PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1355/2014
ze dne 17. prosince 2014,
kterým se mění nařízení (ES) č. 391/2009 s ohledem na přijetí určitých předpisů a souvisejících změn některých úmluv a protokolů Mezinárodní námořní organizací (IMO)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009 ze dne 23. dubna 2009, kterým se stanoví společná pravidla a normy pro subjekty pověřené inspekcemi a prohlídkami lodí (1), a zejména na čl. 13 odst. 2 uvedeného nařízení,
v souladu s postupem kontroly shody stanoveným v článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002, kterým se zřizuje Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu s čl. 5 odst. 1 nařízení (ES) č. 2099/2002 spolupracují členské státy s Komisí, aby podle potřeby definovaly společný postoj nebo přístup na příslušných mezinárodních fórech s cílem snížit nebezpečí konfliktu mezi námořními předpisy Společenství a mezinárodními právními nástroji.
(2)
Nařízení (ES) č. 391/2009 tvoří spolu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2009/15/ES (3) jeden ucelený soubor právních předpisů, který činnosti uznaných subjektů upravuje komplexně a v souladu s týmiž zásadami a definicemi. Jak je stanoveno v čl. 3 odst. 2 směrnice 2009/15/ES, pokud se členský stát rozhodne ve vztahu k lodím plujícím pod jeho vlajkou udělit oprávnění subjektu, aby jeho jménem prováděl inspekce a prohlídky v souvislosti se zákonnými osvědčeními, svěří tyto povinnosti jedině uznanému subjektu, jímž se podle čl. 2 písm. g) uvedené směrnice rozumí subjekt uznaný v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009. Soubor pravidel, na jejichž základě jsou dotčené subjekty uznávány, má tudíž dopad na oba akty.
(3)
Termínem „mezinárodní úmluvy“, jak je definován v čl. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 391/2009, se rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (dále jen „úmluva SOLAS“) s výjimkou kapitoly XI-2 přílohy, Mezinárodní úmluva o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 (dále jen „úmluva o nákladové značce“) a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (dále jen „úmluva MARPOL“), včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, v platném znění.
(4)
Shromáždění organizace IMO na svém 28. zasedání přijalo předpis pro provádění nástrojů IMO (předpis III), jak je uvedeno v rezoluci IMO A.1070(28) ze dne 4. prosince 2013, a změny úmluvy o nákladové značce mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky, jak je uvedeno v rezoluci IMO A.1083(28) ze dne 4. prosince 2013.
(5)
Výbor pro ochranu mořského prostředí organizace IMO (MEPC) na svém 66. zasedání přijal změny protokolu z roku 1978 k úmluvě MARPOL, jak je uvedeno v usnesení MEPC.246(66) ze dne 4. dubna 2014, a protokolu z roku 1997 k úmluvě MARPOL (ve znění upraveném protokolem z roku 1978), jak je uvedeno v usnesení MEPC.247(66) ze dne 4. dubna 2014, mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky.
(6)
Výbor pro námořní bezpečnost organizace IMO (MSC) na svém 93. zasedání přijal změny protokolu k úmluvě SOLAS, jak je uvedeno v usnesení MSC.366(93) ze dne 22. května 2014, a protokolu z roku 1988 k úmluvě o nákladové značce, jak je uvedeno v usnesení MSC.375(93) ze dne 22. května 2014, mající za cíl učinit předpis III závazným spolu se systémem auditu přidružených států vlajky.
(7)
Výbor MEPC na svém 65. zasedání a výbor MSC na svém 92. zasedání přijaly předpis organizace IMO pro uznané subjekty (dále jen „předpis RO“), jak je uvedeno v usnesení MSC.349(92) ze dne 21. června 2013.
(8)
Výbor MEPC na svém 65. zasedání přijal změny protokolu z roku 1978 k úmluvě MARPOL mající za cíl učinit předpis RO závazným, jak je uvedeno v usnesení MEPC.238(65) ze dne 17. května 2013.
(9)
Výbor MSC na svém 92. zasedání přijal změny úmluvy SOLAS a protokolu z roku 1988 k úmluvě o nákladové značce mající za cíl učinit předpis RO závazným, jak je uvedeno v usneseních MSC.350(92) a MSC.356(92) ze dne 21. června 2013.
(10)
Očekává se tedy, že předpis III a předpis RO vstoupí v platnost v období mezi 1. lednem 2015 a 1. lednem 2018, v souladu s platnými předpisy týkajícími se přijímání, ratifikace a vstupu v platnost změn jednotlivých úmluv v rámci organizace IMO.
(11)
Dne 13. května 2013 přijala Rada rozhodnutí Rady 2013/268/EU (4). V souladu s článkem 5 uvedeného rozhodnutí Rada zmocnila členské státy, aby vyjádřily svůj souhlas s tím, že v zájmu Unie a s výhradou prohlášení uvedeného v příloze daného rozhodnutí budou vázány změnami uvedenými ve 4. až 9. bodě odůvodnění tohoto nařízení.
