ДИРЕКТИВА (EС) 2015/652 НА СЪВЕТА
от 20 април 2015 година
за установяване на методи за изчисляване и на изисквания за докладване съгласно Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и на Съвета относно качеството на бензиновите и дизеловите горива
СЪВЕТЪТ НА ЕВРОПЕЙСКИЯ СЪЮЗ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 98/70/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 13 октомври 1998 г. относно качеството на бензиновите и дизеловите горива и за изменение на Директива 93/12/ЕИО на Съвета (1), и по-специално член 7а, параграф 5 от нея,
като взе предвид предложението на Европейската комисия,
като има предвид, че:
(1)
Методът за изчисляване на емисиите на парникови газове от горива и други видове енергия от небиологични източници, който трябва да бъде установен съгласно член 7а, параграф 5 от Директива 98/70/ЕО, следва да доведе до докладване с достатъчна точност, така че Комисията да може да направи критична оценка на резултатите на доставчиците за изпълнението на техните задължения по член 7а, параграф 2 от посочената директива. Методът за изчисляване следва да осигури точност, като същевременно надлежно взема предвид сложността на свързаните административни изисквания. В същото време той следва да стимулира доставчиците да намаляват интензитета на парникови газове на горивата, които доставят. Следва внимателно да бъде отчетено също така въздействието на метода за изчисляване върху рафинериите в Съюза. Поради това методът на изчисление следва да се основава на средните интензитети на парникови газове, които представляват средна стойност за отрасъла, типични за конкретно гориво. Предимството на това би било намаляване на административната тежест върху доставчиците и държавите членки. На настоящия етап предложеният метод за изчисляване следва да не изисква диференциране на интензитета на парникови газове на горивото въз основа на източника на суровината, тъй като това би засегнало настоящите инвестиции в някои рафинерии в Съюза.
(2)
Изискванията за докладване за доставчиците, които са малки и средни предприятия (МСП), както са определени в Препоръка 2003/361/ЕО на Комисията (2), следва да бъдат сведени до минимум, доколкото е възможно в контекста на член 7а, параграф 1 от Директива 98/70/ЕО. По подобен начин вносителите на бензинови и дизелови горива, рафинирани извън Съюза, следва да не са задължени да предоставят подробна информация относно източниците на суров нефт, използван за производството на тези горива, тъй като тази информация може да не е налична или да е трудна за откриване.
(3)
С цел да се създадат стимули за допълнително намаляване на емисиите на парникови газове заявеното спестяване на емисии от намаления на емисиите нагоре по веригата, включително от изгаряне на факел и изхвърляне в атмосферата, следва да се включат при изчисляването на емисиите на парникови газове на доставчиците за целия жизнен цикъл на горивата. С цел да се улесни заявяването от доставчиците на спестявания на емисии нагоре по веригата следва да бъде разрешено използването на различни схеми за емисии за изчисляването и сертифицирането на намаленията на емисиите. Следва да бъдат допустими само проекти за намаления нагоре по веригата с начало след датата на установяване на основния стандарт на горивата, определен в член 7а, параграф 5, буква б) от Директива 98/70/EО, т.е. 1 януари 2011 г.
(4)
Среднотежестните приети стойности за парникови газове, които представят употребата на суров нефт в Съюза, предоставят прост метод за изчисляване, чрез който доставчиците могат да определят парниковите газове на горивата, които доставят.
(5)
Намаляването на емисиите нагоре по веригата от нефт и газ следва да се оценява и валидира в съответствие с принципите и стандартите, определени в международните стандарти, и по-специално в ISO 14064, ISO 14065 и ISO 14066.
(6)
Освен това е подходящо да се улесни прилагането от страна на държавите членки на законодателство по отношение на намаленията на емисиите нагоре по веригата, включително от изгаряне на факел и изхвърляне в атмосферата. За тази цел под егидата на Комисията следва да се изготвят незаконодателни насоки за подходи за количествено оценяване, проверка, валидиране, мониторинг и докладване на такива намаления на емисиите нагоре по веригата (включително намаления при изгаряне на факел и изхвърляне в атмосферата на местата на производство) преди изтичането на срока за транспониране, предвиден в член 7 от настоящата директива.
(7)
Член 7a, параграф 5, буква б) от Директива 98/70/ЕО изисква установяването на метод за определянето на основния стандарт на горивата въз основа на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл за единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г. Основният стандарт на горивата следва да се основава на употребените количества дизелово гориво, бензин, газьол за извънпътна подвижна техника, втечнен нефтен газ (ВНГ) и сгъстен природен газ (СПГ), като се използват данни, докладвани официално от държавите членки на Рамковата конвенция на Организацията на обединените нации по изменение на климата (РКООНИК) през 2010 г. Основният стандарт на горивата не следва да бъде сравнителното изкопаемо гориво, което се използва за изчисляването на намалението на емисиите на парникови газове от биогоривата и което следва да остане, както е определно в приложение IV към Директива 98/70/ЕО.
(8)
Тъй като съставът на съответния микс от изкопаеми горива се променя малко между две последователни години, сумарното вариране на интензитета на парниковите газове на изкопаемите горива между две последователни години също ще бъде малко. Ето защо е целесъобразно основният стандарт на горивата да се основава на данните за средното потребление на Съюза за 2010 г., както са докладвани по РКООНИК от държавите членки.
