РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 550/2011 НА КОМИСИЯТА
от 7 юни 2011 година
за определяне съгласно Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета на някои ограничения, приложими за използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за технологични газове
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2003/87/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 2003 г. за установяване на схема за търговия с квоти за емисии на парникови газове в рамките на Общността и за изменение на Директива 96/61/ЕО на Съвета (1), и по-специално член 11а, параграф 9 от нея,
като има предвид, че:
(1)
Крайната цел на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК), която беше одобрена с Решение 94/69/ЕО на Съвета от 15 декември 1993 г. за сключване на Рамковата конвенция на Обединените нации по изменение на климата (2), е да стабилизира концентрациите на парникови газове в атмосферата на равнище, което би предотвратило опасна антропогенна намеса в климатичната система. С оглед постигането на тази цел общото повишение на световната средногодишна температура на повърхността не трябва да е повече от 2 °C в сравнение със стойностите преди началото на индустриализацията, както бе прието на Конференцията по изменението на климата в Канкун през декември 2010 г. и в Копенхагенската спогодба. Последният доклад за оценка на Междуправителствения комитет по изменение на климата (IPCC) показва, че за постигането на тази цел емисиите на парникови газове в световен мащаб трябва да достигнат върхова стойност и да престанат да се увеличават най-късно до 2020 г. Това предполага повишаване на усилията в световен мащаб на всички страни с големи емисии.
(2)
Пазарите за права на емисии ще трябва да изиграят ключова роля, за да можем да посрещнем това предизвикателство. Те ще осигурят възможност за постигане на целите ни на по-ниска цена и за насърчаване на по-голяма амбиция. Освен това пазарите за права на емисии могат да бъдат ефективен начин за прехвърляне на финансови средства към развиващите се страни, така че да постигнем международния финансов пакет от 100 млрд. USD, договорен в Копенхаген. Това е свързано със сериозно увеличаване на мащаба на съществуващите механизми, в т.ч. реформа на Механизма за чисто развитие (CDM), с цел по-широко използване на стандартизирани базови линии и създаване на нови пазарни механизми.
(3)
Протоколът от Киото, който е одобрен с Решение 2002/358/ЕО на Съвета от 25 април 2002 г. за одобрение от името на Европейската общност на Протокола от Киото към Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации за промените на климата и съвместното изпълнение на ангажиментите, произтичащи от нея (3), определи целите за намаляване на емисиите на парникови газове за 39 страни по конвенцията за периода 2008-2012 г. и въведе два механизма за създаване на международни кредити за намалени емисии, които страните по конвенцията могат да използват за компенсиране на своите емисии. При съвместното изпълнение (JI) се създават единици редуцирани емисии (ERU), а при Механизма за чисто развитие (CDM) - съответно сертифицирани единици редуцирани емисии (CER).
(4)
JI и CDM са познати като „чисто компенсационни механизми“, при които намаляването на емисиите на парникови газове с един тон дава право за емитиране на един тон парникови газове на друго място. Въпреки че подобни системи като цяло помагат за понижаване на цената на снижаване на емисиите в световен мащаб, като позволяват действия в страни, където това е икономически по-целесъобразно, те не помагат за такова намаляване на емисиите, което е необходимо за постигане на целта за ограничаване на глобалното затопляне до 2 °C.
(5)
За да се ограничи глобалното затопляне до не повече от 2 °C, ЕС прие позицията, че ангажиментите на индустриализираните страни следва да бъдат допълнени от подходящи действия за смекчаване на последиците от страна на развиващите се страни, особено най-напредналите измежду тях. Паралелно с това постепенно следва да се създаде широк международен пазар за права на емисии на парникови газове (carbon market), който да може да доведе до необходимото глобално намаляване на емисиите по ефикасен начин, като се генерират международни кредити за намалявания на емисии под специфичен показател (benchmark), определен така, че да е под прогнозните емисии при липса на мерки за тяхното снижаване. Това изисква подходящи действия на развиващите се страни за смекчаване на въздействието върху климата. Въпреки че участието на най-слабо развитите страни в CDM би следвало да се засили, по-напредналите измежду развиващите се страни следва постепенно да преминат към участие в секторни пазарни механизми, а накрая и към системи за лимити и търговия с емисии (4).
