ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/120
ze dne 29. října 2014
o režimu státních podpor SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), jež Itálie zamýšlí poskytnout na digitální projekční zařízení
(oznámeno pod číslem C(2014) 7888)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
po výzvě adresované zúčastněným stranám, aby se k věci vyjádřily (1) v souladu s výše uvedenými články, a se zřetelem k jejich vyjádřením,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 30. prosince 2008 oznámila Itálie Komisi svůj úmysl zavést daňové pobídky pro investice a distribuci v odvětví filmu a digitální projekce. Dne 2. dubna 2009 a 23. června 2009 zaslaly italské orgány doplňující informace.
(2)
Dopisem ze dne 22. července 2009 informovala Komise Itálii o rozhodnutí schválit daňové pobídky Itálie pro investice a distribuci v odvětví filmu. Komise zároveň informovala Itálii o rozhodnutí zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie týkající se daňových úlev navrhovaných pro investice do digitálních projekčních zařízení.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (2). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby se vyjádřily.
(4)
Ministerstvo kulturního dědictví, kulturních činností a cestovního ruchu a Evropská komise uspořádaly na toto téma seminář, který se konal dne 21. října 2009 v Římě.
(5)
Komise obdržela příslušné připomínky zúčastněných stran a předala je italským orgánům, aby se k nim vyjádřily. Jejich připomínky byly obdrženy dopisem zaevidovaným dne 19. ledna 2010. Následně došlo k další výměně informací, včetně doplňkových dopisů italských orgánů zaevidovaných dne 7. září 2010, 12. dubna 2011, 1. června 2011, 1. prosince 2011, 10. května 2012, 14. září 2012, 23. dubna 2013, 6. prosince 2013, 18. dubna 2014, 11. června 2014 a 1. srpna 2014.
II. POPIS OPATŘENÍ
1. Oznámené opatření
(6)
Daňové úlevy pro provozovatele kin, kteří instalují digitální projekční zařízení, byly součástí řady daňových opatření pro filmové odvětví, která italské orgány přijaly. Cílem těchto daňových opatření jako celku bylo stimulovat tržní dynamiku tak, aby byly v podmínkách příznivých pro hospodářskou soutěž podporovány umělecké filmy „italského původu“ a propagovány v Itálii i v Evropě.
(7)
Režim daňových úlev pro digitální projekci umožňuje daňovou úlevu ve výši 30 % nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení. Maximální roční daňová úleva činí 50 000 EUR na jeden kinosál.
(8)
Způsobilé náklady mohou vzniknout v souvislosti s:
a)
nákupem digitálních projekčních a reprodukčních zařízení;
b)
nákupem zařízení a aparatury pro příjem digitálního signálu prostřednictvím pozemního nebo satelitního vysílání;
c)
nákupem nebo pronájmem, čili leasingem, zařízení, systémů a aparatury uvedených shora. Příslušné smlouvy musí obsahovat povinnost odkoupit tento majetek po uplynutí sjednané doby pronájmu nebo ustanovení, podle něhož může uživatel využít tohoto opčního práva před uplynutím této doby;
d)
výdaji na odbornou přípravu zaměstnanců;
e)
výdaji vztahujícími se a sloužícími k rekonstrukci a uzpůsobení projekčních kabin, zařízení a doplňkových služeb a prostor využívaných dříve k promítání 35mm filmů.
Očekávané výdaje uvedené v posledních dvou bodech nesmí činit více než 20 % celkových výdajů vynaložených v rámci písmen a), b) a c).
(9)
Podle původního oznámení italských orgánů by byla podpora bezpodmínečná v případě kin, která mají jeden až čtyři kinosály, a multikin, jež mají 5 až 10 kinosálů v obcích s méně než 50 000 obyvateli. U ostatních multikin, která mají nejvýše 24 kinosálů, měla být podpora podmíněna povinností, aby 50 % programové nabídky tvořily umělecké filmy a aby alespoň 50 % kinosálů bylo uzpůsobeno na digitální projekci.
(10)
Daňová úleva se poskytuje provozovatelům kin, kteří v Itálii musí odvádět daně.
(11)
Právní základy pro tento režim jsou následující:
a)
zákon č. 244 ze dne 24. prosince 2007 o pravidlech sestavování ročního a víceletého rozpočtu státu (legge 24 dicembre 2007, n. 244, recante disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato);
b)
zákonné opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013, které bylo vydáním pozdějších předpisů změněno v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 (decreto legge 8 agosto 2013, n. 91, convertito, con modificazioni, in legge 7 ottobre 2013, n. 112);
c)
nová prováděcí pravidla pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci (nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. Pochybnosti vznesené Komisí
(12)
V rozhodnutí o zahájení řízení dospěla Komise k závěru, že oznámené opatření podpory představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Poskytováním daňových pobídek se italský stát vzdává určitých příjmů. Na tento režim se tudíž vydávají prostředky státu. Tento režim počítá s ekonomickými výhodami pro některé podniky, v tomto případě provozovatele kin. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmy mohou mít tyto selektivní výhody dopad na obchod v rámci Unie. Komise měla pochybnosti ohledně slučitelnosti podpory.
(13)
Pochybovala v prvé řadě o nezbytnosti daňových úlev pro digitální projekci a kritizovala maximální navrhovanou výši daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál), neboť odpovídá (se sazbou 30 %) maximálním přípustným nákladům na instalaci ve výši 166 667 EUR na 1 kinosál (50 000 EUR × 100/30). Tento limit je vyšší než odhadované náklady digitálního projekčního zařízení předložené italskými orgány (100 000 EUR). Komise zpochybnila výši limitu daňové úlevy a vyjádřila obavy, že odhad nákladů na přechod není přesný. Komise navíc vyjádřila pochybnosti o tom, zda je nutné instalovat projekční zařízení 2K (3) splňující specifikace DCI (4) pro promítání italských či evropských uměleckých filmů.
(14)
Komise měla dále pochybnosti ohledně přiměřenosti navrhovaného opatření podpory a konstatovala, že velká kina si pravděpodobně mohou spíše dovolit instalovat digitální projekční zařízení bez státní podpory. Komise rovněž upozornila na to, že provozovatelé kin mají k dispozici komerční modely pro přechod, např. „virtualprint fee“ (poplatek za virtuální kopii) (5), a proto si kladla otázku, zda státní podpora na jednotku, navržená pro všechny kinosály, nebude mít za následek zánik komerčních alternativ.
(15)
Komise dále pochybovala o vhodnosti daňové úlevy v podobě opatření podpory a konstatovala, že rozpočet vyčleněný na opatření (16,8 milionu EUR) odpovídá nákladům na instalaci ve výši 56 milionů EUR, které jsou podstatně nižší než odhadované náklady na přechod (čítající 395,7 milionu EUR na základě 100 000 EUR na jeden kinosál). Kromě vhodnosti dostupných prostředků Komise také zpochybnila skutečnost, že je navržené opatření dostatečně zaměřeno na dosažení cíle zvýšit šíření italských a evropských uměleckých filmů. Vyjádřila pochybnosti o tom, že by italské orgány byly s to určit podniky v oblasti filmu s digitálními zařízeními, v nichž mají být zavedeny alternativní komerční modely, které by italským divákům poskytly širší nabídku uměleckých filmů. Jelikož z využití daňové úlevy vyplývá, že příjemce musí mít dostatečné distribuční kapacity, a jelikož opatření předpokládá, že provozovatelé kin musí sami financovat 70 % investice, byla Komise na pochybách, zda kina, která podporu potřebují nejvíce, budou moci daňovou úlevu využít. Komise navíc pochybovala o tom, že by plánovaná jednorázová podpora (oznámení se týkalo pilotního opatření v době trvání 2 let) byla udržitelným řešením problému kratší životnosti a vyšších nákladů užívání spojeného s instalací digitálních zařízení.
(16)
Komise rovněž zpochybnila hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory. Přestože uznala, že by mohlo být ve společném zájmu, aby některý členský stát využil státní podpory na investice do přechodu na digitální technologii v kinech, požadovala ujištění ohledně technologické neutrality opatření. Konkrétně žádala potvrzení skutečnosti, že provozovatelé kin nebudou motivováni k přednostním investicím do jedné digitální normy namísto normy jiné. Komise kromě toho požádala italské orgány, aby zajistily, že bude možné promítat i filmy distribuované v digitálním formátu založeném na méně přísné obecné normě než je digitální norma platná pro zařízení, na něž se podpora poskytuje. Komise dále uvedla, že podporu na instalaci digitálního projekčního zařízení by mohly nepřímo získat velké americké filmové produkční společnosti (v případě zařízení splňujících specifikace DCI). Zvýšená poptávka vyplývající z navržené podpory by mohla zvýšit cenu projekčních zařízení, jejichž nabídka je omezená. Díky podpoře by Itálie mohla rychleji dosáhnout kritického množství digitálních kinosálů, což by mohlo urychlit přechod k digitální distribuci a zároveň uzavírání těch kin, která nebyla s to včas instalovat digitální projekční zařízení. Komise v zásadě pochybovala o tom, že případné narušení hospodářské soutěže bude vyrovnáno sociálními a kulturními výhodami plynoucími z podpory.
3. Změny provedené v navrhovaném opatření od zahájení procesu
(17)
Po zahájení formálního šetření ze strany Komise bylo italské opatření daňových úlev pro digitální projekci uskutečněno v souladu s režimem zavedeným na základě dočasného referenčního rámce Unie a v mezích limitů de minimis (6). Po schválení Komisí mají italské orgány v úmyslu opatření plně provést nad rámec limitů de minimis.
(18)
Italské orgány odhadují, že rozpočet opatření bude činit zhruba 7,5 milionu EUR na období 2014-2015.
(19)
Období, na které se toto rozhodnutí vztahuje, potrvá do 31. prosince 2022. Italské orgány očekávají, že se daňová úleva bude nejčastěji využívat v letech 2014 a 2015.
(20)
Návrhy prováděcích předpisů, na jejichž základě chtějí italské orgány podporu plně provést (nad rámec limitů de minimis), se od původního oznámení liší v řadě důležitých bodů.
(21)
Zaprvé: ze změněných prováděcích předpisů byla odstraněna podmínka, že střední a malá kina musí do programové nabídky zařadit určitý počet italských a evropských uměleckých filmů, aby získala podporu. V posledních letech měly italské orgány problémy s monitorováním dodržování této podmínky u střednícha velkých kin. Kromě toho tvrdí, že zrušení této povinnosti je nezbytné k obnovení rovných podmínek hospodářské soutěže mezi velkými kiny, která podporu potřebují, a velkými sítěmi kin, které ovládají italský kinematografický trh (viz 37. bod odůvodnění).
(22)
Zadruhé (a vzhledem k výše uvedenému): změněné prováděcí předpisy stanoví limit 60 kinosálů. Provozovatelé kin, kteří vlastní nebo spravují více kinosálů, jsou z režimu daňových úlev vyloučeni. Italské orgány tvrdí, že je to dobrá alternativa k povinnosti spojené s programem, která byla původně uložena proto, aby se zaručilo, že opatření splní svůj účel, a aby byly vyloučeny ty tržní subjekty, které by díky své tržní síle měly být s to přejít na novou technologii bez podpory.
(23)
Zatřetí: nové prováděcí předpisy vyžadují prohlášení příjemce, které má zamezit příliš vysoké podpoře nebo jejímu přesměrování v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie).
(24)
Začtvrté: změněné normy umožňují kumulaci podpor až do maximální intenzity podpory ve výši 75 % celkových nákladů. U kin s jedním nebo dvěma kinosály činí maximální kumulovaná intenzita podpory 90 %.
(25)
Kromě těchto změn mohou příjemci od roku 2012 postoupit daňovou úlevu na digitální zařízení dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 56. bod odůvodnění).