(9)
Основният стандарт на горивата следва да представлява средният интензитет на парникови газове нагоре по веригата и интензитетът на горивото на средносложна рафинерия за изкопаеми горива. Следователно основният стандарт на горивата следва да се изчисли, като се използват приетите средни стойности за съответното гориво. Oсновният стандарт на горивата следва да остане непроменен за периода до 2020 г., за да се осигури регулаторна сигурност на доставчиците по отношение на техните задължения за намаляване на интензитета на парниковите газове на горивата, които доставят.
(10)
Член 7а, параграф 5, буква г) от Директива 98/70/ЕО предвижда приемането на метод за изчисляване на приноса на електрическите пътни превозни средства за намаляване на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл. Съгласно посочения член методът за изчисляване следва да е съвместим с член 3, параграф 4 от Директива 2009/28/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (3). За да се осигури тази съвместимост, същият корекционен коефициент следва да се използва за к.п.д. на силовия агрегат.
(11)
Електроенергията, доставяна за използване в автомобилния транспорт, може да се докладва от доставчиците, както е определено в член 7а, параграф 1 от Директива 98/70/ЕО, като част от техните годишни доклади до държавите членки. За да се ограничат административните разходи, е целесъобразно методът за изчисляване да се основава по-скоро на оценка, отколкото на действителното измерване на потреблението на електроенергия от електрическия автомобил или мотоциклет за целите на докладването от доставчика.
(12)
Целесъобразно е да се включи подробен подход за оценката на количеството и интензитета на парниковите газове на биогоривата в случаите, в които по време на един и същ процес се извършва преработка на биогориво и на изкопаемо гориво. Необходим е специфичен метод, защото полученото количество биогориво не може да се измери, например при съвместното хидрогениране на растителни масла и изкопаеми горива. Член 7г, параграф 1 от Директива 98/70/ЕО посочва, че емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл на биогоривата се изчисляват по същия метод за целите на член 7а и член 7б, параграф 2 от същата директива. Поради това сертифицирането от признати доброволни схеми на емисиите на парникови газове е валидно за целите на член 7а, както и за целите на член 7б, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО.
(13)
Изискваното докладване от страна на доставчиците, установено с член 7а, параграф 1 от Директива 98/70/ЕО, следва да бъде допълнено от хармонизиран формат и хармонизирани определения за данните, които трябва да бъдат докладвани. Хармонизирането на определенията за данните е необходимо за правилното извършване на изчислението на интензитета на парниковите газове, свързано със задълженията за докладване на отделните доставчици, тъй като данните представляват ключови фактори в хармонизирания метод за изчисляване в съответствие с член 7а, параграф 5, буква а) от Директива 98/70/ЕО. Тези данни включват идентификацията на доставчика, количеството на горивото или енергията, пуснати на пазара, и типа на горивото или енергията, пуснати на пазара.
(14)
Изискването за докладване от страна на доставчиците, установено в член 7а, параграф 1 от Директива 98/70/ЕО, следва да бъде допълнено с хармонизирани изисквания за докладване, формат за докладване и хармонизирани определения за докладване на държавите членки пред Комисията във връзка с експлоатационните показатели на горивата, употребявани в Съюза, по отношение на емисиите на парниковите газове. По-специално тези изисквания за докладване ще позволят актуализиране на използваното за сравнение изкопаемо гориво, описано в част В, точка 19 от приложение IV към Директива 98/70/ЕО и част В, точка 19 от приложение V към Директива 2009/28/ЕО, и те ще улеснят докладването, изисквано съгласно член 8, параграф 3 и член 9, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО, както и актуализирането на метода за изчисляване с техническия и научния напредък, за да се гарантира, че методът изпълнява предназначението си. Тези данни следва да включват количеството гориво или енергия, пуснати на пазара, и типа на горивото или енергията, мястото на закупуване и произхода на горивото или енергията, пуснати на пазара.
(15)
Целесъобразно е държавите членки да разрешат на доставчиците да изпълнят задълженията си за докладване, като разчитат на еквивалентни данни, събрани по реда на друго законодателство на Съюза или национално законодателство, с цел да се намали административната тежест, при условие че докладването се извършва в съответствие с изискванията, определени в приложение IV, и с определенията, установени в приложения I и III.
(16)
За да се улесни докладването на групи доставчици съгласно член 7а, параграф 4 от Директива 98/70/ЕО, член 7а, параграф 5, буква в) от същата директива дава възможност за установяване на всички необходими правила. Желателно е това докладване да се улесни с цел да се избегне нарушаване на физическото движение на гориво, тъй като различните доставчици пускат на пазара различни горива с различни пропорции и поради това може да използват ресурси в различна степен, за да постигнат целта за намаляване на парниковите газове. Поради това е необходимо да се хармонизират определенията на идентификацията на доставчиците, на количеството на горивото или енергията, пуснати на пазара, на типа гориво или енергия, на мястото на закупуване и произхода на горивото или енергията, пуснати на пазара. Освен това, за да се избегне двойното отчитане при съвместно докладване от страна на доставчиците съгласно член 7а, параграф 4, е целесъобразно да се хармонизира прилагането на метода за изчисляване и докладване в държавите членки, включително докладването пред Комисията, така че необходимата информация от група доставчици да се отнася за конкретна държава членка.