(6)
Участието в JI и CDM, както и решенията за позволяване на използването на придобити по такива механизми кредити в системите за търговия с емисии, е доброволно. Следователно има разлика между кредитите за намалени емисии, които могат да бъдат генерирани в системите за търговия с емисии, и кредитите за намалени емисии, които страните по Протокола от Киото може да са решили да разрешат да бъдат използвани съгласно своето национално законодателство. Във връзка с това с Директива 2003/87/ЕО вече бе изключено използването на предписани емисионни единици, а с Директива 2004/101/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) бе разрешено използването на някои кредити по JI и CDM, но с хармонизирани ограничения относно използването на международни кредити за намалени емисии по проекти от областта на ядрената енергетика, земеползването и горскостопанските дейности, и беше предвидена възможност държавите-членки да могат да позволяват на операторите да използват определени количества други видове международни кредити за намалени емисии. Директива 2003/87/ЕО предвижда да бъдат приети хармонизирани разпоредби за прилагане по отношение на ограниченията за използване на международни кредити за намалени емисии.
(7)
Използването на международни кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за трифлуорометана (HFC-23) и диазотния оксид (N2O) от производството на адипинова киселина (по-долу „проекти, отнасящи се за технологични газове“), следва да бъде ограничено. Това е в съответствие със заключенията на Европейския съвет от октомври 2009 г. за насърчаване на развиващите се страни, и по-специално по-напредналите измежду тях, да предприемат подходящи действия за смекчаване на въздействието. По-голямата част от проектите, отнасящи се за технологични газове, се осъществяват в напредналите развиващи се страни, които имат достатъчно възможности сами да финансират тези нескъпоструващи намаления на емисии, а вече придобитите приходи от тези проекти в миналото би следвало да са достатъчни за тяхното по-нататъшно финансиране. Въвеждането на ограничения за използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове, по-специално ако то е последвано от съответните решения на международно равнище, би следвало да доведе до по-равномерно географско разпределение на ползите от механизмите, създадени по Протокола от Киото.
(8)
Проектите, отнасящи се за технологични газове, повдигат въпроси относно опазването на околната среда. Извънредно високите нива на възвращаемост от разграждането на HFC-23 водят до стимулиране на продължаващото производство и използване на хлородифлуорометан (HCFC-22) - вещество със силно разрушително действие върху озоновия слой, което представлява и парников газ - в регистрирани инсталации и при максималните нива, разрешени съгласно методиката за този вид проекти. В резултат на това производството на HCFC-22 вероятно е по-високо, отколкото би било при липса на такъв вид проекти. Това от своя страна поставя под въпрос възможността на „Корекцията на производството и потреблението на халогенирани въглеводороди (HCFC) от Монреал - 2007 г.“ съгласно Монреалския протокол относно веществата, които разрушават озоновия слой (6), да сложи началото на ускорено постепенно преустановяване на използването на HCFC-22 за употреби, различни от изходни суровини. То е несъвместимо и с финансирането от държавите-членки на постепенното преустановяване на производството на HCFC-22 чрез вноски към многостранния фонд по Монреалския протокол. Въпросните високи нива на възвръщаемост водят до изкривяване на икономическите стимули и на конкуренцията, както и до преместване на производството от производители на адипинова киселина, установени в ЕС, към регистрирани производители от трети държави. Много по-благоприятното третиране на производителите на адипинова киселина, участващи в механизмите от Киото, в сравнение с производителите, които се присъединяват към схемата на Съюза от 2013 г. нататък, ще повиши риска от подобно изместване на производството, както и от нетно повишаване на глобалните емисии. С оглед намаляване на изкривяването на икономическите стимули и на конкуренцията и избягване на изместването на емисиите на парникови газове са оправдани ограничения в използването на споменатите международни кредити за намалени емисии.
(9)
Международните кредити за намалени емисии по проекти, отнасящи се за технологични газове, нямат принос за преноса на технологии или за необходимата дългосрочна трансформация на енергийните системи в развиващите се страни. Снижаването на емисиите на посочените технологични газове чрез JI или CDM няма принос за намаляване по най-ефективен начин на глобалните емисии на парникови газове, защото високата възвръщаемост за разработващите проектите лица не се използва за намаляване на емисиите.
(10)
Прилагането на цялостно ограничаване на използването на специфични видове кредити за намалени емисии е предвидено в член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО. Подобно ограничаване е уместно да се прилага за проекти, отнасящи се за технологични газове. Цялостното ограничаване на използването най-добре решава въпроса с нежеланите последствия за конкуренцията и околната среда по отношение на въпросните кредити за намалени емисии, подобрява икономическата ефективност от намаляването на емисиите в световен мащаб и екологичните характеристики на пазара за права на емисии, като насърчава инвестициите в технологии с ниска въглеродна интензивност.