III. PŘIPOMÍNKY ZAINTERESOVANÝCH STRAN
(26)
V reakci na veřejnou konzultaci ohledně podpory, která proběhla v roce 2009, obdržela Komise připomínky zhruba od 20 zainteresovaných stran. Připomínky předložily:
-
italské a evropské odvětvové organizace zastupující distributory a kina, francouzská Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) a Evropské fórum pro digitální kinematografii,
-
francouzské orgány, fondy na podporu kinematografie z Německa a Spojeného království a síť evropských regionálních fondů pro audiovizuální průmysl (Cineregio). Některé předložené připomínky se týkaly rovněž souvisejících publikací Ředitelů evropských filmových agentur (EFAD) (7),
-
některé podniky, odborníci z oboru kinematografie a občané Francie, Itálie, Spojeného království a Švýcarska.
Kromě toho byl na toto téma v říjnu 2009 v Římě uspořádán seminář.
(27)
Co se týče nezbytnosti podpory, ve všech obdržených příspěvcích se upozorňovalo na nezbytnost státní podpory pro přechod k digitální projekci, považované za nevyhnutelný vývoj. Jak vysvětlily francouzské orgány i celostátní organizace Spojeného království z oboru kinematografie (UK Film Council), obecný přínos digitální kinematografie je provázen nerovnoměrným rozdělením nákladů (které nesou provozovatelé kin) a přímými finančními výhodami (pro distributory) plynoucími z přechodu. Tato nevyvážená situace ztěžuje včasné dokončení přechodu bez využití externí podpory. V tomto ohledu třetí strany, které předložily své připomínky, upozornily na očividné riziko, že pokud by digitální projekční systémy nebyly přístupnější a cenově dostupnější, mnoho malých evropských nezávislých kin nebo kin nacházejících se v odlehlých oblastech by zmizelo z trhu. V prohlášení EFAD ze září 2009 se tvrdí, že 30 % evropských kin hrozí uzavření. Francouzské orgány i německá spolková rada pro kinematografii zdůraznily, že neposkytováním podpory by utrpělo nejen promítání, ale i distribuce filmů. Dlouhé přechodné období a paralelní distribuce analogových a digitálních filmů by se mohly ukázat jako příliš nákladné, zejména pro menší distributory filmů. V konečném důsledku by neexistence podpory měla značný negativní dopad na šíření evropských filmů, kulturní rozmanitost a přístup evropských občanů ke kultuře.
(28)
Ve všech příspěvcích se navíc zdůrazňovalo, že takzvané normy DCI jsou všeobecně uznávány jako společné normy pro digitální projekci. Propagace jednotné celosvětové normy je vnímána spíše jako pozitivní signál než za nevýhodu pro kina, neboť mezi nimi umožňuje nastolit rovné podmínky.
(29)
Co se týče nákladů na instalaci digitálního projekčního zařízení, za odpovídající výši se obecně považuje 100 000 EUR na jeden kinosál. Mnozí respondenti naopak zdůraznili, že náklady mohou být mnohem vyšší, například je třeba projekční kabinu podstatným způsobem zrekonstruovat, což může být případ zejména malých kin. Někteří respondenti však uznávají, že ceny digitálních projekčních zařízení mají klesající tendenci.
(30)
V mnoha předložených připomínkách bylo uvedeno, že i kdyby byly náklady na přechod mnohem vyšší než dostupná státní podpora (jako je tomu pravděpodobně u daňových úlev v Itálii), nic to nemění na tom, že státní podpora doplňuje jiné zdroje příjmů, například poplatky za virtuální kopie či vlastní zdroje provozovatelů kin.
(31)
Pokud jde o přiměřenost podpory, některé zainteresované strany daňovou úlevu kritizovaly, neboť se domnívaly, že by jí se vší pravděpodobností více využívala větší kina. Jiné subjekty možnost poskytnout podporu velkým kinům podpořily, případně pod podmínkou povinností spojených s programem. Některé příspěvky však potvrdily prohlášení EFAD s tím, že je důležité nezavádět rozdílné zacházení vyplývající například (v konkrétním případě italské daňové úlevy) z různé úrovně daní odváděných kiny, ale obecněji i z omezení přístupu daného programem, velikostí a geografickou polohou kin. Mezinárodní federace sdružení filmových distributorů (FIAD) zdůraznila, že na dnešním kinematografickém trhu a za celkové hospodářské situace by dokonce ani největší provozovatelé kin nemuseli být považováni za ziskové.
(32)
Názory na dostupnost operačních komerčních modelů pro přechod a jejich použitelnosti na menší kina se mírně různí. Někteří uvedli, že existují standardní operační modely pro přechod na digitální projekci. Jiní tvrdili, že hodně kin nemůže podepsat dohody o poplatcích za virtuální kopii nabízené zprostředkovateli („integrátory“) (viz též poznámka pod čarou 5) z důvodu povahy a rozsahu své programové nabídky (dosažená výše poplatků za virtuální kopie se liší podle počtu filmů na programu během prvního týdne od premiéry nebo podle počtu kinosálů v příslušném kině). Europa Distribution vyjádřila přesvědčení, že operační komerční modely platí pouze pro nejziskovější kina a významné komerční distributory. Na základě diskusního dokumentu EFAD bylo pouze ve zhruba 10 000 evropských kinosálů z celkových 30 000 možné modernizovat zařízení prostřednictvím modelu poplatků za virtuální kopie. V jednom příspěvku se tvrdilo, že komerční model poplatků za virtuální kopie je vhodný i pro menší kina. Francouzské orgány každopádně upozornily na to, že komerční modely pro přechod nepokrývají všechny náklady na přechod kin k digitální projekci (jako je modernizace promítacích kabin) a kromě toho vždy počítají s příspěvkem provozovatelů kin. I v těchto případech by státní podpora mohla plnit zásadní doplňkovou funkci.
(33)
Co se týče vhodnosti podpory, zainteresované strany uvedly, že obecně by státní podpora pomohla malým kinům čelit silné konkurenci velkých multikin a nastolila by rovné podmínky pro všechny. Podle odhadů by instalace digitálních projekčních zařízení znamenala širší výběr pro diváky. V příspěvcích byly rovněž zdůrazněny výhody spojené s digitální projekcí, například její kvalita, flexibilita programové nabídky a nižší náklady na distribuci. Francouzské orgány tvrdily, že by se přiměřenost podpory pro digitální projekci neměla posuzovat z hlediska větší rozmanitosti programové nabídky, ale spíše z hlediska schopnosti zabránit uzavření kin. Podle nich může právě digitalizace různých typů filmů zaručit jejich rozmanitou nabídku. Evropské fórum pro digitální kinematografii vyjádřilo názor, že pokud lze daňové úlevy kompenzovat prostřednictvím DPH, mohla by italské opatření využívat i méně zisková kina.
(34)
Některé příspěvky upozorňovaly na krátkodobou povahu daňové úlevy vzhledem k dlouhodobým výzvám, které přináší přechod k digitální kinematografii. Jiné však zdůrazňovaly, že normy jsou dostatečně konsolidované na to, aby byla zaručena jejich platnost alespoň na deset let, nebo že zatím nelze určit životnost digitálních projekčních zařízení. Německá spolková rada pro kinematografii upozornila, že by podpora na přechod k digitální projekci představovala menší zátěž než náklady související s rekonstrukcí kin a s kulturní rozmanitostí po zániku provozovatelů, kteří nejsou schopni přechod sami financovat. Německo dále zdůraznilo, že specifické podmínky v každé zemi a regionu vyžadují specificky koncipovanou podporu v odpovídající formě. Prohlášení EFAD tento názor podpořilo a upozornilo na neexistenci jediného obecně platného řešení. Italské sdružení provozovatelů kin ANECpředpokládá, že do skončení životnosti digitálních zařízení se podmínky změní natolik, že řešení nebude představovat takový problém. Evropské fórum pro digitální kinematografii rovněž potvrdilo, že případné dodatečné provozní náklady příslušných kin lze hradit z nových zdrojů příjmů.
(35)
Pokud jde o hospodářské, sociální a kulturní dopady podpory, v příspěvcích se obvykle zdůrazňovala potřeba jednotných norem pro digitální projekci a plošné přijetí norem DCI. Prohlášení EFAD potvrzuje, že podpora pro digitální projekci by neměla předepisovat technické řešení, ale měla by být koncipována tak, aby pozorně hodnotila technologickou situaci tohoto odvětví. Europa Distribution ve svých připomínkách zdůraznila, že nedodržování normy pro toto odvětví by mohlo vést k uzavření mnoha kin. ANEC každopádně uvedlo, že toto opatření kinům umožňuje investovat do takové normy, kterou chtějí. V řadě příspěvků se rovněž zdůrazňovalo, že zařízení vyhovující specifikaci DCI by se mohla využívat i k promítání filmů odpovídajících jiným (nižším) digitálním normám, zatímco naopak (promítání filmů splňujících normu DCI například na projektorech 1,3k) to nelze. V předložených připomínkách se nepoukazovalo na riziko zvyšování cen, ty by naopak postupem času měly klesat. V této souvislosti se v příspěvku francouzských orgánů a v diskusním dokumentu EFAD zdůrazňovalo, že opatření podpory by měla být navržena tak, aby znemožňovala narušení hospodářské soutěže na trhu digitálních zařízení. Opatření podpory by se proto měla opírat o hodnocení nákladů na digitální zařízení a podpora by podle těchto odhadů měla být omezena. Pochybnosti Komise o tom, zda státní podpora může urychlit přechod na digitální projekci a tím i uzavírání kin (viz 16. bod odůvodnění), nebyly v příspěvcích zohledněny. Státní podpora se v nich naopak označovala za udržitelné řešení problému digitální projekce. Italská federace experimentálních kin vyzdvihla omezený zeměpisný dosah kin, a tudíž zanedbatelný narušující dopad opatření na hospodářskou soutěž.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
1. Nezbytnost podpory
(36)
Italské orgány poskytly Komisi informace o vlastnostech italského kinematografického trhu (poslední aktualizace proběhla v říjnu 2013). Odhaduje se, že v Itálii existuje celkem 3 936 kinosálů v 1 872 kinech, jež lze rozdělit do čtyř kategorií:
a)
velké sítě (8) kin s více než 60 kinosály - existují pouze dvě takové sítě: UCI a The Space, které mají 787 kinosálů v 76 lokalitách;
b)
malé sítě kin - těch je 15 a každá z nich má celkem maximálně 60 kinosálů. Kina v této třídě čítají celkem 513 kinosálů ve 104 lokalitách;
c)
malá komerční kina - 1 287 kinosálů v 351 kinech;
d)
nejmenší kina - kategorie, do které spadají téměř výhradně kina s jedním promítacím sálem (90 %) a sezónní nebo církevní kina. Jedná se o 1 340 lokalit s přibližně 1 500 kinosály.
(37)
Zatímco největší sítě kin (uvedené pod písmenem a)) představují 40 % vnitrostátního trhu, kina pod písmenem d) se na trhu podílejí pouze 5-10 %.
(38)
Režim daňových úlev je určen pro kina uvedená v písmenech b), c) a d). Zejména vzhledem k dominantnímu postavení dvou velkých sítí kin na trhu se italské orgány domnívají, že k dokončení digitálního přechodu těchto provozovatelů kin, jež jsou všichni malými nebo středními podniky, je nezbytná státní podpora.
(39)
Podle údajů poskytnutých ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch požádalo v období 2010-2013 o daňové úlevy pro digitální film 1 603 kinosálů (údaje z dubna 2014). Toto opatření, které bylo zavedeno ve smyslu nařízení de minimis, mělo úspěch okamžitě po svém zavedení v roce 2010 (kdy ho využilo více než 671 kinosálů).
(40)
Provádění opatření podpory ve smyslu nařízení de minimis se ukázalo jako nedostatečné pro zvrácení této situace. Zejména multikina střední velikosti byla schopna digitalizovat pouze část svých kinosálů.
(41)
Italské orgány uvedly, že digitalizace kin v Itálii stále zaostává. V říjnu 2013 dosahovala míra digitalizace přibližně 62 % (9) a podle odhadů poskytnutých italskými orgány v červnu 2014 je potřeba digitalizovat ještě nejméně 700 kinosálů.
(42)
V důsledku toho je ohrožen značný počet kin, především malých a středních. Jejich zánik by znamenal nejen ztráty pracovních míst na úrovni provozovatelů kin, ale ovlivnil by i distribuci filmů a omezil výběr pro veřejnost.
