SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2013/37/EU
ze dne 26. června 2013,
kterou se mění směrnice 2003/98/ES o opakovaném použití informací veřejného sektoru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dokumenty, které vytvářejí subjekty veřejného sektoru členských států, představují rozsáhlý, rozmanitý a cenný soubor zdrojů, jejž může ve svůj prospěch využívat znalostní ekonomika.
(2)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/98/ES ze dne 17. listopadu 2003 o opakovaném použití informací veřejného sektoru (3) stanoví minimální soubor pravidel pro opakované použití a praktické prostředky pro usnadnění opakovaného použití stávajících dokumentů, které mají v držení subjekty veřejného sektoru členských států.
(3)
Politiky zpřístupnění údajů, které podporují širokou dostupnost a opakované použití informací veřejného sektoru pro soukromé nebo komerční účely s minimálními či žádnými právními, technickými a finančními omezeními a které napomáhají oběhu informací nejen pro hospodářské subjekty, ale také pro veřejnost, mohou hrát důležitou úlohu při nastartování vývoje nových služeb založených na nových způsobech kombinování a využití těchto informací, podnítit hospodářský růst a podpořit zapojení do společnosti. Vyžaduje to však rovné podmínky na úrovni Unie v otázce toho, zda opakované použití dokumentů je či není povoleno, a těch nelze dosáhnout při existenci různých předpisů a postupů členských států nebo dotčených subjektů veřejného sektoru.
(4)
Povolení opakovaného použití dokumentů, které jsou v držení subjektu veřejného sektoru, přidává hodnotu pro pravidelné a konečné uživatele a pro společnost obecně a v mnoha případech i pro samotný veřejný subjekt, neboť podporuje transparentnost a odpovědnost a poskytuje zpětnou vazbu od pravidelných a konečných uživatelů umožňující dotčenému subjektu veřejného sektoru zkvalitnit shromažďované informace.
(5)
Od přijetí prvního souboru pravidel pro opakované použití informací veřejného sektoru v roce 2003 množství údajů ve světě, včetně veřejných údajů, exponenciálně narostlo a vznikají a jsou shromažďovány nové typy údajů. Současně jsme svědky probíhajícího vývoje technologií pro analýzu, využití a zpracování údajů. Tento rychlý technologický vývoj umožňuje vytvářet nové služby a nové aplikace, které vycházejí z použití, shromažďování nebo kombinace údajů. Pravidla přijatá v roce 2003 již těmto rychlým změnám nestačí, a proto hrozí, že budou hospodářské a sociální příležitosti nabízené opakovaným použitím veřejných údajů promarněny.
(6)
Zároveň členské státy nyní zavedly politiky opakovaného použití podle směrnice 2003/98/ES a některé z nich přijaly v souvislosti s přístupnými údaji ambiciózní postupy pro usnadnění opakovaného použití dostupných veřejných údajů pro občany a společnosti v míře přesahující minimální úroveň stanovenou uvedenou směrnicí. K zabránění tomu, aby různé předpisy v různých členských státech kladly překážky přeshraniční nabídce výrobků a služeb, a k umožnění opakovaného použití srovnatelných souborů veřejných údajů pro celoevropské aplikace využívající tyto údaje je rovněž nutná minimální harmonizace s cílem určit, jaké veřejné údaje jsou na vnitřním informačním trhu v souladu s příslušným režimem přístupu pro opakované použití dostupné.
(7)
Směrnice 2003/98/ES neobsahuje povinnost týkající se přístupu k dokumentům ani povinnost umožnit opakované použití dokumentů. Rozhodnutí, zda opakované použití povolit, zůstává na členských státech nebo dotčeném subjektu veřejného sektoru. Směrnice 2003/98/ES zároveň vychází z vnitrostátních pravidel pro přístup k dokumentům, a proto neukládá povinnost umožnit opakované použití dokumentů v případech, kdy je přístup k nim omezen (například vnitrostátní pravidla omezují přístup na občany nebo společnosti, které pro získání přístupu k dokumentům prokáží zvláštní zájem) nebo vyloučen (například vnitrostátní pravidla vylučují přístup z důvodu citlivé povahy dokumentů, a to na základě pohnutek souvisejících mimo jiné s národní bezpečností, obranou nebo veřejnou bezpečností). Některé členské státy výslovně spojily právo opakovaného použití s tímto právem přístupu, takže lze všechny obecně dostupné dokumenty opakovaně používat. V jiných členských státech je spojitost mezi uvedenými dvěma soubory pravidel méně jasná, což je zdrojem právní nejistoty.
(8)
Směrnice 2003/98/ES by tedy měla být pozměněna tak, aby jasně stanovila, že členské státy musí umožnit opakované použití všech dokumentů, pokud přístup k nim není omezen nebo vyloučen podle vnitrostátních pravidel nebo se na něho nevztahují jiné výjimky stanovené v této směrnici. Cílem změn zavedených touto směrnicí není vymezit nebo změnit režimy přístupu v členských státech, které jsou i nadále v působnosti členských států.
(9)
V tomto ohledu a s přihlédnutím k právu Unie a k mezinárodním závazkům členských států a Unie, zejména v rámci Bernské úmluvy o ochraně literárních a uměleckých děl a Dohody o obchodních aspektech práv k duševnímu vlastnictví, by měly být z oblasti působnosti směrnice 2003/98/ES vyjmuty dokumenty, k nimž mají práva duševního vlastnictví třetí strany. Pokud byla původním nositelem práv duševního vlastnictví k dokumentu, který mají v držení knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy a u kterého dosud neuplynula doba ochrany těchto práv, třetí strana, měl by se takový dokument pro účely této směrnice považovat za dokument, k němuž mají práva duševního vlastnictví třetí strany.
(10)
Směrnice 2003/98/ES by se měla vztahovat na dokumenty, jejichž poskytnutí je součástí veřejných úkolů příslušných subjektů veřejného sektoru, jak je definováno právem nebo jinými závaznými pravidly v příslušných členských státech. Při neexistenci takových pravidel by měly být tyto veřejné úkoly vymezeny v souladu s obecnou správní praxí v příslušném členském státě za předpokladu, že rozsah těchto veřejných úkolů je transparentní a podléhá přezkumu. Tyto veřejné úkoly by mohly být vymezeny obecně nebo individuálně pro jednotlivé subjekty veřejného sektoru.
(11)
Tato směrnice by měla být provedena a uplatňována v plném souladu se zásadami ochrany osobních údajů podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (4). Zejména je třeba připomenout, že podle uvedené směrnice by měly členské státy stanovit podmínky, za kterých je zpracování osobních údajů přípustné. Jednou ze zásad uvedené směrnice rovněž je, že následné osobní údaje nesmějí být po shromáždění dále zpracovávány způsobem neslučitelným se stanovenými, výslovnými a legitimními účely, pro které byly tyto údaje shromážděny.
(12)
Směrnicí 2003/98/ES by neměla být dotčena práva, včetně majetkových a osobnostních práv, která mohou mít zaměstnanci subjektů veřejného sektoru podle vnitrostátních pravidel.
(13)
Kromě toho by si měl příslušný subjekt veřejného sektoru u každého dokumentu, který bude možno opakovaně použít, ponechat uživatelské právo k danému dokumentu.
(14)
Oblast působnosti směrnice 2003/98/ES by měla být rozšířena na knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy.
(15)
Jedním ze základních cílů vytváření vnitřního trhu je vytvoření podmínek, které přispívají k rozvoji služeb v celé Unii. Knihovny, muzea a archivy uchovávají značné množství zdrojů cenných informací veřejného sektoru, zejména proto, že projekty digitalizace znásobily množství veřejně přístupného digitálního materiálu. Tyto sbírky kulturního dědictví a s nimi související metadata jsou potenciální základnou produktů a služeb s digitálním obsahem a mají obrovský potenciál pro inovativní opakované použití v oblastech, jako jsou studium a cestovní ruch. Rozšířené možnosti opakovaného použití informací veřejného kulturního materiálu by měly mimo jiné umožnit unijním společnostem využívat svého potenciálu a přispívat k hospodářskému růstu a vytváření pracovních míst.
(16)
V pravidlech a postupech členských států týkajících se využívání veřejných kulturních zdrojů existují značné rozdíly, které vytvářejí překážky pro plné využití hospodářského potenciálu těchto zdrojů. S tím, jak knihovny, muzea a archivy dále investují do digitalizace, mnoho z nich již dává svůj veřejně přístupný obsah k dispozici k opakovanému použití a mnoho z nich aktivně vyhledává příležitosti, jak svůj obsah opakovaně použít. Protože však působí ve velmi různých regulačních a kulturních prostředích, způsoby, jakými kulturní instituce v praxi obsah využívají, se vyvinuly velmi rozmanitě.
(17)
Vzhledem k tomu, že rozdíly ve vnitrostátních pravidlech a postupech nebo nejasnosti brání hladkému fungování vnitřního trhu a řádnému rozvoji informační společnosti v Unii, měla by být provedena minimální harmonizace vnitrostátních pravidel a postupů pro opakované použití veřejného kulturního materiálu v knihovnách, muzeích a archivech.
(18)
Rozšíření oblasti působnosti směrnice 2003/98/ES by mělo být omezeno na tři typy kulturních institucí - knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy, protože jejich sbírky jsou a čím dál více budou cenným materiálem pro opakované použití v mnoha produktech, jako jsou mobilní aplikace. Ostatní typy kulturních institucí (například orchestry, opery, balety a divadla), včetně archivů, které jsou jejich součástí, by měly zůstat mimo její působnost pro svou specifickou povahu umění spočívajících v uměleckém výkonu. Protože na téměř všechen jejich materiál se vztahují práva duševního vlastnictví třetích stran, a tento materiál by proto zůstal vyňat z oblasti působnosti této směrnice, zahrnutí těchto institucí do její oblasti působnosti by mělo malý účinek.
