ДЕЛЕГИРАН РЕГЛАМЕНТ (ЕС) № 1152/2014 НА КОМИСИЯТА
от 4 юни 2014 година
за допълване на Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на регулаторните технически стандарти за установяване на географското местоположение на съответните кредитни експозиции за изчисляване на специфичното за институцията ниво на антицикличния капиталов буфер
(текст от значение за ЕИП)
ЕВРОПЕЙСКАТА КОМИСИЯ,
като взе предвид Договора за функционирането на Европейския съюз,
като взе предвид Директива 2013/36/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 г. относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници (1), и по-специално член 140, параграф 7, трета алинея от нея,
като има предвид, че:
(1)
За изчисляване на специфичното за институцията ниво на антицикличния капиталов буфер е необходимо да се установи географското местоположение на капиталовите изисквания за всички кредитни експозиции на съответната институция, в т.ч. експозициите от търговския портфейл и всички секюритизиращи експозиции.
(2)
Географското местоположение следва да се определя според местоположението на риска по експозициите. Това ще гарантира, че натрупаните допълнителни резерви от прилагането на антицикличния буфер се разпределят към финансовата система с прекомерен растеж на кредитирането.
(3)
Местопребиваването на длъжника или на задълженото лице следва по принцип да се използва за определяне на географското местоположение на всички кредитни експозиции, тъй като се счита, че то най-добре отразява мястото, където е разположен рискът и което следователно е от значение за финансовата система. Географското местоположение на кредитните експозиции, определени като експозиции „специализирано кредитиране“ съгласно член 147, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета (2), следва да се основава на местонахождението на активите, които генерират дохода, служещ като основен източник за погасяване на задължението.
(4)
С оглед на ясното и недвусмислено разбиране на мерките за установяване на географското местоположение на съответните кредитни експозиции е изключително важно да се посочи списък с определения на техническите термини, използвани в настоящия регламент.
(5)
Експозициите към юридическо лице следва по принцип да бъдат разпределени към държавата членка или третата държава, в която се намира седалището на това юридическо лице. Централното управление на юридическо лице може обаче в действителност да е разположено на различно място от неговото седалище. Това бе постановено от Съда в решенията му по дела C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) и C-210/06 (Cartesio). За да се гарантира целесъобразното разпределение на антицикличния капиталов буфер в тези случаи, институциите, които са наясно със съществуването на подобно несъответствие по отношение на даден длъжник, следва да разпределят съответните експозиции към мястото, където в действителност се намира централното управление на съответното юридическо лице.
(6)
Експозициите към предприятия за колективно инвестиране (ПКИ) е целесъобразно да бъдат разпределяни към местоположението на длъжника по базисната експозиция, както е определено в настоящия регламент. Когато установяването на длъжника по базисната експозиция е твърде трудно, експозицията към ПКИ може да бъде разпределена към държавата членка по произход на институцията.
(7)
Експозициите към други активи следва да бъдат разпределяни към държавата членка по произход на институцията, ако длъжникът по тях не може да бъде установен.
(8)
За институциите с ограничени съвкупни чуждестранни експозиции и ограничени позиции в търговския портфейл са предвидени съображения за пропорционалност и същественост, позволяващи им да прилагат опростени методи на разпределение. С това се цели облекчаване на бремето за по-малките институции с ограничен обем чуждестранни експозиции и позиции в търговския портфейл.
(9)
Настоящият регламент е изготвен въз основа на проектите на регулаторни технически стандарти, предадени на Комисията от Европейския банков орган.
(10)
Европейският банков орган проведе открити обществени консултации по проектите на регулаторни технически стандарти, въз основа на които е изготвен настоящият регламент, анализира потенциалните разходи и ползи и поиска становище от Групата на участниците в банковия сектор, създадена с член 37 от Регламент (ЕС) № 1093/2010 на Европейския парламент и на Съвета (3),
ПРИЕ НАСТОЯЩИЯ РЕГЛАМЕНТ:
Член 1
Определения
За целите на настоящия регламент се прилагат следните определения:
1.