(12)
Prohlášení připojené k rozhodnutí Rady 2013/268/EU uvádí, že členské státy zastávají názor, že předpis III a předpis RO obsahují soubor minimálních požadavků, které mohou státy podle potřeby vypracovat a zdokonalit s cílem zvýšit námořní bezpečnost a ochranu životního prostředí.
(13)
Uvádí rovněž, že žádné ustanovení uvedených předpisů nelze vykládat v tom smyslu, že by jakýmkoli způsobem omezovalo plnění povinností členského státu podle práva Unie, které se týkají definice „zákonných osvědčení“ a „osvědčení o třídě“, rozsahu povinností a kritérií stanovených pro uznané subjekty a povinností Evropské komise při uznávání a posuzování uznaných subjektů a případném ukládání nápravných opatření nebo sankcí těmto subjektům. Totéž prohlášení uvádí, že v případě auditu IMO členské státy stanoví, že by měl být ověřován pouze soulad s těmi ustanoveními příslušných mezinárodních úmluv, která byla členskými státy přijata, a to i s ohledem na podmínky tohoto prohlášení.
(14)
V právním řádu Unie zahrnuje oblast působnosti nařízení (ES) č. 391/2009 a směrnice 2009/15/ES odkazy na „mezinárodní úmluvy“, jak jsou popsány v 3. bodě odůvodnění. V rámci těchto ustanovení se změny úmluv organizace IMO automaticky stávají součástí práva Unie ve chvíli, kdy vstoupí v platnost na mezinárodní úrovni, včetně souvisejících předpisů závazné povahy, jakými jsou předpis III a předpis RO, které tudíž tvoří součást nástrojů organizace IMO příslušných k uplatňování nařízení (ES) č. 391/2009.
(15)
Z působnosti námořních předpisů Unie mohou být nicméně v souladu s postupem kontroly shody vyňaty změny mezinárodních úmluv, pokud splňují alespoň jedno ze dvou kritérií stanovených v čl. 5 odst. 2 nařízení (ES) č. 2099/2002.
(16)
Komise posoudila změny úmluv IMO v souladu s článkem 5 nařízení (ES) č. 2099/2002 a rozhodla, že mezi předpisem III a předpisem RO na jedné straně a nařízením (ES) č. 391/2009 a směrnicí 2009/15/ES na straně druhé existuje řada rozporů.
(17)
Za prvé, část 2 odst. 16.1 předpisu III stanoví minimální seznam zdrojů a postupů, které státy vlajky musí vytvořit, včetně poskytnutí administrativních pokynů týkajících se mimo jiné osvědčení o třídě lodi, které vyžaduje stát vlajky za účelem prokázání shody s požadavky na konstrukci, mechanické a elektrické vybavení nebo s jinými požadavky stanovenými mezinárodní úmluvou, již se stát vlajky jako smluvní strana zavázal dodržovat, nebo s požadavkem stanoveným vnitrostátními právními předpisy státu vlajky. Jak je však podrobně vysvětleno ve 21. bodě odůvodnění, právo Unie rozlišuje mezi zákonným osvědčením a osvědčením o třídě. Osvědčení o třídě jsou dokumenty soukromé povahy, nikoli akty státu vlajky, a nejsou ani vydávány jeho jménem. Toto ustanovení předpisu III ve skutečnosti odkazuje na kapitolu II-1, část A-1, předpis 3-1 úmluvy SOLAS, která stanoví, že lodi mají být projektovány, stavěny a udržovány v souladu s požadavky klasifikační společnosti, která je uznána orgány v souladu s ustanoveními předpisu XI-1/1, na konstrukci a mechanické a elektrické vybavení. 1. Úmluva SOLAS jako předmět tohoto požadavku jasně uvádí loď nebo její právní zastoupení vůči státu vlajky. Vystupuje-li navíc uznaný subjekt jako klasifikační společnost, vydává osvědčení o třídě lodi v souladu s vlastními pravidly, postupy, podmínkami a soukromými smluvními ujednáními, jichž stát vlajky není smluvní stranou. Toto ustanovení předpisu III je tudíž v rozporu s tím, jak jsou činnosti související se statusem a třídou vymezeny ve stávajících právních předpisech EU.
(18)
Za druhé, část 2 odst. 18.1 předpisu III vyžaduje, aby stát vlajky určil, zda má uznaný subjekt odpovídající zdroje, pokud jde o technické, řídicí a výzkumné kapacity, k tomu, aby dokázal plnit svěřené povinnosti, a to „pouze ve vztahu k plavidlům, která jsou oprávněna plout pod jeho vlajkou“. Podle práva Unie je tento aspekt naproti tomu upraven v podobě požadavku, který je třeba splnit za účelem uznání, uvedeného jako kritérium A.3 v příloze I nařízení (ES) č. 391/2009 ve vztahu k celému loďstvu v příslušné třídě dotčeného subjektu, bez rozlišování na základě státu vlajky. Pokud by bylo výše uvedené ustanovení předpisu III začleněno do práva Unie, omezilo by použití kritéria A.3 přílohy I nařízení (ES) č. 391/2009 týkajícího se činnosti uznaných subjektů pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států, což je v rozporu s platnými požadavky.