(19)
Digitalizace je důležitým prostředkem k zajištění širšího přístupu ke kulturnímu materiálu a jeho opětovného využití ke vzdělávání, práci a naplnění volného času. Skýtá také velké ekonomické příležitosti, neboť umožňuje snazší začlenění kulturního materiálu do digitálních služeb a produktů, a tím podporuje vytváření pracovních míst a růst. Tyto aspekty byly zdůrazněny mimo jiné v usnesení Evropského parlamentu ze dne 5. května 2010 o sdělení s názvem „Europeana - další postup“ (5), v doporučení Komise 2011/711/EU ze dne 27. října 2011 o digitalizaci kulturního materiálu a jeho dostupnosti on-line a o uchovávání digitálních záznamů (6) a v závěrech Rady ze dne 10. května 2012 o digitalizaci kulturního materiálu a jeho dostupnosti online a o uchovávání digitálních záznamů (7). Tyto dokumenty vymezují, jak dál postupovat v otázce právních, finančních a organizačních aspektů digitalizace kulturního dědictví Evropy a jeho zpřístupňování online.
(20)
Pro usnadnění opakovaného použití by měly subjekty veřejného sektoru, je-li to možné a vhodné, zpřístupnit dokumenty v otevřených a strojově čitelných formátech a spolu s jejich metadaty, s nejlepší možnou úrovní přesnosti a zrnitosti, ve formátu, který zajistí interoperabilitu, například jejich zpracováním v souladu se zásadami týkajícími se požadavků slučitelnosti a použitelnosti pro prostorové informace podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2007/2/ES ze dne 14. března 2007 o zřízení Infrastruktury pro prostorové informace v Evropském společenství (INSPIRE) (8).
(21)
Dokument by měl být považován za dokument ve strojově čitelném formátu, je-li ve formátu souboru strukturovaného tak, aby v něm softwarové aplikace mohly snadno nalézt, rozpoznat a získat konkrétní údaje. Za strojově čitelné údaje se považují údaje zakódované v souborech strukturovaných ve strojově čitelném formátu. Strojově čitelné formáty mohou být otevřené nebo chráněné vlastnickým právem; mohou být formálně normalizované, či nikoli. Dokumenty ve formě souboru, který toto automatické zpracování omezuje, jelikož údaje z nich nelze získat snadno či vůbec, by za dokumenty ve strojově čitelném formátu být považovány neměly. Členské státy by měly ve vhodných případech podporovat používání otevřených, strojově čitelných formátů.
(22)
V případě, že za opakované použití dokumentů vybírají subjekty veřejného sektoru poplatky, měly by být tyto poplatky v zásadě omezeny na mezní náklady. Je však třeba dbát na to, aby nebyl omezen běžný provoz subjektů veřejného sektoru, které musí získávat příjmy, z nichž hradí podstatnou část svých nákladů souvisejících s výkonem svých veřejných úkolů nebo nákladů na reprodukci, shromažďování, vytváření a šíření některých dokumentů zpřístupněných k opakovanému použití. V takových případech by měly mít subjekty veřejného sektoru možnost účtovat si poplatky převyšující mezní náklady. Tyto poplatky převyšující mezní náklady by měly být stanoveny na základě objektivních, transparentních a ověřitelných kritérií a celkový příjem z poskytování a povolování opakovaného použití dokumentů by neměl přesáhnout náklady na jejich shromažďování, vytváření, reprodukci a šíření se započítáním přiměřené návratnosti investic. Požadavek získávat příjmy, z nichž si subjekty veřejného sektoru hradí podstatnou část svých nákladů souvisejících s výkonem svých veřejných úkolů nebo nákladů na reprodukci, shromažďování, vytváření a šíření některých dokumentů, nemusí být nutně stanoven právními předpisy, ale může vyplývat například ze správní praxe v členských státech. Takovýto požadavek by měly členské státy pravidelně přezkoumávat.
(23)
I knihovny, muzea a archivy by měly mít možnost účtovat poplatky převyšující mezní náklady, aby nebyl omezen jejich běžný provoz. Celkový příjem těchto subjektů veřejného sektoru z poskytování a povolování opakovaného použití dokumentů po odpovídající účetní období by neměl přesahovat náklady na jejich shromažďování, vytváření, reprodukci, šíření, uchovávání a zúčtování práv, se započítáním přiměřené návratnosti investic. Pro účely knihoven, muzeí a archivů a se zřetelem k jejich specifikům by mohly být při výpočtu přiměřené návratnosti investic brány v potaz ceny, které jsou za opakované použití týchž nebo podobných dokumentů účtovány v soukromém sektoru.
(24)
Horní hranici poplatků stanovenou touto směrnicí není dotčeno právo členských států vybírat nižší nebo vůbec žádné poplatky.
(25)
Členské státy by měly stanovit kritéria pro vybírání poplatků převyšujících mezní náklady. V tomto ohledu mohou členské státy například tato kritéria stanovit ve vnitrostátních pravidlech nebo mohou určit vhodný orgán nebo vhodné orgány, jiné než dotčený subjekt veřejného sektoru, které jsou ke stanovení těchto kritérií příslušné. Takový orgán by měl mít strukturu a fungovat v souladu s ústavními a právními systémy členských států. Mohlo by jít o stávající orgán s výkonnými pravomocemi v oblasti rozpočtu a pod politickým vedením.
(26)
V souvislosti s každým opakovaným použitím dokumentu mohou subjekty veřejného sektoru, ve vhodných případech prostřednictvím licence, uložit podmínky týkající se například uvedení zdroje a uvedení toho, zda uživatel daný dokument jakýmkoli způsobem pozměnil. Všechny licence na opakované použití informací veřejného sektoru by každopádně měly klást co nejméně omezení opakovaného použití, například požadovat pouze uvádění zdrojů. V tomto ohledu by měly hrát důležitou úlohu veřejné licence dostupné on-line, které udělují širší práva k opakovanému použití bez technologických, finančních nebo zeměpisných omezení a využívají otevřené datové formáty. Proto by měly členské státy podporovat používání veřejných licencí, které by se postupem času měly stát běžnou praxí v celé Unii.
(27)
Komise podpořila vytvoření online přístupného přehledu výsledků v oblasti informací veřejného sektoru s příslušnými výkonnostními ukazateli pro opakované používání informací veřejného sektoru ve všech členských státech. Pravidelná aktualizace tohoto přehledu přispěje k výměně informací mezi členskými státy a k dostupnosti informací o politikách a praktických postupech v celé Unii.
(28)
Prostředky pro zjednání nápravy by měly zahrnovat možnost přezkumu nestranným přezkumným orgánem. Takovým orgánem by mohl být již existující vnitrostátní orgán, jako je vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž, vnitrostátní orgán odpovědný za přístup k dokumentům nebo vnitrostátní soudní orgán. Takový orgán by měl mít strukturu a fungovat v souladu s ústavními a právními systémy členských států a jeho činnost by neměla vylučovat jakékoli jiné prostředky pro zjednání nápravy, které jsou žadatelům o opakované použití k dispozici. Měl by však být odlišný od mechanismu členského státu, který stanoví kritéria pro vybírání poplatků převyšujících mezní náklady. Prostředky pro zjednání nápravy by měly zahrnovat možnost přezkumu zamítavých rozhodnutí, ale rovněž rozhodnutí, kterými, i když opakované použití povolují, by mohl být žadatel dotčen z jiných důvodů, zejména pokud jde o použitá pravidla pro vybírání poplatků. Postup přezkoumání by měl být rychlý, v souladu s potřebami rychle se měnícího trhu.
(29)
Při stanovování zásad pro opakované používání dokumentů by měla být dodržena pravidla hospodářské soutěže, přičemž by pokud možno nemělo docházet k uzavírání výhradních dohod mezi subjekty veřejného sektoru a soukromými partnery. Pro zajištění služeb ve veřejném zájmu však někdy může být výhradní právo na opakované použití konkrétních dokumentů veřejného sektoru nezbytné. Může tomu tak být v případě, kdy by žádný komerční vydavatel informace bez tohoto výhradního práva nezveřejňoval. S cílem zohlednit tento aspekt povoluje směrnice 2003/98/ES výhradní dohody, je-li pro poskytování služby ve veřejném zájmu výhradní právo nezbytné, s výhradou jejich pravidelného přezkumu.
(30)
V návaznosti na rozšíření oblasti působnosti směrnice 2003/98/ES na knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy je záhodno vzít v úvahu současný výrazně odlišný stav v různých členských státech, pokud jde o digitalizaci kulturních zdrojů, který nelze účinně řešit stávajícími ustanoveními uvedené směrnice o výhradních dohodách. Mezi knihovnami včetně univerzitních, muzei, archivy a soukromými partnery existují četná ujednání o spolupráci, která zahrnují digitalizaci kulturních zdrojů a v jejichž rámci se soukromým partnerům udělují výhradní přístupová práva. Praxe ukázala, že tato partnerství veřejného a soukromého sektoru umožňují přínosné využívání kulturních sbírek a současně urychlují zpřístupnění kulturního dědictví veřejnosti.
