SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2014/54/EU
ze dne 16. dubna 2014
o opatřeních usnadňujících výkon práv udělených pracovníkům v souvislosti s jejich volným pohybem
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 46 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
po konzultaci s Výborem regionů,
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Volný pohyb pracovníků je základní svobodou občanů Unie a jedním z pilířů vnitřního trhu Unie zakotveným v článku 45 Smlouvy o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva o fungování EU“). Jeho provádění je dále rozvinuto právem Unie, jehož cílem je zaručit plný výkon práv udělených občanům Unie a jejich rodinným příslušníkům. „Rodinnými příslušníky“ by se měly rozumět osoby ve smyslu čl. 2 bodu 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2004/38/ES (3), který se vztahuje i na rodinné příslušníky příhraničních pracovníků.
(2)
Volný pohyb pracovníků je také klíčovým prvkem rozvoje skutečného trhu práce Unie, jelikož pracovníkům umožňuje odcházet do oblastí s nedostatkem pracovních sil nebo s větším počtem pracovních příležitostí, pomáhá více lidem nalézt pracovní místa, která lépe odpovídají jejich dovednostem, a odstraňuje nedostatky na trhu práce.
(3)
Volný pohyb pracovníků dává všem občanům Unie, bez ohledu na jejich bydliště, právo svobodně odejít do jiného členského státu, aby v něm pracovali nebo pobývali za účelem práce. Tím, že jim zajišťuje v rámci vnitrostátního práva, zvyklostí a kolektivních smluv rovné zacházení ve srovnání se státními příslušníky tohoto jiného členského státu, je chrání před diskriminací na základě státní příslušnosti, pokud jde o přístup k zaměstnání, podmínky zaměstnání a pracovní podmínky, zejména pokud jde o odměňování, skončení pracovního poměru a daňové a sociální výhody. Těchto práv by měli bez diskriminace požívat všichni občané Unie, kteří vykonávají své právo na volný pohyb, včetně stálých, sezónních a příhraničních pracovníků. Volný pohyb pracovníků je třeba odlišovat od volného pohybu služeb, který zahrnuje právo podniků poskytovat služby v jiném členském státě a za tímto účelem dočasně vysílat vlastní pracovníky do jiného členského státu, aby v něm vykonávali práci nezbytnou k poskytování služeb v tomto členském státě.
(4)
Článek 45 Smlouvy o fungování EU uděluje pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům vykonávajícím své právo na volný pohyb významná práva, jež jsou podrobněji upravena v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 (4).
(5)
Účinné využívání volného pohybu pracovníků však stále představuje závažný problém a řada pracovníků Unie si často není svých práv na volný pohyb vědoma. Pracovníci Unie se mohou, mimo jiné z důvodu svého potenciálně zranitelnějšího postavení, při svém odchodu do jiného členského státu stále setkat s neodůvodněným omezováním nebo překážkami výkonu svého práva na volný pohyb, jako například neuznávání kvalifikací, diskriminace na základě státní příslušnosti a vykořisťování. Mezi právními předpisy a jejich uplatňováním v praxi tedy existuje nesoulad, který je třeba řešit.
(6)
V červenci roku 2010 Komise ve svém sdělení nazvaném „Potvrzení volného pohybu pracovníků: práva a hlavní vývojové změny“ uvedla, že zejména s ohledem na nové formy mobility bude hledat způsoby řešení nových potřeb a výzev, jimž čelí pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci. Uvedla rovněž, že v souvislosti s novou strategií vnitřního trhu zváží, jak podpořit a posílit mechanismy účinného uplatňování zásady rovného zacházení pro pracovníky Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb. Komise také souhrnně informovala o vývoji právních předpisů a judikatury, zejména pokud jde o osobní působnost práva Unie v oblasti volného pohybu pracovníků a podstatu práv, jichž požívají pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci.
(7)
Ve zprávě o občanství EU za rok 2010 nazvané „Odstranit překážky pro výkon práv občanů EU“ ze dne 27. října 2010 určila Komise rozdílné a nesprávné uplatňování práva Unie v oblasti práva na volný pohyb jako jednu z hlavních překážek, s níž se občané Unie setkávají, chtějí-li účinně vykonávat svá práva podle práva Unie. Komise proto oznámila, že má v úmyslu přijmout opatření, která „zjednoduší volný pohyb občanů EU a jejich rodinných příslušníků ze třetích zemí; za tímto účelem bude přísně dbát na dodržování právních předpisů EU včetně předpisů o zákazu diskriminace, bude propagovat správné postupy, zasadí se za lepší obeznámenost s předpisy EU v praxi a bude intenzivněji informovat občany EU o jejich právu na volný pohyb“ (opatření č. 15 zprávy o občanství EU za rok 2010). Ve zprávě o občanství EU pro rok 2013 nazvané „Občané EU: vaše práva, vaše budoucnost“ Komise navíc poukázala na potřebu odstranit administrativní překážky a zjednodušit postupy pro občany Unie, kteří žijí, pracují a cestují v jiných členských státech.
(8)
Ve sdělení Komise s názvem „Na cestě k hospodářské obnově vedoucí k intenzivnímu růstu pracovních míst“ ze dne 18. dubna 2012 (balíček týkající se zaměstnanosti) Komise oznámila úmysl předložit legislativní návrh na podporu mobilních pracovníků (informace a poradenství) při výkonu práv vyplývajících ze Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011 a vyzvala členské státy, aby zvyšovaly povědomí občanů o právech vyplývajících z práva Unie v oblasti boje proti diskriminaci, rovnosti pohlaví a volného pohybu pracovníků, aby zlepšily přístup k těmto právům a aby otevřely a usnadnily přístup občanů EU k místům ve veřejné správě v souladu s právem Unie, jak je vykládá Soudní dvůr Evropské unie. V této souvislosti Soudní dvůr opakovaně shledal, že vyhrazení přístupu k určitým místům ve veřejné správě členského státu pro vlastní státní příslušníky je třeba vykládat restriktivně a že se týká pouze míst, která zahrnují přímou nebo nepřímou účast na výkonu veřejné moci a funkcí určených k ochraně obecných zájmů státu nebo jiných orgánů veřejné moci.
(9)
Náležité a účinné uplatňování a prosazování článku 45 Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011, jakož i povědomí o právech jsou klíčovými prvky při ochraně práv pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků a při rovném zacházení s nimi, zatímco nedostatečné prosazování oslabuje účinnost pravidel Unie, která se na tuto oblast vztahují, a ohrožuje práva a ochranu pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků.
(10)
Účinnější a jednotnější uplatňování práv vyplývajících z pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků je rovněž nezbytné pro řádné fungování vnitřního trhu.
(11)
Uplatňování a monitorování pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků by se mělo zlepšit s cílem zajistit lepší informovanost pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků, jakož i zaměstnavatelů, orgánů veřejné moci a dalších dotčených osob o právech a povinnostech souvisejících s volným pohybem, pomáhat pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům a chránit je při výkonu těchto práv a potírat obcházení uvedených pravidel orgány veřejné moci a veřejnými nebo soukromými zaměstnavateli. Členské státy mohou v této souvislosti rovněž vzít v úvahu účinky větší mobility, jako je „odliv mozků“ nebo „odliv mladých lidí“.