(43)
Italské orgány zdůraznily zejména úlohu, již v Itálii hrají kina s jedním promítacím sálem a středně velká kina. Neustálá přítomnost kin s jedním promítacím sálem je zásadní pro zajištění rovného přístupu všech občanů, včetně těch, kteří žijí v malých, venkovských a horských sídlech. Druhá skupina, tj. středně velká kina, jsou v Itálii páteří distribuce a promítání kvalitních filmů. Jejich neustálá přítomnost je důležitá, protože představují alternativu dvou velkých sítí kin, jež na trhu dominují.
(44)
Italské orgány odhadují, že tradiční filmy zmizí s konečnou platností z trhu během období pouhých několika týdnů nebo měsíců. Vzhledem k tomu, že se blíží konec tohoto období, italské orgány zdůraznily, že je potřeba uplatňovat opatření nad rámec prahové hodnoty de minimis.
(45)
Co se týče navržené maximální daňové úlevy (50 000 EUR na jeden kinosál) a odhadovaných nákladů digitálního projekčního zařízení, snížily italské orgány své odhady průměrných nákladů přechodu na digitální projekci na 50 000-60 000 EUR (údaje poskytnuté v dubnu a v červnu 2014). Jinými slovy, maximální daňová úleva odpovídá výrazně vyšším nákladům na přechod, než jsou odhadované průměrné náklady na přechod. Italské orgány však zdůraznily, že se daňové pobídky vypočítávají na základě určitého procentního podílu skutečně vzniklých výdajů. Při investicích v průměrné výši 50 000 EUR bude poskytnutá daňová pobídka (ve výši 30 %) činit 15 000 EUR. V praxi tedy není zpravidla nikdy použita maximální daňová pobídka. Horní mez však zaručuje, že v případě nestandardně vysokých nákladů na přechod bude výše podpory omezena i v absolutních hodnotách.
(46)
Pokud jde o nezbytnost podpory, je rovněž důležité poznamenat, že nejnovější informace od italských orgánů ukazují, že náklady na digitální přechod stále ještě dosahují několika desítek tisíc eur na jeden kinosál. Mnoho kin, především těch menších, není schopno získat tyto finanční prostředky ze soukromých zdrojů, zejména za současné italské a evropské hospodářské situace.
2. Přiměřenost podpory
(47)
V obecné rovině italské orgány zdůraznily, že daňová úleva je doplňkem komerčních modelů pro přechod a nevylučuje použití modelů poplatků za virtuální kopii.
(48)
Změněná prováděcí pravidla obsahují řadu ustanovení, která zajišťují přiměřenost opatření podpory a zohledňují například tržní mechanismy, které jsou k dispozici pro přechod na digitální projekci (tj. modely poplatků za virtuální kopii).
(49)
Zaprvé, daňové zvýhodnění mohou požadovat pouze provozovatelé kin, která mají nejvýše 60 kinosálů. Tím jsou z podpory vyloučeny dvě velké italské sítě kin (UCI a The Space), k jejichž přechodu byl úspěšně použit klasický model poplatků za virtuální kopii, jak uvedly italské orgány. Kromě toho by tito provozovatelé kin vzhledem ke svému dominantnímu postavení na trhu (viz 37. bod odůvodnění) neměli být při přechodu digitální projekci závislí na státní podpoře.
(50)
Podle informací poskytnutých italskými orgány jsou uvedené dvě velké sítě kin jedinými, kdo využil klasického modelu poplatků za virtuální kopii. Nicméně i menší provozovatelé kin měli přístup k obchodním mechanismům pro usnadnění přechodu na digitální projekci. V Itálii byl na základě dohody mezi sdružením distributorů a provozovatelů kin vyvinut alternativní model poplatků za virtuální kopii vhodný pro malá kina. Níže uvedená tabulka ukazuje hlavní rozdíly a podobnosti mezi klasickým a alternativním modelem poplatků za virtuální kopii (VPF) tak, jak se používají v Itálii.
Srovnání mezi klasickým a alternativním modelem VPF v Itálii
Klasický model VPF v Itálii
Alternativní model VPF v Itálii
Zprostředkovatel („integrátor“), který má smlouvy o poplatcích za virtuální kopii s distributory, podepíše smlouvu s provozovatelem kina.
Zakládá se na dohodě mezi sdružením distributorů a sdružením provozovatelů kin. Nejsou zapojeny třetí strany.
Provozovatel není vlastníkem digitálního vybavení a neplatí ho předem.
Provozovatel je již od počátku vlastníkem digitálního zařízení a hradí veškeré počáteční pořizovací náklady.
Jak distributoři, tak provozovatel přispívají k postupnému odpisování nákladů prostřednictvím poplatků za virtuální kopii a měsíčních plateb. Rozdělení výdajů je obvykle následující: 75 % hradí distributoři a 25 % provozovatel.
Filmoví distributoři platí poplatky za virtuální kopie pro promítání filmů v digitálním formátu. Tyto poplatky mohou pokrýt až 75 % nákladů na digitální přechod. Provozovatel je v každém případě povinen hradit výdaje ve výši 5 500 EUR.
(51)
Zadruhé, s ohledem na výše uvedené změnily italské orgány prováděcí předpisy, aby předešly příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory v případě, že je daňová úleva kombinována s komerčními modely (poplatky za virtuální kopie). Příjemce je povinen předložit prohlášení o tom, že žádá o daňové zvýhodnění pouze pro pokrytí skutečných nákladů (viz 23. bod odůvodnění). Italské orgány prohlásily, že kontrola, již ministerstvo pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch provádí pro každý jednotlivý případ, zaručí, že podpora pokryje pouze tu část investic, kterou má skutečně hradit provozovatel kin.
(52)
Zatřetí, k zaručení přiměřenosti opatření podpory byly zavedeny maximální intenzity pro kumulaci podpor, které rozlišují mezi menšími kiny (s jedním nebo dvěma sály) a ostatními kiny (viz 24. bod odůvodnění).
3. Vhodnost podpory
(53)
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti ohledně vhodnosti odhadované částky opatření na pokrytí očekávaných nákladů na přechod. Aktualizované odhady týkající se této částky a nákladů, jež poskytly italské orgány (viz 18. a 45. bod odůvodnění), umožňují aktuálně posoudit situaci, již má opatření podpory řešit. Na základě daňové úlevy v průměrné výši 15 000 EUR a s přihlédnutím k odhadované částce režimu (viz 18. bod odůvodnění), by v letech 2014-2015 (tj. v období, kdy se očekává nejintenzivnější využívání tohoto opatření) mohlo opatření využít 500 kinosálů. Toto číslo odpovídá podstatné části kinosálů, které mají být ještě digitalizovány (viz 40. bod odůvodnění).
(54)
I přesto, že byl z režimu podpory odstraněn požadavek na uvádění uměleckých filmů, italské orgány potvrdily, že tento režim má stále ještě důležité kulturní cíle. Úplná digitalizace kinematografického trhu v Itálii povede k lepšímu šíření různých druhů filmů a k vyššímu potenciálu pro šíření děl zaplňujících nikové trhy. Pokud by všechny typy kin v Itálii nepřešly na digitální projekci, kultura by to pocítila.
(55)
Italské orgány zdůraznily, že daňová úleva znamená náhradu, která se týká nejen přímých daní splatných daňovému úřadu (daň z příjmů právnických osob), ale také nepřímých daní (např. DPH), srážkové daně a příspěvků na sociální zabezpečení (placených zaměstnavateli za své zaměstnance). Náhrada prostřednictvím všech těchto daní je zohledněna při výpočtu nároku na daňovou úlevu a zlepšuje dostupnost režimu, jelikož možnost ho využít nezávisí na úrovni zisku dotčeného podniku.
(56)
Kromě toho byla prostřednictvím článku 51 zákonného opatření č. 83 z roku 2012 zavedena možnost postoupit daňovou úlevu dodavatelům digitálních zařízení, bankám, finančním zprostředkovatelům a pojišťovnám (viz 25. bod odůvodnění). To zvyšuje dostupnost opatření podpory pro menší kina, zejména kina provozovaná rodinami, která nemají zaměstnance.
(57)
Již při provádění opatření podle nařízení de minimis obdržely daňové úlevy všechny typy kinosálů, včetně těch nejmenších na trhu, jak je znázorněno v následujícím diagramu, který poskytuje přehled příjemců režimu (v období 2010-2013).
Příjemci podle typu kina (2010-2013, podle počtu sálů) (údaje aktualizovány naposledy v dubnu 2014 a poskytnuty ministerstvem pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch)
(58)
Z poskytnutých údajů rovněž vyplývá, že se výrazně zvýšil počet a procentuální podíl malých kin, která v roce 2012 a zejména v roce 2013 využila daňové úlevy. Podle údajů poskytnutých Itálií využilo od roku 2010 do konce roku 2013 daňovou úlevu pro přechod na digitální projekci celkem 325 z 1 340 menších italských kin (tj. 24,3 %).
4. Hospodářské, sociální a kulturní dopady
(59)
Italské orgány zdůraznily, že je z hlediska ochrany kultury důležité zaručit úplný přechod na digitální projekci. Instalace digitálního zařízení s sebou přináší řadu významných výhod (jako je vyšší flexibilita) pro celé odvětví kinematografie (a v konečném důsledku i pro veřejnost). Náklady na přechod jsou však vysoké a nerovnoměrně rozložené a z velké části je nesou kina. Zejména menší účastníci trhu nejsou schopni provést přechod bez státní podpory. Komerční modely vypracované za účelem přechodu (poplatky za virtuální kopie) nejsou dostatečné k tomu, aby vyvážily tuto nerovnováhu, a ne všechna kina k nim mají stejný přístup.
(60)
Italské orgány potvrdily, že pravidla tohoto režimu podle jejich názoru nezpochybňují zásadu technologické neutrality.
V. HODNOCENÍ OPATŘENÍ PODPORY
1. Východiska podpory
(61)
V čl. 107 odst. 1 SFEU je uvedeno, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(62)
Jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení a ve shrnutí v 12. bodě odůvodnění, představuje oznámené opatření podpory státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Zdroj financí skutečně představují daňové pobídky, takže se italský stát vzdává určitých daňových příjmů. Podle tohoto režimu budou takto zvýhodněni někteří provozovatelé kin, a v důsledku toho dává toto opatření selektivní výhodu některým podnikům. Příjemci soutěží s jinými podniky, které nutně nemusí využívat výhod tohoto režimu. Režim tudíž narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Vzhledem k mezinárodnímu obchodu s filmem může mít opatření vliv na obchod uvnitř Unie.
2. Slučitelnost podpory
(63)
Italské orgány zdůvodňují opatření jako podporu na propagaci kultury a podtrhují význam, jejž má pro kulturu co nejrychlejší dokončení přechodu na digitální projekci v zemi. Opatření podpory se snaží zaručit, aby všechny typy kin mohly přejít na digitální projekci, a to navzdory vysokým nákladům na přechod.
(64)
Do té doby, než bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení týkajícího se daného opatření, nedefinovala Komise konkrétně svoji politiku v oblasti podpory digitální projekce. Od té doby přijala Komise nové sdělení o státní podpoře filmů a dalších audiovizuálních děl (10), v němž jsou aktualizována kritéria pro posouzení slučitelnosti státní podpory filmů a dalších audiovizuálních děl podle čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU.
(65)
Nové sdělení o filmu uznává, že podpora filmové produkce může být považována za podporu určenou na pomoc kultuře ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) SFEU. Slučitelnost podpory tedy lze posoudit na základě tohoto ustanovení. Sdělení o filmu stanoví, že podpora modernizace kin, včetně jejich digitalizace, může být na tomto základě odůvodněná, pokud je nezbytná, přiměřená a vhodná.
a) Nezbytnost opatření
(66)
Jak uvádí italské orgány a potvrzují připomínky zúčastněných stran, přechod na digitální projekci je pro kinematografii výzvou, která se týká všech evropských kin a zejména těch nejmenších. Zánik kin, zejména nezávislých kin malé a střední velikosti ve městech s menším počtem obyvatel, by snížil rozmanitost a šíření filmové nabídky na regionální úrovni. Jinými slovy, dlouhý a nesourodý přechod by měl negativní dopad na promítání filmů a jejich distribuci a v konečném důsledku i na evropské publikum.