(17)
Съгласно член 8, параграф 3 от Директива 98/70/ЕО всяка година държавите членки представят доклад с националните данни за качеството на горивата за предходната календарна година в съответствие с формата, установен в Решение 2002/159/ЕО на Комисията (4). С цел да бъдат обхванати измененията, въведени в Директива 98/70/ЕО от Директива 2009/30/ЕО на Европейския парламент и на Съвета (5) и последвалите допълнителни изисквания за докладване за държавите членки, и в интерес на ефективността и хармонизирането е необходимо да се изясни коя информация следва да се докладва и да се приеме формат за подаването на данни от доставчиците и държавите членки.
(18)
Комисията представи проект за мерки в Комитета, създаден с Директива 98/70/ЕО на 23 февруари 2012 г. Комитетът не можа да приеме становище с необходимото квалифицирано мнозинство. Поради това е целесъобразно Комисията да представи на Съвета предложение в съответствие с член 5а, параграф 4 от Решение 1999/468/ЕО на Съвета (6),
ПРИЕ НАСТОЯЩАТА ДИРЕКТИВА:
Член 1
Предмет и обхват
1. С настоящата директива се установяват правила за методите за изчисляване и изискванията за докладване в съответствие с Директива 98/70/ЕО.
2. Настоящата директива се прилага за горивата, използвани за задвижването на пътни превозни средства, извънпътна подвижна техника (включително плавателни съдове за вътрешни водни пътища, когато не плават в морски води), селскостопански и горскостопански трактори, плавателни съдове с развлекателна цел, когато не плават в морски води, както и за електроенергията използвана в пътни превозни средства.
Член 2
Определения
За целите на настоящата директива и в допълнение към определенията, които вече се съдържат в Директива 98/70/ЕО, се прилагат следните определения:
1)
„емисии нагоре по веригата“ означава всички емисии на парникови газове, които възникват, преди суровината да влезе в рафинерията или преработвателната инсталация, в които се произвежда горивото, посочено в приложение I;
2)
„природен битум“ означава всеки източник на суровина за рафинерии, който:
а)
има плътност в градуси по American Petroleum Institute (API ) от 10 градуса или по-малка, когато се намира в резервоарно образувание на мястото на добив, както е дефинирано в метода за изпитване D287 на Американското общество за изпитвания и материали (ASTM) (7);
б)
има среден годишен вискозитет при температурата на находището, надвишаващ изчисления по формулата: Вискозитет (в сантипоази) = 518,98e-0,038T, където T е температурата е в градуси по Целзий;
в)
попада в обхвата на определението за битуминозни пясъци по код КН 2714 от Комбинираната номенклатура, установена с Регламент (ЕИО) № 2658/87 на Съвета (8); и
г)
за който оползотворяването на източника на суровина се постига чрез минен добив или топлинно гравитачно дрениране, за което топлинната енергия произхожда главно от източници, различни от изходната суровина;
3)
„битуминозни шисти“ означава всеки източник на суровина за рафинерия, разположен в скално образувание, което съдържа твърд кероген, и отговарящ на определението за битуминозни шисти по код КН 2714 съгласно Регламент (ЕИО) № 2658/87. Оползотворяването на източника на суровина се постига чрез минен добив или топлинно гравитачно дрениране;
4)
„основен стандарт на горивата“ означава основен стандарт на горивата, който се основава на емисиите на парникови газове от целия жизнен цикъл за единица енергия от изкопаеми горива през 2010 г.;
5)
„конвенционален суров нефт“ означава всяка суровина за рафинерии с плътност в градуси по API, по-висока от 10 градуса, намираща се в геоложка формация в мястото на произход, както е измерена по изпитвателния метод ASTM D287, и която не попада в определението за код КН 2714 съгласно Регламент (ЕИО) № 2658/87.
Член 3
Метод за изчисляване на интензитета на парниковите газове на доставени горива и енергия, различни от биогорива, и докладвани от доставчиците
1. За целите на член 7а, параграф 2 от Директива 98/70/EО държавите членки гарантират, че доставчиците използват метода за изчисляване, определен в приложение I към настоящата директива, за определянето на интензитета на парниковите газове на горивата, които доставят.
2. За целите на член 7а, параграф 1, втора алинея и параграф 2 от Директива 98/70/ЕО държавите членки изискват от доставчиците да докладват данните, като използват определенията и метода за изчисляване, определен в приложение I към настоящата директива. Данните се докладват всяка година, като се използва образецът в приложение IV към настоящата директива.
3. За целите на член 7а, параграф 4 от Директива 98/70/EО всяка държава членка гарантира, че група от доставчици, които избират да се считат за един доставчик, изпълняват задължението си съгласно член 7а, параграф 2 на въпросната държава членка.
4. Държавите членки прилагат опростен метод, определен в приложение I към настоящата директива, за доставчиците, които са малки и средни предприятия.