(31)
Pokud se výhradní právo týká digitalizace kulturních zdrojů, může být zapotřebí, aby trvalo určitou dobu, aby měl soukromý partner možnost získat svou investici zpět. Tato doba by však měla být omezená a co nejkratší, aby byla dodržena zásada, že veřejně přístupný materiál by měl zůstat veřejně přístupný, jakmile je digitalizován. Trvání výhradního práva digitalizovat kulturní zdroje by obecně nemělo překročit deset let. Jakékoliv trvání výhradního práva po dobu více než deset let by mělo být předmětem přezkoumání s přihlédnutím k technickým, finančním a správním změnám v daném prostředí od doby, kdy byla daná dohoda uzavřena. Kromě toho by mělo jakékoli partnerství veřejného a soukromého sektoru pro účely digitalizace kulturních zdrojů udělit partnerské kulturní instituci plná práva ve vztahu k využívání digitalizovaných kulturních zdrojů po skončení platnosti dohody.
(32)
S cílem náležitě zohlednit smlouvy a jiné dohody udělující výhradní práva, které byly uzavřeny před vstupem této směrnice v platnost, by měla být stanovena vhodná přechodná opatření na ochranu zájmů dotčených stran, na jejichž výhradní práva se nebudou moci vztahovat výjimky povolené podle této směrnice. Tato přechodná opatření by měla umožnit, aby výhradní práva daných stran existovala až do skončení platnosti příslušné smlouvy, popřípadě u smluv na dobu neurčitou a u smluv s velmi dlouhou dobou platnosti existovala po dostatečně dlouhou dobu, která stranám umožní přijmout potřebná opatření. Tato přechodná opatření by se neměla vztahovat na smlouvy nebo jiné dohody uzavřené po vstupu této směrnice v platnost, ale před datem použitelnosti vnitrostátních opatření ji provádějících, aby nedošlo k situaci, kdy by byly uzavírány smlouvy a jiné dlouhodobé dohody, které nejsou v souladu s touto směrnicí, se záměrem obejít budoucí vnitrostátní prováděcí opatření. Smlouvy a jiné dohody uzavírané po vstupu v platnost této směrnice, avšak přede dnem použitelnosti vnitrostátních prováděcích opatření, by tedy měly být v souladu s touto směrnicí.
(33)
Jelikož cílů této směrnice, totiž usnadnění tvorby informačních produktů a služeb na úrovni Unie založených na dokumentech veřejného sektoru a zajištění účinného využívání dokumentů veřejného sektoru, které překračuje hranice států, soukromými společnostmi, zejména malými a středními podniky, v zájmu rozvoje informačních produktů a služeb s přidanou hodnotou a také občany v zájmu usnadnění volného oběhu informací a komunikace, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodu celoevropského rozsahu navrhovaného opatření lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(34)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané zejména Listinou základních práv Evropské unie, včetně práva na ochranu osobních údajů (článek 8) a práva na vlastnictví (článek 17). Žádné ustanovení této směrnice by nemělo být vykládáno nebo uplatňováno způsobem, který není slučitelný s Evropskou úmluvou o ochraně lidských práv a základních svobod.
(35)
Je třeba zajistit, aby členské státy podávaly Komisi zprávy o míře opakovaného použití informací veřejného sektoru, podmínkách jejich zpřístupňování a postupech zjednávání nápravy.
(36)
Komise by měla být členským státům nápomocna při provádění této směrnice jednotným způsobem, a to tím, že po konzultaci se zúčastněnými stranami vydá pokyny týkající se zejména doporučených standardních licencí, datových souborů a poplatků za opakované použití dokumentů.
(37)
Směrnice 2003/98/ES by proto měla být odpovídajícím způsobem změněna,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Směrnice 2003/98/ES se mění takto:
1)
Článek 1 se mění takto:
a)
odstavec 2 se mění takto:
i)
písmeno a) se nahrazuje tímto:
„a)
dokumenty, jejichž poskytnutí nepřísluší do oblasti veřejných úkolů příslušných subjektů veřejného sektoru definovaných zákonem nebo jinými závaznými předpisy v příslušném členském státě, nebo při neexistenci takových předpisů definovaných v souladu s obecnou správní praxí v dotčeném členském státě za předpokladu, že rozsah těchto veřejných úkolů je transparentní a podléhá přezkumu;“,
ii)
písmeno c) se nahrazuje tímto:
„c)
dokumenty, které nejsou přístupné podle režimů přístupu v členských státech, včetně z důvodů:
-
ochrany národní bezpečnosti (tj. bezpečnosti státu), obrany nebo veřejné bezpečnosti,
-
statistické důvěrnosti,
-
obchodní důvěrnosti (např. obchodního, profesního nebo firemního tajemství);“,
iii)
vkládají se nová písmena, která znějí:
„ca)
dokumenty, k nimž je omezen přístup na základě režimů přístupu v členských státech, včetně případů, kdy občané nebo společnosti pro získání přístupu k dokumentům musí prokázat zvláštní zájem;
cb)
části dokumentů obsahující pouze loga, heraldické znaky a insignie;
cc)
dokumenty, k nimž je vyloučen nebo omezen přístup na základě režimů přístupu z důvodu ochrany osobních údajů, a podle těchto režimů přístupné části dokumentů, které obsahují osobní údaje, jejichž opakované použití bylo právně vymezeno jako jednání v rozporu s právními předpisy na ochranu osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů;“,
iv)
písmeno e) se nahrazuje tímto:
„e)
dokumenty, které mají v držení vzdělávací a výzkumné instituce, včetně organizací pro předávání výsledků výzkumu, školy a vysoké školy, kromě univerzitních knihoven, a“,
v)
písmeno f) se nahrazuje tímto:
„f)
dokumenty, které mají v držení kulturní instituce jiné než knihovny, muzea a archivy.“;
b)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Tato směrnice je založena na režimech přístupu jednotlivých členských států a tyto nejsou jejími ustanoveními dotčeny.“;
c)
v odstavci 4 se slovo „Společenství“ nahrazuje slovem „Unie“.
2)
V článku 2 se doplňují nové body, které znějí:
„6.
„strojově čitelným formátem“ rozumí formát souboru s takovou strukturou, která umožňuje softwarovým aplikacím v něm snadno nalézt, rozpoznat a získat z něj konkrétní údaje, včetně jednotlivých uvedených fakt a jejich vnitřní struktury;
7.
„otevřeným formátem“ rozumí formát souboru, který není závislý na žádné platformě a je zpřístupněn veřejnosti bez jakéhokoli omezení, které by znemožňovalo opakované použití dokumentů;
8.
„otevřenou formální normou“ rozumí norma, která byla písemně stanovena a obsahuje specifikace požadavků na zajištění interoperability softwaru;
9.
„vysokou školou“ rozumí jakýkoli subjekt veřejného sektoru poskytující vyšší postsekundární vzdělávání vedoucí k získání akademické hodnosti.“
3)
Článek 3 se nahrazuje tímto:
„Článek 3
Obecná zásada
1. S výhradou odstavce 2 členské státy zajistí, aby byly dokumenty, na které se vztahuje tato směrnice v souladu s článkem 1, opakovaně použitelné pro komerční nebo nekomerční účely v souladu s podmínkami podle kapitol III a IV.
2. U dokumentů, k nimž mají práva duševního vlastnictví knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy, členské státy zajistí, aby v případě, že je povoleno opakované použití takových dokumentů, byly tyto dokumenty opakovaně použitelné pro komerční nebo nekomerční účely v souladu s podmínkami podle kapitol III a IV.“
4)
V článku 4 se odstavce 3 a 4 nahrazují tímto:
„3. Při zamítavém rozhodnutí sdělí subjekty veřejného sektoru žadateli důvody zamítnutí založené na příslušných ustanoveních režimu přístupu v dotyčném členském státě nebo na vnitrostátních ustanoveních přijatých na základě této směrnice, zejména čl. 1 odst. 2 písm. a) až cc) nebo článku 3. Je-li zamítavé rozhodnutí založeno na čl. 1 odst. 2 písm. b), odkáže subjekt veřejného sektoru na fyzickou nebo právnickou osobu, která je nositelem práv, je-li známa, nebo eventuálně na poskytovatele licence, od něhož subjekt veřejného sektoru získal dotčený materiál. Knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy takový odkaz učinit nemusí.
4. Každé rozhodnutí o opakovaném použití obsahuje odkaz na prostředky pro zjednání nápravy, chce-li se žadatel proti rozhodnutí odvolat. Prostředky pro zjednání nápravy zahrnují možnost přezkumu nestranným přezkumným orgánem s patřičnou odborností, jako je vnitrostátní orgán pro hospodářskou soutěž, vnitrostátní orgán pro přístup k dokumentům nebo vnitrostátní soudní orgán, jehož rozhodnutí jsou pro dotčený subjekt veřejného sektoru závazná.“
5)
Článek 5 se nahrazuje tímto:
„Článek 5
Dostupné formáty
1. Subjekty veřejného sektoru poskytují své dokumenty v jakémkoliv již existujícím formátu nebo jazyce, a pokud je to možné a vhodné, v otevřeném a strojově čitelném formátu spolu s jejich metadaty. Formát i metadata by měly co nejvíce splňovat formální otevřené normy.
2. Odstavec 1 nezakládá povinnost subjektů veřejného sektoru vytvářet nebo upravovat dokumenty nebo poskytovat výtahy z dokumentů, aby splnily požadavky v něm stanovené, pokud by to představovalo nepřiměřené úsilí překračující rámec jednoduché operace.