(11)
В съответствие с член 11а, параграф 9 от Директива 2003/87/ЕО мерките, предвидени в настоящия регламент, следва да се прилагат от 1 януари 2013 г., което съгласно цитирания член е повече от шест месеца и по-малко от три години от датата на тяхното приемане. Посочените мерки не засягат използването на кредити за намалени емисии във връзка с технологични газове с цел спазване на задълженията за намаляване на емисиите през 2012 г.
(12)
Мерките, предвидени в настоящия регламент, са в съответствие със становището на Комитета по изменение на климата,
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Използването на международни кредити за намалени емисии от проекти, отнасящи се за разграждане на трифлуорометан (HFC-23) и диазотен оксид (N2O) от производството на адипинова киселина, за целите на член 11а от Директива 2003/87/ЕО, се забранява от 1 януари 2013 г., освен ако не става въпрос за използването на кредити за намалени емисии преди 2013 г. по съществуващи проекти от тези видове, използвани за емисии на инсталации по СТЕ на ЕС от 2012 г., което използване се разрешава до 30 април 2013 г. включително.
Член 2
Настоящият регламент влиза в сила в деня на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави-членки.
Съставено в Брюксел на 7 юни 2011 година.
REGULAMENTUL (UE) NR. 550/2011 AL COMISIEI
din 7 iunie 2011
privind stabilirea, în temeiul Directivei 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului, a anumitor restricții aplicabile utilizării de credite internaționale rezultate din proiecte ce implică utilizarea de gaze industriale
(Text cu relevanță pentru SEE)
COMISIA EUROPEANĂ,
având în vedere Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene,
având în vedere Directiva 2003/87/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 13 octombrie 2003 de stabilire a unui sistem de comercializare a cotelor de emisie de gaze cu efect de seră în cadrul Comunității și de modificare a Directivei 96/61/CE a Consiliului (1), în special articolul 11a alineatul (9),
întrucât:
(1)
Obiectivul principal al Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice (UNFCCC), aprobată prin Decizia 94/69/CE a Consiliului din 15 decembrie 1993 privind încheierea Convenției-cadru a Organizației Națiunilor Unite privind schimbările climatice (2), este acela de a realiza stabilizarea concentrațiilor de gaze cu efect de seră în atmosferă la un nivel care să împiedice perturbarea antropică periculoasă a sistemului climatic. Pentru a îndeplini acest obiectiv, temperatura totală medie anuală la suprafață nu trebuie să depășească nivelurile preindustriale, la nivel mondial, cu mai mult de 2 °C, conform celor stabilite cu ocazia Conferinței privind schimbările climatice de la Cancun din decembrie 2010 și în „Acordul de la Copenhaga”. Cel mai recent raport de evaluare întocmit de Comitetul interguvernamental privind schimbările climatice (IPCC) arată că, în vederea realizării acestui obiectiv, emisiile mondiale de gaze cu efect de seră trebuie să înceteze să crească cel târziu în 2020. Aceasta implică o sporire a eforturilor globale depuse de toate marile țări emitente.
(2)
Această provocare nu va putea fi soluționată decât dacă piețele carbonului vor juca un rol esențial. Acestea vor permite îndeplinirea obiectivelor la costuri mai reduse, promovând totodată proiecte mai ambițioase. Mai mult, piețele carbonului pot constitui un mod eficace de a transfera finanțări către țări în curs de dezvoltare. De asemenea, piețele carbonului pot contribui la respectarea angajamentului luat la Copenhaga de acordare a unui pachet de finanțări internaționale în valoare de 100 de miliarde de dolari. Acest fapt va necesita dezvoltarea semnificativă a mecanismelor existente, inclusiv a reformei mecanismului de dezvoltare nepoluantă, cu scopul de a spori utilizarea nivelurilor de referință standardizate și de a crea noi mecanisme de piață.
(3)
Protocolul de la Kyoto, aprobat prin Decizia 2002/358/CE a Consiliului din 25 aprilie 2002 privind aprobarea, în numele Comunității Europene, a Protocolului de la Kyoto la Convenția-cadru a Organizației Națiunilor Unite asupra schimbărilor climatice și îndeplinirea în comun a angajamentelor care decurg din acesta (3), a fixat obiective de reducere a emisiilor pentru 39 de părți pentru perioada 2008-2012 și a instaurat două mecanisme pentru crearea de credite internaționale pe care părțile le pot utiliza pentru a compensa emisiile. Implementarea în comun (Joint Implementation - JI) prevede crearea unor unități de reducere a emisiilor (emission reduction units - ERU), în timp ce mecanismul de dezvoltare nepoluantă (Clean Development Mechanism - CDM) prevede crearea de reduceri omologate ale emisiilor (certified emission reductions - CER).
