mai mult decât atât, în speță, activitățile economice desfășurate de fiecare dintre filiale sunt reale, astfel încât acestea nu pot fi calificate în mod rezonabil ca fiind fictive, și aceasta cu atât mai mult cu cât Curtea de Casație este foarte exigentă în calificarea unei persoane juridice ca fiind „fictivă” (157):
(a)
Societatea Axens, înființată în anul 2001, exercită efectiv o activitate economică pe piața catalizatorilor și a tehnologiilor pentru industriile de rafinare și petrochimice, pentru care are peste 600 de angajați și datorită căreia are anual o cifră de afaceri de aproximativ 300 de milioane EUR.
(b)
Societatea Beicip-Franlab, fondată în 1967, desfășoară o activitate efectivă în editarea și difuzarea de programe informatice specializate în domeniul „explorării-zăcămintelor”, precum și în realizarea de studii și consultanță. Această activitate implică mai bine de 100 de angajați și înregistrează o cifră de afaceri anuală de aproximativ 40 de milioane EUR.
(c)
Societatea Prosernat, achiziționată în anul 2001, este activă în domeniul studiilor și serviciilor și al producției de echipamente destinate tratării gazelor naturale și recuperării sulfului. Pentru a desfășura această activitate, societatea numără aproximativ 70 de angajați și înregistrează o cifră de afaceri de aproximativ 50 de milioane EUR.
(160)
Din cele de mai sus rezultă că, în afara cazului de gestionare defectuoasă, care va fi studiat la considerentele 161-164, cazurile extrem de limitate - natura fictivă a persoanei juridice a filialei sau confuziunea între patrimoniul filialei și cel al societății-mamă - prevăzute de jurisprudență pentru angajarea răspunderii societății-mamă pentru fapta filialelor sale nu sunt îndeplinite în mod clar în speță. În consecință, Comisia consideră că nu sunt întrunite condițiile pentru stabilirea automată a răspunderii instituției publice IFP în caz de lichidare a filialelor sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat.
β) Răspunderea pentru administrarea defectuoasă a filialei de către societatea-mamă
(161)
Exercitarea în mod incorect a controlului filialei este în mod tradițional de natură să angajeze răspunderea societății-mamă (158). Când aceasta din urmă a comis erori în controlul pe care trebuie să îl exercite asupra gestiunii filialelor sale, „în special pentru grupurile de societăți, jurisprudența permite angajarea răspunderii societății-mamă” (159). Doctrina prevede că eroarea de gestiune a societății-mamă, care a acționat ca administrator de drept sau de fapt al filialei în dificultate, este susceptibilă să îi angajeze răspunderea (160) în caz de lichidare. Într-adevăr, societatea-mamă poate fi răspunzătoare în calitatea sa de asociat al filialei (161) în cazul în care îi pot fi imputate fapte culpabile care au stat la originea dificultăților societății controlate (162).
(162)
Dreptul comun prevede, prin urmare, răspunderea administratorilor față de societate, de asociații sau creditorii acesteia (163). În prezența unui grup, creditorii uneia dintre filialele aflate în situația încetării plăților vor încerca să demonstreze că societatea-mamă și-a asumat funcția de administrator - de drept sau de fapt (164) - al filialei. Prin urmare, răspunderea subiectivă a unei societăți-mamă pentru filiala sa este în special consacrată în dreptul procedurilor colective (165) și, mai precis, în cadrul acțiunii în răspundere pentru insuficiență de active (166), cu condiția ca această societate să se fi comportat ca administrator (167) al filialei sale. Cu toate acestea, pentru angajarea răspunderii subiective a societății-mamă, caracterul subiectiv trebuie demonstrat și, mai ales, o relație de cauzalitate între aceasta și prejudiciul suferit ca urmare a comportamentului filialei (168).
(163)
În orice caz, din cele de mai sus reiese că aceste angajări nu constituie în niciun caz acțiuni în garanție, deoarece se întemeiază întotdeauna pe răspunderea subiectivă a societății-mamă. De asemenea, aceste acțiuni nu sunt susceptibile să stabilească un principiu general de răspundere a societății-mamă pentru filialele sale, care ar încălca principiul limitării răspunderii acționarului la aporturile inițiale efectuate către societăți pe acțiuni, în afara cazurilor în care aceste societăți pe acțiuni sunt entități fictive sau patrimoniul acestora se confundă cu cel al societății-mamă, ipoteze ce pot fi eliminate în cazul de față.
(164)
În definitiv, din jurisprudența Curții de Casație reiese că invocarea principiului răspunderii subiective a societății-mamă în gestionarea filialei nu are nicio legătură cu mecanismul echivalent unui regim de garanție.
ii) Proiectele recente de reformă a răspunderii pentru fapta altuia
(165)
În stadiul actual al legislației, conform concluziilor unui recent raport parlamentar de informare (169) se pare că „soluțiile generate de jurisprudență evidențiază obstacolul pe care îl constituie personalitatea juridică în cadrul imputabilității răspunderii” (170). (Subliniere adăugată).
(166)
Acest obstacol pare în acest moment dirimant, în Franța fiind recent începută o dezbatere cu privire la oportunitatea unei reforme a Codului civil care să extindă la situațiile de dependență economică răspunderea pentru fapta altuia (171) (în special pentru relațiile în care se află filialele unui grup față de societatea-mamă. Unele asociații ale consumatorilor (172) care figurează în raportul parlamentar menționat anterior par să deplângă faptul că tehnica de „filializare” a societăților va permite anumitor entități, în caz de litigii ulterioare, să se opună separării juridice a societăților din grup atunci când este vorba despre răspunderea unei filiale, deși ofertele comerciale evidențiază imaginea unui grup de societăți perfect integrate care furnizează un pachet de servicii.
(167)
Articolul 1355 din ante-proiectul Catala (173) a propus recent instaurarea unui nou temei al răspunderii pentru fapta altuia care să repună în discuție principiul autonomiei juridice a filialelor:
„Art. 1355
Suntem răspunzători de drept pentru prejudiciile cauzate de aceia al căror mod de viață îl reglementăm sau a căror activitate o organizăm, încadrăm sau controlăm în interes propriu. […]”
(168)
Comentariile aduse de redactorii acestui ante-proiect sunt concludente cu privire la inovațiile propuse de acest text în privința răspunderii extracontractuale pentru fapta altuia. Adoptarea sa ar adăuga ca posibil fundament „actul de a încadra și de a organiza activitatea altuia în interesul personal al celui care exercită acest control” (174), ceea ce ar putea schimba radical stadiul legislației actuale, mai ales că aceste responsabilități vor putea fi de acum stricte: acestea nu ar fi „subordonate probării culpei persoanei responsabile, ci probării unei fapte care ar fi putut angaja răspunderea personală a autorului direct, dacă acesta nu ar fi acționat sub controlul altuia” (175).
(169)
Paragraful (2) al articolului 1360 din ante-proiect nu recunoaște acest principiu în cazul răspunderii societății-mamă a unui grup de societăți pentru filialele sale:
„Art. 1360
[…] De asemenea, este răspunzător cel care controlează activitatea economică sau patrimonială a unui profesionist în situație de dependență, chiar dacă acționează pe cont propriu, atunci când victima stabilește că fapta prejudiciabilă este legată de exercitarea controlului. Acesta este în special cazul societăților-mamă pentru prejudiciile cauzate de către filialele lor sau al concedenților pentru prejudiciile cauzate de către concesionarii lor.” (Subliniere adăugată).
(170)
Din cele ce preced reiese că, din contră, în stadiul actual al dreptului francez, angajarea răspunderii societății-mamă pentru filiala sa presupune, după cum s-a discutat mai sus, dovedirea culpei societății-mamă în situația filialei.
(171)
În ceea ce privește evoluția preconizată a dreptului pozitiv francez, Comisia notează că reforma propusă în acest punct pare să fi fost abandonată. Într-adevăr, în cadrul raportului parlamentar menționat anterior, Grupul de lucru al comisiei juridice s-a declarat în detrimentul unei „consacrări a existenței unei răspunderi obiective în virtutea unei stări de dependență economică” (Recomandarea nr. 19). O reformă în această direcție nu mai pare a fi la ordinea zilei: nu apare nici în proiectul de lege nr. 657 privind reforma răspunderii civile (176) prezentate în cadrul sesiunii ordinare 2009-2010 (înregistrată la președinția Senatului la 9 iulie 2010).
(172)
În concluzie, spre deosebire de răspunderea statului în caz de faliment al instituțiilor sale publice, care prezintă caracteristicile unui mecanism de garantare (în special) în virtutea automatismului său, în stadiul actual al dreptului francez, nu există nicio angajare implicită și automată a răspunderii societăților-mamă pentru acțiunile filialelor lor de drept privat aflate în lichidare judiciară.
B. Creditorii filialelor instituției publice IFP nu dispun de nicio garanție în ceea ce privește menținerea existenței și/sau a obligațiilor lor
(173)
Pe baza celor menționate mai sus, Comisia este în măsură să concluzioneze că, în cazul în care, ca societăți pe acțiuni, filialele instituției publice IFP s-ar desființa în urma încheierii unei proceduri de lichidare, drepturile și obligațiile acestora ar dispărea împreună cu ele. În condiții similare, acționarul lor majoritar, instituția publică IFP, ar avea cu siguranță opțiunea de a injecta în prealabil capital (177) pentru a preveni desființarea-lichidarea lor. Un astfel de aport de fonduri ar putea asigura menținerea creanțelor deținute de terți la aceste filiale.
(174)
Cu toate acestea, ar fi o alegere strategică a instituției publice, și nu o obligație legală care i s-ar impune în mod automat. Mai mult decât atât, această alegere ar fi strict reglementată de legislația privind ajutoarele de stat: în ipoteza în care această intervenție de capital nu ar fi justificată printr-un comportament de investitor privat în economia de piață, aceasta se va supune în continuare controlului (și acordului) anterior (anterioare) al(e) Comisiei Europene, după notificarea de către autoritățile franceze.
(175)
De asemenea, Comisia este, prin urmare, în măsură să constate că, în cazul unei proceduri de lichidare, creditorii filialelor instituției publice IFP nu au nicio certitudine în ceea ce privește stingerea creanțelor lor.
C. Concluzie privind inexistența unei garanții de stat care să acopere filialele de drept privat ale instituției publice IFP
(176)
Pe baza celor de mai sus, Comisia este în măsură să concluzioneze că, spre deosebire de creditorii instituției publice IFP, creditorii filialelor de drept privat ale grupului IFP nu dispun de garanție nici în ceea ce privește rambursarea creanțelor lor individuale, nici în ceea ce privește menținerea existenței acestor societăți pe acțiuni în caz de lichidare. Rezultă de aici că aceste filiale de drept privat nu sunt acoperite de garanția nelimitată de care beneficiază instituția publică IFP în virtutea statutului său. Comisia își întemeiază analiza pe faptul că creditorii filialelor de drept privat ale instituției publice IFP:
-
se supun în continuare procedurilor de drept comun în materie de redresare și de lichidare a întreprinderilor;
-
nu pot, în stadiul actual al dreptului francez, să angajeze automat răspunderea acționarului majoritar al filialelor, instituția publică IFP (și, prin urmare, statul francez) pentru acțiunile acestor filiale; de fapt, trebuie să facă, în prealabil, dovada că instituția publică a fost în culpă, ceea ce exclude ca o astfel de angajare a răspunderii să fie automată, și să fie, prin urmare, asimilată unui mecanism de garantare.
(177)
Comisia subliniază că a adoptat deja concluzii similare în alte cazuri în care a considerat că o societate pe acțiuni, deținută 100 % de o instituție publică sau chiar de stat nu a fost acoperită de garanția publică nelimitată de care beneficia acționarul său. În ceea ce privește societățile pe acțiuni deținute direct de stat, Comisia a constatat din 2003, în cauza EDF (178), că transformarea unui IPIC în societate pe acțiuni de drept comun și, prin urmare, supunerea sa la dreptul comun al falimentului, a avut ca efect eliminarea garanției de care societatea beneficiase până la acel moment. Această logică a fost confirmată recent atunci când La Poste a fost ea însăși transformată în societate pe acțiuni (179) deținută 100 % de stat. În ceea ce privește societățile pe acțiuni deținute de instituții publice, Comisia a recunoscut, în decizia de mai sus cu privire la crearea La Banque Postale, că statutul juridic al acestei filiale societate pe acțiuni deținută integral de o instituție publică (în acest caz, de La Poste, care, la acea vreme, avea un statut de drept public asimilabil unui IPIC) a permis, în sine, excluderea existenței unei garanții nelimitate la nivelul său (180).
7.1.2 NATURA ECONOMICĂ A ACTIVITĂȚILOR INSTITUȚIEI PUBLICE IFP ACOPERITE DE GARANȚIA NELIMITATĂ
(178)
După cum Comisia a indicat deja în deciziile sale anterioare cu privire la instituția publică IFP (181), în temeiul statutului său, instituția publică IFP îndeplinește trei misiuni:
-
o misiune de cercetare și dezvoltare în domeniul prospectării petroliere și gazifere, al tehnologiilor de rafinare și petrochimice,
-
o misiune de formare a inginerilor și tehnicienilor,
-
o misiune de informare și de documentare în legătură cu sectoarele în cauză.
(179)
Autoritățile franceze, astfel cum se menționează la considerentul 31, consideră că instituția publică IFP este un organism de cercetare învestit cu o triplă misiune de interes general (cercetare, formare și documentare).
(180)
De asemenea, Comisia consideră că, având în vedere sarcinile care îi sunt încredințate, instituția publică IFP poate fi calificată drept „organism de cercetare” în sensul punctului 2.2. litera d) din Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare (182) (în continuare „Cadrul C&D&I”): scopul său principal este acela de a desfășura activități de cercetare fundamentală (183), de cercetare industrială (184) sau de dezvoltare experimentală (185) și de a difuza rezultatele acestora prin instruire, publicare sau transfer de tehnologie.
(181)
În conformitate cu jurisprudența Curții de Justiție (186), finanțarea publică a activităților desfășurate de un organism de cercetare (inclusiv acoperirea acestora de o garanție de stat nelimitată) poate (187) determina acordarea unui ajutor de stat dacă organismul în cauză exercită o activitate economică, adică o activitate care constă în furnizarea de bunuri sau servicii pe o piață dată (188), indiferent de statutul său juridic și de metoda sa de finanțare.