„обща кредитна експозиция“ е общата рискова експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на експозицията, посочена в член 140, параграф 4, буква а) от Директива 2013/36/ЕС;
2.
„експозиция в търговския портфейл“ е общата рискова експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на експозицията, посочена в член 140, параграф 4, буква б) от Директива 2013/36/ЕС;
3.
„секюритизираща експозиция“ е общата рискова експозиция, изчислена в съответствие с член 92, параграф 3 от Регламент (ЕС) № 575/2013, на експозицията, посочена в член 140, параграф 4, буква в) от Директива 2013/36/ЕС;
4.
„местоположение на длъжника“ е държавата членка или третата държава, в която обичайно пребивава физическото лице или се намира седалището на юридическото лице - контрагент на институцията по обща кредитна експозиция, емитент на финансов инструмент, който не е включен в търговския портфейл, или контрагент по експозиция в банковия портфейл; по отношение на юридическо лице, чието централно управление в действителност се намира в държава членка или в трета държава, различна от държавата членка или третата държава, в която е разположено седалището му, „местоположение на длъжника“ е държавата членка или третата държава, където се намира действителното му централно управление;
5.
„местоположение на задълженото лице“ е държавата членка или третата държава, в която обичайно пребивава физическото лице или се намира седалището на юридическото лице - емитент на финансов инструмент, включен в търговския портфейл, или контрагент по експозиция в търговския портфейл; по отношение на юридическо лице, чието централно управление в действителност се намира в държава членка или в трета държава, различна от държавата членка или третата държава, в която е разположено седалището му, „местоположение на задълженото лице“ е държавата членка или третата държава, където се намира действителното му централно управление;
6.
„местоположение на дохода“ е държавата членка или третата държава на местонахождение на активите, които генерират дохода, служещ като основен източник за погасяване на задължението във връзка с експозиция „специализирано кредитиране“;
7.
„чуждестранна експозиция“ е обща кредитна експозиция, длъжникът по която не се намира в държавата членка по произход на институцията;
8.
„експозиция „специализирано кредитиране““ е обща кредитна експозиция, притежаваща характеристиките, посочени в член 147, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 575/2013.
Член 2
Местоположение на общите кредитни експозиции
1. Всички общи кредитни експозиции, които не попадат в обхвата на параграфи 2-5 от настоящия член, се разпределят към местоположението на длъжника.
2. Общите кредитни експозиции към ПКИ, посочени в член 112, буква о) от Регламент (ЕС) № 575/2013, се разпределят към местоположението на длъжника по базисните експозиции. При наличие на повече от едно местоположение, съответстващо на длъжниците по базисните експозиции на дадена експозиция към ПКИ, член 4, параграф 2 от настоящия регламент може да се прилага по отношение на тази експозиция към ПКИ.
3. Експозициите „специализирано кредитиране“, посочени в член 147, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 575/2013, се разпределят към местоположението на дохода.
4. Общите кредитни експозиции към други позиции, посочени в член 112, буква р) от Регламент (ЕС) № 575/2013, се разпределят към държавата членка по произход на институцията, ако институцията не може да установи длъжника по тях.
5. Към държавата членка по произход на институцията може да бъдат разпределяни следните общи кредитни експозиции:
а)
експозиции към ПКИ, посочени в член 112, буква о) от Регламент (ЕС) № 575/2013, ако институцията не може да определи местоположението на длъжника или длъжниците по базисните експозиции въз основа на своята вътрешна информацията или на външна информация, за чието получаване не е необходимо прекомерно усилие.
б)
чуждестранни експозиции, чиято съвкупна сума не надвишава 2 % от съвкупната сума на общите кредитни експозиции, експозициите в търговския портфейл и секюритизиращите експозиции на институцията. Съвкупната сума на общите кредитни експозиции, експозициите в търговския портфейл и секюритизиращите експозиции се изчислява, като се изключат общите кредитни експозиции, разположени в съответствие с буква а) от настоящия параграф и параграф 4.