(19)
Za třetí, část 2 odst. 19 předpisu III zavádí ustanovení zakazující, aby stát vlajky udílel svým uznaným subjektům pravomoc klást na plavidla jiná než ta, která jsou oprávněna plout pod jeho vlajkou, jakékoli požadavky týkající se mimo jiné jejich pravidel, požadavků či postupů v souvislosti s klasifikací. Podle směrnice 2009/15/ES může členský stát udělit subjektu oprávnění, aby jednal jeho jménem v souvislosti se zákonnými osvědčeními pro jeho příslušné loďstvo, pouze pokud je daný subjekt uznán a za tímto účelem monitorován v souladu s nařízením (ES) č. 391/2009. Podle tohoto rámce musí uznané subjekty jako takové splňovat určité požadavky, které se týkají příslušných činností ve vztahu ke klasifikované třídě, bez ohledu na stát vlajky. To se týká většiny kritérií stanovených v příloze I nařízení (ES) č. 391/2009 i dalších povinností, zejména těch, jež jsou stanoveny v čl. 10 odst. 4 uvedeného nařízení. Pokud by bylo výše uvedené ustanovení předpisu III začleněno do práva Unie, omezilo by použití stávajících požadavků týkajících se činnosti uznaných subjektů, jež je třeba splnit za účelem uznání, stanovených v nařízení (ES) č. 391/2009, mimo jiné pokud je možné je označit za pravidla, požadavky a postupy, pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států.
(20)
Za čtvrté, část 2 oddíl 1.1 předpisu RO definuje „uznaný subjekt“ jako subjekt, jehož posouzení provádí stát vlajky a který splňuje požadavky části 2 předpisu RO. Naproti tomu čl. 2 písm. e) nařízení (ES) č. 391/2009 stanoví, že uznaným subjektem se rozumí „subjekt uznaný v souladu s tímto nařízením“. Na základě posouzení Komise uvedeného v 21. až 23. bodě odůvodnění lze říci, že několik ustanovení části 2 předpisu RO je neslučitelných s nařízením (ES) č. 391/2009. Uznaný subjekt, jak je definován v předpisu RO, by tudíž nesplňoval všechny požadavky stanovené nařízením (ES) č. 391/2009, a neodpovídal by tak definici uznaného subjektu podle práva Unie.
(21)
Za páté, část 2 oddíl 1.3 předpisu RO definuje „vydávání zákonného osvědčení a poskytování služeb“ jako jedinou kategorii činností, kterou je uznaný subjekt oprávněn jménem státu vlajky vykonávat a která zahrnuje vydávání osvědčení souvisejících se zákonnými požadavky i požadavky ohledně třídy. Naproti tomu definice uvedené v čl. 2 písm. g) a i) nařízení (ES) č. 391/2009 jasně rozlišují mezi „zákonnými osvědčeními“, což jsou osvědčení vydaná státem vlajky nebo jeho jménem v souladu s mezinárodními úmluvami, a „osvědčeními o třídě“, což jsou doklady vydané uznaným subjektem jakožto klasifikační společností, které osvědčují způsobilost lodě k určitému použití nebo službě v souladu s pravidly a postupy stanovenými a zveřejněnými zmíněným uznaným subjektem. Z toho vyplývá, že podle práva Unie se zákonná osvědčení a osvědčení o třídě liší a mají různý charakter. Konkrétněji - zákonná osvědčení jsou veřejná, zatímco osvědčení o třídě jsou soukromá a vydává je klasifikační společnost v souladu s vlastními pravidly, postupy a podmínkami. Z toho vyplývá, že osvědčení o klasifikaci vydávaná plavidlům uznanými subjekty s cílem potvrdit dodržení pravidel a postupů klasifikace, a to i tehdy, pokud je ověřuje stát vlajky jako důkaz o dodržení ustanovení kapitoly II-I, části A-1, předpisu 3-1 úmluvy SOLAS, jsou dokumenty výhradně soukromé povahy, nejedná se tedy o akty státu vlajky, ani nejsou vydávána jeho jménem. V předpisu RO se o „vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb“ soustavně hovoří jako o činnosti, kterou uznaný subjekt provádí „jménem členského státu“, což odporuje právnímu rozlišení, které je zakotveno v právu Unie. Bez ohledu na tento rozpor vyplývá z tohoto ustanovení předpisu RO - pokud by bylo přijato jako závazná součást právního řádu Unie - zjevné riziko, že požadavky obsažené v nařízení (ES) č. 391/2009, které je třeba splnit za účelem uznání a které se týkají veškeré činnosti subjektu bez ohledu na stát vlajky, již nebude možné v rámci EU prosazovat.