(182)
În ceea ce privește în mod specific natura economică (sau neeconomică) a activităților desfășurate de organismele de cercetare, Comisia a precizat în cursul practicii sale decizionale (189) ceea ce consideră relevant din fiecare dintre aceste categorii.
(183)
În ceea ce privește principalele activități ale organismelor de cercetare, Comisia consideră că acestea constituie, în principiu, activități de tip neeconomic, mai precis:
-
activitățile de formare în vederea sporirii și îmbunătățirii calificării resurselor umane;
-
activitățile de C&D independente în vederea extinderii cunoștințelor și dobândirii unei mai bune înțelegeri, inclusiv C&D în colaborare;
-
difuzarea rezultatelor cercetării.
(184)
De asemenea, aceasta estimează că transferul de tehnologie (transferul de licență, crearea de produse derivate sau alte forme de gestionare a cunoașterii produse de organismul de cercetare) constituie o activitate neeconomică atunci când este efectuată „la nivel intern” (190) și când toate veniturile pe care le generează sunt reinvestite în activitățile principale ale organismelor de cercetare.
(185)
În schimb, Comisia consideră că cercetările efectuate în temeiul unor contracte încheiate cu industria, închirierea de echipamente de cercetare sau activitățile de consultanță (191) au caracterul unei activități economice.
(186)
În speță, garanția nelimitată acordată instituției publice IFP în virtutea statutului său de IPIC acoperă atât activitățile neeconomice (care nu ridică, în sine, o problemă în temeiul legislației privind ajutoarele de stat), cât și activitățile sale economice, care sunt de două tipuri.
(187)
În ceea ce privește primul tip de activități economice, deși autoritățile franceze consideră, așa cum se menționează în considerentul 31, că activitățile instituției publice IFP sunt, în mare parte, neeconomice, acestea au recunoscut în scrisorile lor din 13 ianuarie și 16 iulie 2010 că, în afara domeniului de activitate exclusiv al filialelor sale, instituția publică IFP prestează servicii constând, în principal, în închirierea de echipamente și spații, furnizarea de personal, prestarea de servicii juridice în beneficiul filialelor, dar și servicii de cercetare contractuală în numele unor terți și în numele filialelor sale. După cum s-a menționat în considerentul 185, aceste activități au caracter economic în sensul atribuit, de obicei, de Comisie.
(188)
În ceea ce privește al doilea tip de activități economice, transferurile de tehnologie, cum ar fi transferul de licență, crearea de produse derivate sau alte forme de gestionare a cunoașterii produse de organismul de cercetare, constituie, în principiu, după cum se menționează în considerentul 184, activități neeconomice dacă sunt realizate la nivel intern și toate profiturile pe care le generează sunt reinvestite integral în cercetarea publică. În speță, însă, după cum a concluzionat și Comisia în Decizia C 51/2005 menționată anterior, relațiile foarte specifice între instituția publică IFP și unele dintre filialele sale de drept privat sunt de așa fel încât „[…] anumite activități ale instituției publice IFP ies din sfera activităților sale neeconomice în măsura în care conduc la o exploatare comercială de către filialele sale” (192). Comisia a concluzionat, într-adevăr, că filialele în cauză nu pot fi considerate ca operatori independenți de societatea-mamă în măsura în care activitățile lor fac parte din strategia de dezvoltare a instituției publice IFP, aceasta exercită un control nu numai juridic, ci și de facto, acordurile exclusive reflectă o integrare economică puternică și în măsura în care instituția publică IFP și filialele în cauză au o imagine comună pentru operatorii din sectoarele vizate. Transferurile tehnologice, în special cele din activitățile de cercetare industrială (193), între instituția publică IFP și filialele sale Axens, Beicip-Franlab și Prosernat trebuie, prin urmare, calificate drept activități economice în sensul dreptului concurenței.
7.1.3 DOMENIUL DE APLICARE AL PREZENTEI DECIZII
(189)
Din secțiunea 7.1.1 reiese că doar activitățile desfășurate direct de instituția publică IFP sunt acoperite de garanția de stat, spre deosebire de activitățile desfășurate de filialele sale de drept privat, care nu se încadrează în acoperire.
(190)
Pe de altă parte, printre activitățile întreprinse direct de instituția publică IFP, numai acoperirea prin garanția de stat a acelora cu caracter economic poate implica un ajutor de stat, sub rezerva îndeplinirii și a celorlalte condiții prevăzute la articolul 107 alineatul (1) din TFUE.
(191)
În final, din secțiunea 7.1.2 rezultă că aceste activități economice se limitează, pe de o parte, la activitățile de cercetare contractuală desfășurate de instituția publică IFP și, pe de altă parte, la activitățile de transfer de tehnologii în domeniile de activitate exclusive ale filialelor Axens, Prosernat și Beicip-Franlab, precum și la activitățile de închiriere de infrastructuri, de furnizare de personal și de prestare de servicii juridice.
7.1.4 EXISTENȚA UNUI AVANTAJ SELECTIV PENTRU GRUPUL IFP
(192)
Pentru a analiza posibilele avantaje pe care grupul IFP le-ar putea obține prin garanția nelimitată acordată societății-mamă, instituția publică IFP, în virtutea statutului său de IPIC, Comisia va proceda în două etape: aceasta va analiza mai întâi posibilele avantaje create în cazul societății-mamă (7.1.4.1) înainte de a le studia pe cele posibil transferate filialelor sale (7.1.4.2).
7.1.4.1 Avantaje create în cazul instituției publice IFP
(193)
În decizia de inițiere menționată anterior, conform punctului 2.1.3 din Comunicarea privind garanțiile menționată anterior, Comisia a considerat că instituția publică IFP ar putea obține un avantaj din statutul său de IPIC în principal datorită unor condiții de finanțare (194) mai favorabile pe piețele de capital, avantaj rezultat în urma neaplicării procedurii de drept comun în materie de redresare și de lichidare judiciară a persoanelor juridice de drept public. Pe de altă parte, în cazul falimentului instituției publice, Comisia a notat că garanția statului ar viza toate creanțele instituției publice IFP, care, după cum se precizează la considerentul 71 din decizia de inițiere, „nu sunt numai financiare, ci și comerciale sau de altă natură”, în speță creanțe deținute de furnizori (ale căror facturi nu au fost achitate) sau de clienți (către care nu au fost prestate serviciile).
(194)
Astfel, la finalul analizei aprofundate a măsurii în cauză, Comisia consideră că este necesar să se analizeze existența unui posibil avantaj în cazul instituției publice IFP la nivelul relațiilor sale cu instituțiile bancare și financiare (A), cu furnizorii (B) și cu clienții săi (C).
A. Inexistența unui avantaj la nivelul relațiilor cu instituțiile bancare și financiare
(195)
În decizia de inițiere menționată anterior, deși Comisia recunoaște că instituția publică IFP nu face obiectul unei evaluări financiare de către o agenție de rating externă (195), aceasta relevă că finanțările care sunt acordate instituției publice IFP fac, în mod necesar, obiectul unei evaluări a riscului de nerambursare de către creditori (196). Având în vedere că instituția publică IFP „recurge la piața creditelor pentru finanțarea datoriei sale”, Comisia declară că, în etapa analizei preliminare, nu poate exclude posibilitatea ca aceasta din urmă să beneficieze de un avantaj economic legat de luarea în considerare, în evaluarea piețelor financiare, a rolului de garant în ultimă instanță jucat de stat în ceea ce privește datoriile instituției publice IFP.
(196)
La finalul analizei aprofundate, Comisia ia notă de elementele transmise de Franța, menționate la considerentul 64 deasupra, care sunt rezumate în Tabelul 1 de la prezentul considerent (în care simbolul „KEUR” înseamnă „mii de euro”).
Tabelul 1
Gradul de îndatorare a instituției publice IFP în perioada 2005-2010
Entitatea:
IFP
2005
2006
2007
2008
2009
2010
în K EUR
în K EUR
în K EUR
în K EUR
în K EUR
în K EUR
Împrumuturi și datorii la instituții de credit (197)
Scadență mai mică de un an (1)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Scadență peste un an
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
(1) din care împrumuturi bancare curente și solduri bancare creditoare
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Rata dobânzii la împrumuturile și datoriile contractate la instituțiile de credit:
2005
2006
2007
2008
2009
2010
Rata dobânzii + marjă
Rata dobânzii + marjă
Rata dobânzii + marjă
Rata dobânzii + marjă
Rata dobânzii + marjă
Rata dobânzii + marjă
Împrumuturi pe termen mediu și lung
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
[…] (197)
Împrumuturi bancare și linii de credit pe termen scurt
[Banca nr. 1] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banca nr. 2] (198)
EONIA + […] (197)
EONIA + […] (197)
[Banca nr. 3] (198)
EONIA + […] (197)
[Banca nr. 4] (198)
EONIA + […] (197)
(197)
Din aceste elemente reiese că, în ceea ce privește scadențele peste un an, instituția publică IFP nu a utilizat împrumutul de la instituțiile de credit de la schimbarea de statut, adică în perioada cuprinsă între 2006 și 2009 pentru care există date disponibile. În aceeași perioadă ulterioară schimbării statutului, instituția publică IFP nu a utilizat un împrumut cu scadență mai mică de un an decât o singură dată, în 2009, pentru o sumă nesemnificativă de […] (*) EUR. Pe de altă parte, trebuie menționat că procentul practicat în acea perioadă de [Banca nr. 3] (**) (EONIA + […] (*) %) era cu […] (*) puncte de bază mai mare (toate lucrurile fiind egale, de altfel) decât cel negociat de instituția publică IFP în 2005 cu [Banca nr. 1] (**) (EONIA + […] (*) %), la vremea când încă era persoană juridică de drept privat și, deci, nu era acoperită de garanția de stat de care beneficiază în prezent în virtutea statutului său de instituție publică.
(198)
În ceea ce privește în mod deosebit anul 2010, autoritățile franceze au precizat că instituția publică IFP a primit patru propuneri de linii de credit în valoare de […] (*) EUR, cu rate la un an care variau între EONIA + […] (*) % de la [Banca nr. 4] (**) (plus comision de angajament de […] (*) %, adică […] (*) EUR) sau de la [Banca nr. 5] (**) (plus comision de angajament de […] (*) %, adică […] (*) EUR) și EONIA + […] (*) % de la [Banca nr. 3] (**) (plus comision de angajament de […] (*) %, adică […] (*) EUR) sau de la [Banca nr. 1] (**) (plus comision de angajament de […] (*) %, adică […] (*) EUR). Instituția publică IFP a primit, de asemenea, o altă ofertă „pe loc” de la [Banca nr. 3] (**) (în funcție de termenul ales), la o rată egală cu EURIBOR + […] (*) %. Comisia ia notă de faptul că aceste procente sunt echivalente cu cele negociate de instituția publică IFP înainte de schimbarea de statut din 2006, la vremea când încă era persoană juridică de drept privat neacoperită de o garanție de stat.
(199)
Având în vedere cele de mai sus, Comisia admite că în perioada cuprinsă între schimbarea sa de statut și anul 2010, instituția publică IFP nu a obținut niciun avantaj economic real în virtutea statutului de IPIC în relațiile sale cu instituțiile bancare și financiare. Cu alte cuvinte, se pare că potențialul avantaj pe care întreprinderea l-ar fi putut obține din garanția nelimitată sub forma unor rate ale dobânzii la împrumut mai favorabile decât condițiile de piață nu s-a putut materializa în cursul perioadei vizate.
(200)
Această concluzie nu este valabilă, desigur, decât pentru trecut, Comisia neputând presupune comportamentul viitor al operatorilor din piață, nici anticipa evoluția percepției lor în ceea ce privește impactul garanției de stat asupra riscului de nerambursare de către instituția publică IFP. De asemenea, în cadrul rapoartelor anuale pe care autoritățile franceze vor fi obligate să le prezinte Comisiei pe viitor, acestea vor trebui să furnizeze informații referitoare la gradele și condițiile de îndatorare ale instituției publice IFP și să probeze conformitatea acestor împrumuturi cu condițiile pieței sau să adauge echivalentul brut al ajutorului corespunzător în estimarea valorilor maxime ale efectelor garanției conform unei metodologii analoge celei descrise în Tabelul 6 de la considerentul 300.
(201)
În final, Comisia ia notă de propunerea autorităților franceze vizând introducerea, pentru fiecare operațiune, în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract), a următoarei mențiuni scrise:
„Emisiunea/programul/împrumutul nu beneficiază de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului. În caz de insolvabilitate, statul nu este obligat să se substituie financiar instituției publice IFP pentru achitarea creanței.”
(202)
În acest context, acest angajament, împreună cu toate celelalte obligații impuse Franței, chiar dacă, în sine, nu va soluționa problema existenței garanției, va permite, după caz, intervenția excepției riscului acceptat și limitarea considerabilă a eventualelor repercusiuni negative ale garanției.
B. Avantaj la nivelul relațiilor cu furnizorii
(203)
În ceea ce privește furnizorii, contrar celor afirmate de autoritățile franceze (a se vedea considerentul 65), nu este suficient ca instituția publică IFP să fie supusă, prin legislația Uniunii Europene sau prin legislația națională, la o obligație de asigurare a concurenței pentru a elimina orice avantaj în virtutea statutului său de IPIC: în cadrul achizițiilor publice organizate, fiecare candidat-furnizor poate anticipa imposibilitatea falimentului instituției publice IFP atunci când răspunde unei cereri de ofertă. Prin urmare, în materie de achiziții publice, este necesar să se facă distincție între scăderea prețurilor asociată câștigurilor de eficacitate ca urmare a concurenței existente între ofertanți în cadrul cererilor de ofertă - care reprezintă, după cum Comisia a arătat în raportul citat de autoritățile franceze, un „beneficiu social” real - și scăderea prețurilor rezultată în urma evaluării mai favorabile de către cocontractanții săi a riscului de nerambursare al unei entități despre care știu că este protejată împotriva riscului de lichidare judiciară prin statutul său de instituție publică. Acești doi factori, deși tind să aibă un efect de scădere a prețurilor achizițiilor publice, sunt intrinsec diferiți, astfel încât Comisia nu poate imputa efectele celui de-al doilea factor asupra primului.