(67)
I přes zavedení daňového opatření ve smyslu nařízení de minimis je Itálie v přechodu na digitální projekci stále pozadu.
(68)
Současně se vzhledem k tomu, že trh dosáhl ve svém přechodu bodu obratu (více než 60 % kinosálů v Itálii bylo na konci roku 2013 digitalizováno), zhoršila situace pro kinosály, které při svém přechodu závisí na státní podpoře, jelikož dostupnost 35 mm filmů není v krátkodobém horizontu zajištěna.
(69)
Opatření se netýká výhradně menších kin, ale také relativně velkých kin a komerčních sítí. Největší sítě kin (s více než 60 promítacími sály) jsou však z podpory vyloučeny. Italské orgány tvrdí, že poskytnutí daňového zvýhodnění všem malým kinům obnovuje rovné podmínky v tomto odvětví, jemuž dominují dvě velmi velké sítě kin.
(70)
Daňová úleva je určena na pomoc kinům, která nejsou schopna, zejména za současné hospodářské situace, získat dostatečné soukromé finanční prostředky na nákladný přechod na digitální projekci.
(71)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem se Komise domnívá, že podpora může být považována za nutnou pro zachování a obnovu filmové rozmanitosti v Itálii v digitálním kontextu. Neustálá přítomnost různých typů kin, od experimentálních kin s jedním sálem po kina s mnoha sály a komerčním plánováním, je zásadní pro podporu ochrany rozmanité filmové nabídky pro italské obyvatelstvo. Jak se uznává v připomínkách obdržených od zúčastněných stran, je přechod na digitální projekci rozhodujícím momentem pro kinematografii jako celek, vzhledem k tomu, že pouze velké sítě kin jsou schopné snadno využívat komerční modely přechodu. Data o trhu poskytnutá italskými orgány dokazují, že uplatňování opatření de minimis není dostatečné pro dokončení přechodu, zejména v případě kin, která mají více než jeden sál. Je pravda, že některá kina byla schopna využít nabídek VPF, ale je rovněž pravda, že modely komerčního přechodu nepokrývají všechny náklady na digitální přechod kin (viz 32. bod odůvodnění). I v takových případech může být veřejná podpora považována za nezbytnou, bude-li koncipována jako doplňková a bude-li zajištěno, že opatření je přiměřené, a to bez ohledu na druh dotčeného kina.
b) Přiměřenost opatření
(72)
Italské orgány vyloučily z využití daňové úlevy společnosti provozující kina s více než 60 sály. Struktura italského kinematografického trhu jasně ukazuje, že existuje rozdíl mezi provozovateli, kteří mají méně než 60 sálů, a provozovateli s větším počtem sálů (viz 36. a 37. bod odůvodnění). Zavedený limit se proto zdá být s ohledem na cíl režimu přiměřený.
(73)
Daňová úleva se kromě toho vztahuje pouze na část (30 %) nákladů na přechod a je omezena na 50 000 EUR ročně. Tím, že je výpočet výše podpory založen na určitém procentu skutečných nákladů na digitalizaci, italské orgány zaručují, že je podpora přiměřená, i když se náklady mohou případ od případu lišit. Mnoho z těch, kteří předložili svá vyjádření, zdůraznilo (29. bod odůvodnění), že náklady na digitalizaci mohou v některých případech vzrůst výrazně nad průměr, například když jsou zapotřebí rozsáhlé práce na projekční kabině. Nicméně v takových atypických případech zajišťuje limit ve výši 50 000 EUR to, že absolutní výše podpory bude i nadále přiměřená.
(74)
Zatímco v rozhodnutí o zahájení řízení se vznášely otazníky nad možným zánikem komerčních modelů pro přechod na digitální kinematografii, 50. bod odůvodnění ukazuje, že v Itálii byly vypracovány dva různé komerční modely, které lze kombinovat s daňovou úlevou navrženou pro digitální kina. Italské orgány zahrnuly do aktualizovaných prováděcích předpisů zvláštní ustanovení s cílem zajistit, aby kombinování veřejných a soukromých finančních prostředků určených na přechod na digitální projekci nevedlo k příliš vysokým náhradám nebo přesměrování podpory (např. na distributory nebo zprostředkovatele („integrátory“) v modelu poplatků za virtuální kopie). Italské orgány tímto způsobem podporují optimální synergii mezi dostupnými komerčními modely a státní podporou na usnadnění úplného přechodu na digitální projekci.
(75)
Daňovou úlevu lze rovněž kombinovat s jinými podpůrnými opatřeními. Aby byla zajištěna přiměřenost podpory, zavedly italské orgány maximální intenzitu pro kumulaci podpor, která činí 90 % v případě malých kin (s jedním nebo dvěma sály) a 75 % u jiných typů kin.
(76)
Obecněji řečeno, k žádosti musí být přiloženo osvědčení udávající skutečně pokryté výdaje na každý sál a pro každý jednotlivý případ jsou stanoveny kontroly ministerstva pro kulturní dědictví, kulturní činnosti a cestovní ruch. V prováděcích předpisech je rovněž stanoveno, že v případě nedodržení povinností bude daňová úleva vrácena (a budou k ní připočteny úroky a penále).
c) Vhodnost opatření
(77)
Vysvětlení poskytnutá italskými orgány, jakož i zavedení převoditelnosti daňových úlev zaručují, že opatření bude mít dopad na příjemce tohoto režimu. Možnost využít režimu by měla mít i méně zisková kina.
(78)
Opatření už není navrženo jako pilotní opatření, ale bude v platnosti až do konce roku 2022.
(79)
Z údajů poskytnutých italskými orgány (viz 57. a 58. bod odůvodnění) vyplývá, že opatření mohou využít všechny typy kin, zejména ta menší. Ačkoli existují další faktory, které mohou mít svůj vliv, je třeba uvést, že značný nárůst počtu kin s jedním, dvěma, třemi nebo čtyřmi sály, která využila daňové úlevy (podle nařízení de minimis) v roce 2012 a 2013, se kryje se zavedením převoditelnosti daňových úlev v roce 2012 (25. bod odůvodnění).
(80)
Obecněji řečeno, opatření se jeví jako vhodné k zachování současné rozmanitosti kin na italském trhu, který zahrnuje kina s jedním promítacím sálem, malá komerční kina a různé typy multikin. Tato rozmanitost je nezbytným předpokladem pro rozmanitou filmovou nabídku.
d) Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod
(81)
Narušení hospodářské soutěže a dopad na obchod jsou malé. Přeshraniční rozměr filmu je omezen na přítomnost mezinárodních provozovatelů kin a mezinárodní charakter filmového obchodu. Jednotlivá kina mají omezenou územní působnost, jelikož publikum se kvůli návštěvě kina nepřesouvá daleko.
(82)
Opatření se týká podpory investic a poskytuje jednorázovou výhodu kinům, která musí řešit jedinečný přechod. Daňová úleva zaručuje, že všechna kina mohou dokončit přechod na digitální projekci, ale nenarušuje nežádoucím způsobem hospodářskou soutěž z hlediska jejich každodenního fungování.
(83)
Rovněž se očekává, že dokončení přechodu na digitální projekci v Evropě bude ku prospěchu evropského filmového průmyslu jako celku. V tomto ohledu nejsou pochybnosti, jež byly vyjádřeny v rozhodnutí o zahájení postupu v souvislosti s normami pro digitální kino, dále případné. Z příspěvků třetích stran vyplynul konsensus odvětví ohledně převládajících norem pro digitální kino.
VI. ZÁVĚR
(84)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti se Komise domnívá, že opatření podpory sleduje jasně vymezený kulturní cíl. Pochybnosti ohledně nezbytnosti, přiměřenosti, vhodnosti a dopadu vyjádřené v rozhodnutí o zahájení řízení byly rozptýleny. Narušení hospodářské soutěže a vliv opatření na obchod jsou omezené a nejsou v rozporu se společným zájmem. Daňová úleva pro digitální projekční zařízení se proto považuje za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Itálie zamýšlí poskytnout na zařízení pro digitální projekci na základě zákona č. 244 ze dne 24. prosince 2007, zákonného opatření č. 91 ze dne 8. srpna 2013 přepracovaného v zákon č. 112 ze dne 7. října 2013 a nových prováděcích předpisů pro daňové úlevy poskytované provozovatelům kin na zavedení a zakoupení zařízení a aparatury pro digitální projekci, je slučitelná s vnitřním trhem ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. d) Smlouvy o fungování Evropské unie.
Provedení tohoto opatření podpory se proto povoluje.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 29. října 2014.
ROZHODNUTIE KOMISIE (EÚ) 2015/120
z 29. októbra 2014
o schéme pomoci SA.27317 (C 25/09) (ex N 673/08), ktorú Taliansko plánuje poskytnúť na digitálnu premietaciu techniku
[oznámené pod číslom C(2014) 7888]
(Iba talianske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek,
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili pripomienky (1) v súlade s uvedenými ustanoveniami, a so zreteľom na tieto pripomienky,
keďže:
I. POSTUP
(1)
Taliansko 30. decembra 2008 oznámilo Európskej komisii svoj úmysel zaviesť daňové stimuly pre investície do filmu, filmovú distribúciu a digitálne kino. Talianske orgány predložili doplňujúce informácie 2. apríla 2009 a 23. júna 2009.
(2)
Komisia listom z 22. júla 2009 informovala Taliansko o svojom rozhodnutí schváliť daňové stimuly Talianska pre investície do filmu a filmovú distribúciu. Komisia zároveň Taliansko informovala o svojom rozhodnutí začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 Zmluvy o fungovaní Európskej únie v súvislosti s daňovými úľavami navrhovanými pre investície do digitálnej premietacej techniky.
(3)
Rozhodnutie Komisie o začatí konania bolo zverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (2). Komisia vyzvala zainteresované strany, aby predložili svoje pripomienky.
(4)
Talianske ministerstvo kultúry a turizmu usporiadalo 21. októbra 2009 v Ríme spolu s Európskou komisiou na túto tému seminár.
(5)
Európskej komisii boli doručené pripomienky zainteresovaných strán, ktoré boli následne preposlané na vyjadrenie Taliansku. Pripomienky talianskych orgánov boli Komisii doručené 19. januára 2010. Následne sa uskutočnila ďalšia výmena informácií vrátane dodatočných listov od talianskych orgánov doručených 7. septembra 2010, 12. apríla 2011, 1. júna 2011, 1. decembra 2011, 10. mája 2012, 14. septembra 2012, 23. apríla 2013, 6. decembra 2013, 18. apríla 2014, 11. júna 2014 a 1. augusta 2014.
II. OPIS OPATRENIA
1. Oznámené opatrenie
(6)
Daňové úľavy pre prevádzkovateľov kín, ktorí inštalujú digitálnu projekčnú techniku, boli súčasťou niekoľkých daňových opatrení pre filmové odvetvie, ktoré prijali talianske orgány. Všetky tieto daňové opatrenia sa zaviedli, aby stimulovali trhovú dynamiku s cieľom podporiť talianske filmy kultúrneho charakteru a propagovať ich v Taliansku a Európe.
(7)
Schéma daňových úľav pre digitálnu projekciu umožňuje daňovú úľavu vo výške 30 % nákladov na inštaláciu digitálnej projekčnej techniky. Maximálna ročná daňová úľava predstavuje 50 000 EUR na jednu kinosálu.
(8)
Oprávnené sú tieto náklady:
a)
kúpa digitálnej projekčnej a reprodukčnej techniky;
b)
kúpa techniky a aparatúry na príjem digitálneho signálu prostredníctvom pozemného alebo satelitného vysielania;
c)
kúpa techniky, systémov a aparatúr uvedených v predchádzajúcich bodoch prostredníctvom leasingu alebo prenájmu. Príslušné zmluvy musia obsahovať povinnosť odkúpiť tento majetok po uplynutí dohodnutého obdobia prenájmu alebo ustanovenie, podľa ktorého môže používateľ využiť toto opčné právo pred uplynutím tohto obdobia;
d)
výdavky na odbornú prípravu zamestnancov;
e)
výdavky súvisiace a slúžiace na rekonštrukciu a prispôsobenie projekčných kabín, techniku, služby a priestory využívané pôvodne na premietanie 35mm filmov.