Член 4
Изчисляване на основния стандарт на горивата и на намаляването на интензитета на парниковите газове
За целите на проверка на спазването от страна на доставчиците на тяхното задължение съгласно член 7a, параграф 2 от Директива 98/70/ЕО държавите членки изискват от доставчиците да сравнят постигнатите от тях намаления на емисиите на парникови газове от жизнения цикъл на горивата и на електроенергията с основния стандарт на горивата, определен в приложение II към настоящата директива.
Член 5
Докладване от държавите членки
1. Когато представят отчети на Комисията съгласно член 8, параграф 3 от Директива 98/70/ЕО, държавите членки предават на Комисията данни, свързани със съответствието с член 7a от същата директива, както е определено в приложение III към настоящата директива.
2. Държавите членки използват инструментите на ReportNet на Европейската агенция за околната среда, предоставени по силата на Регламент (ЕО) № 401/2009 на Европейския парламент и на Съвета (9), за представянето на данните, определени в приложение III към настоящата директива. Данните се предават от държавите членки чрез електронно прехвърляне на данни към Централното хранилище за данни, управлявано от Европейската агенция за околната среда.
3. Данните се предоставят ежегодно, като се използва образецът, предвиден в приложение IV. Държавите членки уведомяват Комисията за датата на предаване и лицето за контакт на компетентния орган, който отговаря за проверката и докладването на данни на Комисията.
Член 6
Санкции
Държавите членки определят правилата за санкциите, приложими при нарушаване на националните разпоредби, приети съгласно настоящата директива, и вземат всички необходими мерки за осигуряване на тяхното изпълнение. Предвидените санкции трябва да бъдат ефективни, пропорционални и възпиращи. Държавите членки уведомяват Комисията за тези разпоредби до 21 април 2017 г. и я уведомяват без забавяне за всяко последващо изменение, което ги засяга.
Член 7
Транспониране
1. Държавите членки въвеждат в сила законовите, подзаконовите и административните разпоредби, необходими, за да се съобразят с настоящата директива, до 21 април 2017 г. Те незабавно информират Комисията за това.
2. Когато държавите членки приемат тези разпоредби, в тях се съдържа позоваване на настоящата директива или позоваването се извършва при официалното им публикуване. Условията и редът на позоваване се определят от държавите членки.
3. Държавите членки съобщават на Комисията текста на основните разпоредби от националното законодателство, които приемат в областта, обхваната от настоящата директива.
Член 8
Влизане в сила
Настоящата директива влиза в сила на двадесетия ден след публикуването ѝ в Официален вестник на Европейския съюз.
Член 9
Адресати
Адресати на настоящата директива са държавите членки.
Съставено в Люксембург на 20 април 2015 година.
RICHTLINIE (EU) 2015/652 DES RATES
vom 20. April 2015
zur Festlegung von Berechnungsverfahren und Berichterstattungspflichten gemäß der Richtlinie 98/70/EG des Europäischen Parlaments und des Rates über die Qualität von Otto- und Dieselkraftstoffen
DER RAT DER EUROPÄISCHEN UNION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf die Richtlinie 98/70/EG des Europäischen Parlaments und des Rates vom 13. Oktober 1998 über die Qualität von Otto- und Dieselkraftstoffen und zur Änderung der Richtlinie 93/12/EWG des Rates (1), insbesondere auf Artikel 7a Absatz 5,
auf Vorschlag der Europäischen Kommission,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Das gemäß Artikel 7a Absatz 5 der Richtlinie 98/70/EG einzurichtende Verfahren zur Berechnung der Treibhausgasemissionen von Kraftstoffen und anderen Energieträgern aus nicht-biogenen Quellen sollte zu einer hinreichend genauen Berichterstattung führen, so dass die Kommission kritisch die Leistung von Anbietern bei der Erfüllung ihrer Verpflichtungen gemäß Artikel 7a Absatz 2 der genannten Richtlinie bewerten kann. Das Berechnungsverfahren sollte Genauigkeit sicherstellen und gleichzeitig die Komplexität der damit verbundenen Verwaltungserfordernisse berücksichtigen. Darüber hinaus sollte es den Anbietern Anreize dafür geben, die Treibhausgasintensität der von ihnen gelieferten Kraftstoffe zu verringern. Außerdem sollte sorgfältig geprüft werden, wie sich das Berechnungsverfahren auf Raffinerien in der Union auswirkt. Deswegen sollte sich das Berechnungsverfahren auf die durchschnittlichen Treibhausgasintensitäten stützen, die einem für einen bestimmten Kraftstoff typischen Industriedurchschnitt entsprechen. Der Vorteil dabei wäre ein geringerer Verwaltungsaufwand für Anbieter und Mitgliedstaaten. Zum gegenwärtigen Zeitpunkt sollte das vorgeschlagene Berechnungsverfahren keine Differenzierung der Treibhausgasintensität von Kraftstoffen auf der Grundlage der Rohstoffquelle erfordern, da dies den laufenden Investitionen in bestimmte Raffinerien in der Union abträglich wäre.