3. Subjekty veřejného sektoru nejsou na základě této směrnice povinny pokračovat ve vytváření a uchovávání určitého druhu dokumentů s ohledem na opakované použití těchto dokumentů organizací soukromého nebo veřejného sektoru.“
6)
Článek 6 se nahrazuje tímto:
„Článek 6
Zásady vybírání poplatků
1. Jsou-li vybírány poplatky za opakované použití dokumentů, omezují se na mezní náklady vzniklé při jejich rozmnožování, zpřístupňování a rozšiřování.
2. Odstavec 1 se nevztahuje:
a)
na subjekty veřejného sektoru, které jsou povinny vytvářet příjmy k úhradě podstatné části svých nákladů souvisejících s výkonem jejich veřejných úkolů;
b)
ve výjimečných případech na dokumenty, u kterých musí dotčený subjekt veřejného sektoru vytvářet dostatečné příjmy k úhradě podstatné části svých nákladů na jejich shromažďování, vytváření, reprodukci a šíření. Tyto požadavky jsou vymezeny právem nebo jinými závaznými pravidly v příslušném členském státě. Při neexistenci takových předpisů jsou požadavky vymezeny v souladu s obecnou správní praxí v příslušném členském státě;
c)
na knihovny včetně univerzitních, muzea a archivy.
3. Dotčené subjekty veřejného sektoru v případech uvedených v odst. 2 písm. a) a b) vypočítají celkovou výši poplatků podle objektivních, transparentních a ověřitelných kritérií, která stanoví členské státy. Celkový příjem těchto subjektů z poskytování a povolování opakovaného použití dokumentů po odpovídající účetní období nesmí přesáhnout náklady na jejich shromažďování, vytváření, reprodukci a šíření se započítáním přiměřené návratnosti investic. Poplatky se vypočítávají v souladu s účetními zásadami, které se vztahují na dotčené subjekty veřejného sektoru.
4. Pokud poplatky vybírají subjekty veřejného sektoru uvedené v odst. 2 písm. c), nesmí celkový příjem z poskytování a povolování opakovaného použití dokumentů po odpovídající účetní období přesahovat náklady na jejich shromažďování, vytváření, reprodukci, šíření, uchovávání a zúčtování práv, se započítáním přiměřené návratnosti investic. Poplatky se vypočítávají v souladu s účetními zásadami, které se vztahují na dotčené subjekty veřejného sektoru.“
7)
Článek 7 se nahrazuje tímto:
„Článek 7
Transparentnost
1. U standardních poplatků za opakované použití dokumentů v držení subjektů veřejného sektoru jsou veškeré na ně se vztahující podmínky a výše těchto poplatků, včetně základu pro jejich výpočet, stanoveny předem a zveřejněny v elektronické formě, pokud je to možné a vhodné.
2. U jiných poplatků za opakované použití než těch, které jsou uvedeny v odstavci 1, uvede příslušný subjekt veřejného sektoru předem, jaké faktory jsou při jejich výpočtu zohledněny. Příslušný subjekt veřejného sektoru také na žádost uvede způsob výpočtu těchto poplatků ve vztahu ke konkrétní žádosti o opakované použití.
3. Požadavky uvedené v čl. 6 odst. 2 písm. b) musí být stanoveny předem. Zveřejňují se v elektronické formě, pokud je to možné a vhodné.
4. Subjekty veřejného sektoru zajistí, aby byli žadatelé o opakované použití dokumentů informováni o dostupných prostředcích pro zjednání nápravy ohledně rozhodnutí nebo postupů, které se jich týkají.“
8)
V článku 8 se odstavec 1 nahrazuje tímto:
„1. Subjekty veřejného sektoru mohou povolit opakované použití bez dalších podmínek nebo mohou uložit podmínky, případně na základě licence. Tyto podmínky nesmějí zbytečně omezovat možnosti opakovaného použití a nesmějí být použity pro omezování hospodářské soutěže.“
9)
Článek 9 se nahrazuje tímto:
„Článek 9
Praktická opatření
Členské státy učiní praktická opatření, která usnadňují vyhledávání dokumentů dostupných pro opakované použití, jako seznamy fondů hlavních dokumentů s příslušnými metadaty, pokud je to možné a vhodné, přístupné on-line a ve strojově čitelném formátu, a internetové portály, které jsou propojeny s těmito seznamy fondů. Kdykoli je to možné, vytvoří členské státy podmínky pro vícejazyčné vyhledávání dokumentů.“
10)
Článek 11 se mění takto:
a)
v odstavci 2 se doplňuje nový pododstavec, který zní:
„Tento odstavec se nevztahuje na digitalizaci kulturních zdrojů.";
b)
vkládá se nový odstavec, který zní:
„2a. Bez ohledu na odstavec 1, týká-li se výhradní právo digitalizace kulturních zdrojů, nesmí doba jeho trvání obecně překročit deset let. Překročí-li tato doba deset let, přezkoumá se trvání výhradního práva v jedenáctém roce a popřípadě každých sedm následujících let.
Dohody udělující výhradní práva uvedená v prvním pododstavci musí být transparentní a musí být zveřejňovány.
Pokud existuje výhradní právo uvedené v prvním pododstavci, dotčenému subjektu veřejného sektoru je jako součást takové dohody bezplatně poskytnuta kopie digitalizovaných kulturních zdrojů. Tato kopie je po skončení trvání výhradního práva k dispozici k opakovanému použití.“;
c)
odstavec 3 se nahrazuje tímto:
„3. Výhradní dohody platné k 1. červenci 2005, na které se nevztahují výjimky podle odstavce 2, se ukončí uplynutím smlouvy, nejpozději však 31. prosince 2008.“;
d)
vkládá se nový odstavec, který zní:
„4. Aniž je dotčen odstavec 3, výhradní dohody platné k 17. červenci 2013, na které se nevztahují výjimky podle odstavců 2 a 2a, se ukončí uplynutím smlouvy, nejpozději však dne 18. července 2043.“
11)
Článek 13 se nahrazuje tímto:
„Článek 13
Přezkum
1. Komise přezkoumá používání této směrnice před 18. červencem 2018 a výsledky tohoto přezkumu společně s případnými návrhy na změny této směrnice sdělí Evropskému parlamentu a Radě.
2. Členské státy předloží Komisi každé 3 roky zprávu o dostupnosti informací veřejného sektoru pro opakované použití a o podmínkách jejich zpřístupňování a postupech pro zjednání nápravy. Na základě této zprávy, která se zveřejní, provedou členské státy přezkum provádění článku 6, zejména pokud jde o účtování poplatků překračujících mezní náklady.
3. Přezkum uvedený v odstavci 1 se zejména soustředí na oblast působnosti a dopad této směrnice, včetně míry zvýšení opakovaného použití dokumentů veřejného sektoru, vlivu zásad používaných pro vybírání poplatků, opakovaného použití úředních textů legislativní a správní povahy, interakce mezi pravidly pro ochranu údajů a možnostmi opakovaného použití, jakož i na další možnosti zlepšování řádného fungování vnitřního trhu a rozvoje evropského odvětví multimediálních materiálů.“
Článek 2
1. Členské státy do 18. července 2015 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 18. července 2015.
2. Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
Článek 3
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Tato směrnice je určena členským státům.
V Bruselu dne 26. června 2013.
SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 2013/37/EÚ
z 26. júna 2013,
ktorou sa mení smernica 2003/98/ES o opakovanom použití informácií verejného sektora
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 114,
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
keďže:
(1)
Dokumenty zhotovené subjektmi verejného sektora členských štátov predstavujú rozsiahly, rôznorodý a cenný súbor zdrojov, ktorý môže priniesť úžitok znalostnej ekonomike.
(2)
V smernici 2003/98/ES Európskeho parlamentu a Rady zo 17. novembra 2003 o opakovanom použití informácií verejného sektora (3) sa ustanovuje súbor minimálnych pravidiel, ktorými sa riadi opakované použitie, a praktické prostriedky na uľahčenie opakovaného použitia existujúcich dokumentov v držbe subjektov verejného sektora členských štátov.
(3)
Politika otvoreného prístupu k údajom, v rámci ktorej sa podporuje široká dostupnosť informácií verejného sektora a možnosť ich opakovaného použitia na súkromné či obchodné účely s minimálnymi alebo žiadnymi právnymi, technickými alebo finančnými obmedzeniami, a ktorá podporuje šírenie informácií nielen v záujme hospodárskych subjektov, ale aj verejnosti, môže zohrať významnú úlohu pri naštartovaní vývoja nových služieb založených na nových spôsoboch kombinovania a využívania takýchto informácií, stimulovať hospodársky rast a podporiť zapojenie spoločnosti. Predpokladom sú však rovnaké podmienky na úrovni Únie pokiaľ ide o to, či opakované použitie dokumentov je oprávnené alebo nie, ktoré sa nedajú dosiahnuť, ak sa spoľahneme na rozličné pravidlá a prax členských štátov alebo dotknutých subjektov verejného sektora.
(4)
Povolenie opakovane použiť dokumenty v držbe subjektu verejného sektora znamená pridanú hodnotu pre používateľov, konečných používateľov a spoločnosť vo všeobecnosti, a v mnohých prípadoch aj pre samotný verejný subjekt, pretože presadzuje transparentnosť a zodpovednosť a používatelia a koneční používatelia mu poskytujú spätnú väzbu, na základe ktorej môže dotknutý subjekt verejného sektora zlepšovať kvalitu zhromažďovaných informácií.