(204)
Pentru a estima reducerea de preț rezultată din evaluarea mai favorabilă a riscului de nerambursare a unui IPIC de către furnizorii săi, Comisia își propune să gândească în termeni de cost pentru acoperirea riscului echivalent. De fapt, în absența unei garanții de stat, un furnizor al instituției publice IFP care ar dori să beneficieze de o garanție comparabilă (adică, să se protejeze în totalitate împotriva riscului de nerambursare față de cocontractantul său) ar putea apela la serviciile unei instituții de credit sau ale unei instituții specializate de asigurări. Această asumare a riscului de nerambursare este propusă în mod frecvent în special de societățile specializate în factoring (199).
(205)
Comisia remarcă faptul că remunerația pentru un asemenea serviciu de factoring constă în două elemente:
(a)
un comision de finanțare (sau dobânzile datorate), calculat prorata temporis pentru a acoperi finanțarea anticipată a avansului acordat furnizorului, care depinde, în special, de rata dobânzii în vigoare la momentul cesiunii creanțelor.
(b)
Un comision propriu-zis de factoring, care variază (200) între 0,7 % și 2,5 % din cifra de afaceri dată, cu o rată medie de 1,5 %, calculat la valoarea creanțelor transferate pentru plata serviciilor de gestiune contabilă, de recuperare și de garanție de bună execuție.
(206)
În scrisoarea din 26 noiembrie 2010, autoritățile franceze au precizat că, în opinia lor, considerațiile Comisiei cu privire la rolul serviciului de factoring se bazează pe o evaluare incompletă a motivelor pentru care o întreprindere poate apela la acest tip de serviciu. Autoritățile franceze recunosc, desigur, că societățile de factoring sunt în măsură să asigure trei servicii de avans de numerar, de recuperare și de garantare de creanțe, însă precizează că pot oferi aceste servicii împreună sau separat. Pe baza unui studiu realizat în 2009 de Banque de France (201), acestea adaugă că, printre aceste diverse servicii, gestionarea delegată (adică o operațiune de finanțare fără acoperirea creanțelor) ar deveni predominantă în cadrul ofertei factorilor, astfel încât utilizarea acestui serviciu s-ar rezuma tot mai des la o simplă operațiune de numerar pentru furnizor. Comisia ia notă de această remarcă.
(207)
Pe de altă parte, autoritățile franceze au comunicat valoarea plăților efectuate de instituția publică IFP către factori (202) începând cu anul 2004 (pentru decontarea furniturilor necesare pentru ambele tipuri de activități, economice și neeconomice):
Tabelul 2
Utilizarea serviciului de factoring de către furnizorii instituției publice IFP în perioada 2004-2010
Anul
Numărul furnizorilor vizați
Plăți către factori
(în EUR)
Numărul facturilor vizate
2004
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2005
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2006
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2010 (203)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Total perioadă
(2004-2010)
[…] (*)
[…] (*)
(208)
Autoritățile franceze constată, de la schimbarea de statut din 2006, o creștere a plăților efectuate de instituția publică IFP către factori. Acestea deduc de aici că această evoluție ar infirma raționamentul Comisiei cu privire la percepția terților în ceea ce privește riscul de nerambursare de către IPIC. Acestea consideră că, în cazul în care instituția publică IFP ar fi beneficiat de o acoperire a riscului său de nerambursare din partea statului începând cu 2006, utilizarea serviciilor de factoring ar fi trebuit să fie mai puțin frecventă de la această dată, dacă nu chiar complet inexistentă.
(209)
În măsura în care, după cum precizează însăși autoritățile franceze la considerentul 206, utilizarea serviciilor de factoring este din ce în ce mai mult legată de nevoi de avans de numerar (creșterea serviciului de gestiune delegată), și tot mai puțin de asumarea riscului de neplată (scăderea serviciului de recuperare, finanțare și garantare) și în care, în conturile instituției publice IFP, nu se poate distinge utilizarea de către furnizorii săi a serviciului de factoring în funcție de tipul de serviciu, Comisia consideră, dimpotrivă, că evoluția observată de instituția publică IFP nu invalidează raționamentul său și nici nu demonstrează că furnizorii instituției publice IFP au constatat o creștere a riscului de nerambursare în cazul acesteia din urmă ulterior schimbării sale de statut.
(210)
Comisia recunoaște că nu este în măsură să ofere o estimare exactă a cuantumului primei necesare pentru a acoperi furnizorii împotriva riscului de nerambursare de către instituția publică IFP, în cazul în care aceasta nu ar beneficia deja de o garanție de stat. Cu toate acestea, Comisia observă că, în măsura în care comisionul de factoring menționat la considerentul 205.b) acoperă, în realitate, trei servicii diferite (recuperare, finanțare și garantare împotriva riscului de neplată), cuantumul maxim menționat de 2,5 % din cifra de afaceri garantată constituie, în orice caz, limita superioară a primei necesare pentru a acoperi doar riscul de nerambursare.
(211)
În orice caz, autoritățile franceze își păstrează posibilitatea de a comunica o metodologie mai precisă pentru estimarea avantajului conferit instituției publice prin intermediul garanției în relațiile acesteia cu furnizorii. Bazată pe o expertiză economică dezbătută în contradictoriu în cadrul directivei, această metodologie ar putea face, dacă este cazul, obiectul unei decizii pozitive a Comisiei și ar putea fi utilizată de Franța pentru îndeplinirea obligațiilor de informare prevăzute în partea dispozitivă a prezentei decizii.
(212)
În ceea ce privește cuantumurile în cauză, autoritățile franceze au indicat, în scrisoarea lor din 26 noiembrie 2010, că cheltuielile de achiziție a acestor bunuri și servicii sunt direct incluse în rata de valorificare a personalului alocat pentru activitățile în cauză prin achiziția bunurilor și serviciilor respective (204). Pe de altă parte, în ceea ce privește activitățile de refacturare pentru personalul detașat și spații, acestea din urmă nu determină cheltuieli specifice considerabile, toate cheltuielile fiind deja incluse în cheltuielile generale ale instituției.
(213)
În final, referitor la bunurile și serviciile achiziționate special de a desfășura exclusiv activități economice, valoarea medie anuală a acestor bunuri nu reprezintă, în opinia autorităților franceze, decât o mică parte (205) din cifra de afaceri medie anuală realizată de instituția publică IFP. Pentru cercetarea contractuală, pe baza informațiilor colectate de instituția publică IFP prin sistemul său de contabilitate analitică, valoarea medie anuală a bunurilor achiziționate de instituția publică IFP pentru prestarea serviciilor sale în perioada 2006-2009 se ridică la […] (*) EUR pe an.
(214)
Comisia consideră că, pentru exercitarea activităților sale economice, instituția publică IFP a beneficiat de un avantaj economic real constând într-o reducere a prețurilor practicate de furnizorii săi și rezultând dintr-o evaluare mai favorabilă de către aceștia din urmă a riscului de nerambursare de către întreprindere. Fără a putea cuantifica cu precizie valoarea exactă a acestui avantaj, Comisia consideră că, în orice caz, acesta nu poate depăși o sumă de aproximativ […] (*) EUR pe an (206), în medie, în cursul perioadei vizate (2006-2009).
(215)
În final, Comisia notează că un astfel de avantaj în relația instituției publice IFP cu furnizorii săi este selectiv, în măsura în care concurenții săi, care se supun în continuare procedurilor judiciare de redresare și de lichidare de drept comun, nu beneficiază de o garanție comparabilă acordată de stat și intrinsec legată de statutul de instituție publică al IFP.
C. Avantaj la nivelul relațiilor cu clienții
(216)
În ceea ce privește serviciile de cercetare furnizate de instituția publică IFP, Comisia ia notă de observațiile societății UOP Limited, care afirmă că, în materie de transfer de tehnologii, un domeniu riscant prin natura sa, cumpărătorii sunt deosebit de sensibili la garanțiile pe care prestatorii lor sunt în măsură să le ofere în termeni de acoperire a răspunderii contractuale, precum și extracontractuale.
(217)
Cu toate acestea, în ceea ce privește răspunderea extracontractuală, autoritățile franceze au precizat, în scrisoarea lor din 13 ianuarie 2010, că societățile de drept privat și instituțiile publice din Franța sunt supuse laolaltă unui regim de drept comun (articolul 1382 din Codul civil privind, în special, regimul răspunderii delictuale (207)). Acestea au adăugat că activitățile instituției publice IFP prezintă caracteristici speciale, în sensul că presupun utilizarea de instrumente de laborator și de produse inflamabile, explozive sau toxice, surse potențiale de risc „industrial” important (208), în sensul termenului întrebuințat în mod curent de asigurători. Prin urmare, instituția publică IFP a subscris diferite contracte de asigurare pentru a acoperi nu doar riscurile tradiționale (răspundere civilă), ci și riscuri specifice, precum cele asociate surselor ionizante sau cele asociate defectării utilajelor din vecinătatea puțurilor. În ceea ce privește acoperirea răspunderii sale civile, contractul de asigurare al instituției publice IFP acoperă patru riscuri: răspunderea civilă pentru exploatare, răspunderea civilă ulterior livrării, răspunderea civilă profesională și daunele aduse mediului.
(218)
Din cele de mai sus reiese că instituția publică IFP nu a fost, sub nicio formă, eliberată de răspunderea extracontractuală față de stat prin asumarea riscului de intervenție a garanției obținute în virtutea statutului său de IPIC în cazul producerii unui dezastru, ci, din contră, a subscris în piață contractele de asigurare necesare acoperirii acestui risc.
(219)
În ceea ce privește răspunderea contractuală, din informațiile furnizate de autoritățile franceze în răspunsul la observațiile societății UOP Limited, în special cele retranscrise la considerentul 91, rezultă că, în materie de prestări de servicii, răspunderea instituției publice IFP față de clienții săi (fie că este vorba despre propriile filiale, fie de terți) „este limitată la […] (*) % din remunerația efectiv încasată, cu un plafon care poate ajunge, eventual, până la […] (*) %, în funcție de caz”, astfel încât, în cazul în care clientul consideră că lucrările realizate de instituția publică IFP sunt defectuoase, aceasta din urmă nu poate fi, în niciun caz, obligată să refacă lucrarea pe termen nelimitat. Pe de altă parte, Comisia ia notă de observația autorităților franceze care constată că, din cauza principiului necumulării răspunderilor, o parte contractantă nu poate invoca o răspundere extracontractuală pentru a urmări compensarea daunelor suferite în temeiul unei relații contractuale (209).
(220)
Cert rămâne, cu toate acestea, faptul că, având în vedere garanția adusă de stat instituției publice IFP, clienții acesteia sunt asigurați că instituția publică nu se va afla niciodată într-o situație de lichidare judiciară și că va fi întotdeauna în măsură să își îndeplinească obligațiile contractuale sau, în cazul în care nu o va face, că vor fi despăgubiți pentru această încălcare.
(221)
La fel ca raționamentul expus la considerentele 204 și următoarele în ceea ce privește relațiile cu furnizorii, Comisia consideră că, în absența unei garanții de stat, un client care ar dori să beneficieze de același nivel de protecție ar trebui să subscrie la un intermediar financiar (o instituție bancară sau o societate de asigurări, de exemplu) o garanție de bună execuție (în limba engleză „performance bond”) pentru a asigura desfășurarea contractului încheiat cu instituția publică IFP. Scopul acestei protecții ar fi acela de a garanta acelui client o compensație financiară în caz de prejudiciu cauzat de neexecutarea (integral sau parțial) a contractului.
(222)
La acest punct, Comisia ia notă de faptul că Franța recunoaște, cu anumite rezerve, și după cum se menționează la considerentul 66, că „singurul efect presupus pentru instituția publică IFP care ar putea fi identificat ar constitui-o reducerea sarcinii din cauza necontractării de garanții de bună execuție”. Autoritățile franceze concluzionează, astfel, fără alte precizări, că, pe baza „sumelor pretinse, de regulă, de bănci și de societățile de asigurări pentru furnizarea acestui tip de serviciu, se pare că rezultatul acestei reduceri ar reprezenta o sumă neglijabilă.”
(223)
Comisia relevă mai întâi că în calculul costului unei garanții de bună execuție intră numeroși factori, în special, tipul de contract și valoarea asigurată, efectivul angajat, situația financiară, riscul de nerambursare și daunalitatea întreprinderii al cărei serviciu este acoperit, precum și alte elemente pur financiare, cum ar fi onorariile sau comisioanele intermediarilor. Pe baza unor informații publice disponibile (210), Comisia apreciază că rata practicată variază, de regulă, între 1 % și 5 % din cifra de afaceri acoperită.
(224)
Tarifarea acoperirii de către intermediarii specializați se bazează pe tehnici statistice, ulterior rafinate în funcție de tipul de risc, astfel încât să nu se poată stabili a priori o rată forfetară pentru o garanție de bună execuție. Prețul final al garanției depinde, în final, de cuantumul estimat al pierderilor posibile și de probabilitatea lor de realizare. Prin urmare, deși garanția ulterioară recepției lucrării („parfait achèvement”) poate fi propusă în anumite sectoare (de exemplu, în sectoarele construcțiilor civile și BTP sau al comerțului internațional), nu pare posibil ca aceasta să ofere o acoperire mai cuprinzătoare decât în cazul depunerii „celor mai bune eforturi” în ceea ce privește serviciile de cercetare contractuală, C&D fiind, prin natura sa, un domeniu riscant, în care cumpărătorul unor lucrări de cercetare nu are certitudinea obținerii unor rezultate utilizabile. În acest sens, Comisia notează că valoarea garantată prin contract clienților instituției publice IFP, inclusiv filialelor sale, se limitează la prețul lucrărilor de cercetare prestate.
(225)
Comisia recunoaște că nu este în măsură să ofere o estimare exactă a cuantumului primei necesare pentru a asigura clienții (inclusiv filialele) că instituția publică IFP depune „cele mai bune eforturi” în prestarea serviciilor de cercetare. Întrebate pe această temă, autoritățile franceze au afirmat în scrisoarea lor din 26 noiembrie 2010 că nu dispun de niciun fel de elemente privind nivelurile primelor solicitate de piață pentru acoperirea riscurilor specifice din domeniul C&D. Cu toate acestea, Comisia consideră că prima pretinsă de piață pentru acoperirea acestui risc (limitată la „cele mai bune eforturi” de cercetare și, deci, mai mică decât riscul asociat garanției ulterioare recepției lucrării a unui contract) ar trebui, în mod logic, să fie inferioară estimărilor maxime menționate la considerentul 223. De altfel, Comisia consideră că un procent maxim de 5 % din cifra de afaceri generat de serviciul asigurat constituie, în orice caz, o limită superioară a primei necesare pentru acoperirea unui asemenea risc.