(22)
Za šesté, část 2 oddíl 3.9.3.1 předpisu RO stanoví mechanismus spolupráce mezi uznanými subjekty výhradně v rámci stanoveném státem vlajky za účelem standardizace postupů souvisejících s vydáváním zákonných osvědčení nebo se službami poskytovanými jménem státu vlajky, zatímco část 2 oddíl 3.9.3.2 týchž předpisů zavádí rámec stanovený státem vlajky nebo „skupinou států vlajky“ s cílem regulovat spolupráci mezi jeho či jejich uznanými subjekty týkající se technických aspektů a aspektů souvisejících s bezpečností při „vydávání zákonných osvědčení a poskytování služeb lodím […] jménem uvedeného státu či států vlajky“. Naproti tomu podle práva Unie se spolupráce mezi uznanými subjekty řídí čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009, který stanoví, že uznané subjekty provádějí vzájemné konzultace, aby zachovaly rovnocennost a směrovaly k harmonizaci svých pravidel a postupů a jejich uplatňování, a stanoví rámec pro vzájemné uznávání osvědčení o třídě pro materiál, vybavení a součásti ve vhodných případech. Tyto dva postupy spolupráce podle čl. 10 odst. 1 se týkají soukromých činností uznaných subjektů vystupujících jako klasifikační společnosti, a tudíž platí bez rozlišování na základě státu vlajky. Pokud by byly mechanismy spolupráce stanovené v předpisu RO začleněny do práva Unie, znamenalo by to omezení působnosti rámce pro spolupráci stanoveného nařízením (ES) č. 391/2009 týkajícího se činnosti uznaných subjektů pouze na plavidla plující pod vlajkou členských států, což je v rozporu s platnými požadavky.
(23)
Za sedmé, část 2 oddíl 3.9.3.3 předpisu RO je totožný s částí 2 odst. 19 předpisu III, a proto se tohoto ustanovení předpisu RO rovněž týkají úvahy vysvětlené v 19. bodě odůvodnění.
(24)
Žádné z ustanovení předpisu III ani předpisu RO by nemělo nijak omezovat oprávnění Unie stanovit v souladu se Smlouvami a mezinárodním právem vhodné podmínky pro udělování uznání subjektům, které si přejí získat od členských států oprávnění k provádění činností v oblasti prohlídek lodí a udělování osvědčení jménem členských států, za účelem dosažení cílů Unie, zejména zvýšení námořní bezpečnosti a ochrany životního prostředí.
(25)
Režim vzájemného uznávání osvědčení o třídě pro materiál, vybavení a součásti stanovené v čl. 10 odst. 1 nařízení (ES) č. 391/2009 je vymahatelné pouze v Unii ve vztahu k plavidlům plujícím pod vlajkou některého členského státu. Pokud jde o zahraniční plavidla, uznávání dotčených osvědčení zůstává na rozhodnutí příslušného státu vlajky, který není členem EU, při výkonu jeho výhradní pravomoci, zejména podle Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu.
(26)
Na základě svého hodnocení dospěla Komise k závěru, že ustanovení předpisu III a předpisu RO uvedená v předchozích bodech odůvodnění jsou neslučitelná s nařízením (ES) č. 391/2009 a měla by být z působnosti uvedeného nařízení vyloučena. Ustanovení čl. 2 písm. b) nařízení (ES) č. 391/2009 by mělo být odpovídajícím způsobem změněno.
(27)
Protože předpis RO vstupuje v platnost dnem 1. ledna 2015, mělo by toto nařízení vstoupit v platnost co nejdříve po datu svého vyhlášení.
(28)
Výbor pro námořní bezpečnost a zabránění znečištění z lodí (COSS) k opatřením uvedeným v tomto nařízení stanovisko nevydal. Považovalo se za nezbytné přijmout prováděcí akt a předseda předal návrh prováděcího aktu odvolacímu výboru k dalšímu projednání. Ustanovení tohoto nařízení jsou v souladu se stanoviskem odvolacího výboru,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
V článku 2 nařízení (ES) č. 391/2009 se písmeno b) nahrazuje tímto:
„b)
‚mezinárodními úmluvami‘ se rozumějí Mezinárodní úmluva o bezpečnosti lidského života na moři ze dne 1. listopadu 1974 (dále jen ‚úmluva SOLAS 74‘) s výjimkou kapitoly XI-2 přílohy, Mezinárodní úmluva o nákladové značce ze dne 5. dubna 1966 a Mezinárodní úmluva o zabránění znečištění z lodí ze dne 2. listopadu 1973 (dále jen ‚úmluva MARPOL‘), včetně protokolů a změn těchto úmluv a souvisejících předpisů, které jsou závazné ve všech členských státech, s výjimkou části 2 odstavců 16.1, 18.1 a 19 předpisu pro provádění nástrojů IMO a části 2 oddílů 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 a 3.9.3.3 předpisu pro uznané subjekty organizace IMO, v jejich platném znění.“
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2015.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. prosince 2014.