(2)
Die Berichterstattungspflichten von Anbietern, die kleine oder mittlere Unternehmen (KMU) im Sinne der Empfehlung 2003/361/EG der Kommission (2) sind, sollten so gering, wie im Rahmen von Artikel 7a Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG möglich, gehalten werden. Ebenso sollten die Einführer von außerhalb der Union raffinierten Otto- und Dieselkraftstoffen nicht verpflichtet sein, detaillierte Informationen zu den Quellen der Rohöle, aus denen diese Kraftstoffe hergestellt wurden, zu übermitteln, da diese Angaben möglicherweise nicht vorliegen oder schwierig zu beschaffen sind.
(3)
Um Anreize für weitere Reduktionen der Treibhausgasemissionen zu schaffen, sollten Einsparungen, die für Upstream-Emissions-Reduktionen (UER), einschließlich solcher aus dem Abfackeln und Entgasen, geltend gemacht werden, in die Berechnung der Lebenszyklustreibhausgasemissionen der Anbieter einbezogen werden. Damit die Anbieter leichter UER geltend machen können, sollte für die Berechnung und Zertifizierung von Emissionsreduktionen der Einsatz unterschiedlicher Systeme zugelassen werden. In Betracht kommen sollten nur UER-Projekte, die nach Festsetzung des Kraftstoffbasiswerts in Artikel 7a Absatz 5 Buchstabe b der Richtlinie 98/70/EG, also nach dem 1. Januar 2011, beginnen.
(4)
Gewichtete durchschnittliche Treibhausgasstandardwerte, die die in der Union verbrauchten Rohöle repräsentieren, bieten ein einfaches Berechnungsverfahren, nach dem die Anbieter den Treibhausgasgehalt der von ihnen gelieferten Kraftstoffe bestimmen können.
(5)
UER sollten nach Grundsätzen und Normen geschätzt und validiert werden, die in internationalen Normen, insbesondere ISO 14064, ISO 14065 und ISO 14066 enthalten sind.
(6)
Es ist außerdem angezeigt, den Mitgliedstaaten die Umsetzung von Rechtsvorschriften über UER, einschließlich aus dem Abfackeln und Entgasen, zu erleichtern. Zu diesem Zweck sollten unter der Leitung der Kommission nichtlegislative Leitlinien zu Ansätzen erstellt werden, mit denen solche UER (einschließlich der Verringerung des Abfackelns und Entgasens an Förderstätten) quantifiziert, überprüft, validiert, überwacht und gemeldet werden, bevor der in Artikel 7 dieser Richtlinie festgelegte Umsetzungszeitraum abläuft.
(7)
Gemäß Artikel 7a Absatz 5 Buchstabe b der Richtlinie 98/70/EG muss ein Verfahren geschaffen werden, nach dem auf der Grundlage der Lebenszyklustreibhausgasemissionen pro Energieeinheit aus fossilen Kraftstoffen der Basiswert im Jahr 2010 bestimmt wird. Der Kraftstoffbasiswert sollte sich auf die verbrauchten Mengen von Diesel- und Ottokraftstoff, Gasöl für mobile Maschinen und Geräte, Flüssiggas (LPG) und komprimiertem Erdgas (CNG) stützen und die Daten heranziehen, die im Jahr 2010 von den Mitgliedstaaten offiziell an die Klimarahmenkonvention der Vereinten Nationen (im Folgenden „UNFCCC“) weitergegeben wurden. Der Kraftstoffbasiswert sollte nicht die fossile Vergleichsgröße sein, die verwendet wird, um die Einsparungen von Treibhausgasemissionen aus Biokraftstoffen zu berechnen; diese sollte wie in Anhang IV der Richtlinie 98/70/EG festgelegt bestehen bleiben.
(8)
Da sich die Zusammensetzung des maßgeblichen fossilen Kraftstoffmixes von einem Jahr zum anderen nur wenig ändert, wird auch die aggregierte Veränderung der Treibhausgasintensität fossiler Kraftstoffe im Laufe der Jahre gering sein. Daher sollten dem Kraftstoffbasiswert die durchschnittlichen EU-Verbrauchswerte aus dem Jahr 2010 zugrunde gelegt werden, welche die Mitgliedstaaten an die UNFCCC übermittelt haben.
(9)
Der Kraftstoffbasiswert sollte eine durchschnittliche Intensität für die Upstream-Treibhausgasemissionen und die Intensität eines Kraftstoffs einer Raffinerie für fossile Kraftstoffe mit einer durchschnittlichen Komplexität darstellen. Deswegen sollte der Kraftstoffbasiswert anhand des durchschnittlichen Standardwerts für den jeweiligen Kraftstoff berechnet werden. Der Kraftstoffbasiswert sollte im Zeitraum bis 2020 nicht geändert werden, um den Anbietern Rechtssicherheit in Bezug auf ihre Verpflichtungen zur Minderung der Treibhausgasintensität der von ihnen gelieferten Kraftstoffe zu bieten.
(10)
Gemäß Artikel 7a Absatz 5 Buchstabe d der Richtlinie 98/70/EG muss ein Verfahren zur Berechnung des Beitrags von Straßenfahrzeugen mit Elektroantrieb zur Reduktion von Lebenszyklustreibhausgasemissionen festgelegt werden. Jenem Artikel zufolge sollte das Berechnungsverfahren mit Artikel 3 Absatz 4 der Richtlinie 2009/28/EG des Europäischen Parlaments und des Rates (3) vereinbar sein. Um die Vereinbarkeit zu gewährleisten, sollte derselbe Anpassungsfaktor für die Antriebsstrangeffizienz verwendet werden.