(226)
În ceea ce privește valoarea activităților economice care pot fi acoperite printr-o astfel de garanție, Comisia amintește că aceste activități sunt de două tipuri: pe de o parte, activitățile de închiriere a infrastructurilor, de furnizare a personalului de cercetare și de furnizare de servicii juridice, precum și activitățile de cercetare contractuală desfășurate de instituția publică IFP (atât în numele terților, cât și în numele filialelor sale) și, pe de altă parte, activitățile de transfer al tehnologiilor instituției publice IFP către filialele sale în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat. Într-adevăr, pentru activitățile desfășurate de instituția publică IFP în domeniul de activitate exclusiv al filialei sale Beicip-Franlab (211), Comisia a concluzionat deja că acestea sunt finanțate integral din veniturile dobândite pe piața consultanței în ceea ce privește exploatarea câmpurilor petroliere și a supravegherii programelor informatice de exploatare petrolieră. Comisia a stabilit, în Decizia C 51/2005 menționată anterior, netransferarea în interiorul grupului a finanțării publice a instituției publice IFP către filiala sa Beicip-Franlab, relațiile comerciale între cele două entități realizându-se în condiții normale de piață. Remunerațiile plătite de către Beicip-Franlab pentru instituția publică IFP care acoperă „din plin” (212) costul lucrărilor realizate de aceasta din urmă în domeniul exclusiv al filialei sale, Comisia este în măsură să concluzioneze că tarifarea practicată ar determina Beicip-Franlab să își asume deja, indiferent de ceea ce se va întâmpla, un posibil impact suplimentar al garanției de stat asupra costurilor de cercetare suportate de instituția publică IFP. În aceste condiții, acoperirea prin garanția de stat a relațiilor comerciale între filială și societatea-mamă nu este de natură să confere un avantaj concurențial activităților desfășurate de instituția publică IFP în domeniile de cercetare exclusive ale filialei sale Beicip-Franlab. Prin urmare, acoperirea lor eventuală prin garanția de stat nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(227)
În ceea ce privește activitățile de primul tip desfășurate de instituția publică IFP, atât în numele unor terți, câr și în numele filialelor sale, autoritățile franceze au furnizat, în scrisoarea lor din 26 noiembrie 2010, valoarea activităților economice realizate de instituția publică IFP în perioada 2006-2009. Din aceste informații reiese că valoarea medie anuală a serviciilor de cercetare pe parcursul acestei perioade se ridică la […] (*) EUR, din care […] (*) EUR în numele terților, iar […] (*) EUR în numele filialelor.
(228)
De asemenea, autoritățile franceze au furnizat datele privind serviciile administrative prestate de instituția publică IFP filialelor sale în cursul aceleiași perioade. Din aceste informații reiese că, din 2006, cuantumul mediu anual refacturat de instituția publică IFP filialelor sale este de […] (*) EUR pentru personalul detașat și de […] (*) EUR pentru taxele de vămuire la domiciliu (213).
(229)
În ceea ce privește activitățile de al doilea tip, și anume, activitățile de transfer de tehnologii de la instituția publică IFP către filialele sale în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat, trebuie remarcat mai întâi că Decizia C 51/2005 cuprindea deja volumul de activitate pentru anul 2006:
(a)
în domeniul exclusiv al Axens, instituția publică IFP a realizat pentru suma de […] (*) EUR studii de fezabilitate tehnică prealabile cercetării industriale, și pentru suma de […] (*) EUR lucrări de cercetare industrială, adică în total, o activitate economică în valoare de […] (*) EUR.
(b)
în domeniul exclusiv al Prosernat, instituția publică IFP a realizat pentru suma de […] (*) EUR studii de fezabilitate tehnică, și pentru suma de […] (*) EUR lucrări de cercetare industrială, adică în total, o activitate economică în valoare de […] (*) EUR.
(c)
Per total, instituția publică IFP a realizat, așadar, pentru suma de 56,4 milioane EUR servicii de cercetare în domeniile exclusive ale filialelor sale (din care 7,4 milioane EUR studii de fezabilitate tehnică și 49,0 milioane EUR lucrări de cercetare industrială), în timp ce valoarea resurselor sale proprii nu se ridica decât la […] (*) EUR, astfel încât Comisia a considerat că aceste activități de cercetare au fost subvenționate din fonduri publice până la valoarea de 11,3 milioane EUR (adică o intensitate a ajutorului (214) de 20 %).
(230)
În ceea ce privește anii următori, conform articolului 5 alineatul (1) din Decizia C 51/2005 menționată anterior, până la data expirării acordurilor exclusive, Franța este obligată să „transmită Comisiei un raport anual detaliat al proiectelor întreprinse de instituția publică IFP în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat”. Informațiile conținute în aceste rapoarte anuale permit efectuarea unui calcul exact al valorii anuale a serviciilor de cercetare realizate de instituția publică IFP în numele și în domeniul exclusiv al filialelor sale.
(231)
Pentru moment, Franța a transmis Comisiei rapoartele anuale pentru 2007, 2008 și 2009. Având în vedere intervalul necesar prelucrării datelor contabile, raportul pe 2010 va fi trimis în cursul anului 2011.
(232)
În domeniile exclusive ale Axens, aceste activități economice sunt rezumate pentru anii 2007-2009 în Tabelul 3 de la acest considerent (în mii EUR).
Tabelul 3
Activitățile instituției publice IFP în domeniile exclusive ale Axens în perioada 2007-2009
(în mii EUR)
Total
Cheltuieli totale
Resurse proprii totale
Resurse publice (+) sau beneficiu (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(233)
Serviciile de cercetare desfășurate de instituția publică IFP în domeniul exclusiv al Axens au generat, așadar, o activitate economică în valoare de […] (*) EUR în 2007, […] (*)EUR în 2008 și […] (*)EUR în 2009, comparabilă cu cea pe care Comisia a constatat-o pentru anul 2006 ([…] (*) EUR) în Decizia C 51/2005.
(234)
În domeniile exclusive ale Prosernat, aceste activități economice sunt rezumate pentru anii 2007-2009 în Tabelul 4 de la acest considerent (în mii EUR).
Tabelul 4
Activitățile instituției publice IFP în domeniile exclusive ale Prosernat în perioada 2007-2009
(în mii EUR)
Total
Cheltuieli totale
Resurse proprii totale
Resurse publice (+) sau beneficiu (-)
2007
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2008
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
2009
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(235)
Serviciile de cercetare desfășurate de instituția publică IFP în domeniul exclusiv al Prosernat au generat, așadar, o activitate economică în valoare de […] (*) EUR în 2007, […] (*) EUR în 2008 și […] (*) EUR în 2009, comparabilă cu cea pe care Comisia a constatat-o pentru anul 2006 ([…] (*) EUR) în Decizia C 51/2005.
(236)
Pe baza celor de mai sus, Comisia consideră că, pentru desfășurarea activităților sale economice, instituția publică IFP a beneficiat de un avantaj economic real constând în neachitarea unei prime corespunzătoare unei garanții de bună execuție, cel puțin, privind cele mai bune eforturi, pe care a putut-o oferi clienților săi în ceea ce privește activitățile sale de cercetare, inclusiv filialelor sale Axens și Prosernat, în domeniul lor exclusiv. Fără a fi neapărat în măsură să cuantifice valoarea exactă a acestui avantaj, având în vedere specificitatea riscului acoperit, Comisia consideră că, în orice caz, aceasta nu poate depăși, pentru fiecare serviciu, an de an, sumele prezentare în Tabelul 5 de la acest considerent (în care simbolul „EUR” înseamnă „EUR”, iar „MEUR” înseamnă „milioane EUR”)
Tabelul 5
Limitele superioare ale avantajului economic al instituției publice IFP în relațiile sale cu clienții în virtutea garanției nelimitate din perioada 2006-2009
2006
2007
2008
2009
Servicii de cercetare (excluzând domeniile exclusive ale filialelor)
CA
(în M EUR)
Limita superioară (215)
(prima de acoperire)
CA
(în M EUR)
Limita superioară
(prima de acoperire)
CA
(în M EUR)
Limita superioară
(prima de acoperire)
CA
(în M EUR)
Limita superioară
(prima de acoperire)
În numele filialelor
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
În numele terților
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Prestări de servicii administrative
Refacturarea personalului detașat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Refacturarea taxelor de vămuire la domiciliu
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Servicii în domeniul exclusiv al Axens
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Servicii în domeniul exclusiv al Prosernat
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
Total pentru filiale
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
[…] (*)
[…] (*)MEUR
Total pentru terți
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
[…] (*)
[…] (*) EUR
(237)
În orice caz, autoritățile franceze își păstrează posibilitatea de a comunica o metodologie mai precisă pentru estimarea avantajului conferit instituției publice prin intermediul garanției în relațiile acesteia cu clienții. Bazată pe o expertiză economică dezbătută în contradictoriu în cadrul directivei, această metodologie ar putea face, dacă este cazul, obiectul unei decizii pozitive a Comisiei și ar putea fi utilizată de Franța pentru îndeplinirea obligațiilor de informare prevăzute în partea dispozitivă a prezentei decizii.
(238)
În final, Comisia notează că un astfel de avantaj în relația instituției publice IFP cu clienții săi este selectiv, în măsura în care concurenții săi, care se supun în continuare procedurilor judiciare de redresare și de lichidare de drept comun, nu beneficiază de o garanție comparabilă acordată de stat și intrinsec legată de statutul de instituție publică al IFP.
7.1.4.2 Avantaje transferate filialelor de drept privat ale grupului IFP
(239)
În ceea ce privește filialele instituției publice IFP, în decizia de inițiere, Comisia a precizat imposibilitatea de a exclude, în etapa analizei preliminare, a faptului că „de orice avantaj care ar decurge din calitatea de IPIC a instituției publice IFP, cum ar fi, în special, condiții de creditare mai favorabile, ar putea beneficia și cele trei filiale” (216).
(240)
În urma prezentei analize aprofundate, din motivele enumerate în secțiunea 7.1.1.2, având în vedere inexistența, în dreptul francez, a răspunderii generale a acționarului față de filialele sale în cadrul grupurilor de societăți, nu se poate considera că instituția publică IFP și, prin urmare, statul francez, ar putea fi responsabili pentru rambursarea creanțelor deținute de terți asupra activităților economice ale Axens și Prosernat, în special în ipoteza în care acestea din urmă s-ar afla în lichidare judiciară.
(241)
Cu toate acestea, trebuie remarcat că în Decizia N 531/2005 menționată anterior, deși a considerat, după cum se menționează la considerentul 177, că, în calitate de societate pe acțiuni, La Banque Postale se supunea în continuare dreptului comun în materie de redresare, de lichidare judiciară și nu beneficia, așadar, în nume propriu, de o garanție de stat nelimitată, Comisia nu a mai abordat problema unui eventual transfer către filială al efectelor garanției publice acordate acționarului său unic (217).
(242)
Mai precis, Comisia a estimat (218) că arhitectura de funcționare a grupului determina o permeabilitate între acționar (La Poste) și filială (La Banque Postale), datorată efectului combinat al i) utilizării de către filială a resurselor umane și materiale puse la dispoziție de societatea sa mamă și ii) remunerației acestor resurse pe baza costurilor suportate de societatea-mamă, astfel încât, în cazul unui avantaj economic menit să determine o reducere a costurilor La Poste, remunerația plătită de La Banque Postale societății-mamă ar fi fost redusă proporțional, conducând la un transfer (cel puțin parțial) al acestui avantaj economic către filială.
(243)
În mod echivalent, în Decizia C 51/2005 menționată anterior, Comisia a considerat că există o anumită porozitate, în special în opțiunile de tarifare operate de instituția publică IFP pentru serviciile furnizate Axens și Prosernat în domeniul lor exclusiv, astfel încât relațiile comerciale în cadrul grupului nu ar respecta o logică a pieței, ci, dimpotrivă, ar oferi posibilitatea unei subvenționări încrucișate a activităților economice ale filialelor prin fondurile publice puse la dispoziție de societatea-mamă. După cum se menționează la considerentul 226, Comisia a concluzionat, pe de altă parte, că relațiile instituției publice IFP cu filiala sa Beicip-Prosernat (219)) se realizează în condiții normale de piață.
(244)
În cauza menționată anterior privind La Banque Postale, Comisia a considerat necesar ca autoritățile franceze să subscrie angajamente pentru a permite instituirea unui mecanism care să neutralizeze, la nivelul filialei, potențialele avantaje existente pentru societatea-mamă. În ceea ce privește condițiile de finanțare, această obligație viza, „în momentul efectuării fiecărei operațiuni, să se menționeze în scris în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract) că, în conformitate cu dreptul francez (în special necesitatea unei autorizații legislative exprese pentru fiecare garanție), prezenta operațiune de finanțare nu va beneficia de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului. Prospectul de emisiune al fiecărei operațiuni va trebui să facă publică această dispoziție contractuală.” (220)
(245)
În speță, autoritățile franceze s-au angajat, în ceea ce privește condițiile de credit ale filialelor instituției publice IFP (Axens, Beicip-Franlab, Prosernat), să menționeze în scris în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract), în momentul efectuării fiecărei operațiuni, că „în conformitate cu dreptul francez (în special necesitatea unei autorizații legislative exprese pentru fiecare garanție), prezenta operațiune de finanțare nu va beneficia de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului”.
(246)
În ceea ce privește utilizarea de către filiale a resurselor umane și materiale puse la dispoziție de societatea-mamă, după cum a notat Comisia în Decizia C 51/2005 menționată anterior, „[dacă] există o subvenție a activităților economice, aceasta rezultă din nivelul remunerațiilor plătite de filialele în cauză către întreprinderea-mamă și se reflectă în conturile IFP” (221). În examinarea conturilor instituției publice IFP, însă, singurele elemente de cost care nu au fost deja luate în calcul de Comisie, pentru anul 2006 în Decizia sa C 51/2005 menționată anterior, și pentru anii următori în rapoartele anuale transmise de autoritățile franceze, sunt cele referitoare la acoperirea, conform garanției nelimitate, a serviciilor furnizate de instituția publică IFP filialelor sale. Nici prima corespunzătoare unei garanții de bună execuție, sau cel puțin, tuturor eforturilor depuse, care nu a fost plătită statului, nu a putut fi tarifată în serviciile prestate filialelor.