(12)
S cílem zajistit správné uplatňování zásadních pravidel Unie týkajících se volného pohybu pracovníků a monitorovat jejich dodržování by členské státy měly přijmout vhodná opatření, která pracovníky Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb ochrání jak před diskriminací na základě státní příslušnosti, tak před veškerými neodůvodněnými omezeními nebo překážkami bránícími výkonu dotyčného práva.
(13)
Za tímto účelem je vhodné stanovit konkrétní pravidla pro účinné prosazování a usnadnit lepší a jednotnější uplatňování zásadních pravidel upravujících volný pohyb pracovníků podle článku 45 Smlouvy o fungování EU a nařízení (EU) č. 492/2011. Při prosazování této základní svobody by se měla zohledňovat zásada rovnosti žen a mužů a zákaz diskriminace pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků z jakéhokoli důvodu uvedeného v článku 21 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
(14)
V této souvislosti by pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří byli vystaveni diskriminaci na základě státní příslušnosti nebo byli při výkonu svého práva na volný pohyb vystaveni neodůvodněnému omezování nebo překážkám, měla být zajištěna skutečná a účinná soudní ochrana. Pokud členské státy stanoví jako prostředek právní nápravy správní řízení, měly by zajistit, aby veškerá správní rozhodnutí mohla být napadena u soudu ve smyslu článku 47 Listiny. S ohledem na právo na účinnou právní ochranu by pracovníci Unie měli být chráněni před jakýmkoli nepříznivým zacházením nebo důsledky plynoucími ze stížnosti nebo žaloby, jejímž cílem je prosazení práv chráněných podle této směrnice.
(15)
S cílem zajistit účinnější úrovně ochrany je třeba sdružení a právnické osoby, včetně sociálních partnerů, rovněž zmocnit k tomu, aby se způsobem stanoveným členským státem zapojili do řízení se souhlasem údajné oběti buď jejím jménem, nebo na její podporu. Tím by neměly být dotčeny vnitrostátní procesní předpisy týkající se zastupování a obhajoby před soudy ani jiné pravomoci a kolektivní práva sociálních partnerů a zástupců zaměstnanců a zaměstnavatelů, jako jsou práva související s prosazováním případných kolektivních smluv, včetně jednání v kolektivním zájmu, v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi. S cílem zajistit účinnou právní ochranu, a aniž jsou dotčeny stávající mechanismy kolektivní obrany, které mají sociální partneři k dispozici, a vnitrostátní právo a zvyklosti, se členské státy vyzývají, aby posoudily zavedení společných zásad mechanismů kolektivní právní ochrany týkajících se zdržení se určitého jednání a náhrady škody.
(16)
V souladu s judikaturou Soudního dvora by vnitrostátní pravidla týkající se lhůt pro prosazování práv podle této směrnice měla být stanovena tak, aby nemohla být považována za schopná výkon těchto práv v podstatě znemožnit nebo nadměrně ztížit.
(17)
Ochrana před diskriminací na základě státní příslušnosti by byla sama o sobě posílena, kdyby v každém členském státě existovaly výkonné subjekty s náležitými odbornými znalostmi a s pravomocí podporovat rovné zacházení, analyzovat problémy pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků, zkoumat možná řešení a poskytovat jim konkrétní pomoc. Pravomoc těchto subjektů by měla mimo jiné zahrnovat poskytování pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům nezávislé právní či jiné pomoci, jako je poskytování právního poradenství o tom, jak se na ně uplatňují příslušná pravidla Unie a členských států týkající se volného pohybu pracovníků, poskytování informací o postupech pro podávání stížností a poskytování pomoci při ochraně práv pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků. Může rovněž zahrnovat pomoc v soudním řízení.
(18)
Mělo by být na každém členském státě, aby rozhodnul, zda svěřit úkoly, které mají podle této směrnice vykonávat, výše uvedeným subjektům, nebo zda svěřit tyto úkoly stávajícím subjektům s obdobnými cíli na vnitrostátní úrovni, jako je podpora volného pohybu osob, provádění zásady rovného zacházení nebo ochrana práv jednotlivce. Pokud se členský stát rozhodne rozšířit mandát stávajícího subjektu, měl by zajistit, že tomuto subjektu budou k účinnému a náležitému plnění jeho stávajících a dodatečných úkolů přiděleny dostatečné zdroje. Pokud jsou úkoly rozděleny mezi více subjektů, měly by členské státy zajistit jejich náležitou koordinaci.
(19)
Členské státy by měly zajistit, aby jeden nebo více z těchto subjektů působily jako kontaktní místo a aby spolupracovaly a sdílely informace, jako jsou kontaktní údaje všech subjektů, prostředky nápravy a kontaktní údaje sdružení, organizací nebo dalších právnických osob, které poskytují informace a služby pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, s odpovídajícími kontaktními místy v jiných členských státech. Seznam kontaktních míst by měl být zpřístupněn veřejnosti.
(20)
Členské státy by měly podporovat spolupráci mezi subjekty jimi určenými podle této směrnice a stávajícími informačními a asistenčními službami poskytovanými sociálními partnery, sdruženími, organizacemi nebo dalšími příslušnými právnickými osobami, jako jsou organizace odpovědné za koordinační postupy podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (5), a případně pracovní inspektoráty.
(21)
Členské státy by měly zajistit podporu synergií se stávajícími informačními a podpůrnými nástroji na úrovni Unie a za tímto účelem zajistit, aby stávající či nově vytvořené subjekty úzce spolupracovaly se stávajícími informačními a asistenčními službami, jako jsou Vaše Evropa, SOLVIT, Enterprise Europe Network, jednotná kontaktní místa a EURES, včetně případných přeshraničních partnerství EURES.
(22)
Členské státy by měly podporovat dialog se sociálními partnery a s příslušnými nevládními organizacemi s cílem řešit a potírat neodůvodněná omezení a překážky v souvislosti s právem na volný pohyb nebo různé formy diskriminace na základě státní příslušnosti.
(23)
Členské státy by měly stanovit způsob, jakým občané Unie, jako jsou pracovníci, studenti a čerství absolventi, jakož i zaměstnavatelé, sociální partneři a další zúčastněné strany, mohou získat snadno dostupné a relevantní informace o ustanoveních této směrnice a nařízení (EU) č. 492/2011, včetně informací o subjektech určených podle této směrnice a o dostupných prostředcích nápravy a ochrany. Členské státy by měly přijmout opatření za účelem zpřístupnění těchto informací ve více než jednom úředním jazyce Unie, s ohledem na poptávku na trhu práce. Tím by neměly být dotčeny právní předpisy členských států o používání jazyků. Tyto informace by mohly být poskytovány formou individuálního poradenství a měly by být snadno dostupné i prostřednictvím internetových stránek Vaše Evropa a EURES.
(24)
S cílem usnadnit prosazování práv udělených podle práva Unie je důležité důsledně provádět a monitorovat směrnici Rady 91/533/EHS (6).