(11)
Die Anbieter können gemäß Artikel 7a Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG den für die Verwendung im Straßenverkehr gelieferten elektrischen Strom in ihren jährlichen Berichten an die Mitgliedstaaten angeben. Zur Begrenzung der Verwaltungskosten empfiehlt es sich, das Berechnungsverfahren für die Zwecke der Berichterstattung durch die Anbieter auf eine Schätzung und nicht auf eine tatsächliche Messung des Stromverbrauchs durch ein Straßenfahrzeug oder Motorrad mit Elektroantrieb zu stützen.
(12)
Es ist angezeigt, für die Fälle, in denen ein Biokraftstoff und ein fossiler Kraftstoff im selben Verfahren verarbeitet werden, ein ausführliches Konzept für die Schätzung der Menge und der Treibhausgasintensität von Biokraftstoffen vorzusehen. Ein spezielles Verfahren ist deshalb erforderlich, weil die resultierende Biokraftstoffmenge nicht gemessen werden kann, wie beispielsweise bei der gemeinsamen Hydrierung von pflanzlichen Ölen mit einem fossilen Kraftstoff. Artikel 7d Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG bestimmt, dass die Lebenszyklustreibhausgasemissionen von Biokraftstoffen für die Zwecke des Artikels 7a und des Artikels 7b Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG nach demselben Verfahren berechnet werden. Deswegen ist die Zertifizierung von Treibhausgasemissionen im Rahmen anerkannter freiwilliger Systeme sowohl für die Zwecke des Artikels 7a als auch für die Zwecke des Artikels 7b Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG gültig.
(13)
Die Berichterstattungspflicht der Anbieter gemäß Artikel 7a Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG sollte durch ein harmonisiertes Format und harmonisierte Definitionen der zu übermittelnden Daten ergänzt werden. Da die Daten wichtig sind für das harmonisierte Berechnungsverfahren gemäß Artikel 7a Absatz 5 Buchstabe a der Richtlinie 98/70/EG, müssen die Definitionen der Daten harmonisiert werden, damit im Zusammenhang mit den Berichterstattungspflichten eines einzelnen Anbieters die Treibhausgasintensität ordnungsgemäß berechnet werden kann. Diese Daten umfassen die Kennung des Anbieters sowie die Menge und die Art der in Verkehr gebrachten Kraftstoffe oder Energieträger.
(14)
Die Berichterstattungspflichten der Anbieter gemäß Artikel 7a Absatz 1 der Richtlinie 98/70/EG sollten durch harmonisierte Anforderungen an die Berichterstattung, ein Berichterstattungsformat und harmonisierte Definitionen für die Berichterstattung der Mitgliedstaaten an die Kommission zur Treibhausgasbilanz der in der Union verbrauchten Kraftstoffe ergänzt werden. Diese Berichterstattungspflichten ermöglichen es insbesondere, die in Anhang IV Teil C Ziffer 19 der Richtlinie 98/70/EG und in Anhang V Teil C Ziffer 19 der Richtlinie 2009/28/EG beschriebene fossile Vergleichsgröße für Kraftstoffe zu aktualisieren, sie erleichtern die Berichterstattung gemäß Artikel 8 Absatz 3 und Artikel 9 Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG und sie erleichtern die Anpassung des Berechnungsverfahrens an den technischen und wissenschaftlichen Fortschritt, so dass sichergestellt ist, dass es den verfolgten Zweck erfüllt. Die betreffenden Daten sollten die in Verkehr gebrachte Kraftstoff- oder Energiemenge, die Art des Kraftstoffs und des Energieträgers, den Erwerbsort und den Ursprung des in Verkehr gebrachten Kraftstoffs oder Energieträgers einschließen.
(15)
Um den Verwaltungsaufwand zu verringern, ist es sachdienlich, dass die Mitgliedstaaten den Anbietern erlauben, die Berichterstattungspflichten durch Verwendung gleichwertiger Daten zu erfüllen, die im Rahmen anderer Vorschriften des Unionsrechts oder nationaler Rechtsvorschriften erhoben wurden, sofern die Berichterstattung gemäß den Anforderungen in Anhang IV und den Begriffsbestimmungen in den Anhängen I und III erfolgt.