(247)
În consecință, se poate considera că avantajul economic născut în cazul instituției publice în virtutea garanției sale de stat a fost, în acest sens, transferată la filialele sale de drept privat Prosernat și Axens.
(248)
În ceea ce privește contractele co-semnate de instituția publică IFP și de filialele sale Axens, Prosernat și Beicip-Franlab cu furnizori comuni, la care Comisia a făcut referire în decizia sa de inițiere și pe care societatea UOP Limited le-a menționat, de asemenea, în comentariile sale, după cum se precizează la considerentul 73, existența acestora a fost în mod cert confirmată de autoritățile franceze, însă acestea au afirmat că vizează în principal domeniul transportului (aerian și feroviar) pentru deplasările profesionale ale personalului mai multor entități. Comisia consideră că, dacă filialele au putut beneficia de condiții de cumpărare mai favorabile acordate grupului IFP, ceea ce nu este neapărat stabilit cu privire la produsele în cauză, aceasta s-ar datora unei politici de reducere a volumelor pe care acești furnizori este posibil să o fi aplicat în cazul achizițiilor în vrac, ca urmare a unui posibil impact al garanției. În orice caz, presupunând chiar că analiza prezentată la secțiunea 7.1.4.1 B pentru instituția publică ar putea fi transpusă filialelor pentru produsele achiziționate în comun cu aceasta și că acestea din urmă beneficiază de un astfel de mecanism de transfer al avantajului de care se bucură instituția publică IFP în virtutea garanției prin achiziționarea acestor servicii la un preț redus, sumele implicate ar fi, la acest moment, neglijabile, Comisia având îndoieli în ceea ce privește posibilitatea acestora de a lua forma unui avantaj economic real.
(249)
În consecință, conform concluziilor formulate în Decizia C 51/2005 menționată anterior, singurele activități care pot beneficia de un avantaj din acoperirea prin garanția de stat acordată societății-mamă a activităților de cercetare desfășurate în domeniile de activitate exclusive ale filialelor se limitează la „contribuția [instituției publice IFP] la activitățile din domeniile de activitate ale Axens și Prosernat” (222). În ceea ce privește în special avantajele transferate filialelor Axens și Prosernat, fără a fi neapărat în măsură să cuantifice valoarea exactă a acestui avantaj, având în vedere specificitatea riscului acoperit, Comisia consideră că aceasta, în niciun caz, nu poate depăși, pentru fiecare serviciu, an de an, sumele prezentate în Tabelul 5 de la considerentul 236.
(250)
Comisia consideră că acest avantaj economic transferat de instituția publică IFP filialelor sale de drept privat Axens și Prosernat este selectiv, în măsura în care concurenții acestora din urmă nu au acces la tehnologiile și la resursele umane și materiale ale instituției publice IFP în condiții la fel de favorabile.
7.1.5 DENATURAREA CONCURENȚEI ȘI AFECTAREA SCHIMBURILOR COMERCIALE
(251)
Măsura supusă investigării poate determina o reducere a costurilor de funcționare a instituției publice IFP pentru serviciile pe care le prestează către terți (cercetare contractuală) și o reducere a costului de funcționare a filialelor Axens și Prosernat pentru serviciile pe care le obțin de la societatea-mamă (cercetare în domeniul lor exclusiv, cercetare contractuală, furnizare de personal și de materiale, prestare de servicii administrative), ceea ce poate avea ca efect favorizarea grupului IFP și, deci, denaturarea concurenței în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
(252)
În măsura în care piețele pe care grupul IFP își desfășoară activitatea, în special piața cercetării contractuale, în ceea ce privește în mod direct instituția publică IFP, piața catalizatorilor și a tehnologiilor pentru industriile de rafinare și petrochimice, în ceea ce privește filiala Axens, și piața studiilor, serviciilor și echipamentelor în domeniul tratării gazelor și recuperării sulfului, în ceea ce privește filiala Prosernat, sunt deschise larg schimburilor intra-comunitare, această măsură poate avea un impact nefavorabil asupra întreprinderilor concurente care au sau care doresc să desfășoare activități economice similare pe piețele în cauză.
(253)
În aceste condiții, existența unei garanții de stat nelimitate în favoarea instituției publice IFP este susceptibil să denatureze concurența și să afecteze schimburile comerciale în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
7.1.6 CONCLUZIE ÎN CEEA CE PRIVEȘTE STATUTUL DE AJUTOR AL MĂSURII
(254)
Garanția statutară din partea statului în favoarea instituției publice IFP implică, așadar, un transfer de resurse de stat imputabile statului și denaturează sau amenință să denatureze concurența și schimburile între statele membre în avantajul grupului IFP.
(255)
Comisia constată că această garanție constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
7.2 ILEGALITATEA MĂSURII DE AJUTOR
(256)
Anterior schimbării de statut, IFP era o persoană juridică de drept privat, constituită sub forma unei instituții profesionale în sensul actului de lege nr. 43-612 din 17 noiembrie 1943 privind gestionarea intereselor profesionale. În acest sens, IFP se supunea procedurilor de drept comun în materie de redresare și de lichidare judiciară și nu beneficia de garanția de stat conferită prin statutul de IPIC.
(257)
Prin decretul din 6 iulie 2006, adoptat în conformitate cu Legea nr. 2005-781 din 13 iulie 2005, IFP a devenit IPIC la 7 iulie 2006. Această schimbare de statut este la originea acordării instituției publice IFP a unei garanții de stat nelimitate. Măsura în cauză trebuie, deci, calificată drept ajutor nou în sensul articolului 1 litera (c) din regulamentul de procedură.
(258)
Conform articolului 2 punctul (1) din regulamentul de procedură, statele membre au obligația de a notifica în timp util „orice proiect de acordare a unui ajutor nou”. În măsura în care schimbarea statutului instituției publice IFP nu a fost notificată oficial de Franța, ci doar semnalată întâmplător în cadrul unei alte proceduri, iar punerea efectivă în aplicare a măsurii nu a fost condiționată de aprobarea prealabilă a Comisiei, ajutorul de stat în cauză a fost pus în aplicare de guvernul francez prin încălcarea articolului 108 alineatul (3) din TFUE.
(259)
În consecință, Comisia consideră că această măsură constituie ajutor ilegal în sensul articolului 1 litera (f) din regulamentul de procedură.
7.3 COMPATIBILITATEA MĂSURII DE AJUTOR
7.3.1 AJUTOR ÎN DOMENIUL CERCETĂRII CONTRACTUALE ȘI AL SERVICIILOR PRESTATE DE INSTITUȚIA PUBLICĂ IFP
(260)
Serviciile constau în închirierea infrastructurilor de cercetare, furnizarea de personal sau prestarea de servicii juridice (în numele filialelor).
(261)
Serviciile de cercetare contractuală constau, în general, pentru instituția publică IFP, în oferirea de sprijin clienților (terți sau filiale (223)) care doresc să desfășoare activități de cercetare care să permită o mai bună înțelegere sau un mai bun control al unui fenomen științific sau al unei tehnici (224). Cererea poate fi mai mult sau mai puțin exactă și poate lăsa instituției publice IFP o marjă de manevră mai mult sau mai puțin largă, de la simpla respectare a unui caiet de sarcini strict stabilit de client până la furnizarea unui serviciu complet de cercetare incluzând recomandări. […] (*) Pe baza fiecărei cereri, instituția publică IFP formulează o propunere tehnico-comercială, însoțită de condiții contractuale de realizare, care face ulterior obiectul unei negocieri cu clientul. Autoritățile franceze au ilustrat serviciile de cercetare contractuală și prestările de servicii desfășurate de instituția publică IFP în cele trei domenii de competență ale sale (CREP, CRRP, CRME).
(262)
La nivelul CREP, serviciile vizează în special validarea și/sau îmbunătățirea metodologiilor, tehnologiilor și programelor informatice dezvoltate de centrul de cercetare. În plus, pentru realizarea anumitor servicii, CREP pune la dispoziția partenerilor săi industriali echipamente și algoritmi de calcul, proprietatea instituției publice IFP, sau expertize rare care nu sunt disponibile în cadrul unui serviciu comercial furnizat de un actor privat. Aceste servicii pot fi clasificate în următoarele categorii:
(a)
Servicii legate de un echipament specific unic sau foarte rar în lume (225);
(b)
Interpretarea cazurilor care implică utilizarea programelor informatice dezvoltate de instituția publică IFP care nu sunt comercializate încă sau a căror utilizare în acest context precis necesită o expertiză specifică utilizând competențele instituției publice IFP (226);
(c)
Utilizarea unei expertize speciale a instituției publice IFP (227);
(d)
Utilizarea unei expertize în curs de dezvoltare pentru validarea competenței, tehnologiilor și metodologiilor dezvoltate (228).
(263)
La nivelul CRRP, serviciile de cercetare contractuală au constat, de exemplu, într-un ajutor pentru implementarea, de către o universitate străină (229), a unor activități de competența specifică a IFP în domeniul catalizatorilor, în lucrări privind „[…] (*) (230)”pentru a înțelege fenomenele de […] (*) sau într-un studiu (231) privind […] (*).
(264)
La nivelul CRME, serviciile de cercetare contractuală au constat, de exemplu, în numele constructorilor de automobile, în […] (*) de la […] (*), din […] (*) și dintr-o metodologie (232) a instituției publice IFP, într-un studiu […] (*) (233) rezultat din cercetările instituției publice IFP […] (*) sau din teste […] (*) privind […] (*) dezvoltate de instituția publică IFP (234).
(265)
Din această descriere rezultă că activitățile de cercetare contractuală desfășurate de instituția publică IFP în numele unor terți vizează fie realizarea de studii tehnice de fezabilitate prealabile activităților de cercetare, fie acumularea de noi cunoștințe și competențe în domeniile de competență ale Institutului, fie utilizarea cunoștințelor și tehnologiilor dezvoltate de instituția publică IFP în scopul dezvoltării de noi produse, procese sau servicii.
(266)
Autoritățile franceze au furnizat un calcul al activităților de cercetare contractuală și al serviciilor prestate în numele terților aparținând instituției publice IFP pentru perioada 2004-2009. Din informațiile transmise rezultă că aceste servicii de cercetare reprezintă anual aproximativ [0-5] (**) % din bugetul total al instituției publice IFP (adică […] (*) EUR de servicii pentru aproximativ 300 de milioane EUR din buget), astfel încât această activitate economică poate fi calificată ca reziduală în cadrul activităților instituției publice.
7.3.1.1 Ipoteza unui transfer al ajutorului de stat către terți sau către filiale
(267)
În conformitate cu punctul 3.1.2 din Cadrul C&D&I, atunci când un organism de cercetare cu scop nelucrativ exercită ocazional activități economice, cum ar fi închirierea echipamentelor, prestarea de servicii în beneficiul întreprinderilor sau executarea de contracte de cercetare, finanțarea publică a acestor activități economice implică, în general, ajutoare de stat. Cu toate acestea, dacă se poate demonstra că finanțarea publică a fost transferată integral beneficiarului final și că intermediarul nu a obținut niciun avantaj din aceasta, se poate considera că acesta nu a beneficiat de ajutor de stat.
(268)
În speță, în măsura în care organismul de cercetare care este instituția publică IFP exercită activități de cercetare contractuală, fiind acoperită de o garanție publică nelimitată, trebuie să se considere că beneficiază de ajutor de stat, cu excepția cazului în care se dovedește că prețul de vânzare a acestor servicii a permis transferul integral al ajutorul de stat către clienții săi.
(269)
Tarifele la serviciile de cercetare contractuală ale instituției publice IFP se stabilesc pe baza costului lor integral (235), la care se aplică o marjă, al cărei procent variază în funcție de rezultatul negocierii cu clientul, menționată la considerentul 261. Astfel, singurul element de cost care pare a nu fi fost luat în calcul de instituția publică corespunde primei de acoperire a garanției de bună execuție (sau de diligență) a instituției publice IFP.
(270)
În ceea ce privește serviciile de cercetare contractuală realizate de instituția publică IFP în numele filialelor sale Axens și Prosernat, Comisia consideră că avantajul economic care rezultă din garanție poate rămâne la instituția publică IFP și, dacă este cazul, poate fi utilizat în alte scopuri, sau, având în vedere specificitatea legăturilor care le unește de societatea-mamă, poate fi transferat filialelor prin sistemul de stabilire a tarifelor:
(a)
în primul caz, compatibilitatea ajutorului este prezentată în această parte.
(b)
în al doilea caz, Comisia face trimitere la analiza compatibilității prezentate la secțiunea 7.3.2 care, din motive de prudență, va include cuantumurile implicate în estimarea avantajului care poate fi transferat filialelor.
(271)
De asemenea, în ceea ce privește clienții terți, dacă s-ar putea dovedi că un cuantum corespunzător acestui element de cost suplimentar a fost transferat în mod sistematic terților prin sistemul de stabilire a tarifelor practicate, atunci o analiză detaliată a ajutoarelor transferate ar scoate la iveală, cel mai probabil, cuantumuri de minimis (236). Din informațiile transmise de autoritățile franceze reiese că majoritatea serviciilor facturate generează cifre de afaceri mai mici de […] (*) EUR (adică un cuantum maxim de acoperire a riscului de nerambursare de […] (*) EUR), valoarea contractului cel mai important neajungând decât la […] (*) EUR (adică un cuantum maxim de acoperire a riscului de nerambursare de […] (*) EUR).
(272)
Cu toate acestea, nu se poate exclude faptul că comportamentul de marjă adoptat de instituția publică IFP nu a permis întotdeauna transferul integral al cuantumului ajutorului de stat către clientul serviciilor de cercetare contractuală. Într-un astfel de caz, neplata primei de garanție la stat pentru acoperirea contractelor de cercetare contractuală prestate către terți ar constitui o finanțare publică suplimentară pusă la dispoziția instituției publice de către stat.
(273)
Fondurile publice corespunzătoare ar putea fi, prin urmare, utilizate în trei scopuri:
(a)
fie pentru finanțarea activităților neeconomice ale instituției publice, ceea ce nu ar implica un ajutor de stat.