VYKONÁVACIE NARIADENIE KOMISIE (EÚ) č. 1355/2014
zo 17. decembra 2014,
ktorým sa mení nariadenie (ES) č. 391/2009, pokiaľ ide o prijatie určitých kódexov a s tým súvisiacich zmien určitých dohovorov a protokolov Medzinárodnou námornou organizáciou (IMO)
(Text s významom pre EHP)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
so zreteľom na nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 391/2009 z 23. apríla 2009 o spoločných pravidlách a normách pre organizácie vykonávajúce inšpekcie a prehliadky lodí (1), a najmä na jeho článok 13 ods. 2,
Konajúc v súlade s postupom kontroly zhody stanoveným v článku 5 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2099/2002, ktorým sa ustanovuje Výbor pre bezpečnosť na mori a pre zabránenie znečisťovania z lodí (COSS) (2),
keďže:
(1)
Podľa článku 5 ods. 1 nariadenia (ES) č. 2099/2002 členské štáty a Komisia spolupracujú, aby bol v prípade potreby stanovený spoločný postoj alebo prístup na príslušných medzinárodných fórach z hľadiska zníženia rizika kolízie medzi právnymi predpismi Spoločenstva v oblasti námornej dopravy a medzinárodnými nástrojmi.
(2)
Nariadenie (ES) č. 391/2009 predstavuje spolu so smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/15/ES (3) jeden ucelený právny predpis, v ktorom sú činnosti uznaných organizácií upravené jednotne podľa rovnakých zásad a definícií. Podľa článku 3 ods. 2 smernice 2009/15/ES, ak sa členský štát vzhľadom na lode plávajúce pod jeho vlajkou rozhodne udeliť organizáciám oprávnenie vykonávať v jeho mene inšpekcie a prehliadky týkajúce sa štatutárnych osvedčení, týmito povinnosťami poverí len uznané organizácie, čo podľa článku 2 písm. g) uvedenej smernice, znamená organizáciu uznanú v súlade s nariadením (ES) č. 391/2009. Preto má súbor pravidiel, na základe ktorých sú uvedené organizácie uznané, vplyv na obidva právne akty.
(3)
Pojem „medzinárodné dohovory“ je vymedzený v článku 2 písm. b) nariadenia (ES) č. 391/2009 ako Medzinárodný dohovor o bezpečnosti ľudského života na mori z 1. novembra 1974 (dohovor SOLAS) s výnimkou kapitoly XI-2 prílohy k nemu, Medzinárodný dohovor o nákladovej značke z 5. apríla 1966 a Medzinárodný dohovor o zabránení znečisťovaniu z lodí z 2. novembra 1973 (dohovor MARPOL) spolu s ich príslušnými protokolmi a zmenami a doplneniami a súvisiacimi záväznými kódexmi vo všetkých členských štátoch v ich aktuálnom znení.
(4)
Zhromaždenie IMO schválilo na svojom 28. zasadnutí kódex na vykonávanie nástrojov IMO (kódex III) uvedený v rezolúcii IMO A.1070 (28) zo 4. decembra 2013, ako aj zmeny Medzinárodného dohovoru o nákladovej značke, s cieľom zabezpečiť, aby sa kódex III spolu so súvisiacim systémom auditu vlajkového štátu stali povinnými, ako sa uvádza v rezolúcii IMO A.1083 (28) zo 4. decembra 2013.
(5)
Výbor IMO pre ochranu morského prostredia (MEPC) schválil na svojom 66. zasadnutí zmeny protokolu z roku 1978 k dohovoru MARPOL uvedené v rezolúcii MEPC.246(66) zo 4. apríla 2014 a protokolu z roku 1997 k dohovoru MARPOL v znení upravenom protokolom z roku 1978, ktorý sa k nemu vzťahuje, ako sa uvádza v rezolúcii MEPC.247(66) zo 4. apríla 2014, s cieľom zabezpečiť, aby sa kódex III spolu so súvisiacim systémom auditu vlajkového štátu stali povinnými.
(6)
Výbor IMO pre námornú bezpečnosť (MSC) schválil na svojom 93. zasadnutí zmeny k dohovoru SOLAS uvedené v rezolúcii MEPC.366(93) z 22. mája 2014 a protokolu z roku 1988 k Medzinárodnému dohovoru o nákladovej značke, ako sa uvádza v rezolúcii MEPC.375(93) z 22. mája 2014, s cieľom zabezpečiť, aby sa kódex III spolu so súvisiacim systémom auditu vlajkového štátu stali povinnými.
(7)
Výbor IMO pre ochranu morského prostredia na svojom 65. zasadnutí a Výbor IMO pre námornú bezpečnosť na svojom 92. zasadnutí schválili kódex IMO pre uznané organizácie (kódex RO), ako sa uvádza v rezolúcii MSC.349(92) z 21. júna 2013.
(8)
MEPC schválil na svojom 65. zasadnutí zmeny protokolu z roku 1978 k dohovoru MARPOL s cieľom zabezpečiť, aby sa kódex RO stal povinným, ako je stanovené v rezolúcii MEPC.238(65) zo 17. mája 2013.