(5)
Od prijatia prvého súboru pravidiel opakovaného použitia informácií verejného sektora v roku 2003 množstvo údajov vo svete vrátane verejných údajov exponenciálne narastá a začali sa generovať a zhromažďovať nové typy údajov. Zároveň sme svedkami pokračujúcej evolúcie v technológiách na analýzu, využívanie a spracúvanie údajov. Tento rýchly technologický vývin umožňuje vytváranie nových služieb a nových aplikácií, ktoré sú založené na využívaní, zhromažďovaní a kombinácii údajov. Pravidlá prijaté v roku 2003 už nekorešpondujú s týmito rýchlymi zmenami v dôsledku čoho existuje riziko, že sa nepodarí využiť hospodárske a spoločenské príležitosti, ktoré ponúka opakované použitie verejných údajov.
(6)
Súčasne členské štáty už podľa smernice 2003/98/ES zaviedli politiky opakovaného použitia, pričom viaceré z nich postupujú podľa ambicióznych koncepcií otvoreného prístupu k údajom s cieľom uľahčiť opakované použitie dostupných verejných údajov pre občanov a podniky nad rámec minimálnej úrovne ustanovenej v smernici. Aby sa zabránilo tomu, aby rôzne pravidlá v jednotlivých členských štátoch predstavovali prekážku cezhraničného ponúkania produktov a služieb, a s cieľom umožniť opakované použitie porovnateľných verejných údajov prostredníctvom celoeurópskych aplikácií, ktoré by na nich boli založené, je potrebná minimálna harmonizácia v otázke určenia, ktoré verejné údaje sú dostupné na opakované použitie na vnútornom trhu s informáciami v súlade s príslušným režimom prístupu.
(7)
Smernica 2003/98/ES neukladá povinnosť týkajúcu sa prístupu k dokumentom alebo povinnosť umožniť opakované použitie dokumentov. Rozhodnutie o tom, či sa povolí alebo nepovolí opakované použitie zostáva na členských štátoch alebo príslušnom subjekte verejného sektora. Smernica zároveň vychádza z vnútroštátnych pravidiel regulujúcich prístup k dokumentom, a preto uvedená smernica neukladá povinnosť povoliť opakované použitie dokumentov v prípade, keď je prístup k nim obmedzený (napríklad vnútroštátne predpisy obmedzujú prístup na občanov alebo podniky, ktoré preukážu osobitný záujem na získaní prístupu k dokumentom) alebo je vylúčený (napríklad vnútroštátne predpisy vylučujú prístup z dôvodu citlivej povahy dokumentov, a to na základe dôvodov súvisiacich s národnou bezpečnosťou, obranou, verejnou bezpečnosťou). Niektoré členské štáty jednoznačne prepojili právo na opakované použitie s právom na prístup, takže všetky vo všeobecnosti dostupné dokumenty sa môžu opakovane použiť. V iných členských štátoch je prepojenie týchto dvoch súborov pravidiel menej jasné a to spôsobuje právnu neistotu.
(8)
Smernica 2003/98/ES by sa preto mala zmeniť tak, aby ukladala členským štátom jednoznačnú povinnosť sprístupniť všetky dokumenty na opakované použitie, pokiaľ nie je na základe vnútroštátnych predpisov prístup k nim obmedzený alebo vylúčený a nie je predmetom iných výnimiek, ktoré stanovuje táto smernica. Zámerom zmien vykonaných touto smernicou nie je vymedziť alebo zmeniť prístupové režimy v členských štátoch, čo naďalej zostáva ich zodpovednosťou.
(9)
Vzhľadom na právo Únie a medzinárodné záväzky členských štátov a Únie, predovšetkým podľa Bernského dohovoru o ochrane literárnych a umeleckých diel a Dohody o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva, by dokumenty, vo vzťahu ku ktorým sú držiteľmi práv duševného vlastníctva tretie strany, mali byť vylúčené z rozsahu pôsobnosti smernice 2003/98/ES. Ak je tretia strana pôvodným vlastníkom práv duševného vlastníctva k dokumentu v držbe knižníc, vrátane univerzitných knižníc, múzeí a archívov a lehota ochrany týchto práv ešte neuplynula, predmetný dokument by sa na účely tejto smernice mal považovať za dokument, na ktorý sa vzťahujú práva duševného vlastníctva v držbe tretích strán.
(10)
Smernica 2003/98/ES by sa mala vzťahovať na dokumenty, ktorých poskytovanie patrí do rozsahu úloh vo verejnom záujme, ktoré príslušným subjektom verejného sektora ukladá zákon alebo iné záväzné právne predpisy v členských štátoch. V prípade neexistencie takýto predpisov by verejná úloha mala byť vymedzená v súlade so všeobecnou administratívnou praxou v členskom štáte za predpokladu, že je rozsah týchto verejných úloh transparentný a podlieha preskúmaniu. Verejná úloha by mohla byť vymedzená všeobecne alebo prípad od prípadu pre jednotlivé subjekty verejného sektora.
(11)
Táto smernica by sa mala vykonávať a uplatňovať v úplnej zhode so zásadami týkajúcimi sa ochrany osobných údajov v súlade so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a o voľnom pohybe týchto údajov (4). Konkrétne je potrebné pripomenúť, že v súlade s danou smernicou by mali členské štáty určiť podmienky, za ktorých je spracúvanie osobných údajov právne prípustné. Jednou zo zásad danej smernice ďalej je, že osobné údaje sa nesmú ďalej spracovávať na zber spôsobom, ktorý je nezlučiteľný s presne určenými, výslovnými a legitímnymi účelmi, na ktoré sa uvedené údaje zozbierali.
(12)
Smernicou 2003/98/ES by nemali byť dotknuté práva, ktoré zamestnancom verejného sektora môžu prináležať podľa vnútroštátnych pravidiel, a to vrátane hospodárskych a osobnostných práv.
(13)
Navyše, v prípade akéhokoľvek dokumentu poskytnutého na opakované použitie by si predmetný subjekt verejného sektora mal ponechať právo predmetný dokument využívať.
(14)
Rozsah smernice 2003/98/ES by sa mal rozšíriť na knižnice, vrátane univerzitných knižníc, múzeá a archívy.
(15)
Jedným z hlavných cieľov vytvorenia vnútorného trhu je vytvorenie podmienok napomáhajúcich rozvoju služieb v rámci celej Únie. Knižnice, múzeá a archívy uchovávajú významné množstvo cenných zdrojov informácií verejného sektora, najmä odkedy projekty digitalizácie znásobili množstvo verejne prístupného digitálneho materiálu. Tieto zbierky kultúrneho dedičstva a s nimi súvisiace metaúdaje sú potenciálnym základom pre produkty a služby s digitálnym obsahom a majú obrovský potenciál pre inovatívne opakované použitie v oblastiach ako vzdelávanie a cestovný ruch. Rozšírené možnosti opakovaného použitia verejných kultúrnych materiálov by okrem iného malo umožniť spoločnostiam Únie využiť ich potenciál a prispieť k hospodárskemu rastu a tvorbe pracovných miest.
(16)
Medzi členskými štátmi sú výrazné rozdiely, pokiaľ ide o predpisy a prax týkajúce sa využívania verejných kultúrnych zdrojov, čo vytvára prekážku vo využívaní hospodárskeho potenciálu týchto zdrojov. Keďže knižnice, múzeá a archívy naďalej investujú do digitalizácie, mnohé z nich svoj verejne prístupný obsah dávajú k dispozícii na opakované použitie a mnohé aktívne hľadajú príležitosti na opakované použitie svojho obsahu. Pretože však pôsobia vo veľmi rozdielnych regulačných a kultúrnych prostrediach, aj postupy, akými kultúrne zariadenia využívajú obsah, sa vyvíjali odlišne.
(17)
Keďže rozdiely vo vnútroštátnych pravidlách a postupoch alebo nedostatočná zrozumiteľnosť bránia hladkému fungovaniu vnútorného trhu a náležitému rozvoju informačnej spoločnosti v Únii, mala by sa uskutočniť minimálna harmonizácia vnútroštátnych pravidiel a postupov týkajúcich sa opakovaného použitia verejných kultúrnych materiálov v knižniciach, múzeách a archívoch.
(18)
Rozšírenie rozsahu pôsobnosti smernice 2003/98/ES by sa malo obmedziť na tri druhy kultúrnych zariadení - knižnice, vrátane univerzitných knižníc, múzeá a archívy, pretože ich zbierky sú a budú stále častejšie cenným materiálom pre opakované použitie v mnohých produktoch, napríklad v mobilných aplikáciách. Ostatné druhy kultúrnych zariadení (ako orchestre, opery, balety a divadlá) vrátane archívov, ktoré sú ich súčasťou, by mali zostať mimo jej rozsahu pôsobnosti z dôvodu ich osobitého charakteru „scénických umení“. Keďže takmer na všetok ich materiál sa vzťahujú práva duševného vlastníctva tretích strán, tento materiál by preto mal zostať mimo rozsahu pôsobnosti uvedenej smernice, pretože ich zahrnutie do rozsahu pôsobnosti by nemalo veľký zmysel.
(19)
Digitalizácia je dôležitým prostriedkom, ako zabezpečiť rozsiahlejší opakovaný prístup ku kultúrnemu materiálu a jeho opakované použitie na vzdelávanie, prácu či voľný čas. Ponúka tiež významné hospodárske príležitosti, pretože umožňuje ľahšiu integráciu kultúrneho materiálu do digitálnych služieb a produktov, čím podporuje tvorbu pracovných miest a rast. Tieto aspekty boli zdôraznené okrem iného v uznesení Európskeho parlamentu z 5. mája 2010 s názvom Europeana - ďalšie kroky (5), v odporúčaní Komisie 2011/711/EÚ z 27. októbra 2011 o digitalizácii kultúrneho materiálu, jeho dostupnosti online a o uchovávaní digitálnych záznamov (6) a v záveroch Rady z 10. mája 2012 o digitalizácii kultúrneho materiálu, jeho sprístupňovaní online a o digitálnom uchovávaní (7). V týchto dokumentoch sa vymedzuje, ako postupovať v riešení právnych, finančných a organizačných aspektov digitalizácie kultúrneho dedičstva Európy a ako ich sprístupniť na internete.