(4)
Implementarea în comun și mecanismul de dezvoltare nepoluantă sunt considerate drept mecanisme bazate exclusiv pe compensare, în temeiul cărora reducerea cu o tonă a emisiilor de gaze cu efect de seră oferă dreptul la emiterea în altă parte a unei tone de emisii de gaze cu efect de seră. Având în vedere că, de regulă, astfel de sisteme contribuie la diminuarea costurilor de reducere a emisiilor la nivel mondial, permițând luarea de măsuri în țări unde aceste măsuri sunt mai rentabile, ele nu contribuie la eforturile de reducere necesare atingerii obiectivului de limitare a încălzirii globale la 2 °C.
(5)
Pentru atingerea obiectivului de limitare a încălzirii globale la 2 °C, Uniunea Europeană estimează că angajamentele asumate de țările industrializate ar trebui completate cu măsuri adecvate de reducere a emisiilor de gaze cu efect de seră luate de țările în curs de dezvoltare, în special de cele mai avansate. În paralel, ar trebui să se creeze condiții pentru dezvoltarea treptată a unei vaste piețe internaționale a carbonului, care să permită realizarea de reduceri eficiente la nivel mondial și în cadrul căreia să se genereze credite internaționale pentru reducerile de emisii realizate sub o valoare de referință stabilită la un nivel inferior față de cel al emisiilor proiectate în absența unor măsuri de atenuare. Acest lucru necesită luarea unor măsuri adecvate de reducere de către țările în curs de dezvoltare. În timp ce participarea țărilor cel mai puțin dezvoltate la CDM ar trebui consolidată, țările în curs de dezvoltare mai avansate ar trebui să se îndrepte treptat către participarea la mecanisme sectoriale de piață și, în final, la sisteme de plafonare și de comercializare (4).
(6)
Participarea la implementarea în comun și la mecanismul de dezvoltare nepoluantă este voluntară, la fel ca și deciziile de autorizare a utilizării de credite în cadrul sistemelor de comercializare a certificatelor de emisii. Așadar, se face distincția între creditele care pot fi generate și creditele pe care semnatarii la Protocolul de la Kyoto le-ar fi putut autoriza spre utilizare în temeiul legislației lor naționale. În acest scop, Directiva 2003/87/CE a prevăzut deja excluderea utilizării de unități cantitative alocate, iar Directiva 2004/101/CE a Parlamentului European și a Consiliului (5) a autorizat utilizarea anumitor credite generate de mecanismele JI și CDM, ținând cont de o serie de restricții armonizate privind utilizarea de credite internaționale rezultate din proiecte care vizează activități nucleare, de utilizare a terenurilor și de exploatare forestieră, și cu condiția ca statele membre să le permită operatorilor să utilizeze volume de credite internaționale de alt tip. Directiva 2003/87/CE prevede adoptarea unor dispoziții armonizate de implementare a restricțiilor de utilizare a creditelor internaționale.
(7)
Trebuie restricționată utilizarea creditelor internaționale rezultate din proiecte care implică utilizarea de trifluormetan (HFC-23) și de protoxid de azot (N2O) generați în urma producției de acid adipic (denumite în continuare „proiecte referitoare la gazele industriale”). Această măsură este conformă cu concluziile Consiliului European din octombrie 2009 prin care țările în curs de dezvoltare, în special cele mai avansate, sunt invitate să ia măsuri adecvate de reducere. Marea majoritate a proiectelor referitoare la gazele industriale sunt localizate în țări în curs de dezvoltare mai avansate, care dispun de capacități suficiente pentru finanțarea din fonduri proprii a acestor măsuri de reducere puțin costisitoare; veniturile generate în trecut de aceste proiecte ar trebui să permită finanțarea de acest tip. Introducerea de restricții de utilizare în cazul creditelor referitoare la gazele industriale, în special dacă este urmată de luarea deciziilor aferente la nivel internațional, ar trebui să contribuie la atingerea unei repartizări geografice mai echilibrate a avantajelor ce decurg din mecanismele stabilite în temeiul Protocolului de la Kyoto.