(25)
Tato směrnice stanoví minimální požadavky, a dává tak členským státům možnost přijmout nebo zachovat příznivější ustanovení. Členské státy mají kromě toho možnost rozšířit pravomoci organizací, jimž byly svěřeny úkoly související s ochranou pracovníků Unie před diskriminací na základě státní příslušnosti tak, aby v nich bylo zahrnuto i právo na rovné zacházení bez diskriminace na základě státní příslušnosti pro všechny občany Unie a jejich rodinné příslušníky vykonávající své právo na volný pohyb, jak je zakotvuje článek 21 Smlouvy o fungování EU a směrnice 2004/38/ES. Provádění této směrnice by nemělo sloužit k ospravedlnění jakéhokoli zhoršení situace, která již v jednotlivých členských státech existuje.
(26)
Skutečné provádění této směrnice znamená, že členské státy by při přijímání příslušných opatření za účelem splnění povinností podle této směrnice měly uvést odkaz na tuto směrnici, nebo takový odkaz učinit při úředním vyhlášení těchto prováděcích opatření.
(27)
Členské státy se v souladu se společným politickým prohlášením členských států a Komise o informativních dokumentech ze dne 28. září 2011 zavázaly, že v odůvodněných případech doplní oznámení o opatřeních přijatých za účelem provedení směrnice ve vnitrostátním právu o jeden či více dokumentů s informacemi o vztahu mezi jednotlivými složkami směrnice a příslušnými částmi vnitrostátních nástrojů je provádějícími. V případě této směrnice považuje normotvůrce předložení uvedených dokumentů za odůvodněné.
(28)
Po uplynutí přiměřené doby pro provádění této směrnice by Komise měla vypracovat zprávu o jejím provádění, v níž zejména vyhodnotí, zda je třeba předložit určité návrhy s cílem zaručit lepší prosazování práva Unie v oblasti volného pohybu. Komise by se v této zprávě měla zabývat potížemi, s nimiž se mohou setkat mladí absolventi hledající zaměstnání v Unii a manželé či manželky pracovníků Unie, kteří jsou státními příslušníky třetích zemí.
(29)
Tato směrnice dodržuje základní práva a ctí zásady uznávané v Listině, zejména právo svobodné volby povolání a právo pracovat, zákaz diskriminace, především na základě státní příslušnosti, právo na kolektivní vyjednávání a akce, slušné a spravedlivé pracovní podmínky, právo na volný pohyb a pobyt a právo na účinnou právní ochranu a spravedlivý proces. Musí být prováděna v souladu s těmito právy a zásadami.
(30)
Tato směrnice respektuje rozdílné modely trhů práce jednotlivých členských států, včetně modelů trhu práce regulovaných kolektivními smlouvami.
(31)
Jelikož cíle této směrnice, totiž stanovit společný obecný rámec příslušných ustanovení, opatření a mechanismů nezbytných pro lepší a jednotnější uplatňování a praktické prosazování práv týkajících se volného pohybu pracovníků udělených Smlouvou o fungování EU a nařízením (EU) č. 492/2011, nemůže být uspokojivě dosaženo členskými státy, ale spíše jich, z důvodu rozsahu a účinků, může být lépe dosaženo na úrovni Unie, smí Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku nepřekračuje tato směrnice rámec toho, co je nezbytné pro dosažení tohoto cíle,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět
Tato směrnice obsahuje ustanovení, která usnadňují jednotné uplatňování a praktické prosazování práv stanovených článkem 45 Smlouvy o fungování EU a články 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011. Tato směrnice se vztahuje na občany Unie vykonávající tato práva a jejich rodinné příslušníky (dále jen „pracovníci Unie a jejich rodinní příslušníci“).
Článek 2
Oblast působnosti
1. Tato směrnice se vztahuje na následující otázky uvedené v článcích 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 a týkající se volného pohybu pracovníků:
a)
přístup k zaměstnání;
b)
podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, zejména v oblasti odměňování, skončení pracovního poměru, bezpečnosti a ochrany zdraví při práci, a pokud se pracovníci Unie stanou nezaměstnanými, profesního znovuzačlenění nebo opětného zaměstnání;
c)
přístup k sociálním a daňovým výhodám;
d)
členství v odborech a způsobilost být zvolen do orgánů zastupujících pracovníky;
e)
přístup k odborné přípravě;
f)
přístup k bydlení;
g)
přístup dětí pracovníků Unie k obecnému, učňovskému a odbornému vzdělávání;
h)
pomoc poskytovaná úřady práce.
2. Oblast působnosti této směrnice se shoduje s oblastí působnosti nařízení (EU) č. 492/2011.
Článek 3
Ochrana práv
1. Členské státy zajistí, aby po případném odvolání k jiným příslušným orgánům, včetně, považují-li to za vhodné, po využití dohodovacích řízení, bylo všem pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, kteří se domnívají, že se setkali nebo setkávají s neodůvodněnými omezeními a překážkami v souvislosti se svým právem na volný pohyb nebože byli poškozeni nebo jsou poškozováni v důsledku neuplatnění zásady rovného zacházení na svůj případ, k dispozici soudní řízení za účelem prosazování práv vyplývajících z článku 45 Smlouvy o fungování EU a článků 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 i poté, co vztah, v němž se údajně setkali s omezením a překážkou či diskriminací, již skončil.
2. Členské státy zajistí, aby se sdružení, organizace, včetně sociálních partnerů, nebo jiné právnické osoby, které mají v souladu s kritérii stanovenými ve vnitrostátním právu nebo se zvyklostmi či kolektivními smlouvami oprávněný zájem na tom, aby tato směrnice byla dodržována, směly se souhlasem pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků buď jejich jménem, nebo na jejich podporu účastnit jakéhokoli soudního nebo správního řízení stanoveného za účelem prosazování práv uvedených v článku 1.
3. Odstavec 2 se použije, aniž jsou dotčeny další případné pravomoci a kolektivní práva sociálních partnerů a zástupců zaměstnanců a zaměstnavatelů, včetně práva jednat v kolektivním zájmu, podle vnitrostátního práva či zvyklostí.
4. Odstavec 2 se použije, aniž jsou dotčeny vnitrostátní procesní předpisy týkající se zastupování a obhajoby v soudním řízení.
5. Odstavce 1 a 2 tohoto článku se použijí, aniž jsou dotčeny vnitrostátní předpisy stanovující lhůty k prosazování práv uvedených v článku 1. Tyto vnitrostátní lhůty však nesmějí výkon těchto práv v podstatě znemožnit nebo nadměrně ztížit.
6. Členské státy zavedou do svých vnitrostátních právních řádů nezbytná opatření pro ochranu pracovníků Unie před jakýmkoli nepříznivým zacházením nebo důsledky plynoucími ze stížnosti nebo žaloby, jejímž cílem je prosazení práv uvedených v článku 1.
Článek 4
Subjekty na podporu rovného zacházení a podporu pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků
1. Každý členský stát určí jednu nebo více struktur nebo subjektů (dále jen „subjekty“) na propagaci, analýzu, monitorování a podporu rovného zacházení s pracovníky Unie a jejich rodinnými příslušníky bez diskriminace na základě státní příslušnosti nebo neodůvodněných omezení a překážek v souvislosti s jejich právem na volný pohyb a přijmou nezbytná opatření pro řádné fungování těchto subjektů. Tyto subjekty mohou být součástí stávajících vnitrostátních subjektů, které mají obdobné cíle.