(20)
Na uľahčenie opakovaného použitia by subjekty verejného sektora, ak je to možné a vhodné, mali sprístupňovať dokumenty v otvorenom a strojovo čitateľnom formáte a spolu s ich metaúdajmi s najvyššou možnou úrovňou presnosti a podrobnosti, vo formáte, ktorý podporuje interoperabilitu, teda napr. tak, že ich spracujú spôsobom v súlade so zásadami vyplývajúcimi z požiadaviek na kompatibilitu a použiteľnosť podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 2007/2/ES zo 14. marca 2007, ktorou sa zriaďuje Infraštruktúra pre priestorové informácie v Európskom spoločenstve (INSPIRE) (8).
(21)
Dokument by mal byť považovaný za dokument v strojovo čitateľnom formáte, ak je vo formáte súboru štruktúrovanom tak, že umožňuje softvérovým aplikáciám ľahko identifikovať, rozpoznať a extrahovať z neho špecifické údaje. Údaje zakódované v súboroch, ktoré sú štruktúrované v strojovo čitateľnom formáte, sú strojovo čitateľné údaje. Strojovo čitateľné formáty môžu byť otvorené alebo podliehať vlastníckemu právu; môžu byť tiež formálne štandardizované alebo nie. Dokumenty kódované vo formátoch súborov, ktoré obmedzujú automatické spracovanie, pretože údaje z nich nemožno vôbec alebo ľahko extrahovať, by sa nemali považovať za dokumenty v strojovo čitateľnom formáte. Členské štáty by v prípadoch, ak je to vhodné, mali nabádať k použitiu otvorených, strojovo čitateľných formátov.
(22)
Ak subjekty verejného sektora poskytnutie a povolenie opakovaného použitia dokumentov spoplatňujú, mali by sa tieto poplatky obmedziť na okrajové náklady. Mala by sa však zohľadniť nutnosť neprekážať bežnému fungovaniu subjektov verejného sektora, ktoré majú povinnosť vytvárať príjmy, ktoré pokryjú podstatnú časť ich prevádzkových nákladov súvisiacich s výkonom ich verejných úloh alebo nákladov súvisiacich so zberom, zhotovením, reprodukciou a šírením istých dokumentov sprístupnených na opakované použitie. V týchto prípadoch by subjekty verejného sektora mali mať možnosť účtovať si poplatky prevyšujúce okrajové náklady. Uvedené poplatky by mali byť stanovené v súlade s objektívnymi, transparentnými a overiteľnými kritériami a celkový príjem z poskytnutia a povolenia opakovaného použitia dokumentov by nemal prekračovať náklady na zber, zhotovenie, reprodukciu, sprístupnenie a šírenie, spolu s primeranou návratnosťou investícií. Požiadavka vytvoriť príjmy, ktoré pokryjú podstatnú časť prevádzkových nákladov subjektov verejného sektora súvisiacich s výkonom ich verejnej úlohy alebo nákladov súvisiacich so zberom, zhotovením, reprodukciou a šírením istých dokumentov, nemusí vyplývať zo zákona a môže pochádzať z administratívnej praxe v členských štátoch. Členské štáty by mali takúto požiadavku pravidelne preskúmavať.
(23)
Knižnice, múzeá a archívy by mali mať tiež možnosť účtovať poplatky nad rámec okrajových nákladov, aby nebola obmedzená ich bežná prevádzka. V prípade takýchto subjektov verejného sektora celková výška príjmu z poskytovania a povoľovania opakovaného použitia dokumentov za príslušné účtovné obdobie by nemala prekročiť náklady na ich zber, zhotovenie, reprodukciu, sprístupnenie, šírenie, uchovávanie a vysporiadanie práv, spolu s primeranou návratnosťou investícií. Na účely knižníc, múzeí a archívov a so zreteľom na ich osobitosti by sa pri výpočte primeranej návratnosti investícií mohli zohľadňovať ceny, ktoré sú za opakované použitie totožných alebo podobných dokumentov účtované súkromným sektorom.
(24)
Horné hranice poplatkov sú stanovené v tejto smernici bez toho, aby bolo dotknuté právo členských štátov vyberať nižšie poplatky alebo nevyberať vôbec žiadne poplatky.
(25)
Členské štáty by mali stanoviť kritériá vyberania poplatkov prevyšujúcich okrajové náklady. V tejto súvislosti môžu členské štáty napríklad ustanoviť takéto kritériá vo vnútroštátnych predpisoch alebo môžu určiť vhodný subjekt alebo vhodné subjekty, ktoré nie sú príslušnými subjektmi verejného sektora, s právomocami ustanovovať takéto kritériá. Tento subjekt by mal mať štruktúru v súlade s ústavnými a právnymi systémami členských štátov. Mohlo by ísť o existujúci subjekt s výkonnými právomocami v oblasti rozpočtu a pod politickým vedením.
(26)
Subjekty verejného sektora môžu pri opakovanom použití dokumentu určiť používateľovi podmienky, ak je to vhodné, prostredníctvom licencie, ako napríklad uvedenie zdroja a uvedenie toho, či opakovaný používateľ tento dokument akýmkoľvek spôsobom upravil. V akýchkoľvek licenciách na opakované použitie informácií verejného sektora by sa v každom prípade malo ukladať čo najmenej obmedzení, napríklad by sa malo požadovať iba uvedenie zdroja. Významnú úlohu by mali v tomto ohľade zohrať otvorené licencie dostupné online, na základe ktorých sa udeľujú rozsiahlejšie práva bez technologických, finančných či zemepisných obmedzení a ktoré vychádzajú z otvorených dátových formátov. Preto by členské štáty mali podporovať používanie otvorených licencií, ktoré by sa prípadne mali v Únii časom štandardizovať.
(27)
Komisia podporila rozvoj online dostupnej hodnotiacej tabuľky v oblasti informácií verejného sektora s príslušnými ukazovateľmi výkonu pre opakované použitie informácií verejného sektora vo všetkých členských štátoch. Pravidelná aktualizácia tejto hodnotiacej tabuľky prispeje k výmene informácií medzi členskými štátmi a k dostupnosti informácií o politikách a praktických postupoch v celej Únii.
(28)
K opravným prostriedkom by mala patriť možnosť preskúmania nestranným subjektom zodpovedným za preskúmanie. Týmto subjektom by mohol byť už existujúci vnútroštátny orgán, napríklad vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž, vnútroštátny orgán zodpovedný za prístup k dokumentom alebo vnútroštátny súdny orgán. Tento subjekt by mal mať štruktúru a fungovať v súlade s ústavnými a právnymi systémami členských štátov a jeho činnosť by nemala vylučovať akékoľvek opravné prostriedky, ktoré sú inak žiadateľom o opakované použitie k dispozícii. Mal by však byť odlišný od mechanizmu členského štátu, ktorý stanovuje kritériá vyberania poplatkov prevyšujúcich okrajové náklady. K opravným prostriedkom by mala patriť možnosť preskúmania zamietavých rozhodnutí, ale aj rozhodnutí, ktoré síce opakované použitie povoľujú, ale aj tak by mohli žiadateľov postihnúť z iných dôvodov, predovšetkým stanovenými poplatkami. Postup preskúmania by mal byť rýchly, v súlade s potrebami rýchlo sa meniaceho trhu.
(29)
Pri stanovení princípov opakovaného použitia dokumentov by sa mali rešpektovať pravidlá hospodárskej súťaže, aby sa vyhlo podľa možností výhradným dohodám medzi subjektmi verejného sektora a partnermi zo súkromného sektoru. Avšak na účely poskytovania služieb vo verejnom záujme môže byť niekedy výhradné právo na opakované použitie špecifických dokumentov verejného sektora nevyhnutné. Môže sa to okrem iného stať v prípade, ak by žiadny komerčný vydavateľ bez tohto výhradného práva informácie nezverejňoval. V smernici 2003/98/ES sa v záujme toho, aby sa tento aspekt zohľadnil, povoľujú výhradné dohody v prípade, že je výhradné právo potrebné na účely poskytovania služby vo verejnom záujme, pričom je platnosť uzatvorenej výhradnej dohody pravidelne preskúmavaná.
(30)
V nadväznosti na rozšírenie rozsahu pôsobnosti smernice 2003/98/ES na knižnice, vrátane univerzitných knižníc, múzeá a archívy je vhodné zohľadniť súčasné rozdiely v členských štátoch, pokiaľ ide o digitalizáciu kultúrnych zdrojov, ktoré by nemohli byť účinne upravené súčasnými ustanoveniami smernice o výhradných dohodách. Medzi knižnicami, vrátane univerzitných knižníc, múzeami, archívmi a partnermi zo súkromného sektora je mnoho dohôd o spolupráci, ktoré zahŕňajú digitalizáciu kultúrnych zdrojov a partnerom zo súkromného sektora sa udeľujú výhradné práva. V praxi sa ukázalo, že tieto verejno-súkromné partnerstvá umožňujú prínosné využívanie kultúrnych zbierok a zároveň urýchľujú sprístupňovanie kultúrneho dedičstva verejnosti.