6. Институциите изчисляват процента, посочен в параграф 5, буква б), както на годишна, така и на ad hoc основа. Изчисляване на ad hoc основа е необходимо при възникването на събитие, което влияе върху финансовото или икономическото състояние на институцията.
Член 3
Географско местоположение на експозициите в търговския портфейл
1. Експозициите в търговския портфейл се разпределят към местоположението на длъжника при спазване на разпоредбите по параграфи 2 и 3.
2. Институциите определят географското местоположение на експозициите в търговския портфейл, които подлежат на капиталовите изисквания по трета част, дял IV, глава 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013, като умножат съвкупната сума на своята рискова експозиция със следното отношение:
а)
капиталовите изисквания по подпортфейли, разпределени според географското местоположение, определено по модела, предвиден в трета част, дял IV, глава 5 от Регламент (ЕС) № 575/2013, към
б)
сумата на капиталовите изисквания по буква а) за всички географски местоположения.
3. Институциите, чиито общ размер на експозиции в търговския портфейл не надвишава 2 % от съвкупната сума на общите кредитни експозиции, експозициите в търговския портфейл и секюритизиращите експозиции на институцията, могат да разпределят тези експозиции към държавата членка по произход на институцията.
4. Институциите изчисляват процента, посочен в параграф 3, както на годишна, така и на ad hoc основа. Изчисляване на ad hoc основа е необходимо при възникването на събитие, което влияе върху финансовото или икономическото състояние на институцията.
Член 4
Географско местоположение на секюритизиращите експозиции
1. Секюритизиращата експозиция се разпределя към местоположението на длъжника по базисните експозиции.
2. При наличие на повече от едно местоположение, съответстващо на длъжника по базисните експозиции на дадена секюритизираща експозиция, експозицията се разпределят към местоположението на длъжника по базисните експозиции с най-голям дял от базисните секюритизиращи експозиции.
3. Секюритизиращите експозиции, за които липсва информация за базисните секюритизиращи експозиции, могат да бъдат разпределени към държавата членка по произход на институцията, ако институцията не може да определи мястото на установяване на длъжника по базисните експозиции въз основа на наличната вътрешна или външна информация или без да прилага прекомерно усилие за получаването на тази информация.
Член 5
Влизане в сила
Настоящият регламент влиза в сила на двадесетия ден след датата на публикуването му в Официален вестник на Европейския съюз.
Настоящият регламент е задължителен в своята цялост и се прилага пряко във всички държави членки.
Съставено в Брюксел на 4 юни 2014 година.
DELEGIERTE VERORDNUNG (EU) Nr. 1152/2014 DER KOMMISSION
vom 4. Juni 2014
zur Ergänzung der Richtlinie 2013/36/EU des Europäischen Parlaments und des Rates durch technische Regulierungsstandards, in denen festgelegt wird, wie für die Berechnung der Quote des institutsspezifischen antizyklischen Kapitalpuffers der Belegenheitsort der wesentlichen Kreditrisikopositionen zu ermitteln ist
(Text von Bedeutung für den EWR)
DIE EUROPÄISCHE KOMMISSION -
gestützt auf den Vertrag über die Arbeitsweise der Europäischen Union,
gestützt auf Richtlinie 2013/36/EU des Europäischen Parlaments und des Rates vom 26. Juni 2013 über den Zugang zur Tätigkeit von Kreditinstituten und die Beaufsichtigung von Kreditinstituten und Wertpapierfirmen (1), insbesondere auf Artikel 140 Absatz 7 Unterabsatz 3,
in Erwägung nachstehender Gründe:
(1)
Zur Berechnung der institutsspezifischen antizyklischen Kapitalpufferquoten muss für alle Kreditrisikopositionen eines Instituts, einschließlich der im Handelsbuch gehaltenen Risikopositionen sowie aller Risikopositionen aus Verbriefungen, der Belegenheitsort der Eigenmittelanforderungen ermittelt werden.