2. Členské státy zajistí, aby pravomoci těchto subjektů zahrnovaly:
a)
poskytování nebo zajišťování poskytnutí nezávislé právní či jiné pomoci pracovníkům Unie a jejich rodinným příslušníkům, aniž jsou dotčena jejich práva a práva sdružení, organizací a jiných právnických osob uvedených v článku 3;
b)
fungování jako kontaktní místo ve styku s obdobnými kontaktními místy v jiných členských státech za účelem spolupráce a sdílení relevantních informací;
c)
provádění nebo zadávání nezávislých průzkumů a analýz týkajících se neodůvodněných omezení a překážek v souvislosti s právem na volný pohyb nebo diskriminace pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků na základě státní příslušnosti;
d)
zajišťování zveřejňování nezávislých zpráv a předkládání doporučení k veškerým otázkám souvisejícím s těmito omezeními a překážkami či diskriminací;
e)
zveřejňování relevantních informací o uplatňování pravidel Unie pro volný pohyb pracovníků na vnitrostátní úrovni.
Ve vztahu k prvnímu pododstavci písm. a), pokud subjekty poskytují pomoc v soudním řízení v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi, musí být tato pomoc bezplatná pro osoby, které nemají dostatečné finanční prostředky.
3. Členské státy sdělí Komisi názvy a kontaktní údaje kontaktních míst, jakož i veškeré jejich aktualizace či změny. Komise vede seznam kontaktních míst a zpřístupní jej členským státům.
4. Členské státy zajistí, aby stávající nebo nově vytvořené subjekty byly obeznámeny se stávajícími informačními a asistenčními službami na úrovni Unie, jako je Vaše Evropa, SOLVIT, EURES, Enterprise Europe Network a jednotná kontaktní místa, a aby byly schopny jich využívat a spolupracovat s nimi.
5. Pokud jsou úkoly uvedené v odstavci 2 rozděleny mezi více subjektů, zajistí členské státy náležitou koordinaci těchto úkolů.
Článek 5
Dialog
Členské státy podporují dialog se sociálními partnery a s příslušnými nevládními organizacemi, jež mají v souladu s vnitrostátním právem nebo zvyklostmi oprávněný zájem přispívat za účelem podpory zásady rovného zacházení k boji proti neodůvodněným omezením a překážkám v souvislosti s právem na volný pohyb a k boji proti diskriminaci pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků na základě státní příslušnosti.
Článek 6
Přístup k informacím a šíření informací
1. Členské státy zajistí, aby s předpisy přijatými na základě této směrnice a podle článků 1 až 10 nařízení (EU) č. 492/2011 byly všemi vhodnými prostředky a na celém území seznámeny dotčené osoby, zejména pracovníci a zaměstnavatelé v Unii.
2. Členské státy poskytují o právech přiznaných právem Unie v oblasti volného pohybu pracovníků jasné, bezplatné, snadno dostupné, komplexní a aktuální informace ve více než jednom úředním jazyce Unie. Tyto informace by měly být snadno dostupné i prostřednictvím internetových stránek Vaše Evropa a EURES.
Článek 7
Minimální požadavky
1. Členské státy mohou zavést nebo zachovat předpisy, které jsou z hlediska ochrany zásady rovného zacházení příznivější než ustanovení této směrnice.
2. Členské státy mohou stanovit, že pravomoci subjektů uvedených v článku 4 této směrnice v oblasti propagace, analýzy, monitorování a podpory rovného zacházení s pracovníky Unie a jejich rodinnými příslušníky bez diskriminace na základě státní příslušnosti se rovněž vztahují na právo na rovné zacházení bez diskriminace na základě státní příslušnosti všech občanů Unie vykonávajících své právo na volný pohyb a jejich rodinných příslušníků v souladu s článkem 21 Smlouvy o fungování EU a se směrnicí 2004/38/ES.
3. Provádění této směrnice není za žádných okolností dostatečným důvodem pro snížení úrovně ochrany pracovníků Unie a jejich rodinných příslušníků v oblastech, na které se tato směrnice vztahuje, aniž je tím dotčeno právo členských států reagovat na změny situace přijetím právních a správních předpisů lišících se od těch, které jsou platné ke dni 20. května 2014, za předpokladu, že je dodržována.
Článek 8
Provedení
1. Členské státy uvedou v účinnost právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí do 21. května 2016. Neprodleně o nich uvědomí Komisi.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 9
Zpráva
Do 21. listopadu 2018 předloží Komise Evropskému parlamentu, Radě a Evropskému hospodářskému a sociálnímu výboru zprávu o provádění této směrnice s cílem navrhnout případné potřebné změny.
Článek 10
Vstup v platnost
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 11
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 16. dubna 2014.
SMERNICA EURÓPSKEHO PARLAMENTU A RADY 2014/54/EÚ
zo 16. apríla 2014
o opatreniach na uľahčenie výkonu práv udelených pracovníkom v súvislosti so slobodou pohybu pracovníkov
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKY PARLAMENT A RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 46,
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
po postúpení návrhu legislatívneho aktu národným parlamentom,
so zreteľom na stanovisko Európskeho hospodárskeho a sociálneho výboru (1),
po porade s Výborom regiónov,
konajúc v súlade s riadnym legislatívnym postupom (2),
keďže:
(1)
Voľný pohyb pracovníkov je základnou slobodou občanov Únie a jedným z pilierov vnútorného trhu v Únii zakotvenom v článku 45 Zmluvy o fungovaní Európskej únie (ZFEÚ). Jeho implementácia je ďalej rozvinutá v práve Únie, ktorého cieľom je zaručiť úplný výkon práv udelených občanom Únie a ich rodinným príslušníkom. „Ich rodinní príslušníci“ by sa mali chápať v zmysle vymedzenia uvedeného v článku 2 bode 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES (3), ktorá sa uplatňuje aj na rodinných príslušníkov cezhraničných pracovníkov.
(2)
Voľný pohyb pracovníkov je tiež kľúčovým prvkom v rozvoji skutočného trhu práce Únie, ktorým sa uľahčuje pohyb pracovníkov do oblastí s nedostatkom pracovných síl alebo s početnejšími pracovnými príležitosťami, na základe čoho sa pomáha väčšiemu počtu ľudí nájsť si pracovné miesta, ktoré lepšie zodpovedajú ich zručnostiam, a zdolávať prekážky na trhu práce.
(3)
Voľný pohyb pracovníkov dáva každému občanovi Únie nezávisle od jeho miesta pobytu právo slobodne odísť do iného členského štátu s cieľom pracovať v ňom a/alebo sa v ňom usadiť na účely práce. Chráni ich pred diskrimináciou na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o prístup k zamestnaniu, podmienky zamestnania a pracovné podmienky, predovšetkým odmeňovanie, prepustenie a daňové a sociálne výhody, tým, že zabezpečuje, aby sa s nimi podľa vnútroštátneho práva, praxe a kolektívnych zmlúv zaobchádzalo rovnako ako so štátnymi príslušníkmi daného členského štátu. Uvedené práva by mali požívať bez diskriminácie všetci občania Únie, ktorí vykonávajú svoje právo na voľný pohyb, vrátane stálych, sezónnych a cezhraničných pracovníkov. Voľný pohyb pracovníkov je potrebné odlišovať od slobody poskytovať služby, ktorá zahŕňa aj právo podnikov poskytovať služby v inom členskom štáte, pričom na tento účel môžu podniky dočasne vysielať svojich vlastných pracovníkov do iného členského štátu, aby títo pracovníci v danom členskom štáte vykonávali činnosti potrebné na poskytovanie služieb.