Výdavky uvedené v posledných dvoch bodoch nesmú predstavovať viac ako 20 % celkových výdavkov vzniknutých v rámci písmen a), b) a c).
(9)
Podľa pôvodného oznámenia talianskych orgánov nemala byť pomoc ničím podmienená v prípade kín s jednou až štyrmi kinosálami, a v prípade multikín s piatimi až desiatimi kinosálami v obciach, ktoré majú menej ako 50 000 obyvateľov. V prípade ostatných multikín s maximálne 24 kinosálami mala byť pomoc podmienená povinnosťou, aby 50 % programovej ponuky tvorili filmy kultúrneho charakteru a aby aspoň 50 % kinosál bolo prispôsobených na digitálnu projekciu.
(10)
Daňová úľava sa vzťahuje na prevádzkovateľov kín, ktorí v Taliansku musia odvádzať dane.
(11)
Právny základ, o ktorý sa operia táto schéma pomoci, tvoria:
a)
zákon č. 244 z 24. decembra 2007 o pravidlách zostavovania ročného a viacročného štátneho rozpočtu (legge 24.12.2007 n.244);
b)
zákonná vyhláška č. 91 z 8. augusta 2013, ktorá bola zmenená na zákon č. 112 zo 7. októbra 2013 (decreto legge 8.8.2013, n.91, convertito, con modificazioni, dalla legge 7 ottobre 2013, n.112);
c)
nové ustanovenia, ktorými sa zavádzajú daňové úľavy poskytované kinám na zavedenie a kúpu techniky a aparatúry na digitálnu projekciu (Nuove disposizioni applicative dei crediti d'imposta concessi alle imprese di esercizio cinematografico per l'introduzione e acquisizione di impianti e apparecchiature destinate alla proiezione digitale).
2. Pochybnosti vznesené Komisiou
(12)
V rozhodnutí o začatí konania dospela Komisia k záveru, že oznámené opatrenie pomoci predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Poskytovaním daňových stimulov sa taliansky štát vzdáva určitých príjmov, a tým sa na túto schému vynakladajú štátne prostriedky. Táto schéma poskytla niektorým podnikom, v tomto prípade prevádzkovateľom kín, ekonomické výhody. Vzhľadom na medzinárodný obchod s filmami môžu mať tieto selektívne výhody nepriaznivý vplyv na obchod v rámci Únie. Komisia mala pochybnosti v súvislosti so zlučiteľnosťou pomoci.
(13)
Komisia v prvom rade pochybovala o nevyhnutnosti daňových úľav pre digitálnu projekciu a kritizovala maximálnu navrhovanú výšku daňovej úľavy (50 000 EUR na jednu kinosálu), pretože zodpovedá (so sadzbou 30 %) maximálnym prípustným nákladom na inštaláciu vo výške 166 667 EUR na jednu kinosálu [50 000 EUR × 100/30]. Tento limit je vyšší ako odhadované náklady digitálnej projekčnej techniky predložené talianskymi orgánmi (100 000 EUR). Komisia spochybnila výšku limitu daňovej úľavy a vyjadrila obavy, či je odhad nákladov na prechod reálny. Komisia okrem toho vyjadrila pochybnosti o tom, či je nutné inštalovať projekčnú techniku 2K (3), ktorá spĺňa špecifikáciu DCI (4) na premietanie talianskych alebo európskych filmov kultúrneho charakteru.
(14)
Komisia spochybnila aj primeranosť navrhovaného opatrenia pomoci a konštatovala, že veľké kiná si s najväčšou pravdepodobnosťou môžu dovoliť inštalovať digitálnu projekčnú techniku bez štátnej pomoci. Komisia takisto upozornila na to, že prevádzkovatelia kín majú k dispozícii komerčné modely prechodu, napr. „virtual print fee“ (poplatok za virtuálnu kópiu) (5), a preto si položila otázku, či štátna pomoc na jednotku, navrhnutá pre všetky kinosály, nebude mať za následok vytesnenie komerčných alternatív.
(15)
Komisia ďalej spochybnila, že navrhovaná daňová úľava je vhodným opatrením pomoci a skonštatovala, že rozpočet vyčlenený na opatrenie (16,8 milióna EUR) zodpovedá nákladom na inštaláciu vo výške 56 miliónov EUR, ktoré sú podstatne nižšie než odhadované náklady na prechod (predstavujúce 395,7 milióna EUR na základe 100 000 EUR na jednu kinosálu). Okrem vhodnosti dostupných prostriedkov Komisia takisto spochybnila skutočnosť, že navrhované opatrenie je dostatočne zamerané na dosiahnutie cieľa zvýšiť šírenie talianskych a európskych filmov kultúrneho charakteru. Vyjadrila pochybnosti o tom, či by talianske orgány boli schopné zabezpečiť, aby prevádzkovatelia vybavení digitálnou technikou zaviedli alternatívne komerčné modely, ktoré by talianskym divákom poskytli širšiu ponuku filmov kultúrneho charakteru. Keďže z využitia daňovej úľavy vyplýva, že príjemca musí mať dostatočné distribučné kapacity, a keďže opatrenie predpokladá, že prevádzkovatelia kín musia sami financovať 70 % investície, Komisia vyjadrila pochybnosť, že kiná, ktoré pomoc potrebujú najviac, budú môcť využiť daňovú úľavu. Komisia navyše pochybovala o tom, že by plánovaná jednorazová pomoc (oznámenie sa týkalo pilotného opatrenia v dĺžke trvania 2 rokov) bola udržateľným riešením problému kratšej životnosti a vyšších nákladov používania spojeného s inštaláciou digitálnej techniky.
(16)
Komisia taktiež spochybnila hospodársky, sociálny a kultúrny vplyv pomoci. Aj keď uznala, že by mohlo byť v spoločnom záujme, aby niektorý členský štát využil štátnu pomoc na investície do prechodu na digitálnu technológiu v kinách, požadovala uistenie, že opatrenie bude z technologického hľadiska neutrálne. Konkrétne žiadala potvrdenie skutočnosti, že prevádzkovatelia kín nebudú motivovaní, aby uprednostňovali investovanie do jednej digitálnej normy pred inou. Komisia okrem toho požiadala talianske orgány, aby zabezpečili, že bude možné premietať aj filmy distribuované v digitálnom formáte založenom na menej prísnej všeobecnej norme ako je digitálna norma, ktorá sa vzťahuje na techniku, na ktorú sa poskytuje pomoc. Komisia okrem toho uviedla, že pomoc na inštaláciu digitálnej projekčnej techniky by mohli nepriamo získať veľké americké filmové produkčné spoločnosti (v prípade techniky spĺňajúcej špecifikácie DCI). Zvýšený dopyt vyplývajúci z navrhovanej pomoci by mohol zvýšiť cenu projekčnej techniky, ktorej ponuka je obmedzená. Vďaka pomoci by Taliansko mohlo rýchlejšie dosiahnuť kritické množstvo digitálnych kinosál, čo by mohlo urýchliť prechod na digitálnu distribúciu a zároveň zatváranie tých kín, ktoré neboli schopné včas inštalovať digitálnu projekčnú techniku. Komisia v zásade spochybnila, že by sociálne a kultúrne výhody vyplývajúce z pomoci mohli vyvážiť prípadné narušenie hospodárskej súťaže.
3. Zmeny v navrhovanom opatrení od začatia konania
(17)
Po začatí formálneho vyšetrovania zo strany Komisie sa talianske opatrenie daňových úľav pre digitálnu projekciu uskutočnilo v medziach limitov de minimis (6). Po schválení Komisiou majú talianske orgány v úmysle opatrenie v plnej miere vykonať, a to nad rámec limitov de minimis.
(18)
Talianske orgány odhadujú, že rozpočet opatrenia bude predstavovať približne 7,5 milióna EUR na obdobie 2014 - 2015.
(19)
Toto rozhodnutie bude platiť až do 31. decembra 2022. Talianske orgány očakávajú, že sa daňová úľava bude najčastejšie využívať v rokoch 2014 a 2015.
(20)
Návrhy vykonávajúcich predpisov, na ktorých základe chcú talianske orgány pomoc plne vykonať (nad rámec limitov de minimis), sa od pôvodného oznámenia líšia v mnohých dôležitých bodoch.
(21)
Po prvé, zo zmenených vykonávacích predpisov bola odstránená podmienka, že stredné a malé kiná musia do programovej ponuky zaradiť určitý počet talianskych a európskych filmov kultúrneho charakteru, aby získali pomoc. V posledných rokoch mali talianske orgány problémy s monitorovaním dodržiavania tejto podmienky v prípade stredných a veľkých kín. Okrem toho tvrdia, že zrušenie tejto povinnosti je nevyhnutné na obnovenie rovnakých podmienok hospodárskej súťaže medzi veľkými kinami, ktoré potrebujú pomoc, a veľkými sieťami kín, ktoré ovládajú taliansky kinematografický trh (pozri odôvodnenie 37).
(22)
Po druhé (a vzhľadom na vyššie uvedené), zmenené vykonávacie predpisy stanovujú limit 60 kinosál. Prevádzkovatelia kín, ktorí vlastnia alebo spravujú viac kinosál, sú zo schémy daňových úľav vylúčení. Talianske orgány tvrdia, že je to dobrá alternatíva k povinnosti spojenej s programom, ktorá bola pôvodne uložená preto, aby sa zaručilo, že opatrenie splní svoj účel, a aby boli vylúčené tie trhové subjekty, ktoré by vďaka svojej trhovej sile mali byť schopné prejsť na novú technológiu bez pomoci.
(23)
Po tretie, upravené vykonávacie predpisy vyžadujú vyhlásenie príjemcu, ktoré má predísť príliš vysokej pomoci alebo jej presmerovaniu v prípade, že je daňová úľava kombinovaná s komerčnými modelmi (poplatky za virtuálne kópie).
(24)
Po štvrté, zmenené právne predpisy umožňujú kumuláciu pomoci až do maximálnej intenzity pomoci vo výške 75 % celkových nákladov. V prípade kín s jednou alebo dvoma kinosálami predstavuje maximálna kumulovaná intenzita pomoci 90 %.
(25)
Okrem týchto zmien môžu príjemcovia od roku 2012 postúpiť daňovú úľavu na digitálnu techniku dodávateľom digitálnej techniky, bankám, finančným sprostredkovateľom a poisťovniam (pozri odôvodnenie 56).
III. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
(26)
V reakcii na verejnú konzultáciu týkajúcu sa pomoci, ktorá prebehla v roku 2009, boli Komisii doručené pripomienky od približne 20 zainteresovaných strán. Pripomienky predložili:
-
talianske a európske obchodné organizácie zastupujúce distribútorov a kiná, francúzska Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST) a Európske fórum pre digitálnu kinematografiu (EDCF),
-
francúzske orgány, fondy na pomoc kinematografii z Nemecka a Spojeného kráľovstva a sieť európskych regionálnych fondov pre audiovizuálny priemysel (Cineregio). Niektoré predložené pripomienky sa týkali takisto súvisiacich publikácií Riaditeľov európskych filmových agentúr (EFAD) (7),
-
niektoré podniky, odborníci z odboru kinematografie a občania Francúzska, Talianska, Spojeného kráľovstva a Švajčiarska.
Okrem toho bol na túto tému v októbri 2009 v Ríme usporiadaný seminár.