(9)
MSC schválil na svojom 92. zasadnutí zmeny dohovoru SOLAS a protokolu z roku 1988 k Medzinárodnému dohovoru o nákladovej značke s cieľom zabezpečiť, aby sa kódex RO stal povinným, ako je stanovené v rezolúcii MSC.350(92) a v rezolúcii MSC.356(92) z 21. júna 2013.
(10)
Preto sa očakáva, že kódex III a kódex RO nadobudnú účinnosť v období od 1. januára 2015 do 1. januára 2018 v súlade s platnými pravidlami pre prijatie, ratifikáciu a nadobudnutie účinnosti zmien každého z príslušných dohovorov IMO.
(11)
Dňa 13. mája 2013 prijala Rada rozhodnutie Rady 2013/268/EÚ (4). V súlade s článkom 5 uvedeného rozhodnutia poverila Rada členské štáty, aby vyjadrili svoj súhlas s tým, že budú viazané, v záujme Únie a s výhradou vyhlásenia uvedeného v prílohe k uvedenému rozhodnutiu, zmenami uvedenými v odôvodneniach 4 až 9 tohto nariadenia.
(12)
Ako sa uvádza vo vyhlásení v prílohe k rozhodnutiu 2013/268/EÚ, členské štáty sa domnievajú, že kódex III a kódex RO obsahuje súbor minimálnych požiadaviek, ktoré jednotlivé štáty môžu podľa potreby rozpracovať a zlepšiť s cieľom zvýšiť námornú bezpečnosť a ochranu životného prostredia.
(13)
Takisto sa tam uvádza, že žiadne ustanovenie kódexu III a kódexu RO sa nesmie vykladať ako akékoľvek obmedzenie ani ohraničenie plnenia povinností členských štátov podľa práva Únie, pokiaľ ide o vymedzenie pojmov „štatutárne osvedčenia“ a „osvedčenia o triede“, rozsah povinností a kritérií stanovených pre uznané organizácie a povinnosti, ktoré Európskej komisii vyplývajú pri uznávaní organizácií, ich posudzovaní a prípadne ukladaní nápravných opatrení alebo sankcií uznaným organizáciám. V tom istom vyhlásení sa uvádza, že v prípade auditu IMO, členské štáty vyhlasujú, že by sa mal overiť súlad len s tými ustanoveniami medzinárodných dohovorov, ktoré členské štáty prijali, vrátane podmienok tohto vyhlásenia.
(14)
V právnom poriadku Únie sú v rozsahu pôsobnosti nariadenia (ES) č. 391/2009, ako aj smernice 2009/15/ES, zahrnuté odkazy na „medzinárodné dohovory“, ako sa uvádza v odôvodnení 3. V tomto rámci sa zmeny dohovorov IMO automaticky začleňujú do práva Únie v čase, keď nadobudnú účinnosť na medzinárodnej úrovni, vrátane príslušných právne záväzných kódexov, ako napríklad kódexu III a kódexu RO, ktoré sú z tohto dôvodu súčasťou nástrojov IMO relevantných pre uplatňovanie nariadenia (ES) č. 391/2009.
(15)
Zmeny medzinárodných dohovorov však môžu byť vylúčené z rozsahu pôsobnosti právnych predpisov Únie v oblasti námornej dopravy v súlade s postupmi kontroly zhody, pokiaľ spĺňajú aspoň jedno z dvoch kritérií stanovených v článku 5 ods. 2 nariadenia (ES) č. 2099/2002.
(16)
Komisia vyhodnotila zmeny dohovorov IMO v súlade s článkom 5 nariadenia (ES) č. 2099/2002 a stanovila, že medzi kódexom III a kódexom RO na jednej strane a nariadením (ES) č. 391/2009 a smernicou 2009/15/ES na strane druhej existuje niekoľko rozdielov.
(17)
Po prvé, v odseku 16.1 časti 2 kódexu III sa stanovuje minimálny zoznam zdrojov a procesov, ktoré vlajkové štáty musia vytvoriť, vrátane poskytovania administratívnych pokynov vzťahujúcich sa okrem iného na osvedčenia o triedach lodí požadované vlajkovým štátom s cieľom preukázať súlad so štrukturálnymi, mechanickými, elektrickými a/alebo inými požiadavkami medzinárodného dohovoru, ktorého je daný vlajkový štát zmluvnou stranou, alebo požiadavky vnútroštátnych predpisov daného vlajkového štátu. Ako sa však podrobne uvádza v odôvodnení 21 uvedenom nižšie, právo Únie rozlišuje medzi štatutárnymi osvedčeniami a osvedčeniami o triede. Osvedčenia o triede sú dokumentmi súkromnej povahy a nie sú ani aktmi vlajkového štátu, ani aktmi vydanými v mene vlajkového štátu. Toto ustanovenie kódexu III sa v skutočnosti vzťahuje na kapitolu II-1, časť A-1, predpis 3-1 dohovoru SOLAS, v ktorom sa stanovuje, že lode musia byť navrhnuté, skonštruované a udržiavané v súlade so štrukturálnymi, mechanickými a elektrickými požiadavkami klasifikačnej spoločnosti, ktorá je uznaná správou v súlade s ustanoveniami nariadenia XI-1/1. 1. V dohovore SOLAS sa jasne identifikuje loď alebo jej právne zastúpenie voči vlajkovému štátu ako predmet tejto požiadavky. Okrem toho, ak uznaná organizácia vystupuje ako klasifikačná spoločnosť, vydáva osvedčenia triede lode v súlade s vlastnými pravidlami, postupmi, podmienkami a súkromnými zmluvnými dohodami, ktorých vlajkový štát nie je zmluvnou stranou. Toto ustanovenie kódexu III je preto v rozpore s tým ako sú činnosti súvisiace s vymedzením triedy a štatutárne činnosti vymedzené v existujúcich právnych predpisoch EÚ.