(4)
Pokiaľ ide o pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov vykonávajúcich svoje právo na voľný pohyb, v článku 45 ZFEÚ sa im udeľujú podstatné práva súvisiace s výkonom tejto základnej slobody, ktoré sa ďalej konkretizujú v nariadení Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 492/2011 (4).
(5)
Účinný výkon slobody pohybu pracovníkov však stále predstavuje veľkú výzvu a mnohí pracovníci Únie si veľmi často svoje práva na voľný pohyb neuvedomujú. Vzhľadom na - okrem iného - ich potenciálne zraniteľnejšie postavenie, pracovníci Únie môžu byť ešte stále pri presťahovaní do iného členského štátu vystavení neodôvodneným obmedzeniam alebo prekážkam na výkon ich práva na voľný pohyb, ako je napríklad neuznanie kvalifikácií, diskriminácia na základe štátnej príslušnosti a zneužívanie. Z tohto dôvodu existuje rozdiel medzi právnymi predpismi a ich uplatňovaním v praxi, ktorý je potrebné riešiť.
(6)
Komisia v júli 2010 vo svojom oznámení s názvom Potvrdenie významu voľného pohybu pracovníkov: práva a významné trendy uviedla, že preskúma možnosti riešenia nových potrieb a výziev, najmä vzhľadom na nové typy mobility, s ktorými sú konfrontovaní pracovníci Únie a ich rodinní príslušníci. Rovnako oznámila, že v kontexte novej stratégie pre vnútorný trh zváži možnosti presadzovania a podpory mechanizmov účinnej implementácie zásady rovnakého zaobchádzania, pokiaľ ide o pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov pri výkone ich práva na voľný pohyb. Komisia taktiež zhrnula vývoj v oblasti právnych predpisov a judikatúry, a to najmä pokiaľ ide o osobný rozsah pôsobnosti práva Únie vzťahujúceho sa na voľný pohyb pracovníkov a podstatu práv, ktoré požívajú pracovníci Únie a ich rodinní príslušníci.
(7)
Komisia vo svojej správe o občianstve EÚ za rok 2010 s názvom Odstránenie prekážok vykonávania práv občanov EÚ z 27. októbra 2010 označila odlišné a nesprávne uplatňovanie práva Únie v oblasti práva na voľný pohyb za jednu z hlavných prekážok, ktorej občania Únie čelia pri účinnom výkone svojich práv v zmysle práva Únie. Komisia preto oznámila, že má v úmysle prijať opatrenia na uľahčenie voľného pohybu občanov EÚ a ich rodinných príslušníkov, ktorí sú občanmi tretích krajín, prísnym presadzovaním predpisov EÚ vrátane tých, ktoré sa týkajú nediskriminácie, a to propagáciou osvedčených postupov a prehlbovaním znalosti predpisov EÚ a intenzívnejším šírením informácií smerom k občanom EÚ o ich právach v súvislosti s voľným pohybom (opatrenie 15 správy o občianstve EÚ za rok 2010). Okrem toho, Komisia vyzdvihla v správe o občianstve EÚ za rok 2013 s názvom Občania EÚ: vaše práva, vaša budúcnosť potrebu odstrániť administratívne prekážky a zjednodušiť postupy pre občanov Únie, ktorí žijú, pracujú a cestujú v ostatných členských štátoch.
(8)
Komisia v oznámení s názvom Smerom k oživeniu hospodárstva sprevádzanému tvorbou veľkého počtu pracovných miest z 18. apríla 2012 (balík zamestnanosti) uviedla, že má v úmysle predložiť legislatívny návrh (informácie a poradenstvo) s cieľom podporiť mobilných pracovníkov pri výkone ich práv vyplývajúcich zo ZFEÚ a z nariadenia (EÚ) č. 492/2011 a naliehavo vyzvala členské štáty, aby: zvyšovali informovanosť občanov o ich právach vyplývajúcich z právnych predpisov Únie týkajúcich sa antidiskriminácie, rodovej rovnosti a voľného pohybu pracovníkov, zlepšovali prístup k týmto právam a otvárali a umožňovali prístup občanov Únie k pracovným miestam vo verejnom sektore v súlade s právom Únie tak, ako ho vykladá Súdny dvor Európskej únie. V tejto súvislosti sa podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora má obmedzenie prístupu k určitým pracovným miestam vo verejnej službe len na vlastných štátnych príslušníkov členského štátu vykladať reštriktívne a tak, že sa vzťahuje len na pracovné miesta, ktoré zahŕňajú priamu alebo nepriamu účasť na výkone právomocí vyplývajúcich z verejného práva a funkcií zriadených na ochranu všeobecných záujmov štátu alebo iných verejných orgánov.
(9)
Primerané a účinné uplatňovanie a presadzovanie článku 45 ZFEÚ a nariadenia (EÚ) č. 492/2011, ako aj povedomie o právach, sú kľúčovými prvkami ochrany práv pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov a rovnakého zaobchádzania s nimi, zatiaľ čo nedostatočné presadzovanie oslabuje účinnosť predpisov Únie platných v tejto oblasti a ohrozuje práva a ochranu pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov.
(10)
Účinnejšie a jednotnejšie uplatňovanie práv udelených v predpisoch Únie týkajúcich sa voľného pohybu pracovníkov je potrebné aj v záujme riadneho fungovania vnútorného trhu.
(11)
Uplatňovanie a monitorovanie predpisov Únie týkajúcich sa voľného pohybu pracovníkov by sa malo zlepšiť s cieľom zabezpečiť, aby boli pracovníci Únie a ich rodinní príslušníci, ako aj zamestnávatelia, orgány verejnej moci a iné dotknuté osoby lepšie informovaní o právach a povinnostiach súvisiacich s voľným pohybom, s cieľom pomáhať pracovníkom Únie a ich rodinným príslušníkom a chrániť ich pri výkone týchto práv a zároveň bojovať proti tomu, aby orgány verejnej moci a verejní či súkromní zamestnávatelia uvedené predpisy obchádzali. V tejto súvislosti môžu členské štáty zohľadniť aj účinky zvýšenej mobility, akými sú napríklad „únik mozgov“ alebo „únik mládeže“.
(12)
Aby sa zabezpečilo správne uplatňovanie zásadných predpisov Únie týkajúcich sa voľného pohybu pracovníkov a monitorovalo ich dodržiavanie, členské štáty by mali prijať vhodné opatrenia na ochranu pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov vykonávajúcich ich právo na voľný pohyb pred diskrimináciou na základe štátnej príslušnosti a pred akýmikoľvek neodôvodnenými obmedzeniami alebo prekážkami pri výkone tohto práva.
(13)
Na tento účel je vhodné ustanoviť osobitné predpisy na účinné presadzovanie a uľahčovanie lepšieho a jednotnejšieho uplatňovania zásadných predpisov, ktorými sa riadi sloboda pohybu pracovníkov podľa článku 45 ZFEÚ a nariadenia (EÚ) č. 492/2011. Pri presadzovaní tejto základnej slobody by sa mala zohľadniť zásada rovnosti medzi ženami a mužmi a zákaz diskriminácie pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov z akéhokoľvek dôvodu uvedeného v článku 21 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „charta“).