(27)
Pokiaľ ide o nevyhnutnosť pomoci, vo všetkých doručených príspevkoch sa upozorňovalo na nevyhnutnosť štátnej pomoci na prechod na digitálnu projekciu, ktorý sa považuje za neodvratný vývoj. Ako vysvetlili francúzske orgány aj celoštátne organizácie Spojeného kráľovstva z oblasti kinematografie (UK Film Council), všeobecný prínos digitálnej kinematografie je sprevádzaný nerovnomerným rozdelením nákladov (ktoré nesú prevádzkovatelia kín) a priamymi finančnými výhodami (pre distribútorov) plynúcimi z prechodu. Táto nevyvážená situácia sťažuje včasné dokončenie prechodu bez využitia externej pomoci. Z tohto hľadiska, tretie strany, ktoré predložili svoje pripomienky, upozornili na zjavné riziko, že ak by digitálne projekčné systémy neboli prístupnejšie a cenovo dostupnejšie, mnoho malých európskych nezávislých kín alebo kín nachádzajúcich sa v odľahlých oblastiach by zmizlo z trhu. Vo vyhlásení EFAD zo septembra 2009 sa tvrdí, že 30 % európskych kín hrozí zatvorenie. Francúzske orgány aj nemecká spolková rada pre kinematografiu zdôraznili, že neposkytnutím pomoci by utrpelo nielen premietanie, ale aj distribúcia filmov. Dlhé prechodné obdobie a paralelná distribúcia analógových a digitálnych filmov by sa mohli ukázať ako príliš nákladné, najmä pre menších distribútorov filmov. V konečnom dôsledku by neexistencia pomoci mala značný negatívny vplyv na šírenie európskych filmov, kultúrnu rozmanitosť a prístup európskych občanov ku kultúre.
(28)
Vo všetkých príspevkoch sa navyše zdôrazňovalo, že takzvané normy DCI sú všeobecne uznávané ako spoločné normy pre digitálnu projekciu. Propagácia jednotnej celosvetovej normy je vnímaná skôr ako pozitívny signál než ako nevýhoda pre kiná, pretože umožňuje nastoliť medzi nimi rovnaké podmienky.
(29)
Pokiaľ ide o náklady na inštaláciu digitálnej projekčnej techniky, suma 100 000 EUR na jednu kinosálu sa nepovažovala za prehnanú. Mnoho respondentov naopak zdôraznilo, že náklady môžu byť oveľa vyššie, napríklad ak je potrebné projekčnú kabínu podstatným spôsobom zrekonštruovať, čo môže platiť najmä v prípade malých kín. Niektorí respondenti však uznávajú, že ceny digitálnej projekčnej techniky majú klesajúcu tendenciu.
(30)
V mnohých predložených pripomienkach bolo uvedené, že aj keby boli náklady na prechod oveľa vyššie než dostupná štátna pomoc (ako je to pravdepodobné v prípade daňových úľav v Taliansku), nič to nemení na tom, že štátna pomoc by sa mala vnímať ako pomoc, ktorá dopĺňa iné zdroje príjmov, napríklad poplatky za virtuálne kópie či vlastné zdroje prevádzkovateľov kín.
(31)
Pokiaľ ide o primeranosť pomoci, niektoré zainteresované strany kritizovali daňovú úľavu, pretože sa domnievali, že by ju s najväčšou pravdepodobnosťou využívali väčšie kiná. Iné subjekty podporili možnosť poskytnúť pomoc veľkým kinám, prípadne s podmienkou povinnosti zaradiť do programu určité filmy. Niektoré príspevky však potvrdili vyhlásenie EFAD s tým, že je dôležité nezavádzať rozdielne zachádzanie vyplývajúce napríklad (v konkrétnom prípade talianskej daňovej úľavy) z rôznej úrovne daní odvádzaných kinami, ale všeobecnejšie aj z obmedzenia prístupu daného programom, veľkosťou a geografickou polohou kín. Medzinárodná federácia združení filmových distribútorov (FIAD) zdôraznila, že na dnešnom kinematografickom trhu a v celkovej hospodárskej situácii by dokonca ani najväčší prevádzkovatelia kín nemuseli byť ziskoví.
(32)
Názory na dostupnosť operačných komerčných modelov prechodu a ich použiteľnosť na menšie kiná sa mierne líšia. Niektoré uviedli, že neexistuje štandardný operačný model prechodu na digitálnu projekciu. Iní tvrdili, že mnoho kín nemôže podpísať dohody o poplatkoch za virtuálne kópie ponúkané sprostredkovateľmi („integrátormi“) (pozri takisto poznámku pod čiarou č. 5) z dôvodu povahy a rozsahu svojej programovej ponuky (dosiahnutá výška poplatkov za virtuálne kópie sa líši podľa počtu filmov na programe počas prvého týždňa od premiéry alebo podľa počtu kinosál v príslušnom kine). Europa Distribution vyjadrila presvedčenie, že operačné komerčné modely platia iba pre najziskovejšie kiná a významných komerčných distribútorov. Na základe diskusného dokumentu EFAD bolo iba v približne 10 000 európskych kinosálach (z celkových 30 000) možné modernizovať techniku prostredníctvom modelu poplatkov za virtuálne kópie. V jednom príspevku sa tvrdilo, že komerčný model poplatkov za virtuálne kópie je vhodný aj pre menšie kiná. Francúzske orgány v každom prípade upozornili na to, že komerčné modely prechodu nepokrývajú všetky náklady na prechod kín na digitálnu projekciu (ako je modernizácia premietacích kabín) a okrem toho vždy počítajú s príspevkom prevádzkovateľov kín. Aj v týchto prípadoch by štátna pomoc mohla plniť významnú doplňujúcu funkciu.
(33)
Pokiaľ ide o vhodnosť pomoci, zainteresované strany uviedli, že všeobecne by štátna pomoc pomohla malým kinám čeliť silnej konkurencii veľkých multikín a nastolila by rovnaké podmienky pre všetkých. Podľa odhadov by inštalácia digitálnej projekčnej techniky znamenala širší výber pre divákov. V príspevkoch sa takisto zdôrazňujú výhody spojené s digitálnou projekciou, napríklad jej kvalita, flexibilita programovej ponuky a nižšie náklady na distribúciu. Francúzske orgány tvrdili, že by sa vhodnosť pomoci pre digitálnu projekciu nemala posudzovať z hľadiska väčšej rozmanitosti programovej ponuky, ale skôr z hľadiska schopnosti zabrániť zatváraniu kín. Podľa nich môže práve digitalizácia rôznych typov filmov zaručiť ich rozmanitú ponuku. Európske fórum pre digitálnu kinematografiu vyjadrilo názor, že ak možno daňové úľavy kompenzovať prostredníctvom DPH, mohli by talianske opatrenie využívať aj menej ziskové kiná.
(34)
Niektoré príspevky upozorňovali na krátkodobú povahu daňovej úľavy vzhľadom na dlhodobé výzvy, ktoré prináša prechod na digitálnu kinematografiu. Iné však zdôrazňovali, že normy sú dostatočne konsolidované na to, aby bola zaručená ich platnosť aspoň na desať rokov, alebo že nemožno určiť životnosť digitálnej projekčnej techniky. Nemecká spolková rada pre kinematografiu upozornila, že pomoc na prechod na digitálnu projekciu by predstavovala menšiu záťaž než náklady súvisiace s rekonštrukciou kín a s kultúrnou rozmanitosťou po zániku prevádzkovateľov, ktorí nie sú schopní prechod sami financovať. Nemecko ďalej zdôraznilo, že špecifické podmienky si v každej krajine a regióne vyžadujú špecificky koncipovanú pomoc v zodpovedajúcej forme. Vyhlásenie EFAD tento názor podporilo a upozornilo, že neexistuje jediné všeobecne platné riešenie. Talianske združenie prevádzkovateľov kín ANEC predpokladá, že do skončenia životnosti digitálnej techniky sa podmienky zmenia natoľko, že riešenie nebude predstavovať taký problém. Európske fórum pre digitálnu kinematografiu takisto potvrdilo, že prípadné dodatočné prevádzkové náklady príslušných kín možno hradiť z nových zdrojov príjmov.
(35)
Pokiaľ ide o hospodársky, sociálny a kultúrny vplyvy pomoci, v príspevkoch sa obvykle zdôrazňovala potreba jednotných noriem pre digitálnu projekciu a plošné prijatie noriem DCI. Vyhlásenie EFAD potvrdzuje, že pomoc pre digitálnu projekciu by nemala nanútiť technické riešenie, ale mala by byť koncipovaná tak, aby pozorne zhodnotila technologickú situáciu v tomto odvetví. Europa Distribution vo svojich pripomienkach zdôraznila, že nedodržiavanie normy v odvetví by mohlo viesť k zatvoreniu mnohých kín. ANEC v každom prípade uviedlo, že toto opatrenie kinám umožňuje investovať do akejkoľvek normy, akú si zvolia. V mnohých príspevkoch sa takisto zdôrazňovalo, že technika vyhovujúca špecifikácii DCI by sa mohla využívať aj na premietanie filmov zodpovedajúcich iným (nižším) digitálnym normám, zatiaľ čo naopak (premietanie filmov spĺňajúcich normu DCI napríklad na projektoroch 1.3k) to nie je možné. V predložených pripomienkach sa nepoukazovalo na riziko zvyšovania cien, tie by naopak postupom času mali klesať. V tejto súvislosti sa v príspevku francúzskych orgánov a v diskusnom dokumente EFAD zdôrazňovalo, že opatrenia pomoci by mali byť navrhnuté tak, aby znemožňovali narušenie hospodárskej súťaže na trhu s digitálnou technikou. Opatrenia pomoci by sa preto mali opierať o hodnotenia nákladov na digitálnu techniku a na základe týchto odhadov by mala byť pomoc obmedzená. Obavy Komisie, že štátna pomoc môže urýchliť prechod na digitálnu projekciu, a tým aj zatváranie kín (pozri odôvodnenie 16), sa v príspevkoch nezvažovali. Štátna pomoc sa v nich naopak označovala za udržateľné riešenie problému, ktorý predstavuje digitálna projekcia. Talianska federácia experimentálnych kín upozornila na obmedzený zemepisný dosah kín, z ktorého má vyplývať, že narušujúci vplyv opatrenia na hospodársku súťaž by mal byť zanedbateľný.
IV. PRIPOMIENKY TALIANSKA
1. Nevyhnutnosť pomoci
(36)
Talianske orgány poskytli Komisii informácie o vlastnostiach talianskeho kinematografického trhu (posledná aktualizácia prebehla v októbri 2013). Odhaduje sa, že v Taliansku existuje celkom 3 936 kinosál v 1 872 kinách, ktoré možno rozdeliť do štyroch kategórií:
a)
veľké siete (8) kín s viac ako 60 kinosálami - existujú iba dve takéto siete: UCI a The Space, ktoré majú 787 kinosál v 76 lokalitách;
b)
malé siete kín - tých je 15 a každá z nich má celkom maximálne 60 kinosál. Kiná v tejto triede majú celkom 513 kinosál v 104 lokalitách;
c)
malé komerčné kiná - 1 287 kinosál v 351 kinách;
d)
menšie kiná - kategória, do ktorej patria takmer výhradne kiná s jednou premietacou sálou (90 %) a sezónne alebo cirkevné kiná. Ide o 1 340 lokalít s približne 1 500 kinosálami.
(37)
Zatiaľ čo najväčšie siete kín (uvedené pod písmenom a) predstavujú 40 % vnútroštátneho trhu, kiná pod písmenom d) sa na trhu podieľajú iba 5 - 10 %.
(38)
Schéma daňových úľav je určená pre kiná uvedené v písmenách b), c) a d). Najmä vzhľadom na dominantné postavenie dvoch veľkých sietí kín na trhu sa talianske orgány domnievajú, že na dokončenie digitálneho prechodu týchto prevádzkovateľov kín (ide o malé alebo stredné podniky) je nevyhnutná štátna pomoc.
(39)
Podľa údajov poskytnutých ministerstvom pre kultúrne dedičstvo, kultúrne činnosti a cestovný ruch požiadalo v období 2010 - 2013 o daňové úľavy pre digitálny film 1 603 kinosál (údaje z apríla 2014). Toto opatrenie, ktoré bolo zavedené v zmysle nariadenia de minimis, malo úspech okamžite po svojom zavedení v roku 2010 (kedy ho využilo viac než 671 kinosál).
(40)
Vykonávanie opatrenia pomoci v zmysle nariadenia de minimis sa ukázalo ako nedostatočné na zvrátenie tejto situácie. Najmä multikiná strednej veľkosti boli schopné digitalizovať iba časť svojich kinosál.