(18)
Po druhé, v odseku 18.1 časti 2 kódexu III sa vyžaduje, aby vlajkový štát určil, či má uznaná organizácia primerané zdroje a technické, riadiace a výskumné kapacity na splnenie úloh, ktorými je poverená „a to len vo vzťahu k lodiam, ktoré sú oprávnené plaviť sa pod jeho vlajkou“. Tento aspekt je naproti tomu podľa práva Únie upravený ako požiadavka na účely uznávania, ako sa uvádza v kritériu A.3 v prílohe I k nariadeniu (ES) č. 391/2009, vo vzťahu k celej flotile v danej triede príslušnej organizácie, bez rozlišovania na základe vlajky. Pokiaľ by sa vyššie uvedené ustanovenie kódexu III začlenilo do práva Únie, obmedzilo by sa tým uplatňovanie kritéria A.3 v prílohe I k nariadeniu (ES) č. 391/2009 týkajúceho sa uznaných organizácií iba na lode plaviace sa pod vlajkou členských štátov, čo je v rozpore s požiadavkami platnými v súčasnosti.
(19)
Po tretie, v odseku 19 časti 2 kódexu III sa zavádza ustanovenie zakazujúce, aby vlajkový štát poveroval svoje uznané organizácie právomocou klásť na lode iné než lode oprávnené plávať pod jeho vlajkou akékoľvek požiadavky týkajúce sa okrem iného ich klasifikačných pravidiel, požiadaviek alebo postupov. Podľa smernice 2009/15/ES môžu členské štáty poveriť organizácie, aby konali v ich mene pri štatutárnom osvedčovaní ich flotily len v prípade, ak je uvedená organizácia uznaná a je na tento účel monitorovaná v súlade s nariadením (ES) č. 391/2009. Podľa tohto rámca musia uznané organizácie ako také spĺňať určité požiadavky týkajúce sa ich príslušných činností v rámci ich klasifikovanej flotily, bez ohľadu na vlajku. Toto sa vzťahuje na väčšinu kritérií stanovených v prílohe I nariadenia (ES) č. 391/2009, ako aj na iné záväzky, najmä článok 10 ods. 4 uvedeného nariadenia. Pokiaľ by sa vyššie uvedené ustanovenie kódexu III začlenilo do práva Únie, obmedzilo by sa tým uplatňovanie existujúcich požiadaviek na uznanie uvedených v nariadení (ES) č. 391/2009, okrem iného pokiaľ je možné označiť ich za pravidlá, požiadavky a postupy týkajúce sa činnosti uznaných organizácií, iba na lode plaviace sa pod vlajkou členských štátov.
(20)
Po štvrté, v oddiele 1.1 časti 2 kódexu RO sa „uznané organizácie“ definujú ako organizácie, ktoré sú hodnotené vlajkovými štátmi a spĺňajú požiadavky časti 2 kódexu RO. Naproti tomu sa v článku 2 písm. e) nariadenia (ES) č. 391/2009 stanovuje, že uznaná organizácia je „organizácia uznaná v súlade s týmto nariadením“. Na základe hodnotenia Komisie uvedeného v odôvodneniach 21 až 23 sa zdá, že niekoľko ustanovení v časti 2 kódexu RO je nezlučiteľných s nariadením (ES) č. 391/2009. Uznaná organizácia v zmysle definície v kódexe RO by teda nespĺňala všetky požiadavky nariadenia (ES) č. 391/2009 a nezodpovedala by tak definícii uznanej organizácie podľa právnych predpisov Únie.