(2)
Der Belegenheitsort sollte der Ort sein, an dem das Risiko der Positionen angesiedelt ist. Dies gewährleistet, dass die zur Umsetzung des antizyklischen Puffers gebildeten zusätzlichen Rücklagen dem Finanzsystem mit einem übermäßigen Kreditwachstum zugeordnet werden.
(3)
Generell sollte bei allen Kreditrisikopositionen zur Ermittlung des Belegenheitsorts der gewöhnliche Aufenthaltsort des Schuldners („obligor“ oder „debtor“) herangezogen werden, da es sich dabei am ehesten um den Ort handelt, an dem das Risiko angesiedelt ist und der somit für das Finanzsystem von Bedeutung ist. Bei Kreditrisikopositionen, die gemäß Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 des Europäischen Parlaments und des Rates (2) als Spezialfinanzierungspositionen eingestuft sind, sollte der Belegenheitsort allerdings der Standort der Vermögenswerte sein, die die Einkünfte, die die Hauptrückzahlungsquelle sind, generieren.
(4)
Für ein klares und unmissverständliches Verständnis der Maßnahmen zur Ermittlung des Belegenheitsorts der wesentlichen Kreditrisikopositionen sollten die in dieser Verordnung verwendeten technischen Begriffe definiert werden.
(5)
Risikopositionen gegenüber einer juristischen Person sollten im Prinzip dem Mitgliedstaat oder Drittland zugeordnet werden, in dem sich der eingetragene Sitz dieser Person befindet. Doch können sich das Verwaltungszentrum und der eingetragene Sitz der juristischen Person an unterschiedlichen Orten befinden. Dies hat auch der Gerichtshof in seinen Urteilen in den Rechtssachen C-81/87 (Daily Mail), C-212/97 (Centros), C-208/00 (Überseering), C-167/01 (Inspire Art), C-411/03 (Sevic) und C-210/06 (Cartesio) anerkannt. Um in solchen Fällen eine ordnungsgemäße Zuweisung der antizyklischen Kapitalpuffer zu gewährleisten, sollten Institute, die wissen, dass dies bei einem Schuldner („obligor“) der Fall ist, die betreffenden Risikopositionen dem Ort zuweisen, an dem sich faktisch der Verwaltungssitz dieser juristischen Person befindet.
(6)
Risikopositionen gegenüber Organismen für gemeinsame Anlagen (OGA) sollten dem in dieser Verordnung definierten Standort des Schuldners („obligor“) der zugrunde liegenden Risikoposition zugeordnet werden. Ist die Bestimmung des Schuldners der Basisrisikoposition mit unverhältnismäßig hohem Aufwand verbunden, kann die Risikoposition gegenüber dem OGA dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen werden.
(7)
Risikopositionen aus anderen Aktiva sollten dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen werden, wenn der Schuldner nicht ermittelt werden kann.
(8)
Instituten mit begrenzten Gesamtauslandsrisikopositionen oder begrenzter Handelsbuchtätigkeit sollte dem Grundsatz der Verhältnismäßigkeit und der Wesentlichkeit entsprechend die Verwendung einfacherer Zuordnungsmethoden gestattet werden. Dies soll kleinere Institute mit eher begrenzter Auslands- und Handelsbuchtätigkeit entlasten.
(9)
Diese Verordnung beruht auf dem Entwurf technischer Regulierungsstandards, der der Kommission von der Europäischen Bankenaufsichtsbehörde vorgelegt wurde.