(41)
Talianske orgány uviedli, že digitalizácia kín v Taliansku stále zaostáva. V októbri 2013 dosahovala miera digitalizácie približne 62 % (9) a podľa odhadov poskytnutých talianskymi orgánmi v júni 2014 je potrebné digitalizovať ešte najmenej 700 kinosál.
(42)
V dôsledku toho je ohrozený značný počet kín, predovšetkým malých a stredných. Ich zánik by znamenal nielen straty pracovných miest na úrovni prevádzkovateľov kín, ale ovplyvnil by aj distribúciu filmov a obmedzil výber pre verejnosť.
(43)
Talianske orgány zdôraznili najmä úlohu, ktorú v Taliansku zohrávajú kiná s jednou premietacou sálou a stredne veľké kiná. Neustála prítomnosť kín s jednou premietacou sálou má zásadný význam pre zabezpečenie rovnakého prístupu všetkých občanov vrátane tých, ktorí žijú v malých, vidieckych a horských sídlach. Druhá skupina, t. j. stredne veľké kiná, sú v Taliansku kostrou distribúcie a premietania kvalitných filmov. Ich neustála prítomnosť je dôležitá, pretože predstavujú alternatívu dvoch veľkých sietí kín, ktoré dominujú na trhu.
(44)
Talianske orgány očakávajú, že tradičné filmy zmiznú s konečnou platnosťou z trhu v priebehu niekoľkých týždňov alebo mesiacov. Vzhľadom na to, že sa blíži koniec tohto obdobia, talianske orgány zdôraznili, že je potrebné uplatňovať opatrenia nad rámec prahovej hodnoty de minimis.
(45)
Pokiaľ ide o navrhované maximálne daňové úľavy (50 000 EUR na jednu kinosálu) a odhadované náklady na digitálnu projekčnú techniku, znížili talianske orgány svoje odhady priemerných nákladov na prechod na digitálnu projekciu na 50 000 - 60 000 EUR (údaje poskytnuté v apríli a júni 2014). Inými slovami, maximálna daňová úľava zodpovedá výrazne vyšším nákladom na prechod, než sú odhadované priemerné náklady na prechod. Talianske orgány však zdôraznili, že daňové stimuly sa vypočítavajú na základe určitého percentuálneho podielu skutočne vzniknutých výdavkov. Pri investíciách v priemernej výške 50 000 EUR bude poskytnutý daňový stimul (vo výške 30 %) predstavovať 15 000 EUR. V praxi teda nie je spravidla nikdy použitý maximálny daňový stimul. Maximálna horná hranica však zaručuje, že v prípade neštandardne vysokých nákladov na prechod bude výška pomoci obmedzená aj v absolútnych hodnotách.
(46)
Pokiaľ ide o nevyhnutnosť pomoci, je takisto dôležité poznamenať, že najnovšie informácie od talianskych orgánov ukazujú, že náklady na digitálny prechod stále ešte dosahujú niekoľko desiatok tisíc eur na jednu kinosálu. Mnoho kín, predovšetkým tých menších, nie je schopných získať tieto finančné prostriedky zo súkromných zdrojov, najmä v súčasnej talianskej a európskej hospodárskej situácii.
2. Primeranosť pomoci
(47)
Vo všeobecnej rovine talianske orgány zdôraznili, že daňová úľava je doplnkom komerčných modelov prechodu a nevylučuje použitie modelov poplatkov za virtuálnu kópiu.
(48)
Zmenené vykonávacie právne predpisy obsahujú množstvo ustanovení, ktoré zaisťujú primeranosť opatrenia pomoci a zohľadňujú napríklad trhové mechanizmy, ktoré sú k dispozícii pre prechod na digitálnu projekciu (t. j. modely poplatkov za virtuálnu kópiu).
(49)
Po prvé, o daňové zvýhodnenie môžu žiadať iba prevádzkovatelia kín, ktoré majú maximálne 60 kinosál. Tým sa z pomoci vylúčia dve veľké talianske siete kín (UCI a The Space), v prípade ktorých sa na prechod úspešne použil klasický model poplatkov za virtuálnu kópiu, ako uviedli talianske orgány. Okrem toho by títo prevádzkovatelia kín vzhľadom na svoje dominantné postavenie na trhu (pozri odôvodnenie 37) nemali byť pri prechode na digitálnu projekciu závislí od štátnej pomoci.
(50)
Podľa informácií poskytnutých talianskymi orgánmi sú uvedené dve veľké siete kín jedinými, ktoré využili klasický model poplatkov za virtuálnu kópiu. No aj menší prevádzkovatelia kín mali prístup k obchodným mechanizmom na uľahčenie prechodu na digitálnu projekciu. V Taliansku sa na základe dohody medzi združením distribútorov a prevádzkovateľov kín vyvinul alternatívny model poplatkov za virtuálnu kópiu vhodný pre malé kiná. Tabuľka ukazuje hlavné rozdiely a podobnosti medzi klasickým a alternatívnym modelom poplatkov za virtuálnu kópiu (VPF) tak, ako sa používajú v Taliansku.
Porovnanie medzi klasickým a alternatívnym modelom poplatkov za virtuálnu kópiu v Taliansku
Klasický model VPF v Taliansku
Alternatívny model VPF v Taliansku
Sprostredkovateľ („integrátor“), ktorý má zmluvy o poplatkoch za virtuálnu kópiu s distribútormi, podpíše zmluvu s prevádzkovateľom kina.
Zakladá sa na dohode medzi združením distribútorov a združením prevádzkovateľov kín. Nie sú zapojené tretie strany.
Prevádzkovateľ nie je vlastníkom digitálneho vybavenia a neplatí ho dopredu.
Prevádzkovateľ je už od začiatku vlastníkom digitálnej techniky a hradí všetky počiatočné náklady.
Tak distribútor, ako aj prevádzkovateľ prispievajú k postupnému odpisovaniu nákladov prostredníctvom poplatkov za virtuálnu kópiu a mesačných platieb. Rozdelenie výdavkov je obvykle nasledujúce: 75 % hradia distribútori a 25 % prevádzkovateľ.
Filmoví distribútori platia poplatky za virtuálne kópie na premietanie filmov v digitálnom formáte. Tieto poplatky môžu pokryť až 75 % nákladov na digitálny prechod. Prevádzkovateľ je v každom prípade povinný hradiť výdavky vo výške 5 500 EUR.
(51)
Po druhé, vzhľadom na vyššie uvedené zmenili talianske orgány vykonávacie predpisy, aby predišli príliš vysokým náhradám alebo presmerovaniu pomoci v prípade, že je daňová úľava kombinovaná s komerčnými modelmi (poplatky za virtuálne kópie). Príjemca je povinný predložiť vyhlásenie o tom, že žiada o daňové zvýhodnenie iba na pokrytie skutočných nákladov (pozri odôvodnenie 23). Talianske orgány vyhlásili, že kontrola, ktorú vykonáva ministerstvo pre kultúrne dedičstvo, kultúrnu činnosť a cestovný ruch pre každý jednotlivý prípad, zaručí, že pomoc pokryje iba tú časť investícií, ktorú má skutočne hradiť prevádzkovateľ kín.
(52)
Po tretie, aby sa zaručila primeranosť opatrenia pomoci boli zavedené maximálne intenzity pre kumuláciu pomoci, ktoré rozlišujú medzi menšími kinami (s jednou alebo dvoma sálami) a ostatnými kinami (pozri odôvodnenie 24).
3. Vhodnosť pomoci
(53)
V rozhodnutí o začatí konania vyjadrila Komisia pochybnosti týkajúce sa vhodnosti odhadovanej sumy opatrenia na pokrytie očakávaných nákladov na prechod. Aktualizované odhady týkajúce sa tejto sumy a nákladov, ktoré poskytli talianske orgány (pozri odôvodnenia 18 a 45), umožňujú aktuálne posúdiť situáciu, ktorú má riešiť opatrenie pomoci. Na základe daňovej úľavy v priemernej výške 15 000 EUR a s prihliadnutím k odhadovanej sume schémy (pozri odôvodnenie 18), by v rokoch 2014 - 2015 (t. j. v období, kedy sa očakáva najintenzívnejšie využívanie tohto opatrenia) mohlo opatrenie využiť 500 kinosál. Toto číslo zodpovedá podstatnej časti kinosál, ktoré majú byť ešte digitalizované (pozri odôvodnenie 40).
(54)
Aj napriek odstráneniu požiadavky na kultúrne programovanie schémy pomoci talianske orgány potvrdili, že táto schéma má naďalej kultúrne ciele. Úplná digitalizácia kinematografického trhu v Taliansku povedie k lepšiemu šíreniu rôznych druhov filmov a k vyššiemu potenciálu pre šírenie diel zapĺňajúcich nikové trhy. Ak by všetky typy kín v Taliansku neprešli na digitálnu projekciu, kultúra by to pocítila.
(55)
Talianske orgány zdôraznili, že daňová úľava znamená náhradu, ktorá sa týka nielen priamych daní splatných daňovému úradu (daň z príjmu právnických osôb), ale takisto nepriamych daní (napr. DPH), zrážkových daní a príspevkov na sociálne zabezpečenie (platených zamestnávateľmi za svojich zamestnancov). Náhrada prostredníctvom všetkých týchto daní je zohľadnená pri výpočte nárokov na daňovú úľavu a zlepšuje dostupnosť schémy, keďže možnosť využiť ju nezávisí od úrovne zisku dotknutého podniku.
(56)
Okrem toho bola prostredníctvom článku 51 zákonnej vyhlášky č. 83 z roku 2012 zavedená možnosť postúpiť daňovú úľavu dodávateľom digitálnej techniky, bankám, finančným sprostredkovateľom a poisťovniam (pozri odôvodnenie 25). To zvyšuje dostupnosť opatrenia pomoci pre menšie kiná, najmä kiná prevádzkované rodinami, ktoré nemajú zamestnancov.
(57)
Už pri vykonávaní opatrenia podľa nariadenia de minimis získali daňové úľavy všetky typy kinosál vrátane tých najmenších na trhu, ako je znázornené v nasledujúcom diagrame, ktorý poskytuje prehľad príjemcov schémy (v období 2010 - 2013).
Príjemcovia podľa typu kina (2010 - 2013, podľa počtu sál) (údaje aktualizované naposledy v apríli 2014 a poskytnuté ministerstvom pre kultúrne dedičstvo, kultúrnu činnosť a cestovný ruch)
(58)
Z poskytnutých údajov takisto vyplýva, že sa výrazne zvýšil počet a percentuálny podiel malých kín, ktoré v roku 2012 a najmä v roku 2013 využili daňové úľavy. Podľa údajov poskytnutých Talianskom využilo od roku 2010 do konca roku 2013 daňovú úľavu na prechod na digitálnu projekciu celkom 325 z 1 340 menších talianskych kín (t. j. 24,3 %).
4. Hospodársky, sociálny a kultúrny vplyv
(59)
Talianske orgány zdôraznili, že z hľadiska ochrany kultúry je dôležité zaručiť úplný prechod na digitálnu projekciu. Inštalácia digitálnej techniky so sebou prináša mnoho významných výhod (ako je vyššia flexibilita) pre celé odvetvie kinematografie (a v konečnom dôsledku aj pre verejnosť). Náklady na prechod sú však vysoké a nerovnomerne rozložené a z veľkej časti ich nesú kiná. Najmä menší účastníci trhu nie sú schopní uskutočniť prechod bez štátnej pomoci. Komerčné modely vypracované na účely prechodu (poplatky za virtuálne kópie) nie sú dostatočné na to, aby vyvážili túto nerovnováhu, a nie všetky kiná k nim majú rovnaký prístup.
(60)
Talianske orgány potvrdili, že pravidlá tejto schémy podľa ich názoru nespochybňujú zásadu technologickej neutrality.
V. HODNOTENIE OPATRENIA POMOCI
1. Existencia pomoci
(61)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ je uvedené, že „ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi“.