(31)
V prípade, že sa výhradné právo vzťahuje na digitalizáciu kultúrnych zdrojov, môže byť potrebné určité obdobie výhradnosti s cieľom poskytnúť partnerom zo súkromného sektora možnosť získať svoje investície späť. Uvedené obdobie by však malo byť časovo obmedzené a čo najkratšie, aby sa dodržala zásada, že verejne prístupný materiál by mal zostať verejný, len čo sa digitalizuje. Trvanie výhradného práva digitalizovať kultúrne zdroje by nemalo byť vo všeobecnosti dlhšie ako 10 rokov. Každé obdobie výhradnosti dlhšie než 10 rokov by malo podliehať preskúmaniu, pričom je potrebné zohľadniť technologické, finančné a administratívne zmeny, ktoré nastali odvtedy, ako bola daná dohoda uzavretá. Okrem toho každé verejno-súkromné partnerstvo na účely digitalizácie kultúrnych zdrojov by malo udeliť partnerskej kultúrnej inštitúcii plné práva na používanie digitalizovaných kultúrnych zdrojov po uplynutí platnosti dohody.
(32)
S cieľom náležite zohľadniť zmluvy a iné dohody, ktoré poskytujú výhradné práva a ktoré boli uzavreté pred nadobudnutím účinnosti tejto smernice, by sa mali ustanoviť príslušné prechodné opatrenia na ochranu záujmov dotknutých zúčastnených strán v prípade, ak ich výhradné práva nespĺňajú podmienky na výnimky povolené v zmysle tejto smernice. Tieto prechodné opatrenia by mali umožniť ponechať výhradné práva zúčastneným stranám až do skončenia platnosti príslušnej zmluvy alebo v prípade zmlúv na dobu neurčitú alebo zmlúv s veľmi dlhou dobou trvania, ponechať dostatočne dlhé obdobie, ktoré zúčastneným stranám umožní prijať potrebné opatrenia. Tieto prechodné opatrenia by sa nemali vzťahovať na zmluvy alebo iné dohody uzavreté po nadobudnutí účinnosti tejto smernice, ale pred dátumom uplatňovania vnútroštátnych opatrení na transpozíciu tejto smernice, aby sa zabránilo situáciám, kedy by boli zmluvy alebo iné dlhodobé dohody, ktoré nie sú v súlade s touto smernicou, uzatvárané so zámerom obísť budúce vnútroštátne transpozičné opatrenia, ktoré majú byť prijaté. Zmluvy a iné dohody uzavreté po nadobudnutí účinnosti tejto smernice, ale pred dátumom uplatňovania vnútroštátnych opatrení by preto mali byť v súlade s touto smernicou od dátumu uplatňovania vnútroštátnych opatrení transponujúcich túto smernicu.
(33)
Keďže ciele tejto smernice, predovšetkým uľahčiť tvorbu informačných produktov a služieb dostupných na celom území Únie a založených na dokumentoch verejného sektora, zabezpečiť účinné cezhraničné využívanie dokumentov verejného sektora na jednej strane súkromnými spoločnosťami, najmä malými a strednými podnikmi na účely produktov a služieb s pridanou hodnotou a na druhej strane občanmi na uľahčenie voľného pohybu informácií a komunikácie, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni samotných členských štátov, ale z dôvodov celoeurópskeho rozsahu navrhovaného opatrenia ich možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie týchto cieľov.
(34)
Táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady uznané predovšetkým v Charte základných práv Európskej únie vrátane práva na ochranu osobných údajov (článok 8) a práva vlastniť majetok (článok 17). Nič v tejto smernici by sa nemalo vykladať ani vykonávať spôsobom, ktorý nie je v súlade s Európskym dohovorom o ochrane ľudských práv a základných slobôd.
(35)
Je potrebné zaistiť, aby členské štáty informovali Komisiu o rozsahu opakovaného použitia informácií verejného sektora, podmienkach, za ktorých sa informácie poskytujú a opravných postupoch.
(36)
Komisia by mala pomáhať členským štátom pri vykonávaní tejto smernice jednotným spôsobom a na tento účel vydávať, po konzultáciách so zainteresovanými stranami, usmernenia, predovšetkým v otázke odporúčaných štandardných licencií, súborov údajov a vyberania poplatkov za opakované použitie dokumentov.
(37)
Smernica 2003/98/ES by sa preto mala zodpovedajúcim spôsobom zmeniť,
PRIJALI TÚTO SMERNICU:
Článok 1
Smernica 2003/98/ES sa mení takto:
1.
Článok 1 sa mení takto:
a)
odsek 2 sa mení takto:
i)
písmeno a) sa nahrádza takto:
„a)
dokumenty, ktorých poskytovanie nepatrí do rozsahu verejných úloh príslušných subjektov verejného sektora vymedzených právnym predpisom alebo inými záväznými pravidlami v členskom štáte alebo v prípade neexistencie takýchto pravidiel, vymedzených v súlade so všeobecnou administratívnou praxou v príslušnom členskom štáte za predpokladu, že je rozsah verejných úloh transparentný a podlieha preskúmaniu;“
ii)
písmeno c) sa nahrádza takto:
„c)
dokumenty, ku ktorým nie je podľa prístupového režimu v členských štátoch prístup aj z týchto dôvodov:
-
ochrany národnej bezpečnosti (t. j. bezpečnosť štátu), obrany alebo verejnej bezpečnosti,
-
dôvernosti štatistických údajov,
-
dôvernosti obchodných údajov (napr. obchodné, profesionálne alebo podnikové tajomstvo);“
iii)
vkladajú sa tieto body:
„ca)
dokumenty, ku ktorým je obmedzený prístup na základe prístupového režimu v členských štátoch, a to vrátane prípadov, keď občania alebo podniky musia preukázať osobitný záujem o získanie prístupu k dokumentom;
cb)
časti dokumentov obsahujúcich iba logá, heraldické znaky a insígnie;
cc)
dokumenty, ku ktorým je prístup vylúčený alebo obmedzený na základe prístupových režimov z dôvodu ochrany osobných údajov, a časti dokumentov dostupných na základe tých režimov, ktoré obsahujú osobné údaje, ktorých opakované použitie bolo vymedzené právnymi predpismi ako nezlučiteľné s právnymi predpismi týkajúcimi sa ochrany fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov;“
iv)
písmeno e) sa nahrádza takto:
„e)
dokumenty, ktoré majú v držbe vzdelávacie a výskumné inštitúcie vrátane organizácií založených na účely prenosu výsledkov výskumu, školy a univerzity, okrem univerzitných knižníc a“;
v)
písmeno f) sa nahrádza takto:
„f)
dokumenty, ktoré majú v držbe kultúrne inštitúcie iné než knižnice, múzeá a archívy.“;
b)
odsek 3 sa nahrádza takto:
„3. Táto smernica vychádza z prístupových režimov členských štátov, ktoré ňou nie sú dotknuté.“;
c)
v odseku 4 sa slovo „Spoločenstva“ nahrádza slovom „Únie“.
2.
V článku 2 sa dopĺňajú tieto body:
„6.
‚strojovo čitateľný formát‘ znamená súborový formát štruktúrovaný tak, že softvérové aplikácie môžu ľahko identifikovať, rozpoznať a vybrať špecifické údaje vrátane jednotlivých konštatovaní faktov a ich vnútornej štruktúry;
7.
‚otvorený formát‘ je formát súboru, ktorý je nezávislý od platformy a je verejne k dispozícii bez akéhokoľvek obmedzenia, ktoré by zamedzovalo opakovanému použitiu dokumentov;
8.
‚formálny otvorený štandard‘ je štandard, ktorý bol ustanovený písomne s podrobným uvedením špecifikácií požiadaviek na to, akým spôsobom zabezpečiť interoperabilitu softvéru;
9.
‚univerzita‘ je akýkoľvek subjekt verejného sektora, ktorý poskytuje pomaturitné vysokoškolské vzdelávanie vedúce k získaniu akademického titulu.“
3.
Článok 3 sa nahrádza takto:
„Článok 3
Všeobecná zásada
1. Členské štáty podľa odseku 2 zabezpečujú možnosť opakovaného použitia dokumentov, na ktoré sa vzťahuje táto smernica v súlade s článkom 1 na obchodné a neobchodné účely v súlade s podmienkami ustanovenými v kapitolách III a IV.
2. Pri dokumentoch, na ktoré sa vzťahujú práva duševného vlastníctva, ktoré prináležia knižniciam, vrátane univerzitných knižníc, múzeám a archívom, členské štáty zabezpečia, aby v prípadoch, keď je opakované použitie takýchto dokumentov povolené, boli tieto dokumenty opakovane použiteľné na obchodné alebo neobchodné účely v súlade s podmienkami ustanovenými v kapitole III a IV.“
4.
V článku 4 sa odseky 3 a 4 nahrádzajú takto:
„3. V prípade zamietavého rozhodnutia subjekty verejného sektora oznámia dôvody zamietnutia žiadosti na základe príslušných ustanovení prístupového režimu členského štátu alebo vnútroštátnych ustanovení podľa tejto smernice, najmä článku 1 ods. 2 písm. a) až cc) alebo článku 3. Ak je negatívne rozhodnutie založené na článku 1 ods. 2 písm. b), subjekt verejného sektora uvedie odkaz na fyzickú alebo právnickú osobu, ktorá je držiteľom práva, pokiaľ je známa, prípadne na poskytovateľa licencie, od ktorého subjekt verejného sektora príslušný materiál získal. Knižnice, vrátane univerzitných knižníc, múzeá a archívy nie sú povinné uviesť takýto odkaz.