(b)
fie pentru finanțarea altor activități de cercetare contractuală în numele terților sau filialelor. Această ipoteză este analizată în detaliu în secțiunea 7.3.1.2.
(c)
fie pentru finanțarea cercetărilor desfășurate de instituția publică în domeniul exclusiv de activitate al filialelor sale, care, prin urmare, s-ar putea adăuga la cuantumurile ajutorului de stat transferate deja filialelor. Această ipoteză este analizată în detaliu în secțiunea 7.3.2.
7.3.1.2 Compatibilitatea unei garanții de stat acordate unui organism de cercetare pentru prestarea de servicii de cercetare contractuală și de servicii auxiliare activității sale principale de cercetare publică independentă
(274)
Înainte de a analiza particularitățile cazului în speță, Comisia intenționează să își reafirme poziția de principiu pe care a adoptat-o în practica sa decizională, conform căreia o garanție de stat nelimitată care acoperă activități economice constituie, în principiu, un ajutor de stat incompatibil (237). În general, Comisia consideră că garanțiile nelimitate acordate într-un sector economic deschis concurenței sunt incompatibile cu TFUE, în special pentru că o astfel de garanție pune în sarcina statului toate riscurile asociate unei activități economice, fără ca întreprinderea beneficiară să suporte costul acestei acoperiri, și permite apariția unei situații de hazard moral care încurajează întreprinderea beneficiară, protejată de orice amenințare a falimentului, să își asume mai multe riscuri, spre deosebire de situația în care aceasta ar suporta în întregime consecințele negative ale acțiunilor sale. În virtutea principiului proporționalității, aceste garanții nelimitate nu pot fi justificate, cel mai adesea, prin misiuni economice de interes general, în măsura în care este imposibil, în cazul unei garanții nelimitate, să se verifice dacă cuantumul ajutorului nu depășește costurile nete de furnizare a serviciului public (238).
(275)
În speță, trebuie remarcat faptul că legislația franceză a atribuit instituției publice IFP obligații de serviciu public constând într-o triplă misiune de cercetare, de formare și de documentare care, spre deosebire de serviciile de interes economic general (239), nu se încadrează în sfera activităților economice în sensul dreptului Uniunii. Acoperirea printr-o garanție publică statutară a acestor activități neeconomice nu determină, prin urmare, acordarea niciunui ajutor de stat. De asemenea, partea fundamentală a activității instituției publice IFP este de natură neeconomică. Prin urmare, impactul garanției de care se bucură statutar se concentrează, în principal, pe aceste activități neeconomice și nu vizează serviciile auxiliare de cercetare contractuală și de servicii decât întâmplător.
(276)
Dimpotrivă, în cazul în care o astfel de garanție acoperă activitățile economice ale organismelor de cercetare, de exemplu, cercetarea contractuală sau prestarea de servicii, fără a face obiectul unei tarifări la prețul pieței, aceasta conferă organismului de cercetare un ajutor de stat care, așa cum s-a explicat mai sus, se poate adăuga fie la finanțarea publică a activităților sale neeconomice de interes general (cercetare publică independentă), fie la finanțarea altor activități economice de cercetare contractuală și de prestări de servicii, fie, în final, la finanțarea activităților de transfer tehnologic către Axens și Prosernat (240).
(277)
În primele două cazuri, trebuie remarcat, totuși, că, în acest caz în ciuda caracterului a priori nelimitat al garanției de stat, se poate realiza în mod excepțional o estimare a posteriori pentru anii 2006-2009 a plafonului echivalentului-subvenție brut pentru efectele acestei garanții (prima de risc neplătită statului), care a venit în completarea (cu condiția să fi fost păstrat pentru instituția publică IFP) fondurilor publice deja plătite de stat acesteia din urmă pentru acoperirea costurilor nete ale activității sale de cercetare publică independentă și de cercetare contractuală sau de prestare de servicii.
(278)
Din acest motiv, Comisia ține să sublinieze că cercetarea contractuală și serviciile prestate acoperite de garanția de stat se limitează, cu toate acestea, la activități „auxiliare” activității principale de cercetare publică independentă, adică activități economice care:
(a)
nu aduc atingere funcționării normale, independenței sau neutralității organismului de cercetare;
(b)
sunt prestate, în condiții normale de piață, și, în special, la un preț al pieței sau, în absența prețului pieței, la un preț care reflectă totalitatea costurilor sale (în afara impactului garanției), la care se adaugă o marjă rezonabilă;
(c)
fac obiectul unei contabilități diferite de cea a activităților de cercetare publică independentă, în special, în ceea ce privește costurile și finanțarea acestora;
(d)
sunt intrinsec legate de activitatea principală de cercetare publică independentă, astfel încât separarea acestora este tehnic imposibilă, în special, dat fiind că utilizează aceleași infrastructuri, echipamente, materiale sau tehnologii ori angajează aceiași cercetători, oameni de știință, ingineri, proiectanți sau tehnicieni;
(279)
Aceste activități auxiliare pot consta în execuția de contracte de cercetare, expertiză sau consultanță tehnică sau științifică, implicând, după caz, furnizarea de infrastructuri, echipamente, materiale sau tehnologii intensiv inovatoare, finanțate sau instituite în cadrul, și fiind necesare, lucrărilor de cercetare publică independentă, unice sau foarte rare în lume (241), în afara serviciilor oferite de unul sau mai multe organisme de cercetare comparabile, a căror utilizare necesită expertiza și competențele cercetătorilor, oamenilor de știință, inginerilor, proiectanților sau tehnicienilor angajați, în principal, de organismul de cercetare pentru a contribui la lucrările sale de cercetare publică independentă.
(280)
Aceste servicii permit, în plus, difuzarea cunoștințelor științifice între cercetarea publică și sectorul industrial, oferind întreprinderilor cliente posibilitatea de a accesa mijloacele experimentale, tehnologiile și expertiza personalului instituției publice IFP și permițând acesteia din urmă să acumuleze feedback privind rezultatele lucrărilor sale originale, sursele de îmbunătățiri viitoare ale activităților sale de cercetare publică independentă. Aceste avantaje în termeni de cunoștințe științifice încrucișate favorizează atât diferiții actori implicați, cât și Uniunea Europeană în ansamblu.
(281)
Așa cum s-a arătat la considerentul 266, serviciile de cercetare contractuală și de servicii nu au reprezentat decât [0-5] (**) % din bugetul total al instituției publice IFP în perioada cuprinsă între 2004 și 2009, ceea ce constituie o proporție extrem de limitată.
(282)
Pe de altă parte, raportate la fiecare client, serviciile facturate sunt, de cele mai multe ori, în sume mai mici de […] (*) EUR din cifrele de afaceri, astfel încât cuantumul maxim estimat al ajutorului rămâne, de cele mai multe ori, neglijabil, de ordinul a […] (*) EUR per contract. Prin urmare, Comisia estimează că ajutorul în cauză este proporțional cu obiectivul de interes general de diseminare a cunoștințelor științifice în Uniunea Europeană.
(283)
Cu condiția ca aceste activități auxiliare să reprezinte în continuare o parte foarte mică din bugetele alocate de instituția publică IFP misiunii sale principale de cercetare publică independentă și având în vedere impactul pozitiv al acestor activități auxiliare în termeni de obiective de interes comun, Comisia consideră că acoperirea lor prin garanția de stat nu poate, în niciun caz, să modifice condițiile schimburilor într-o măsură contrară interesului Uniunii, în sensul articolului 107 alineatul (3) litera (c) din TFUE.
(284)
În cadrul raporturilor anuale privind măsura în cauză, autorităților franceze le va reveni sarcina de a face dovada îndeplinirii acestei condiții în viitor. În cazul în care există rezerve în ceea ce privește caracterul auxiliar al activităților de cercetare contractuală sau de prestări de servicii, Comisia va trebui, desigur, notificată în acest sens fără întârziere și, dacă este cazul, vor trebui notificate eventualele ajutoare de stat, ținând cont de impactul garanției de stat.
(285)
În acest context, Comisia ia act, de asemenea, de propunerea autorităților franceze vizând introducerea în orice contract legat, în special, de activitatea economică a instituției publice IFP și, deci, de activitățile sale de cercetare contractuală și de prestările sale de servicii, o clauză privind neangajarea răspunderii statului, pentru ca excepția riscului acceptat să intervină, dacă este cazul, și pentru a limita considerabil eventualele repercusiuni negative ale garanției.
7.3.2 AJUTOR ACORDAT GRUPULUI IFP ÎN DOMENIILE DE ACTIVITATE EXCLUSIVE ALE AXENS ȘI PROSERNAT
7.3.2.1 Temeiul analizei compatibilității ajutorului
(286)
Fiind vorba despre o măsură de ajutor de stat vizând sprijinirea lucrărilor de C&D desfășurate de instituția publică IFP, normele aplicabile analizei compatibilității sunt cele privind ajutoarele de stat pentru cercetare și dezvoltare.
(287)
În măsura în care schimbarea statutului instituției publice IFP a intervenit la 7 iulie 2006, data acordării de către stat a garanției nelimitate în cauză este anterioară datei de 1 ianuarie 2007, data intrării în vigoare a Cadrului C&D&I menționat anterior. Astfel, în ceea ce privește analiza compatibilității acestei măsuri, în conformitate cu Comunicarea privind stabilirea normelor aplicabile pentru evaluarea ajutorului de stat ilegal (242), Comisia va aplica acestui ajutor nenotificat Cadrul comunitar al ajutoarelor de stat pentru cercetare și dezvoltare din 1996 care era în vigoare la data acordării ajutorului.
(288)
Cu toate acestea, având în vedere că acoperirea activităților economice ale instituției publice IFP prin garanția nelimitată acordată în virtutea statutului său de IPIC se va extinde fără limită de timp și, ținând cont de faptul că, așa cum s-a explicat la considerentul 277, estimarea impactului maxim al garanției în speță poate fi, în mod excepțional, cuantificată, Comisia va examina, de asemenea, compatibilitatea cu piața internă a acoperirii prin garanția nelimitată a activităților desfășurate de instituția publică în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat pe baza dispozițiilor Cadrului C&D&I începând cu 1 ianuarie 2007, data intrării sale în vigoare. În orice caz, concluziile analizei compatibilității rămân neschimbate indiferent de cadrul utilizat.
7.3.2.2 Etape de cercetare
(289)
În cadrul Deciziei C 51/2005 (243) menționate anterior, Comisia a considerat că activitățile desfășurate de instituția publică IFP în domeniile de activitate exclusive și în colaborare cu filialele sale Axens și Prosernat fac parte efectiv din sfera C&D, în măsura în care, pentru fiecare proiect, sunt identificate puncte de ruptură la nivelul componentelor, relațiilor sale sau caracteristicilor procedeelor sau produselor țintă, lucrările fiind realizate anterior etapei de omologare, de un personal alcătuit, în principal, din cercetători și tehnicieni, pe baza metodelor întemeiate pe experimentare, interpretare și modelizare, și ale căror rezultate sunt ample și brevetate. Comisia a constatat, de asemenea, că activitățile de același tip desfășurate de alți operatori din sector sunt, de regulă, clasificate ca activități de cercetare (244). Analiza aspectelor inovatoare ale activităților de cercetare desfășurate a fost realizată pe baza standardelor internaționale recunoscute din Manualul Frascati (245).
(290)
În ceea ce privește anul 2006, Comisia a analizat, în Decizia C 51/2005 (246) menționată anterior, lucrările realizate în cadrul acordurilor de cercetare încheiate între instituția publică IFP și Axens, pe de o parte, și instituția publică IFP și Prosernat, pe de altă parte. Comisia a concluzionat că aceste lucrări constau, pe de o parte, în activități de cercetare industrială și, pe de altă parte, în studii de fezabilitate tehnică prealabile proiectelor de cercetare industrială, în sensul Cadrului C&D din 1996. Această clasificare a activităților de cercetare a fost efectuată pe baza exemplelor și explicațiilor specifice furnizate de Manualul Frascati, pentru fiecare activitate de cercetare desfășurată de instituția publică IFP și Axens, pe de o parte, și de instituția publică IFP și Prosernat, pe de altă parte.
(291)
De altfel, în cadrul raporturilor transmise conform Deciziei C 51/2005 menționată anterior, autoritățile franceze au clasificat proiectele realizate în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat pentru anii 2007, 2008 și 2009 utilizând cele două categorii susmenționate în sensul Cadrului C&D din 1996 sau, alternativ, activități de cercetare industrială, în sensul punctului 2.2. litera f) și studii de fezabilitate tehnică prealabile activităților de cercetare industrială, în sensul punctului 5.2 din Cadrul C&D&I din 2006. Aceste lucrări au vizat studiul noilor căi de sinteză sau perfecționarea acestora, la o scară ce nu se raportează la cea industrială. Acestea aveau drept scop validarea conceptelor și intrau sub incidența cercetării industriale în sensul Cadrului C&D din 1996 și al Cadrului C&D&I. Fișe sintetice anuale pentru fiecare proiect au fost transmise Comisiei împreună cu rapoartele anuale comunicate în cadrul ajutorului din Decizia C 51/2005 menționată anterior.
(292)
Pentru anii următori, Comisia amintește că, în conformitate cu Decizia C 51/2005 menționată anterior, Franța este obligată să prezinte un raport anual Comisiei care să conțină o prezentare detaliată a proiectelor realizate de instituția publică IFP, clasificate pe categorii de cercetare.
7.3.2.3 Costuri eligibile
(293)
În cadrul Deciziei C 51/2005 (247) menționată anterior (pentru anul 2006) și în raporturile anuale (pentru anii 2007, 2008 și 2009), costurile proiectelor în domeniile exclusive ale Axens și Prosernat sunt conforme cu cheltuielile eligibile definite în anexa II la Cadrul R&D din 1996, precum și cu costurile eligibile în sensul punctului 5.1.4 din Cadrul C&D&I.