(62)
Ako sa uvádza v rozhodnutí o začatí konania a v súhrne v odôvodnení 12, oznámené opatrenie pomoci predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Zdroje financií skutočne predstavujú daňové stimuly, takže sa taliansky štát vzdáva určitých daňových príjmov. Podľa tejto schémy budú takto zvýhodnení niektorí prevádzkovatelia kín, čím toto opatrenie dáva selektívnu výhodu niektorým podnikom. Príjemcovia súťažia s inými podnikmi, ktoré nutne nemusia využívať výhody tejto schémy. Schéma teda narušuje alebo môže narušiť hospodársku súťaž. Vzhľadom na medzinárodný obchod s filmom môže mať opatrenie vplyv na obchod v rámci EÚ.
2. Zlučiteľnosť pomoci
(63)
Talianske orgány zdôvodňujú opatrenie ako pomoc na propagáciu kultúry a podčiarkujú význam, ktorý má pre kultúru čo najrýchlejšie dokončenie prechodu na digitálnu projekciu v krajine. Opatrenie pomoci sa snaží zaručiť, aby všetky typy kín mohli prejsť na digitálnu projekciu, a to napriek vysokým nákladom na prechod.
(64)
Kým nebolo prijaté rozhodnutie o začatí konania týkajúceho sa daného opatrenia, Komisia nedefinovala konkrétne svoju politiku v oblasti pomoci digitálnej projekcie. Odkedy sa toto rozhodnutie prijalo, prijala Komisia nové oznámenie o štátnej pomoci pre filmy a iné audiovizuálne diela (10), v ktorom sú aktualizované kritériá na posúdenie zlučiteľnosti štátnej pomoci pre filmy a iné audiovizuálne diela podľa článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ.
(65)
V novom oznámení o filme sa uznáva, že pomoc na filmovú produkciu môže byť považovaná za pomoc na podporu kultúry v zmysle článku 107 ods. 3 písm. d) ZFEÚ. Zlučiteľnosť pomoci teda možno posúdiť na základe tohto ustanovenia. V oznámení o filme sa stanovuje, že pomoc na modernizáciu kín vrátane ich digitalizácie môže byť na tomto základe odôvodnená, ak je nevyhnutná, primeraná a vhodná.
a) Nevyhnutnosť opatrenia
(66)
Ako uvádzajú talianske orgány a potvrdzujú pripomienky zainteresovaných strán, prechod na digitálnu projekciu je pre kinematografiu výzvou, ktorá sa týka všetkých európskych kín a najmä tých najmenších. Zánik kín, predovšetkým nezávislých kín malej a strednej veľkosti v mestách s menším počtom obyvateľov, by znížil rozmanitosť a šírenie filmovej ponuky na regionálnej úrovni. Inými slovami, dlhý a nesúrodý prechod by mal negatívny vplyv na premietanie filmov a ich distribúciu a v konečnom dôsledku aj na európske publikum.
(67)
Aj napriek zavedeniu daňového opatrenia v zmysle nariadenia de minimis je Taliansko v prechode na digitálnu projekciu stále pozadu.
(68)
Súčasne sa vzhľadom na to, že trh dosiahol vo svojom prechode bod obratu (viac ako 60 % kinosál bolo na konci roku 2013 v Taliansku digitalizovaných), zhoršila situácia pre kinosály, ktoré pri svojom prechode závisia od štátnej pomoci, keďže dostupnosť 35 mm filmov nie je v krátkodobom horizonte zabezpečená.
(69)
Opatrenie sa netýka výhradne menších kín, ale takisto relatívne veľkých kín a komerčných sietí. Najväčšie siete kín (s viac ako 60 premietacími sálami) sú však z pomoci vylúčené. Talianske orgány tvrdia, že poskytnutie daňového zvýhodnenia všetkým malým kinám obnovuje rovnaké podmienky v tomto odvetví, ktorému dominujú dve veľmi veľké siete kín.
(70)
Daňová úľava je určená na pomoc kinám, ktoré nie sú schopné, predovšetkým v súčasnej hospodárskej situácii, získať dostatočné súkromné finančné prostriedky na nákladný prechod na digitálnu projekciu.
(71)
Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti sa Komisia domnieva, že pomoc sa môže považovať za nevyhnutnú pre zachovanie a obnovu filmovej rozmanitosti v Taliansku v digitálnom kontexte. Zachovanie existencie rôznych typov kín, od experimentálnych kín s jednou sálou po kiná s mnohými sálami a komerčným plánovaním, má zásadný význam pre podporu ochrany rozmanitej filmovej ponuky pre talianske obyvateľstvo. Ako sa uznáva v pripomienkach doručených zainteresovanými stranami, prechod na digitálnu projekciu je rozhodujúcim momentom pre kinematografiu ako celok, vzhľadom na to, že iba veľké siete kín sú schopné ľahko využívať komerčné modely prechodu. Údaje o trhu poskytnuté talianskymi orgánmi dokazujú, že uplatňovanie opatrení de minimis nie je dostatočné na dokončenie prechodu, najmä v prípade kín, ktoré majú viac ako jednu sálu. Je pravda, že niektoré kiná boli schopné využiť ponuky VPF, ale je takisto pravda, že modely komerčného prechodu nepokrývajú všetky náklady na digitálny prechod kín (pozri odôvodnenie 32). Aj v takých prípadoch môže byť verejná podpora považovaná za nevyhnutnú, ak bude koncipovaná ako doplnková a ak bude zabezpečené, že opatrenie je primerané, a to bez ohľadu na druh dotknutého kina.
b) Primeranosť opatrenia
(72)
Talianske orgány vylúčili z využitia daňovej úľavy spoločnosti prevádzkujúce kiná s viac ako 60 sálami. Štruktúra talianskeho kinematografického trhu jasne ukazuje, že existuje rozdiel medzi prevádzkovateľmi, ktorí majú menej ako 60 sál, a prevádzkovateľmi s väčším počtom sál (pozri odôvodnenia 36 a 37). Zavedený limit sa preto zdá byť so zreteľom na cieľ schémy primeraný.
(73)
Daňová úľava sa okrem toho vzťahuje iba na časť (30 %) nákladov na prechod a je obmedzená na 50 000 EUR ročne. Tým, že je výpočet výšky podpory založený na určitom percente skutočných nákladov na digitalizáciu, talianske orgány zaručujú, že je podpora primeraná, aj keď sa náklady môžu líšiť prípad od prípadu. Mnohí z tých, ktorí predložili svoje vyjadrenia, zdôraznili (odôvodnenie 29), že náklady na digitalizáciu môžu v niektorých prípadoch vzrásť výrazne nad priemer, napríklad keď sú potrebné rozsiahle práce na projekčnej kabíne. V takýchto atypických prípadoch však zaisťuje limit vo výške 50 000 EUR to, že absolútna výška pomoci bude aj naďalej primeraná.
(74)
Zatiaľ čo v rozhodnutí o začatí konania sa vyskytli otázky týkajúce sa možného zániku komerčných modelov prechodu na digitálnu kinematografiu, odôvodnenie 50 ukazuje, že v Taliansku boli vypracované dva rôzne komerčné modely, ktoré možno kombinovať s daňovou úľavou navrhnutou pre digitálne kiná. Talianske orgány zahrnuli do aktualizovaných vykonávajúcich predpisov osobitné ustanovenia s cieľom zaistiť, aby kombinovanie verejných a súkromných finančných prostriedkov určených na prechod na digitálnu projekciu neviedlo k príliš vysokým náhradám alebo presmerovaniu pomoci [napr. na distribútorov alebo sprostredkovateľov („integrátorov“) v modeli poplatkov za virtuálnu kópiu]. Talianske orgány týmto spôsobom podporujú optimálnu synergiu medzi dostupnými komerčnými modelmi a štátnou pomocou na uľahčenie úplného prechodu na digitálnu projekciu.
(75)
Daňovú úľavu možno takisto kombinovať s inými podpornými opatreniami. Aby bola zaistená primeranosť pomoci, zaviedli talianske orgány maximálnu intenzitu pre kumuláciu pomoci, ktorá predstavuje 90 % v prípade malých kín (s jednou alebo dvoma sálami) a 75 % v prípade iných typov kín.
(76)
Všeobecne povedané, k žiadosti musí byť priložené osvedčenie udávajúce skutočné pokrytie výdavkov na každú sálu a pre každý jednotlivý prípad sú stanovené kontroly ministerstva pre kultúrne dedičstvo, kultúrnu činnosť a cestovný ruch. Vo vykonávacích predpisoch je takisto stanovené, že v prípade nedodržania povinností bude daňová úľava vrátená (a budú k nej pripočítané úroky a penále).
c) Vhodnosť opatrenia
(77)
Vysvetlenia poskytnuté talianskymi orgánmi, ako aj zavedenie prevoditeľnosti daňových úľav zaručujú, že opatrenie bude mať vplyv na príjemcu tejto schémy. Možnosť využiť schému by mali mať aj menej ziskové kiná.
(78)
Opatrenie už nie je navrhnuté ako pilotné opatrenie, ale bude platné až do konca roku 2022.
(79)
Z údajov poskytnutých talianskymi orgánmi (pozri odôvodnenia 57 a 58) vyplýva, že opatrenia môžu využiť všetky typy kín, najmä tie menšie. Hoci existujú ďalšie faktory, ktoré môžu mať vplyv, je potrebné uviesť, že značný nárast počtu kín s jednou, dvoma, troma alebo štyrmi sálami, ktoré využili daňové úľavy (podľa nariadenia de minimis) v roku 2012 a 2013, sa zhoduje so zavedením prevoditeľnosti daňových úľav v roku 2012 (pozri odôvodnenie 25).
(80)
Všeobecne povedané, opatrenie sa javí ako vhodné na zachovanie súčasnej rozmanitosti kín na talianskom trhu, ktorý zahŕňa kiná s jednou premietacou sálou, malé komerčné kiná a rôzne typy multikín. Táto rozmanitosť je nevyhnutným predpokladom pre rozmanitú filmovú ponuku.
d) Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod
(81)
Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv na obchod sú malé. Cezhraničný rozmer filmu je obmedzený na prítomnosť medzinárodných prevádzkovateľov kín a medzinárodný charakter filmového obchodu. Jednotlivé kiná majú obmedzenú územnú pôsobnosť, keďže publikum sa kvôli návšteve kina nepresúva ďaleko.
(82)
Opatrenie sa týka podpory investícií a poskytuje jednorazovú výhodu kinám, ktoré musia riešiť jednorazový prechod. Daňová úľava zaručuje, že všetky kiná môžu dokončiť prechod na digitálnu projekciu, ale nemusia nutne nežiaducim spôsobom narušiť každodenné fungovanie hospodárskej súťaže.
(83)
Takisto sa očakáva, že dokončenie prechodu na digitálnu projekciu v Európe bude na prospech európskeho filmového priemyslu ako celku. V tejto súvislosti nie sú pochybnosti, ktoré boli vyjadrené v rozhodnutí o začatí konania v súvislosti s normami pre digitálne kino, ďalej relevantné. Z príspevkov tretích strán vyplynul konsenzus odvetvia v súvislosti s prevládajúcimi normami pre digitálne kino.
VI. ZÁVER
(84)
Vzhľadom na uvedené skutočnosti sa Komisia domnieva, že opatrenie pomoci sleduje jasne vymedzený kultúrny cieľ. Pochybnosti o nevyhnutnosti, primeranosti a vhodnosti vyjadrené v rozhodnutí o začatí konania sa vyriešili. Narušenie hospodárskej súťaže a vplyv opatrení na obchod sú obmedzené a nie sú v rozpore so spoločným záujmom. Daňová úľava pre digitálnu projekčnú techniku sa preto považuje za zlučiteľnú s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. d) Zmluvy o fungovaní Európskej únie,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Štátna pomoc, ktorú Taliansko zamýšľa poskytnúť na techniku pre digitálnu projekciu na základe zákona č. 244 z 24. decembra 2007, zákonnej vyhlášky č. 91 z 8. augusta 2013 a navrhovaných ustanovení, ktorými sa zavádzajú daňové úľavy poskytované kinám na zavedenie a kúpu techniky a aparatúry pre digitálnu projekciu, je zlučiteľná s vnútorným trhom v zmysle článku 107 ods. 3 písm. d) Zmluvy o fungovaní Európskej únie.
Vykonanie tohto opatrenia pomoci sa preto povoľuje.
Článok 2
Toto rozhodnutie je určené Talianskej republike.
V Bruseli 29. októbra 2014