(14)
V uvedenom kontexte by sa pracovníkom Únie a ich rodinným príslušníkom, ktorí boli vystavení diskriminácii na základe štátnej príslušnosti alebo akémukoľvek neodôvodnenému obmedzeniu alebo prekážkam pri výkone svojho práva na voľný pohyb, mala zaručiť skutočná a účinná súdna ochrana. Ak členské štáty ustanovia ako prostriedok právnej nápravy správne konania, mali by zabezpečiť možnosť napadnúť akékoľvek správne rozhodnutie na súde v zmysle článku 47 charty. Pri zohľadnení práva na účinnú právnu ochranu by pracovníci Únie mali byť chránení pred akýmkoľvek nepriaznivým zaobchádzaním alebo následkom v dôsledku sťažnosti alebo konania s cieľom presadiť práva zaručené podľa tejto smernice.
(15)
S cieľom zabezpečiť účinnejšiu mieru ochrany je potrebné oprávniť aj združenia a právnické osoby vrátane sociálnych partnerov na to, aby vstupovali do konaní, a to buď v mene alebo na podporu ktorejkoľvek údajnej obete a s jej súhlasom - podľa toho, ako to určia členské štáty. Tým by nemali byť dotknuté vnútroštátne rokovacie poriadky v súvislosti so zastupovaním a s obranou pred súdom a ďalšie právomoci a kolektívne práva sociálnych partnerov, zástupcov zamestnancov a zamestnávateľov, ako sú napríklad tie, ktoré sa týkajú presadzovania kolektívnych zmlúv prípadne činností v kolektívnom záujme, na základe vnútroštátneho práva alebo praxe. Na účely zabezpečenia účinnej právnej ochrany a bez toho, aby boli dotknuté existujúce mechanizmy kolektívnej ochrany, ktoré sú dostupné pre sociálnych partnerov, a vnútroštátne právo alebo prax, sa členské štáty vyzývajú, aby preskúmali uplatňovanie spoločných zásad pre mechanizmy kolektívneho uplatňovania nárokov na prikázanie zdržania sa určitého konania a na náhradu škody.
(16)
V súlade s judikatúrou Súdneho dvora by vnútroštátne predpisy vzťahujúce sa na lehoty na presadenie práv podľa tejto smernice mali byť stanovené tak, aby nevznikal dôvod predpokladať, že by mohli výkon týchto práv v skutočnosti znemožniť, alebo neúmerne sťažiť.
(17)
Samotná ochrana pred diskrimináciou na základe štátnej príslušnosti by sa posilnila, keby v každom členskom štáte existovali účinné subjekty s vhodnými odbornými znalosťami a s právomocou presadzovať rovnaké zaobchádzanie, analyzovať problémy, ktorým čelia pracovníci Únie a ich rodinní príslušníci, skúmať možné riešenia a poskytovať im osobitnú pomoc. Právomoci týchto subjektov by okrem iného mali zahŕňať poskytovanie nezávislej právnej a/alebo inej pomoci pracovníkom a ich rodinným príslušníkom, ako sú napríklad poskytovanie právneho poradenstva o uplatňovaní relevantných predpisov Únie a vnútroštátnych predpisov vo vzťahu k nim, poskytovanie informácií o postupoch podávania sťažností a pomoci pri ochrane práv pracovníkov a ich rodinných príslušníkov. Môže zahŕňať aj pomoc v súdnych konaniach.
(18)
Každý členský štát by mal sám rozhodnúť, či úlohy podľa tejto smernice majú plniť subjekty uvedené vyššie, alebo či sa tieto úlohy pridelia subjektom, ktoré existujú na národnej úrovni a sledujú podobné ciele, ako napríklad presadzovanie voľného pohybu osôb, implementáciu zásady rovnakého zaobchádzania alebo ochrany individuálnych práv. Ak sa členský štát rozhodne rozšíriť mandát subjektu, ktorý existuje, mal by zabezpečiť aj pridelenie dostatočných zdrojov tomuto existujúcemu subjektu na účinné a primerané plnenie jeho existujúcich a dodatočných úloh. Ak sú úlohy pridelené viac ako jednému subjektu, členské štáty by mali zabezpečiť ich primeranú koordináciu.
(19)
Členské štáty by mali zabezpečiť, aby jeden alebo viac týchto subjektov pôsobilo ako kontaktné miesto a aby spolupracovali a vymieňali si informácie, akými sú napríklad kontaktné údaje všetkých subjektov, prostriedky nápravy a kontaktné údaje združení, organizácií alebo iných právnických osôb, ktoré pracovníkom Únie a ich rodinným príslušníkom poskytujú informácie a služby, s rovnakými kontaktnými miestami v iných členských štátoch. Zoznam kontaktných miest by sa mal sprístupniť verejnosti.
(20)
Členské štáty by mali podporovať spoluprácu medzi subjektmi, ktoré sú určené podľa tejto smernice a existujúcimi informačnými a podpornými službami, ktoré poskytujú sociálni partneri, združenia, organizácie alebo iné relevantné právnické osoby, akými sú organizácie zodpovedné za koordinačné opatrenia podľa nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 883/2004 (5), a prípadne inšpektoráty práce.
(21)
Členské štáty by mali zabezpečiť podporu synergie s existujúcimi informačnými a podpornými nástrojmi na úrovni Únie a na daný účel by mali zabezpečiť, aby existujúce alebo novovytvorené subjekty úzko spolupracovali s existujúcimi informačnými a podpornými službami, ako sú Vaša Európa, SOLVIT, Enterprise Europe Network, miesta jednotného kontaktu a EURES, prípadne vrátane cezhraničných partnerstiev EURES.
(22)
Členské štáty by mali podporovať dialóg so sociálnymi partnermi a príslušnými mimovládnymi organizáciami na účely riešenia problému neodôvodnených obmedzení a prekážok v práve na voľný pohyb alebo rôznych foriem diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, ako aj boja proti nim.
(23)
Členské štáty by mali stanoviť, akým spôsobom sa občanom Únie ako napríklad pracovníkom, študentom, čerstvým absolventom, ako aj zamestnávateľom, sociálnym partnerom a ďalším zainteresovaným stranám, môžu poskytovať ľahko dostupné, relevantné informácie o ustanoveniach tejto smernice a o relevantných ustanoveniach nariadenia (EÚ) č. 492/2011 vrátane informácií o subjektoch určených podľa tejto smernice a o dostupných prostriedkoch nápravy a ochrany. Členské štáty by mali prijať opatrenia na sprístupnenie týchto informácií vo viac ako jednom úradnom jazyku Únie, a to pri zohľadnení požiadaviek trhu práce. Tým by nemali byť dotknuté právne predpisy členských štátov o používaní jazykov. Tieto informácie by sa mohli poskytovať prostredníctvom individuálneho poradenstva a mali by byť ľahko dostupné aj prostredníctvom internetových stránok Vaša Európa a EURES.