(10)
Die Europäische Bankenaufsichtsbehörde hat zu diesem Entwurf offene öffentliche Konsultationen durchgeführt, die damit verbundenen potenziellen Kosten- und Nutzeneffekte analysiert und die Stellungnahme der nach Artikel 37 der Verordnung (EU) Nr. 1093/2010 des Europäischen Parlaments und des Rates (3) eingesetzten Interessengruppe Bankensektor eingeholt -
HAT FOLGENDE VERORDNUNG ERLASSEN:
Artikel 1
Begriffsbestimmungen
Für die Zwecke dieser Verordnung bezeichnet der Ausdruck
(1)
„allgemeine Kreditrisikoposition“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe a der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(2)
„Risikoposition im Handelsbuch“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe b der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(3)
„Risikoposition aus Verbriefungen“ den nach Artikel 92 Absatz 3 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 berechneten Risikobetrag einer in Artikel 140 Absatz 4 Buchstabe c der Richtlinie 2013/36/EU genannten Risikoposition;
(4)
„Standort des Schuldners (‚obligor‘)“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die natürliche oder juristische Person, die für das Institut die Gegenpartei einer Kreditrisikoposition, der Emittent eines Nichthandelsbuch-Finanzinstruments oder die Gegenpartei einer Nichthandelsbuch-Risikoposition ist, ihren gewöhnlichen Aufenthalt (natürliche Personen) oder ihren eingetragenen Sitz (juristische Personen) hat; bei juristischen Personen, deren Verwaltungssitz sich faktisch in einem anderen Mitgliedstaat oder Drittland befindet als ihr eingetragener Sitz, bezeichnet „Standort des Schuldners (‚obligor‘)“ den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem sich der Verwaltungssitz tatsächlich befindet;
(5)
„Standort des Schuldners (‚debtor‘)“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die natürliche oder juristische Person, die der Emittent des Handelsbuch-Finanzinstruments oder die Gegenpartei einer Handelsbuch-Risikoposition darstellt, ihren gewöhnlichen Aufenthalt (natürliche Personen) oder ihren eingetragenen Sitz (juristische Personen) hat; bei juristischen Personen, deren Verwaltungssitz sich faktisch in einem anderen Mitgliedstaat oder Drittland befindet als ihr eingetragener Sitz, bezeichnet „Standort des Schuldners (‚debtor‘)“ den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem sich der Verwaltungssitz tatsächlich befindet;
(6)
„Ort der Einkünfte“ bezeichnet den Mitgliedstaat oder das Drittland, in dem die Vermögenswerte belegen sind, die die Einkünfte generieren, die die primäre Quelle für die Rückzahlung der Verpflichtung aus einer Spezialfinanzierungsposition sind;
(7)
„Ausländische Risikoposition“ bezeichnet eine allgemeine Kreditrisikoposition, deren Schuldner („obligor“) seinen Standort nicht im Herkunftsmitgliedstaat des Instituts hat;
(8)
„Spezialfinanzierung“ bezeichnet die allgemeinen Kreditrisikopositionen, die die in Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 aufgeführten Merkmale aufweisen.
Artikel 2
Belegenheit der allgemeinen Kreditrisikopositionen
(1) Alle nicht unter die Absätze 2 bis 5 fallenden allgemeinen Kreditrisikopositionen werden dem Standort des Schuldners („obligor“) zugeordnet.
(2) Die in Artikel 112 Buchstabe o der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten allgemeinen Risikopositionen gegenüber OGA werden dem Standort des Schuldners („obligor“) der Basisrisikopositionen zugeordnet. Ist den Schuldnern der Basisrisikopositionen einer bestimmten OGA-Risikoposition mehr als ein Belegenheitsort zugeordnet, kann Artikel 4 Absatz 2 der vorliegenden Verordnung ebenfalls auf diese OGA-Risikoposition angewandt werden.
(3) Die in Artikel 147 Absatz 8 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten Spezialfinanzierungspositionen werden dem Ort der Einkünfte zugewiesen.
(4) Allgemeine Kreditrisikopositionen aus den in Artikel 112 Buchstabe q der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten sonstigen Posten werden dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugewiesen, wenn das Institut den Schuldner („obligor“) nicht ermitteln kann.