(294)
Trebuie amintit că costurile de facturare a activităților de cercetare ale instituției publice IFP către Axens și Prosernat includ cheltuielile imputabile direct proiectelor și vizează subcontractarea, deplasările, asigurările și documentarea, precum și produsele și echipamentele de mici dimensiuni. De asemenea, acestea includ celelalte cheltuieli imputabile proiectelor, cum ar fi cheltuielile cu personalul de cercetare, amortizările imobilizărilor corporale și necorporale, precum și alte taxe generale. Aceste costuri sunt suportate direct ca urmare a activităților de cercetare și sunt distribuite între diferitele proiecte de cercetare proporțional cu timpul petrecut de personalul de cercetare în cadrul fiecărui proiect. Pe de altă parte, costurile proiectelor de C&D orizontale privind metodele și echipamentele utilizate în celelalte proiecte de C&D sunt imputate proporțional din costurile fiecărui proiect de C&D.
(295)
Aceste costuri corespund următoarelor categorii: costurile serviciilor de consultanță și ale serviciilor echivalente, cheltuieli de personal, costurile instrumentelor, materialelor, terenurilor și amplasamentelor, precum și taxe generale suplimentare și alte cheltuieli de exploatare, în conformitate cu categoriile de costuri eligibile din Cadrul din 1996 și din Cadrul C&D&I.
(296)
Pentru anii următori, aceste informații trebuie incluse și în rapoartele anuale transmise de autoritățile franceze.
7.3.2.4 Intensitatea ajutoarelor
(297)
Din Cadrul C&D din 1996 reiese că intensitățile maxime autorizate sunt de 75 % pentru studiile de fezabilitate tehnică prealabile proiectelor de cercetare industrială (punctul 5.4) și de 50 % pentru proiectele de cercetare industrială (punctul 5.3).
(298)
Din Cadrul C&D&I reiese că intensitatea ajutorului, calculată pe baza costurilor admisibile ale proiectului, nu poate depăși 50 % pentru cercetarea industrială [punctul 5.1.2 litera (b)] și 65 % pentru studiile prealabile activităților de cercetare industrială realizate în cadrul întreprinderilor mari [punctul 5.2. litera (b)]. Amintim că activitățile acoperite de garanția de stat vizează exclusiv cercetarea industrială și studiile de fezabilitate tehnică realizate de instituția publică IFP, lucrările de dezvoltare pre-concurențială în sensul Cadrului C&D din 1996 (sau de dezvoltare experimentală în sensul Cadrului C&D&I), fiind finanțate integral de Axens și Prosernat din resurse proprii din venituri obținute pe piețe.
(299)
Comisia a întocmit Tabelul 6 de la considerentul 300 pornind de la listele de proiecte care detaliază costurile anuale pentru fiecare proiect și etapă de cercetare, precum și de la situația resurselor proprii ale instituției publice IFP.
(300)
Pentru acest exercițiu, Comisia a aplicat o abordare conservatoare, incluzând toate costurile care decurg, direct sau indirect, din domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat și excluzând toate produsele altele decât cele plătite de Axens și Prosernat (248). Ca o măsură de precauție, Comisia a integrat, de asemenea, în acest tabel toate efectele potențiale ale garanției nelimitate în ipoteza - puțin probabilă totuși - în care toate ar fi fost utilizate de instituția publică IFP pentru finanțarea activităților de cercetare în domeniile exclusive ale Axens și Prosernat (efecte ale garanției în relațiile cu furnizorii și clienții, nu doar filialele, ci și terții).
Tabelul 6
Estimarea maximă a cuantumului total al finanțării publice totale adus de instituția publică IFP activităților desfășurate în domeniile exclusive ale Axens și Prosernat în perioada 2006-2009
(în milioane EUR)
2006
2007
2008
2009
Costul anual al studiilor de fezabilitate tehnică (în milioane EUR)
Domeniul de activitate IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Domeniul de activitate IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Total
7,4
3,5
0,9
0,9
Costul anual al lucrărilor de cercetare industrială (în milioane EUR)
Domeniul de activitate IFP/Axens
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Domeniul de activitate IFP/Prosernat
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Total
49,0
45,5
52,8
55,2
Resurse proprii (în milioane EUR)
Cuantum
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Ajutor de stat anual (în milioane EUR)
Cuantumul finanțării publice (249)
11,3
6,4
7,7
11,1
Limita superioară a efectului garanției în relațiile instituției publice cu furnizorii săi
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Limita superioară a efectului garanției în relațiile instituției publice cu clienții săi (250)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
în domeniul exclusiv al filialelor
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
-
în afara domeniului exclusiv al filialelor
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Cuantumul maxim al finanțării publice
(inclusiv limita superioară a efectului garanției)
13,1
9,8
11,3
14,7
Intensitatea ajutorului
(exclusiv limita superioară a efectului garanției)
20,0 %
13,0 %
14,3 %
19,8 %
Limita superioară a intensității ajutorului
(inclusiv limita superioară a efectului garanției)
23,2 %
20,0 %
21,0 %
26,2 %
Intensitatea maximă autorizată (251)
-
dispozițiile Cadrului C&D din 1996
53 %
51,8 %
50,4 %
50,4 %
-
dispozițiile Cadrului C&D&I
-
50,3 %
50,4 %
50,2 %
(301)
Comisia a verificat respectarea intensităților admisibile pentru fiecare etapă de cercetare pe baza listelor anuale de proiecte realizate în perioada 2006-2009, ținând cont de efectul maxim posibil al garanției nelimitate legate de statutul de instituție publică al IFP, integrând ca element suplimentar al ajutorului limita superioară estimată a primelor de acoperire a diferitelor riscuri. În toate cazurile, incluzând chiar toate impacturile potențiale ale garanției în relațiile cu clienții și furnizorii, limita superioară a intensității ajutorului rămâne cu mult inferioară intensității maxime autorizate. În concluzie, Comisia constată respectarea intensităților ajutorului autorizate din Cadrul C&D din 1996 și din Cadrul C&D&I.
(302)
Pentru anii următori, Comisia amintește că, în conformitate cu Decizia C 51/2005 menționată anterior, Franța este obligată să prezinte un raport anual Comisiei pentru ca aceasta să se asigure că intensitățile ajutorului pentru fiecare etapă de cercetare și pentru fiecare proiect sunt, de asemenea, respectate. Începând cu anul 2010, acest raport va trebui să prezinte toate proiectele realizate în domeniile de activitate ale Axens și Prosernat, clasificate pe categorii de cercetare, precizând, pe lângă costurile lor per etapă de cercetare, și cuantumurile finanțării publice și resursele proprii alocate de instituția publică IFP și filialele sale, limita superioară a cuantumului primei de garantare, estimată grație metodei descrise în prezenta decizie, inclusiv posibilele efecte asupra condițiilor de îndatorare ale instituției publice IFP conform raționamentului prezentat la considerentul 200.
7.3.2.5 Cumul
(303)
Dispozițiile în materie de cumul, indiferent că este vorba despre cele prevăzute la punctul 5.12 din Cadrul C&D din 1996 sau cele de la punctul 8 din Cadrul C&D&I, sunt respectate. De fapt, Comisia a calculat cuantumul total al finanțării publice, independent de origine, inclusiv impactul maxim al garanției nelimitate pentru anii 2006-2009.
(304)
Din anul 2010, autoritățile franceze vor aplica aceeași metodă în rapoartele anuale transmise Comisiei.
7.3.2.6 Efect de stimulare
(305)
În temeiul Cadrului C&D din 1996 și al Cadrului C&D&I, ajutoarele de stat trebuie să aibă un efect de stimulare, adică să declanșeze la beneficiarul lor o schimbare de comportament determinându-l să își intensifice activitățile sale de C&D (și de inovare). Criteriile următoare sunt, în general, suficiente pentru a demonstra existența unui efect de stimulare pentru proiectele care beneficiază de ajutoare sub pragurile de analiză aprofundată: creșterea amplorii proiectului, creșterea domeniului de aplicare, creșterea ritmului proiectului și creșterea cuantumului total alocat C&D&I. Dacă se poate dovedi un efect semnificativ în ceea ce privește cel puțin unul dintre aceste elemente, Comisia va considera, în general, că proiectul de ajutor are un efect de stimulare, având în vedere comportamentul normal al unei întreprinderi din sectorul în cauză (252).
(306)
Comisia face trimitere la analiza prezentată la considerentele 196-198 din Decizia C 51/2005 menționată anterior privind interesul strategic, urmărit și confirmat de comitete tehnice, pentru cercetările realizate de instituția publică IFP și filialele sale în domeniul securizării pe termen lung a aprovizionărilor cu energie, în special în ceea ce privește reînnoirea și creșterea producției de petrol și de gaze naturale (creșterea ratei de succes în exploatare, a ratei de valorificare a zăcămintelor, exploatarea resurselor neconvenționale etc.), conceperea de procedee de rafinare, tehnologiile de conversie, dezvoltarea de carburanți inovatori și de tehnologii de motoare eficiente, diversificarea surselor de energie pentru producția de carburant, multe dintre acestea numărându-se printre prioritățile Uniunii Europene în materie de cercetare, de politică energetică și de politică de mediu.
(307)
În ceea ce privește anul 2006, Comisia reiterează analiza sa, prezentată la considerentul 199 din Decizia C 51/2005 menționată anterior, conform căreia, datorită sprijinului public, din care garanția nelimitată este parte integrantă, instituția publică IFP și filialele sale au putut desfășura corespunzător activități de cercetare suplimentare care nu ar fi putut fi realizate din cauza riscurilor tehnologice sau din cauza incertitudinii asociate rentabilității investițiilor.
(308)
Comisia constată, pe baza raporturilor anuale transmise de autoritățile franceze, că această logică a fost urmată și în 2007, 2008 și 2009. În aceste rapoarte, autoritățile franceze au menționat, pentru fiecare proiect, efectul de stimulare obținut datorită ajutorului, în special în ceea ce privește domeniul de aplicare al proiectului, ritmul acestuia și creșterea cuantumului total alocate C&D.
(309)
Spre exemplu, în 2007, în domeniul exclusiv al Axens, grupul IFP a realizat în special proiecte-pilot, […] (*) (253).[…] (*). Fără ajutorul public, s-ar fi produs un decalaj de mai mulți ani pentru introducerea pe piață a acestor produse: proiectele de C&D ar fi fost lansate cu întârziere, dezvoltarea acestora ar fi fost mai lentă, iar […] (*).
(310)
Pe de altă parte, în domeniul exclusiv al Prosernat, ajutorul de stat a făcut posibilă începerea proiectului[…] (*) privind […] (*), punerea la punct și brevetarea unor procedee originale de […] (*) (254) […] (*). [Un astfel de proiect] (**) implica operațiuni delicate și dificile care necesitau investiții umane, tehnice și financiare considerabile, pe care o societate ca Prosernat nu le poate realiza pe cont propriu. Prin urmare, sprijinul public acordat de instituția publică IFP s-a dovedit fundamental. Mai precis, numai instituția publică IFP dispunea de echipe specializate capabile să realizeze modelele necesare dezvoltării procedeului și de echipamente de laborator adaptate tratării compușilor dăunători sănătății.
(311)
În 2008, în domeniul exclusiv al Axens, ajutorul de stat a făcut posibilă înlăturarea unor obstacole științifice și tehnice în […] (*). De altfel, proiectul […] (*) (255) a cunoscut, de asemenea, evoluții majore. Ajutorul de stat a permis instituției publice IFP să dezvolte, în asociere cu partenerii industriali, un procedeu […] (*) care va fi accesibil pe piață prin acordarea licenței. Lucrările de dezvoltare a unui procedeu de acest tip implică atât […] (*), cât și […] (*).
(312)
Pe de altă parte, în domeniul exclusiv al Prosernat, a fost pus în aplicare un proiect […] (*) privind captarea CO2 din fum. Captarea/stocarea CO2 (256) (CSC) este unul dintre mijloacele identificate de reducere a încălzirii globale. Având în vedere compoziția fumului și presiunea lui joasă, instituția publică IFP și-a asumat noi provocări tehnologice. Prosernat nu ar fi fost în măsură să dezvolte acest procedeu cu fonduri proprii, ținând cont de incertitudinea din jurul structurii, de amploarea, de desfășurarea și de încadrarea reglementară a viitoarei piețe de captare a CO2.
(313)
În 2009, în domeniul exclusiv al Axens, proiectul […] (*) privind procedeele […] (*) poate fi dat ca exemplu. Acesta viza dezvoltarea […] (*), precum și îmbunătățirea anumitor procedee […] (*). Datorită fondurilor publice, […] (*) a putut fi studiată, ceea ce a permis îmbunătățirea semnificativă a […] (*). Proiectul […] (*) a putut explora, grație finanțării publice, soluții inovatoarea cu tehnologiile existente, […] (*). De asemenea, proiectul […] (*) a fost continuat și pentru catalizatori, care, ulterior extrapolării, au făcut posibilă diversificarea ofertei pe o piață în plină expansiune de […] (*). Fără ajutorul public, catalizatorii ar fi fost dezvoltați într-o manieră mult mai secvențială, iar îmbunătățirea performanțelor ar fi fost mai lentă. În materie […] (*), proiectul […] (*), care viza catalizatori inovatori […] (*) a putut explora noi piste datorită ajutorului public, în timp ce proiectul […] (*), care viza explorarea limitelor tehnologiei (în special variația sarcinilor) pentru a putea […] (*), și-a putut extinde spectrul dincolo de performanțele existente.
(314)
Pe de altă parte, în domeniul exclusiv al Prosernat, ajutorul public a permis, de exemplu, relansarea și continuarea activităților C&D întreprinse în ceea ce privește […] (*), dar care au fost treptat abandonate. Sprijinul public a permis, astfel, evitarea pierderii realizărilor tehnologice anterioare și menținerea unei game de procedee de […] (*) pe piață. Datorită ajutorului public, proiectul […] (*) privind captarea CO2 […] (*) a fost, de asemenea, continuat.
(315)
Comisia notează, de asemenea, că evoluția pozitivă a indicatorilor care măsoară efortul de C&D realizat de instituția publică IFP și filialele sale Axens și Prosernat, constatată la considerentul 200 din Decizia C 51/2005 menționată anterior, a continuat între 2007 și 2009.
Tabelul 7
Evoluția indicatorilor care măsoară efortul instituției publice IFP și al filialelor sale Axens și Prosernat în 2007, 2008 și 2009
Evoluția indicatorilor
IFP/Axens
IFP/Prosernat
2007/2003
2008/2003
2009/2003
2007/2003
2008/2003
2009/2003
Cheltuieli alocate C&D în domeniul exclusiv
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
Personal destinat C&D în domeniul exclusiv
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
[…] (*)
(316)
În plus, Comisia reînnoiește constatările rezumate la considerentele 201-203 din Decizia sa C 51/2005 menționată anterior: partea cheltuielilor de C&D din cifra de afaceri a grupului IFP este deosebit de ridicată, deși aceasta din urmă evoluează într-un mediu supus la numeroase reglementări naționale în permanentă evoluție, în special, în ceea ce privește standardele de mediu sau sistemele de protecție a proprietății intelectuale.