(24)
S cieľom uľahčiť presadzovanie práv udelených podľa práva Únie by sa smernica Rady 91/533/EHS (6) mala dôsledne vykonávať a monitorovať.
(25)
Touto smernicou sa ustanovujú minimálne požiadavky, a tým sa členským štátom dáva možnosť zaviesť alebo zachovať priaznivejšie ustanovenia. Členské štáty majú takisto možnosť rozšíriť právomoci organizácií, ktorým boli pridelené úlohy súvisiace s ochranou pracovníkov Únie pred diskrimináciou na základe štátnej príslušnosti tak, aby zahŕňali aj právo na rovnaké zaobchádzanie bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti pre všetkých občanov Únie vykonávajúcich ich právo na voľný pohyb a ich rodinných príslušníkov, ako sa zakotvuje v článku 21 ZFEÚ a v smernici 2004/38/ES. Vykonávanie tejto smernice by nemalo slúžiť na odôvodnenie akéhokoľvek zhoršenia stavu, aký už existuje v každom členskom štáte.
(26)
Účinné vykonávanie tejto smernice znamená, že členské štáty by mali pri prijímaní vhodných opatrení v záujme dodržiavania svojich povinností v zmysle tejto smernice uvádzať odkaz na túto smernicu, alebo tento odkaz uvedú pri úradnom uverejnení vykonávacích opatrení.
(27)
V súlade so spoločným politickým vyhlásením členských štátov a Komisie z 28. septembra 2011 o vysvetľujúcich dokumentoch sa členské štáty zaviazali, že v odôvodnených prípadoch k svojim oznámeniam o transpozičných opatreniach pripoja jeden alebo viacero dokumentov vysvetľujúcich vzťah medzi prvkami smernice a zodpovedajúcimi časťami vnútroštátnych transpozičných nástrojov. V súvislosti s touto smernicou sa zákonodarca domnieva, že zasielanie takýchto dokumentov je odôvodnené.
(28)
Po uplynutí dostatočnej doby vykonávania tejto smernice by Komisia mala vypracovať správu o jej vykonávaní, v ktorej zhodnotí najmä možnosť predložiť akýkoľvek návrh, ktorý je potrebný na to, aby sa zaručilo lepšie presadzovanie práva Únie vzťahujúceho sa na voľný pohyb. V uvedenej správe by sa Komisia mala zamerať na prípadné ťažkosti, ktorým môžu čeliť mladí absolventi, ktorí sa uchádzajú o zamestnanie v celej Únii, ako aj osoby z tretích krajín, ktoré sú s pracovníkmi Únie v manželskom vzťahu.
(29)
V tejto smernici sa dodržiavajú základné práva a zásady uznané v charte, a to najmä sloboda zvoliť si povolanie a právo pracovať, právo na nediskrimináciu, najmä na základe štátnej príslušnosti, právo na kolektívne vyjednávanie a akcie, spravodlivé a primerané pracovné podmienky, právo na slobodu pohybu a pobytu a právo na účinný prostriedok nápravy a spravodlivý súdny proces. Táto smernica sa musí vykonávať v súlade s týmito právami a zásadami.
(30)
V tejto smernici sa rešpektujú rôzne modely trhu práce jednotlivých členských štátov vrátane modelov trhu práce regulovaných kolektívnymi zmluvami.
(31)
Keďže cieľ tejto smernice, a to zaviesť všeobecný spoločný rámec vhodných ustanovení, opatrení a mechanizmov potrebných na lepšie a jednotnejšie uplatňovanie a praktické presadzovanie práv súvisiacich s voľným pohybom pracovníkov, ktoré sa udeľujú v ZFEÚ a nariadením (EÚ) č. 492/2011, nie je možné uspokojivo dosiahnuť na úrovni členských štátov, ale z dôvodov jeho rozsahu a dôsledkov ho možno lepšie dosiahnuť na úrovni Únie, môže Únia prijať opatrenia v súlade so zásadou subsidiarity podľa článku 5 Zmluvy o Európskej únii. V súlade so zásadou proporcionality podľa uvedeného článku táto smernica neprekračuje rámec nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa,
PRIJALI TÚTO SMERNICU:
Článok 1
Predmet úpravy
Táto smernica obsahuje ustanovenia na uľahčenie jednotného uplatňovania a praktického presadzovania práv udelených v článku 45 ZFEÚ a v článkoch 1 až 10 nariadenia (EÚ) č. 492/2011. Táto smernica sa uplatňuje na občanov Únie pri výkone týchto práv a ich rodinných príslušníkov (ďalej len „pracovníci Únie a ich rodinní príslušníci“).
Článok 2
Rozsah pôsobnosti
1. Táto smernica sa uplatňuje na tieto záležitosti, ako sa uvádzajú v článkoch 1 až 10 nariadenia (EÚ) č. 492/2011, v oblasti slobody pohybu pracovníkov:
a)
prístup k zamestnaniu;
b)
podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, zdravie a bezpečnosť pri práci a, v prípade nezamestnanosti pracovníkov Únie, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania;
c)
prístup k sociálnym a daňovým výhodám;
d)
členstvo v odboroch a oprávnenosť stať sa členom orgánov zastupujúcich pracovníkov;
e)
prístup k odbornej príprave;
f)
prístup k bývaniu,
g)
prístup k vzdelávaniu, učňovskej a odbornej príprave pre deti pracovníkov Únie.
h)
pomoc poskytovanú úradmi práce.
2. Rozsah pôsobnosti tejto smernice je totožný s rozsahom pôsobnosti nariadenia (EÚ) č. 492/2011.
Článok 3
Obrana práv
1. Členské štáty zabezpečujú, aby po prípadnom obrátení sa na iné príslušné orgány vrátane zmierovacieho konania, ak sa považuje za vhodné, boli súdne postupy, na účely presadzovania plnenia povinností podľa článku 45 ZFEÚ a článkov 1 až 10 nariadenia (EÚ) č. 492/2011, dostupné všetkým pracovníkom Únie a ich rodinným príslušníkom, ktorí sa domnievajú, že boli alebo sú vystavení neodôvodneným obmedzeniam a prekážkam v ich práve na voľný pohyb, alebo sa cítia poškodení v dôsledku neuplatnenia zásady rovnakého zaobchádzania na nich, a to aj po skončení vzťahu, v rámci ktorého malo dôjsť k obmedzeniu a prekážke alebo k diskriminácii.
2. Členské štáty zabezpečujú, aby združenia, organizácie vrátane sociálnych partnerov alebo iné právnické osoby, ktoré v súlade s kritériami stanovenými v ich vnútroštátnom práve, zaužívanými v praxi alebo stanovenými v kolektívnych zmluvách, majú legitímny záujem na zaistení toho, aby sa táto smernica dodržiavala, mohli v mene alebo na podporu pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov a s ich súhlasom vstupovať do akéhokoľvek súdneho konania a/alebo správneho konania, ktoré zabezpečia presadzovanie práv uvedených v článku 1.
3. Odsek 2 sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté prípadné iné právomoci a kolektívne práva sociálnych partnerov, zástupcov zamestnancov a zamestnávateľov vrátane práva na iniciovanie konania v kolektívnom záujme podľa vnútroštátneho práva alebo praxe.
4. Odsek 2 sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne procesné pravidlá v súvislosti so zastupovaním a obranou v súdnych konaniach.