(8)
Proiectele referitoare la gazele industriale provoacă îngrijorări legate de protecția mediului. Rentabilitatea excepțională a proiectelor având ca obiect eliminarea HFC-23 are drept consecință stimularea producției și utilizării în continuare, în uzinele omologate și la nivelul maxim autorizat de metodologia aplicabilă activităților de proiect, a clorodifluormetanului (HCFC-22), un gaz cu efect de seră cu un potențial de încălzire globală ridicat. În consecință, producția de HCFC-22 ar putea fi mai mare decât ar fi fost în absența activităților de proiect. La rândul său, acest fapt subminează „Ajustările din 2007 la Protocolul de la Montreal (privind substanțele care epuizează stratul de ozon) referitoare la producția și consumul de HCFC” (6), menit să instituie accelerarea eliminării treptate a HCFC-22 nedestinat utilizării ca intermediar de sinteză. De asemenea, această situație este contrară deciziei statelor membre de a finanța eliminarea treptată a producției de HCFC-22 cu ajutorul contribuțiilor la fondul multilateral înființat în temeiul Protocolului de la Montreal. Această rentabilitate ridicată provoacă distorsionări ale stimulentelor economice și ale mediului concurențial, precum și deplasări ale producției dinspre producătorii de acid adipic stabiliți în Uniune înspre producătorii omologați din țările terțe. Faptul că producătorii de acid adipic care participă la mecanismele instituite în temeiul Protocolului de la Kyoto sunt tratați într-un mod mai favorabil decât producătorii care vor intra în schema Uniunii începând cu 2013 va duce la creșterea riscului de generare a unor deplasări similare ale producției, precum și la creșterea netă a emisiilor la nivel mondial. Pentru a reduce distorsionarea stimulentelor economice și a mediului concurențial, precum și pentru a se evita relocarea emisiilor de gaze cu efect de seră, se justifică impunerea de restricții cu privire la utilizarea acestor credite internaționale.
(9)
Creditele internaționale rezultate din proiectele referitoare la gazele industriale nu contribuie la transferul de tehnologie și nici la transformarea pe termen lung a sistemelor energetice din țările în curs de dezvoltare. Reducerea acestor gaze industriale prin intermediul implementării în comun și al mecanismului de dezvoltare nepoluantă nu contribuie la reducerea în cel mai eficient mod a emisiilor globale, deoarece rentabilitatea ridicată generată de dezvoltatorii de proiecte nu este utilizată în vederea reducerilor de emisii.
(10)
Articolul 11a alineatul (9) din Directiva 2003/87/CE prevede dispoziții de aplicare a măsurilor de restricționare totală a creditelor specifice. O astfel de restricționare trebuie aplicată în cazul proiectelor referitoare la gazele industriale. Măsurile de restricționare totală sunt cele mai potrivite pentru eliminarea concurenței nedorite și a consecințelor asupra mediului specifice creditelor respective; totodată, ele îmbunătățesc rentabilitatea reducerii emisiilor la nivel mondial și performanța de mediu a pieței carbonului, prin încurajarea investițiilor în favoarea unor tehnologii cu emisii reduse de carbon.
(11)
Conform articolului 11a alineatul (9) din Directiva 2003/87/CE, măsurile prevăzute de prezentul regulament trebuie să se aplice începând cu 1 ianuarie 2013, ceea ce, în conformitate cu articolul respectiv, corespunde unei date cuprinse între, cel mai devreme, șase luni de la adoptarea măsurilor și, cel mai târziu, trei ani de la adoptarea lor. Utilizarea creditelor referitoare la gazele industriale în vederea îndeplinirii obligațiilor de conformitate în cursul anului 2012 nu este afectată de aceste măsuri.
(12)
Măsurile prevăzute în prezentul regulament sunt conforme cu avizul Comitetului privind schimbările climatice,
ADOPTĂ PREZENTUL REGULAMENT:
Articolul 1
Începând cu 1 ianuarie 2013, se interzice utilizarea creditelor internaționale rezultate din proiecte ce implică eliminarea trifluormetanului (HFC-23) și a protoxidului de azot (N2O) rezultați în urma producției de acid adipic în scopul articolului 11a din Directiva 2003/87/CE, cu excepția utilizării creditelor acordate pentru reduceri de emisii realizate înainte de 2013 în cadrul unor proiecte existente de acest tip, a căror utilizare este autorizată până la 30 aprilie 2013 inclusiv cu scopul de a compensa emisiile generate în 2012 de instalațiile participante la schema UE de comercializare a certificatelor de emisii (EU ETS).
Articolul 2
Prezentul regulament intră în vigoare la data publicării sale în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene.
Prezentul regulament este obligatoriu în toate elementele sale și se aplică direct în toate statele membre.
Adoptat la Bruxelles, 7 iunie 2011.