(317)
După cum a făcut-o deja la considerentul 204 din Decizia C 51/2005 menționată anterior, Comisia ia notă de diversitatea și de structura ofertei, precum și de funcționarea concurenței (257) pe piața procedeelor de rafinare sau a petrochimiei. În acest sens, notează că unii concurenți au o poziție concurențială mult mai confortabilă decât cea a grupului IFP, societatea UOP Limited deținând, de exemplu, un segment de 57 % din piața mondială, spre deosebire de doar 7 % pentru grupul IFP. De asemenea, Comisia estimează că sprijinul public acordat proiectelor de C&D realizate de grupul IFP nu este, prin natura sau proporțiile sale, susceptibil să împiedice stimulentele dinamice ale pieței tehnologiilor de rafinare. Pe de altă parte, trebuie constatat că partenerii comerciali ai Uniunii Europene, în special Statele Unite ale Americii, alocă bugete importante pentru finanțarea cercetării în domeniul energiei, bugete care au permis sprijinirea proiectelor de C&D desfășurate de concurenții grupului IFP. Astfel, anumiți concurenți ai grupului IFP, în special societatea UOP Limited, au primit un sprijin public important (258) sau au beneficiat de sprijin public indirect grație unor parteneriate încheiate cu institute de cercetare și universități.
(318)
În concluzie, Comisia constată că ajutorul de stat în favoarea grupului IFP în domeniul exclusiv al filialelor sale Axens și Prosernat a avut un efect de stimulare în anii 2006, 2007, 2008 și 2009.
(319)
Începând cu anul 2010, rapoartele anuale transmise de Franța Comisiei până la expirarea acordurilor exclusive între instituția publică IFP și filialele sale Axens și Prosernat, vor trebui să demonstreze că efectul de stimulare al ajutorului este verificat întotdeauna.
(320)
Având în vedere toate elementele de mai sus, Comisia concluzionează că ajutorul de stat acordat grupului IFP pentru activitățile în domeniile exclusive ale filialelor sale Axens și Prosernat, inclusiv elementul de ajutor atașat efectelor garanției nelimitate de care beneficiază instituția publică IFP, este conform cu dispozițiile Cadrului C&D din 1996, precum și cu cele ale Cadrului C&D&I, sub rezerva respectării condițiilor aplicabile.
7.3.3 CONCLUZIE PRIVIND COMPATIBILITATEA MĂSURII ÎN CAUZĂ
(321)
În concluzie, Comisia consideră că măsura în cauză este compatibilă cu piața internă, sub rezerva respectării condițiilor enunțate în secțiunile 7.3.1 și 7.3.2.
8 NEUTRALITATEA ÎN CEEA CE PRIVEȘTE REGIMUL PROPRIETĂȚII
(322)
Comisia ține să sublinieze că nu repune în niciun fel în discuție proprietatea statului asupra instituției publice IFP și nici nu contestă statutul de persoană juridică de drept public al acesteia.
(323)
Potrivit articolului 345 din TFUE, Comunitatea este neutră în ceea ce privește regimul proprietății în statele membre și nicio dispoziție a tratatului nu impune restricții în privința proprietății (integrale sau parțiale) a statului asupra întreprinderilor. Astfel, normele de concurență trebuie să se aplice în același mod atât întreprinderilor private, cât și întreprinderilor publice. Niciunul din aceste două tipuri de întreprinderi nu este avantajat sau dezavantajat prin aplicarea acestor norme.
(324)
În cazul de față, garanția de care beneficiază instituția publică IFP nu rezultă din proprietate, ci din regimul juridic al întreprinderii. Statele membre sunt libere să aleagă forma juridică a întreprinderilor, însă cu respectarea normelor de concurență ale tratatului. În special, simplul fapt că garanția de stat nu este automat asociată unui anumit statut juridic nu împiedică garanția în cauză să constituie ajutor de stat în temeiul articolului 107 alineatul (1) din TFUE dacă sunt reunite condițiile aplicabile (259),
ADOPTĂ PREZENTA DECIZIE:
Articolul 1
1. Acordarea de către Franța a statutului de instituție publică industrială și comercială IFP a conferit acesteia din urmă, începând cu data de 7 iulie 2006, o garanție publică nelimitată (în continuare „garanția de stat”) cu privire la toate activitățile sale.
2. Acoperirea prin garanția de stat a activităților neeconomice ale instituției publice IFP, în special activitățile sale de formare în vederea creșterii numărului și calificării resurselor umane, activitățile sale de C&D independente în vederea extinderii cunoștințelor și a unei mai bune înțelegeri și activitățile sale de diseminare a rezultatelor cercetărilor, nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
3. Acoperirea prin garanția de stat a activităților de transfer tehnologic desfășurate de instituția publică IFP în domeniile prevăzute în Convenția exclusivă de dezvoltare, comercializare și utilizare încheiată cu filiala sa Beicip-Franlab nu constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
4. Acoperirea prin garanția de stat a activităților de transfer tehnologic desfășurate de instituția publică IFP în domeniile prevăzute în acordurile exclusive încheiate cu filialele sale Axens și Prosernat, la care se face referire la articolul 3 alineatul (1) din Decizia Comisiei din 16 iulie 2008 privind măsura de ajutor pusă în aplicare de Franța în favoarea grupului IFP (în continuare „Decizia C 51/2005”), constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
5. Acoperirea prin garanția de stat a serviciilor de cercetare contractuală și de servicii de desfășurate de instituția publică IFP, atât în numele terților, cât și în numele filialelor, constituie ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) din TFUE.
Articolul 2
În cazul modificării acordului între instituția publică IFP și filiala sa Beicip-Franlab menționat la articolul 1 alineatul (3) din prezenta decizie, Franța notifică respectivul acord Comisiei, ținând seama de potențialul impact al garanției de stat pentru evaluarea cuantumului total potențial al finanțării publice, exceptând cazul în care noile condiții contractuale permit excluderea prezenței ajutorului de stat.
Articolul 3
În perioada cuprinsă între 7 iulie 2006 și 31 decembrie 2009, acoperirea prin garanția de stat a activităților economice la care se face referire la articolul 1 alineatele (4) și (5) din prezenta decizie a constituit ajutor compatibil cu piața internă.
Articolul 4
Începând din 1 ianuarie 2010 și până la expirarea acordurilor exclusive între instituția publică IFP și filialele sale Axens și Prosernat menționate la articolul 3 alineatul (1) din Decizia C 51/2005, acoperirea prin garanția de stat a activităților economice la care se face referire la articolul 1 alineatul (4) din prezenta decizie constituie ajutor compatibil cu piața internă, sub rezerva respectării condițiilor prevăzute la articolele 5 și 6 din prezenta decizie.
Articolul 5
1. Raportul financiar anual la care se face referire la articolul 4 alineatul (2) din Decizia C 51/2005 include, pe lângă elementele deja menționate la articolul 5 alineatul (1) din decizie, elementele enumerate la alineatele (2), (3) și (4) de la prezentul articol.
2. Raportul financiar anual include cuantumul, rata dobânzii și condițiile contractuale ale împrumuturilor contractate de instituția publică IFP în cursul perioadei anuale avute în vedere, precum și o estimare a echivalentului-subvenție brut a posibilei majorări a dobânzilor legate de garanția de stat, cu excepția cazului în care se face dovada faptului că aceste contracte de împrumut sunt în conformitate cu condițiile normale de piață, fie prin compararea condițiilor lor cu cele obținute de instituția publică IFP anterior schimbării de statut, fie pe baza unei metodologii mai exacte aprobate anterior de Comisie.
3. Raportul financiar anual include valoarea bunurilor și serviciilor achiziționate de instituția publică IFP de la furnizori pentru prestarea serviciilor economice la care se face referire la articolul 1 alineatele (4) și (5) din prezenta decizie, în cursul perioadei anuale avute în vedere, precum și o estimare maximă a echivalentului-subvenție brut al ajutorului care rezultă dintr-o evaluare mai favorabilă de către furnizori a riscului de faliment al întreprinderii. Această estimare este realizată fie prin aplicarea unui procent forfetar de 2,5 % la valoarea achizițiilor realizate, fie pe baza unei metodologii mai exacte aprobate anterior de Comisie.
4. Raportul financiar anual include valoarea activităților economice, menționate la articolul 1 alineatele (4) și (5) din prezenta decizie, desfășurate de instituția publică IFP în cursul perioadei anuale avute în vedere, precum și o estimare maximă a echivalentului-subvenție brut al ajutorului care rezultă din neplata unei prime corespunzătoare unei garanții de bună execuție sau, cel puțin, a unei garanții de diligență, oferite beneficiarilor serviciilor economice respective. Această estimare este realizată fie prin aplicarea unui procent forfetar de 5 % la valoarea serviciilor furnizate, fie pe baza unei metodologii mai exacte aprobate anterior de Comisie.
Articolul 6
1. Valoarea totală a fondurilor publice alocate activităților instituției publice IFP în domeniile de activitate exclusive ale Axens și Prosernat, inclusiv impactul maxim al garanției de stat, astfel cum este estimat la articolul 5 alineatele (2), (3) și (4) din prezenta decizie, va trebui să fie mai mic decât intensitatea maximă autorizată prevăzută în Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare.
2. În cazul depășirii pragului menționat la alineatul (1) de la prezentul articol, excedentul de ajutor va fi, după caz, rambursat de filiala Axens sau Prosernat în cauză instituției publice IFP.
Articolul 7
Începând din 1 ianuarie 2010, acoperirea prin garanția de stat a activităților economice la care se face referire la articolul 1 alineatul (5) constituie ajutor de stat compatibil cu piața internă, sub rezerva respectării condițiilor prevăzute la articolul 8 din prezenta decizie.
Articolul 8
1. Activitățile de cercetare contractuală și de prestări de servicii desfășurate de instituția publică IFP, la care se face referire la articolul 1 alineatul (5) din prezenta decizie, trebuie să rămână auxiliare activității sale principale de cercetare publică independentă.
2. Pentru a fi considerate auxiliare, activitățile de cercetare contractuală și de prestări de servicii ale instituției publice IFP trebuie:
-
să nu aducă atingere funcționării normale, independenței și neutralității respectivei instituții publice IFP;
-
să fie tarifate la un preț al pieței sau, în absența prețului pieței, la un preț care reflectă, cu excepția impactului potențial al garanției de stat, totalitatea costurilor, la care se adaugă o marjă rezonabilă;
-
să facă obiectul unei contabilități diferite de cea a activităților de cercetare publică independentă (separarea contabilă a costurilor și finanțărilor lor respective), iar profiturile pe care le generează trebuie reinvestite integral în activitatea principală de cercetare publică independentă;
-
să fie intrinsec legate de activitatea principală de cercetare publică independentă a respectivei instituții publice IFP, având în vedere, în special, utilizarea acelorași infrastructuri, echipamente, materiale sau tehnologii ori angajarea acelorași cercetători, oameni de știință, ingineri, proiectanți sau tehnicieni;
-
să se situeze în afara sferei acordurilor exclusive încheiate între instituția publică IFP și filialele sale Axens și Prosernat menționate la articolul 3 alineatul (1) din Decizia C 51/2005 menționată anterior, după caz, prelungite sau modificate în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Decizia C 51/2005 și cu articolul 12 alineatul (2) din prezenta decizie;
-
să reprezinte o parte reziduală a bugetului alocat de instituția publică IFP activităților sale de cercetare publică independentă.
3. Franța transmite anual Comisiei un raport privind activitățile de cercetare contractuală și de prestări de servicii desfășurate de instituția publică IFP, care precizează procentul cuantumului lor din bugetul alocat de instituția publică IFP activităților sale de cercetare publică independentă.
Articolul 9
1. Autoritățile franceze și instituția publică IFP dispun adăugarea următoarei mențiuni, pentru fiecare operațiune, în contractul de finanțare (pentru orice instrument prevăzut în contract):
„Emisiunea/programul/împrumutul nu beneficiază de niciun fel de garanție, directă sau indirectă, din partea statului. În caz de insolvabilitate, statul nu este obligat să se substituie financiar instituției publice IFP pentru achitarea creanței”
2. Autoritățile franceze dispun introducerea unei clauze analoge, care să excludă răspunderea statului, în orice contract privind serviciile de cercetare contractuală sau de servicii la care se face referire la articolul 1 alineatul (5) din prezenta decizie.
3. Autoritățile franceze dispun introducerea unei clauze analoge, care să excludă răspunderea instituției publice IFP și a statului, în orice contract care implică o creanță, încheiat între societățile pe acțiuni Axens, Beicip-Franlab și Prosernat.
4. Instituția publică IFP se abține de la acordarea oricărei forme de garanție, aviz, scrisoare de intenție sau de confort în favoarea societăților pe acțiuni Axens, Beicip-Franlab și Prosernat care nu ar fi conformă cu condițiile normale de piață.
Articolul 10
Franța notifică individual Comisiei ajutoarele care depășesc pragurile prevăzute de Cadrul comunitar privind ajutoarele de stat pentru cercetare, dezvoltare și inovare, ținând seama de impactul potențial al garanției de stat.
Articolul 11
Franța informează Comisia, în termen de două luni de la data notificării prezentei decizii, cu privire la măsurile pe care le-a adoptat în vederea respectării acesteia.
Articolul 12
1. Articolele 4, 5 și 6 din prezenta decizie se aplică până la expirarea acordurilor exclusive între instituția publică IFP și filialele sale Axens și Prosernat, la care se face referire la articolul 3 alineatul (1) din Decizia C 51/2005.
2. Atunci când informează Comisia cu privire la o prelungire sau o modificare a acordurilor exclusive respective, în conformitate cu articolul 3 alineatul (2) din Decizia C 51/2005, autoritățile franceze țin seama de impactul garanției de stat pentru evaluarea cuantumului total al finanțării publice.
Articolul 13
Prezenta decizie se adresează Republicii Franceze.
Adoptată la Bruxelles, 29 iunie 2011.