5. Odseky 1 a 2 tohto článku sa uplatňujú bez toho, aby boli dotknuté vnútroštátne predpisy týkajúce sa lehôt na presadzovanie práv uvedených v článku 1. Tieto vnútroštátne lehoty však nesmú znemožňovať alebo nadmerne sťažovať výkon týchto práv.
6. Členské štáty zavedú do svojich vnútroštátnych právnych systémov také opatrenia, ktoré sú potrebné na ochranu pracovníkov Únie pred akýmkoľvek nepriaznivým zaobchádzaním alebo nepriaznivými následkami, ktoré sú reakciou na sťažnosť alebo právne konanie zamerané na presadenie dodržania práv uvedených v článku 1.
Článok 4
Subjekty na podporu rovnakého zaobchádzania a podporu pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov
1. Každý členský štát určí jednu alebo viac štruktúr alebo subjektov (ďalej len „subjekty“) na účely presadzovania, analýzy, monitorovania a podpory rovnakého zaobchádzania s pracovníkmi Únie a ich rodinnými príslušníkmi bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, bez neodôvodnených obmedzení alebo prekážok súvisiacich s ich právom na voľný pohyb, a stanovia potrebné opatrenia na ich riadne fungovanie. Tieto subjekty môžu byť súčasťou existujúcich subjektov, ktoré plnia podobné ciele na vnútroštátnej úrovni.
2. Členské štáty zabezpečujú, aby právomoci týchto subjektov zahŕňali:
a)
poskytovanie alebo zabezpečenie poskytovania nezávislej právnej a/alebo inej pomoci pracovníkom Únie a ich rodinným príslušníkom bez toho, aby boli dotknuté ich práva a práva združení, organizácií a ďalších právnych subjektov uvedených v článku 3;
b)
vykonávanie činností ako kontaktné miesto v styku s rovnakými kontaktnými miestami v iných členských štátoch na účely spolupráce a výmeny relevantných informácií;
c)
vedenie alebo zadávanie nezávislých prieskumov a analýz v súvislosti s neodôvodnenými obmedzeniami alebo prekážkami výkonu práva na voľný pohyb alebo s diskrimináciou na základe štátnej príslušnosti pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov;
d)
zabezpečovanie uverejňovania nezávislých správ a vypracúvanie odporúčaní k akejkoľvek otázke súvisiacej s takýmito obmedzeniami a prekážkami alebo diskrimináciou;
e)
uverejňovanie relevantných informácií o uplatňovaní predpisov Únie vzťahujúcich sa na voľný pohyb pracovníkov na vnútroštátnej úrovni.
Vo vzťahu k prvému pododseku písm. a) ak subjekty poskytujú pomoc v rámci súdnych konaní, táto pomoc je pre osoby, ktoré nemajú dostatočné prostriedky, v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou bezplatná.
3. Členské štáty oznámia Komisii názvy a kontaktné údaje kontaktných miest, ako aj všetky ich aktualizácie alebo zmeny. Komisia vedie zoznam kontaktných miest a poskytuje ho členským štátom.
4. Členské štáty zabezpečujú, aby existujúce alebo novovytvorené subjekty boli informované o informačných a podporných službách, ktoré existujú na úrovni Únie, ako napríklad Vaša Európa, SOLVIT, EURES, Enterprise Europe Network a miesta jednotného kontaktu, a aby boli schopné ich využívať a spolupracovať s nimi.
5. Ak sú úlohy uvedené v odseku 2 pridelené viac ako jednému subjektu, členské štáty zabezpečia primeranú koordináciu uvedených úloh.
Článok 5
Dialóg
Členské štáty podporujú dialóg so sociálnymi partnermi a s príslušnými mimovládnymi organizáciami, ktoré majú v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou legitímny záujem prispievať v záujme podpory zásady rovnakého zaobchádzania k boju proti neodôvodneným obmedzeniam a prekážkam v súvislosti s právom pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov na voľný pohyb a proti ich diskriminácii na základe štátnej príslušnosti.
Článok 6
Prístup k informáciám a ich šírenie
1. Členské štáty zabezpečujú, aby dotknuté osoby, predovšetkým pracovníci Únie a zamestnávatelia Únie, boli na celom ich území všetkými vhodnými prostriedkami upozorňovaní na ustanovenia prijaté podľa tejto smernice a podľa článkov 1 až 10 nariadenia (EÚ) č.492/2011.
2. Členské štáty poskytujú vo viac ako jednom úradnom jazyku inštitúcií Únie informácie o právach týkajúcich sa voľného pohybu pracovníkov vyplývajúcich z právnych predpisov Únie, ktoré sú jasné, bezplatné, ľahko dostupné, komplexné a aktualizované. Tieto informácie by mali byť ľahko dostupné aj prostredníctvom internetových stránok Vaša Európa a EURES.
Článok 7
Minimálne požiadavky
1. Členské štáty môžu zaviesť alebo zachovať ustanovenia, ktoré sú pre ochranu zásady rovnakého zaobchádzania priaznivejšie ako ustanovenia stanovené v tejto smernici.
2. Členské štáty môžu ustanoviť, aby právomoci subjektov uvedených v článku 4 tejto smernice týkajúce sa presadzovania, analýzy, monitorovania a podpory rovnakého zaobchádzania s pracovníkmi Únie a ich rodinnými príslušníkmi bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti zahŕňali aj právo na rovnaké zaobchádzanie bez diskriminácie na základe štátnej príslušnosti pre všetkých občanov Únie vykonávajúcich ich práva na voľný pohyb a ich rodinných príslušníkov v súlade s článkom 21 ZFEÚ a smernicou 2004/38/ES.
3. Vykonávanie tejto smernice nie je za žiadnych okolností dostatočným dôvodom na zníženie úrovne ochrany pracovníkov Únie a ich rodinných príslušníkov v oblastiach, na ktoré sa táto smernica uplatňuje, bez toho, aby bolo dotknuté právo členských štátov reagovať na zmeny situácie prijatím zákonov, iných právnych predpisov a správnych ustanovení, ktoré sa líšia od tých, ktoré sú platné 20. mája 2014 za predpokladu, že sú splnené ustanovenia tejto smernice.
Článok 8
Transpozícia
1. Členské štáty uvedú do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do 21. mája 2016 Komisii bezodkladne oznámia znenie týchto ustanovení.
Členské štáty uvedú priamo v prijatých ustanoveniach alebo pri ich úradnom uverejnení odkaz na túto smernicu. Podrobnosti o odkaze upravia členské štáty.
2. Členské štáty oznámia Komisii znenie hlavných ustanovení vnútroštátnych právnych predpisov, ktoré prijmú v oblasti pôsobnosti tejto smernice.
Článok 9
Správa
Komisia do 21. novembra 2018 predloží Európskemu parlamentu, Rade a Európskemu hospodárskemu a sociálnemu výboru správu o vykonávaní tejto smernice s cieľom navrhnúť prípadné potrebné zmeny.
Článok 10
Nadobudnutie účinnosti
Táto smernica nadobúda účinnosť dvadsiatym dňom nasledujúcim po jej uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Článok 11
Adresáti
Táto smernica je určená členským štátom.
V Štrasburgu 16. apríla 2014