4. Akékoľvek rozhodnutie o opakovanom použití obsahuje odkaz na opravné prostriedky v prípade, že sa žiadateľ chce proti rozhodnutiu odvolať. K opravným prostriedkom patrí preskúmanie nestranným orgánom zodpovedným za preskúmanie s príslušnými odbornými znalosťami, napríklad vnútroštátny orgán pre hospodársku súťaž, vnútroštátny orgán zodpovedný za prístup k dokumentom alebo vnútroštátny súdny orgán, ktorého rozhodnutia sú záväzné pre dotknutý subjekt verejného sektora.“
5.
Článok 5 sa nahrádza takto:
„Článok 5
Dostupné formáty
1. Subjekty verejného sektora sprístupnia svoje dokumenty v dostupných formátoch alebo jazykoch a, pokiaľ je to možné a vhodné, v otvorenom, strojovo čitateľnom formáte spolu s ich metaúdajmi. Oboje, dokumenty i metaúdaje, by mali v čo možno najväčšom rozsahu spĺňať formálne otvorené štandardy.
2. Z odseku 1 neplynie subjektom verejného sektora povinnosť vytvoriť alebo upraviť dokumenty alebo poskytnúť výpisy s cieľom zabezpečiť súlad s týmto odsekom, ak by to vyžadovalo neprimerané úsilie presahujúce rámec jednoduchej operácie.
3. Na základe tejto smernice nie sú subjekty verejného sektora povinné pokračovať vo vyhotovovaní a uchovávaní určitého typu dokumentov so zreteľom na ich opakované použitie prostredníctvom organizácie súkromného alebo verejného sektora.“
6.
Článok 6 sa nahrádza takto:
„Článok 6
Zásady regulovania poplatkov
1. V prípadoch, keď sa opakované použitie dokumentov spoplatňuje, sa tieto poplatky obmedzujú na okrajové náklady vzniknuté pri reprodukcii, poskytovaní a šírení dokumentov.
2. Odsek 1 sa neuplatňuje na tieto inštitúcie:
a)
subjekty verejného sektora, od ktorých sa požaduje, aby vytvárali príjmy, ktorými pokryjú podstatnú časť nákladov súvisiacich s výkonom svojich verejných úloh;
b)
vo výnimočných prípadoch dokumenty, v súvislosti s ktorými má dotknutý subjekt verejného sektora povinnosť vytvoriť dostatočné príjmy na pokrytie podstatnej časti nákladov súvisiacich s ich zberom, zhotovením, reprodukciou a šírením. Tieto požiadavky sú vymedzené právnymi predpismi alebo inými záväznými pravidlami v členskom štáte. V prípade absencie takýchto predpisov sa požiadavky vymedzujú v súlade so všeobecnou administratívnou praxou v členskom štáte;
c)
knižnice, vrátane univerzitných knižníc, múzeá a archívy.
3. V prípadoch uvedených v odseku 2 písm. a) a b) dotknuté subjekty verejného sektora vypočítajú celkovú sumu poplatkov v súlade s objektívnymi, transparentnými a overiteľnými kritériami, ktoré ustanovia členské štáty. Celkový príjem týchto subjektov za poskytovanie a povoľovanie opakovaného použitia dokumentov nepresahuje náklady na zber, tvorbu, reprodukciu a šírenie, spolu s primeranou návratnosťou investícií. Poplatky sa vypočítajú v súlade s účtovnými zásadami platnými pre príslušné subjekty verejného sektora.
4. V prípade spoplatňovania subjektmi verejného sektora podľa odseku 2 písm. c) celkový príjem za poskytovanie a povoľovanie opakovaného použitia dokumentov počas zodpovedajúceho účtovného obdobia nepresiahne náklady na zber, vyhotovenie, reprodukciu, šírenie, uchovávanie a vysporiadanie práv spolu s primeranou návratnosťou investícií. Poplatky sa vypočítajú v súlade s účtovnými zásadami platnými pre príslušné subjekty verejného sektora.“
7.
Článok 7 sa nahrádza takto:
„Článok 7
Transparentnosť
1. V prípade štandardných poplatkov za opakované použitie dokumentov v držbe subjektov verejného sektora sa v rámci možnosti a v prípade vhodnosti vopred ustanovia a uverejnia v elektronickej podobe všetky uplatniteľné podmienky a skutočná výška poplatkov, ako aj základ pre výpočet týchto poplatkov.
2. V prípade iných poplatkov za opakované použitie, než sú tie, ktoré sú uvedené v odseku 1, príslušný subjekt verejného sektora určuje vopred, ktoré faktory sa pri výpočte týchto poplatkov zohľadňujú. Príslušný subjekt verejného sektora na požiadanie určí, akým spôsobom boli tieto poplatky vo vzťahu ku konkrétnej žiadosti o opakované použitie vypočítané.
3. Požiadavky uvedené v článku 6 ods. 2 písm. b) sa stanovujú vopred. Uverejňujú sa v elektronickej podobe, ak je to možné a vhodné.
4. Subjekty verejného sektora zabezpečia, aby žiadatelia o opakované použitie dokumentov boli informovaní o dostupných opravných prostriedkoch týkajúcich sa rozhodnutí alebo postupov, ktoré sa ich dotýkajú.“
8.
V článku 8 sa odsek 1 nahrádza takto:
„1. Subjekty verejného sektora môžu povoliť opakované použitie dokumentov bez podmienok alebo môžu uložiť podmienky, ak je to vhodné, prostredníctvom licencie. Tieto podmienky nemusia nevyhnutne obmedzovať možnosti opakovaného použitia a nepoužívajú sa na obmedzenie hospodárskej súťaže.“
9.
Článok 9 sa nahrádza takto:
„Článok 9
Praktické úpravy
Členské štáty vytvoria praktické úpravy, ktoré uľahčia vyhľadávanie dokumentov dostupných na opakované použitie, ako sú zoznamy dostupných najdôležitejších dokumentov s príslušnými metaúdajmi, ak je to možné a vhodné, dostupné online a v strojovo čitateľnom formáte, a internetové portály, ktoré sú spojené so zoznamami položiek. Členské štáty v rámci možností vytvárajú podmienky pre viacjazyčné vyhľadávanie dokumentov.“
10.
Článok 11 sa mení takto:
a)
v odseku 2 sa dopĺňa tento pododsek:
„Tento odsek sa nevzťahuje na digitalizáciu kultúrnych zdrojov.“;
b)
vkladá sa tento odsek:
„2a. Bez ohľadu na odsek 1, ak sa výhradné právo vzťahuje na digitalizáciu kultúrnych zdrojov, obdobie trvania výlučnosti vo všeobecnosti nepresiahne 10 rokov. V prípade, že je toto obdobie dlhšie než 10 rokov, trvanie výhradného práva bude preskúmané v 11. roku a prípadne každých 7 nasledujúcich rokov.
Dohody udeľujúce výhradné práva uvedené v prvom pododseku musia byť transparentné a zverejnené.
V prípade, výhradného práva uvedeného v prvom pododseku, dotknutému subjektu verejného sektora sa bezplatne poskytne kópia digitalizovaných kultúrnych zdrojov ako súčasť takýchto dohôd. Uvedená kópia je dostupná na opakované použitie po uplynutí obdobia výhradnosti.“;
c)
odsek 3 sa nahrádza takto:
„3. Výhradné dohody platné k 1. júlu 2005, ktoré nespĺňajú podmienku na výnimku podľa odseku 2, sa ukončia pri uplynutí platnosti zmluvy alebo v každom prípade najneskôr 31. decembra 2008.“;
d)
dopĺňa sa tento odsek:
„4. Bez toho, aby bol dotknutý odsek 3, výhradné dohody platné k 17. júlu 2013, ktoré nespĺňajú podmienky na výnimku v zmysle odsekov 2 a 2a, sa ukončia uplynutím platnosti zmluvy alebo v každom prípade najneskôr do 18. júla 2043.“
11.
Článok 13 sa nahrádza takto:
„Článok 13
Revízia
1. Komisia do 18. júla 2018 vykoná revíziu uplatňovania tejto smernice a oznámi Európskemu parlamentu a Rade výsledky uvedenej revízie, spolu s prípadnými návrhmi na zmeny smernice.
2. Členské štáty predložia Komisii každé 3 roky správu o dostupnosti informácií verejného sektora na opakované použitie a o podmienkach ich sprístupňovania a o opravných postupoch. Členské štáty na základe uvedenej správy, ktorá je zverejnená, vykonajú revíziu vykonávania článku 6, najmä pokiaľ ide o výber poplatkov nad rámec okrajových nákladov.
3. Pri revízii uvedenej v odseku 1 sa preskúma najmä rozsah pôsobnosti a dosah tejto smernice vrátane rozsahu zvýšenia opakovaného použitia dokumentov verejného sektora, pôsobenie princípov uplatňovaných na spoplatňovanie a opakované použitie oficiálnych textov legislatívnej a administratívnej povahy, vzájomné pôsobenie medzi predpismi na ochranu údajov a možnosťami opakovaného použitia, ako aj ďalšie možnosti zdokonalenia riadneho fungovania vnútorného trhu a rozvoja európskeho odvetvia obsahu.“
Článok 2
1. Členské štáty prijmú a uverejnia zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 18. júla 2015. Bezodkladne o tom informujú Komisiu.
Tieto ustanovenia sa uplatňujú od 18. júla 2015.
2. Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
Článok 3
Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Článok 4
Táto smernica je určená členským štátom.
V Bruseli 26. júna 2013