(16)
Um Gruppen von Anbietern gemäß Artikel 7a Absatz 4 der Richtlinie 98/70/EG die Berichterstattung zu erleichtern, können gemäß Artikel 7a Absatz 5 Buchstabe c der genannten Richtlinie die für die Anwendung von Absatz 4 erforderlichen Vorschriften erlassen werden. Da die einzelnen Anbieter verschiedene Kraftstoffe in unterschiedlichen Anteilen in Verkehr bringen und deswegen möglicherweise in unterschiedlichem Maß Ressourcen mobilisieren müssen, um das Treibhausgasminderungsziel zu erreichen, sollte die Berichterstattung erleichtert werden, um eine Störung der physischen Verbringung von Kraftstoffen zu vermeiden. Es ist daher notwendig, die Begriffsbestimmungen der Kennung des Anbieters, der in Verkehr gebrachten Kraftstoff- oder Energiemenge, der Art des Kraftstoffs und des Energieträgers, des Orts des Erwerbs und des Ursprungs des in Verkehr gebrachten Kraftstoffs oder Energieträgers zu harmonisieren. Um bei gemeinsamer Berichterstattung der Anbieter gemäß Artikel 7a Absatz 4 eine Doppelerfassung zu vermeiden, empfiehlt es sich außerdem, die Umsetzung der Verfahren zur Berechnung und die Berichterstattung in den Mitgliedstaaten einschließlich der Berichterstattung an die Kommission so zu harmonisieren, dass sich die erforderlichen Angaben einer Gruppe von Anbietern auf einen spezifischen Mitgliedstaat beziehen.
(17)
Gemäß Artikel 8 Absatz 3 der Richtlinie 98/70/EG müssen die Mitgliedstaaten jährlich einen Bericht über die nationalen Daten zur Kraftstoffqualität für das vorangegangene Kalenderjahr vorlegen, der dem Muster entspricht, das in der Entscheidung 2002/159/EG der Kommission (4) festgelegt wurde. Um die durch die Richtlinie 2009/30/EG des Europäischen Parlaments und des Rates (5) vorgenommenen Änderungen der Richtlinie 98/70/EG und die damit verbundenen zusätzlichen Berichterstattungspflichten der Mitgliedstaaten abzudecken und im Interesse der Effizienz und Harmonisierung ist es notwendig, klar zu bestimmen, welche Angaben übermittelt werden sollten, und ein Muster für die Übermittlung dieser Daten durch die Anbieter und die Mitgliedstaaten festzulegen.
(18)
Die Kommission legte dem mit der Richtlinie 98/70/EG eingesetzten Ausschuss am 23. Februar 2012 einen Entwurf einer Maßnahme vor. Der Ausschuss konnte keine Stellungnahme mit der erforderlichen qualifizierten Mehrheit abgeben. Daher sollte die Kommission gemäß Artikel 5a Absatz 4 des Beschlusses 1999/468/EG des Rates (6) dem Rat einen Vorschlag unterbreiten -
HAT FOLGENDE RICHTLINIE ERLASSEN:
Artikel 1
Gegenstand - Geltungsbereich
(1) Mit dieser Richtlinie werden Vorschriften zu den Verfahren der Berechnung und den Berichterstattungspflichten nach der Richtlinie 98/70/EG festgelegt.
(2) Diese Richtlinie gilt für Kraftstoffe, die für den Antrieb von Straßenkraftfahrzeugen, mobilen Maschinen und Geräten (einschließlich nicht auf See befindlicher Binnenschiffe) sowie von land- und forstwirtschaftlichen Zugmaschinen und nicht auf See befindlichen Sportbooten verwendet werden, und für in Straßenfahrzeugen verwendeten elektrischen Strom.
Artikel 2
Begriffsbestimmungen
Im Sinne dieser Richtlinie und zusätzlich zu den in der Richtlinie 98/70/EG bereits enthaltenen Begriffsbestimmungen bezeichnet der Ausdruck
1.
„Upstream-Emissionen“ sämtliche Treibhausgasemissionen, die entstanden sind, bevor der Rohstoff in eine Raffinerie oder Verarbeitungsanlage gelangte, in der der in Anhang I genannte Kraftstoff hergestellt wurde;
2.
„Naturbitumen“ jede Quelle für Raffinerierohstoffe,
a)
die in einer Lagerstättenformation am Förderort einen API-Grad (Grad nach dem American Petroleum Institute (API)) von höchstens 10, gemessen mit dem Testverfahren D287 der „American Society for Testing and Materials“ (ASTM) (7), aufweisen;
b)
die eine jährliche Durchschnittsviskosität bei Lagerstättentemperatur haben, die höher ist als die durch die Gleichung Viskosität (in Centipoise) = 518,98e-0,038T berechnete Viskosität; dabei ist T die Temperatur in Grad Celsius;
c)
die unter die Definition für bituminöse Sande des KN-Codes 2714 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 des Rates (8) fallen und
d)
deren Rohstoffquelle durch Bergbau oder thermisch unterstützte Schwerkraftdrainage erschlossen wird, wobei die Wärmeenergie hauptsächlich aus anderen Quellen als der Rohstoffquelle selbst gewonnen wird;
3.
„Ölschiefer“ jede Quelle für Raffinerierohstoffe innerhalb einer Felsformation, die festes Kerogen enthält und die unter die Definition für ölhaltigen Schiefer des KN-Codes 2714 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 fällt. Die Rohstoffquelle wird durch Bergbau oder thermisch unterstützte Schwerkraftdrainage erschlossen;
4.
„Kraftstoffbasiswert“ einen Kraftstoffbasiswert auf der Grundlage der Lebenszyklustreibhausgasemissionen pro Energieeinheit aus fossilen Kraftstoffen im Jahr 2010;
5.