(5) Die folgenden allgemeinen Kreditrisikopositionen können dem Herkunftsmitgliedstaat eines Instituts zugewiesen werden:
a)
die in Artikel 112 Buchstabe o der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 genannten Risikopositionen gegenüber OGA, wenn das Institut den Standort des/der Schuldner/s („obligor“) der zugrunde liegenden Risikopositionen anhand der intern vorhandenen oder extern verfügbaren Informationen nicht ohne unverhältnismäßig hohen Aufwand ermitteln kann;
b)
ausländische Risikopositionen, deren Gesamtkreditrisiko nicht über 2 % der Gesamtsumme der allgemeinen Kreditrisikopositionen, der Risikopositionen im Handelsbuch und der Risikopositionen aus Verbriefungen dieses Instituts hinausgeht. Die Gesamtsumme der allgemeinen Kreditrisikopositionen, der Risikopositionen im Handelsbuch und der Risikopositionen aus Verbriefungen wird unter Ausschluss der allgemeinen Risikopositionen berechnet, die gemäß Buchstabe a und gemäß Absatz 4 zugewiesen werden.
(6) Die Institute berechnen den in Absatz 5 Buchstabe b genannten Prozentsatz sowohl auf Jahres- als auch auf Ad-hoc-Basis. Eine Ad-hoc-Berechnung ist bei Eintritt eines Ereignisses erforderlich, das sich auf die finanzielle oder wirtschaftliche Lage des Instituts auswirkt.
Artikel 3
Belegenheitsort von Risikopositionen im Handelsbuch
(1) Risikopositionen im Handelsbuch werden vorbehaltlich der Absätze 2 und 3 dem Standort des Schuldners („debtor“) zugewiesen.
(2) Bei Risikopositionen im Handelsbuch, die den in Teil 3 Titel IV Kapitel 5 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 festgelegten Eigenmittelanforderungen unterliegen, ermitteln die Institute den Belegenheitsort durch Multiplikation des aggregierten Risikopositionsbetrags mit:
a)
den Eigenmittelanforderungen für Teilportfolios, die nach den gemäß dem Modell in Teil 3 Titel IV Kapitel 5 der Verordnung (EU) Nr. 575/2013 ermittelten Belegenheitsorten aufgesplittet werden;
b)
der Summe der nach Buchstabe a für alle Belegenheitsorte ermittelten Eigenmittelanforderungen.
(3) Institute, deren Gesamtrisikopositionsbetrag im Handelsbuch nicht über 2 % des Gesamtbetrags ihrer allgemeinen Kreditrisikopositionen, ihrer Risikopositionen im Handelsbuch und ihrer Risikopositionen aus Verbriefungen hinausgeht, können diese Risikopositionen ihrem Herkunftsmitgliedstaat zuordnen.
(4) Die Institute berechnen den in Absatz 3 genannten Prozentsatz sowohl auf Jahres- als auch auf Ad-hoc-Basis. Eine Ad-hoc-Berechnung ist bei Eintritt eines Ereignisses erforderlich, das sich auf die finanzielle oder wirtschaftliche Lage des Instituts auswirkt.
Artikel 4
Belegenheitsort von Risikopositionen aus Verbriefungen
(1) Risikopositionen aus Verbriefungen werden dem Standort des Schuldners („obligor“) der Basisrisikopositionen zugeordnet.
(2) Kann dem Schuldner der Basisforderungen einer bestimmten Verbriefungsposition mehr als ein Standort zugeordnet werden, kann diese Risikoposition dem Standort des Schuldners der Basisrisikopositionen zugeordnet werden, auf den der größte Anteil an den zugrunde liegenden Verbriefungspositionen entfällt.
(3) Risikopositionen aus Verbriefungen, für die keine Informationen über die zugrunde liegenden Verbriefungspositionen vorliegen, können dem Herkunftsmitgliedstaat des Instituts zugeordnet werden, wenn das Institut den Schuldner der zugrunde liegenden Risikopositionen anhand der intern vorhandenen oder extern verfügbaren Informationen nicht ohne unverhältnismäßig großen Aufwand ermitteln kann.
Artikel 5
Inkrafttreten
Diese Verordnung tritt am zwanzigsten Tag nach ihrer Veröffentlichung im Amtsblatt der Europäischen Union in Kraft.
Diese Verordnung ist in allen ihren Teilen verbindlich und gilt unmittelbar in jedem Mitgliedstaat.
Brüssel, den 4. Juni 2014