„konventionelles Rohöl“ jeden Raffinerierohstoff, der in einer Lagerstättenformation am Ursprungsort einen API-Grad von mehr als 10, gemessen mit dem ASTM-Testverfahren D287, aufweist und nicht unter die Definition des KN-Codes 2714 gemäß der Verordnung (EWG) Nr. 2658/87 fällt.
Artikel 3
Verfahren zur Berechnung der Treibhausgasintensität von gelieferten Kraftstoffen und Energie, mit Ausnahme von Biokraftstoffen, und zur Berichterstattung durch die Anbieter
(1) Für die Zwecke von Artikel 7a Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG stellen die Mitgliedstaaten sicher, dass die Anbieter die Treibhausgasintensität der von ihnen gelieferten Kraftstoffe nach dem Berechnungsverfahren gemäß Anhang I der vorliegenden Richtlinie bestimmen.
(2) Für die Zwecke von Artikel 7a Absatz 1 Unterabsatz 2 und von Artikel 7a Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG verlangen die Mitgliedstaaten von den Anbietern, bei der Datenübermittlung die Begriffsbestimmungen und das Berechnungsverfahren in Anhang I der vorliegenden Richtlinie heranzuziehen. Die Daten werden jährlich mithilfe des Musters in Anhang IV übermittelt.
(3) Für die Zwecke von Artikel 7a Absatz 4 der Richtlinie 98/70/EG stellt jeder Mitgliedstaat sicher, dass eine Gruppe von Anbietern, die sich dafür entscheidet, als ein einzelner Anbieter zu gelten, ihre Verpflichtungen gemäß Artikel 7a Absatz 2 innerhalb des betreffenden Mitgliedstaats erfüllt.
(4) Bei Anbietern, die KMU sind, wenden die Mitgliedstaaten das vereinfachte Verfahren gemäß Anhang I der vorliegenden Richtlinie an.
Artikel 4
Berechnung des Kraftstoffbasiswerts und der Reduktion der Treibhausgasintensität
Zur Überprüfung der Einhaltung der Verpflichtungen gemäß Artikel 7a Absatz 2 der Richtlinie 98/70/EG durch die Anbieter verlangen die Mitgliedstaaten von diesen, die von ihnen erzielten Verringerungen der Lebenszyklustreibhausgasemissionen aus Kraftstoffen und elektrischem Strom mit dem Kraftstoffbasiswert gemäß Anhang II der vorliegenden Richtlinie zu vergleichen.
Artikel 5
Berichterstattung durch die Mitgliedstaaten
(1) Im Rahmen der Berichterstattung an die Kommission gemäß Artikel 8 Absatz 3 der Richtlinie 98/70/EG übermitteln die Mitgliedstaaten der Kommission Daten zur Einhaltung von Artikel 7a der genannten Richtlinie nach Maßgabe von Anhang III der vorliegenden Richtlinie.
(2) Die Mitgliedstaaten verwenden bei der Vorlage der Daten nach Anhang III die gemäß der Verordnung (EG) Nr. 401/2009 des Europäischen Parlaments und des Rates (9) zur Verfügung gestellten ReportNet-Anwendungen der Europäischen Umweltagentur. Die Mitgliedstaaten übermitteln die Daten elektronisch an das von der Europäischen Umweltagentur verwaltete zentrale Datenarchiv.
(3) Die Daten werden jährlich unter Verwendung des in Anhang IV vorgegebenen Musters übermittelt. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Übermittlungszeitpunkt und den Namen der Kontaktperson in der Behörde mit, die für die Überprüfung der Daten und ihre Übermittlung an die Kommission zuständig ist.
Artikel 6
Sanktionen
Die Mitgliedstaaten legen fest, welche Sanktionen bei einem Verstoß gegen die nationalen Vorschriften zur Umsetzung dieser Richtlinie zu verhängen sind, und treffen alle Maßnahmen, die notwendig sind, um deren Durchsetzung zu gewährleisten. Die vorgesehenen Sanktionen müssen wirksam, verhältnismäßig und abschreckend sein. Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission diese Bestimmungen bis zum 21. April 2017 mit und unterrichten sie unverzüglich über alle späteren Änderungen dieser Bestimmungen.
Artikel 7
Umsetzung
(1) Die Mitgliedstaaten setzen die Rechts und Verwaltungsvorschriften in Kraft, die erforderlich sind, um dieser Richtlinie spätestens bis zum 21. April 2017 nachzukommen. Sie setzen die Kommission unverzüglich davon in Kenntnis.
(2) Wenn die Mitgliedstaaten diese Vorschriften erlassen, nehmen sie in den Vorschriften selbst oder durch einen Hinweis bei der amtlichen Veröffentlichung auf diese Richtlinie Bezug. Die Mitgliedstaaten regeln die Einzelheiten der Bezugnahme.
(3) Die Mitgliedstaaten teilen der Kommission den Wortlaut der wichtigsten nationalen Rechtsvorschriften mit, die sie auf dem unter diese Richtlinie fallenden Gebiet erlassen.
Artikel 8
Inkrafttreten
Diese Richtlinie tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Artikel 9
Adressaten
Diese Richtlinie ist an die Mitgliedstaaten gerichtet.
Geschehen zu Luxemburg am 20. April 2015.