(21)
Po piate, v oddiele 1.3 časti 2 kódexu RO sa „štatutárne osvedčovanie a poskytovanie služieb“ definuje ako jediná kategória činností, ktorú má uznaná organizácia právo vykonávať v mene vlajkového štátu, vrátane vydávania osvedčení, ktoré sa týkajú štatutárnych požiadaviek aj požiadaviek súvisiacich s triedou. Naproti tomu definície stanovené v článku 2 písm. g) a i) nariadenia (ES) č. 391/2009 jasne rozlišujú medzi „štatutárnymi osvedčeniami“, t. j. osvedčeniami vydanými vlajkovým štátom alebo v mene vlajkového štátu v súlade s medzinárodnými dohovormi, a „osvedčeniami o triede“, t. j. dokladmi vydanými uznanou organizáciou, ako klasifikačnou spoločnosťou, ktoré osvedčujú spôsobilosť lode na konkrétne použitie alebo prevádzku v súlade s pravidlami a postupmi, ktoré táto uznaná organizácia stanovila a zverejnila. Z toho vyplýva, že podľa práva Únie sa štatutárne osvedčenia a osvedčenia o triede líšia a majú odlišný charakter. Konkrétne, štatutárne osvedčenia majú verejný charakter, zatiaľ čo osvedčenia o triede majú súkromný charakter a vydáva ich klasifikačná spoločnosť v súlade s vlastnými pravidlami, postupmi a podmienkami. Z toho vyplýva, že osvedčenia o klasifikácii vydané lodiam uznanou organizáciou s cieľom potvrdiť súlad s klasifikačnými pravidlami a postupmi vrátane prípadov, keď ich overuje vlajkový štát ako dôkaz súladu s kapitolou II-I, časťou A-1, predpisu 3-1 dohovoru SOLAS, sú dokumenty striktne súkromného charakteru, a nie sú to teda ani akty vlajkového štátu, ani akty vydávané v jeho mene. V kódexe RO sa „štatutárne osvedčovanie a poskytovanie služieb“ systematicky označuje ako činnosť, ktorú uznaná organizácia vykonáva „v mene vlajkového štátu“, čo odporuje právnemu rozlíšeniu, ktoré je zakotvené v práve Únie. Bez ohľadu na tento rozpor vyplýva z tohto ustanovenia kódexu RO, ak by bolo prijaté ako záväzná norma právneho poriadku Únie, zjavné riziko, že požiadavky na uznanie uvedené v nariadení (ES) č. 391/2009, ktoré sa týkajú všetkých činností organizácie bez ohľadu na vlajku, už nebude možné v rámci EÚ presadzovať.
(22)
Po šieste, v oddiele 3.9.3.1 časti 2 kódexu RO je stanovený mechanizmus spolupráce medzi uznanými organizáciami výhradne v rámci stanovenom vlajkovým štátom za účelom štandardizácie postupov súvisiacich s vydávaním štatutárnych osvedčení alebo so službami poskytovanými v mene vlajkového štátu, zatiaľ čo v oddiele 3.9.3.2 časti 2 toho istého kódexu sa zavádza rámec stanovený vlajkovým štátom „alebo skupinou vlajkových štátov“ s cieľom regulovať spoluprácu medzi uznanými organizáciami týkajúcu sa technických aspektov a aspektov súvisiacich s bezpečnosťou pri „vydávaní štatutárnych osvedčení a poskytovaní služieb lodiam […] v mene uvedeného vlajkového štátu či vlajkových štátov“. Naproti tomu, podľa práva Únie sa spolupráca medzi uznanými organizáciami riadi podľa článku 10 ods. 1 nariadenia (ES) č. 391/2009, v ktorom sa vyžaduje, aby sa uznané organizácie medzi sebou radili s cieľom zachovať rovnocennosť a dosiahnuť harmonizáciu svojich pravidiel a postupov a ich uplatňovania, a ktorým sa stanovuje aj rámec pre vzájomné uznávanie osvedčení o triede pre materiály, vybavenie a súčiastky vo vhodných prípadoch. Tieto dva procesy spolupráce podľa článku 10 ods. 1 sa týkajú súkromných činností uznaných organizácií vystupujúcich ako klasifikačné spoločnosti, a preto sa uplatňujú bez rozlišovania na základe vlajky. Pokiaľ by sa tieto mechanizmy spolupráce stanovené v kódexe RO začlenili do práva Únie, obmedzila by sa tým pôsobnosť rámca pre spoluprácu stanoveného nariadením (ES) č. 391/2009 týkajúceho sa činností uznaných organizácií iba na lode plávajúce pod vlajkou členských štátov, čo je v rozpore s požiadavkami platnými v súčasnosti.
(23)
Po siedme, oddiel 3.9.3.3 časti 2 kódexu RO je totožný s odsekom 19 časti 2 kódexu III, a preto sa na toto ustanovenie kódexu RO vzťahujú aj úvahy vysvetlené v odôvodnení 19.
(24)
Schopnosť Únie stanovovať, v súlade so zmluvami a s medzinárodným právom, vhodné podmienky uznávania organizácií, ktoré si želajú byť členskými štátmi oprávnené vykonávať prehliadky lodí a ich osvedčovanie v mene týchto štátov, na dosiahnutie cieľov Únie a najmä na posilnenie námornej bezpečnosti a ochrany životného prostredia, by nemala byť obmedzená žiadnymi ustanoveniami kódexu III ani kódexu RO.
(25)
Systém vzájomného uznávania osvedčení o triede pre materiály, vybavenie a súčiastky, stanovený v článku 10 ods. 1 nariadenia (ES) č. 391/2009, je vymáhateľný len v rámci Únie, pokiaľ ide o lode, ktoré sa plavia pod vlajkou členského štátu. Pokiaľ ide o zahraničné plavidlá, uznanie príslušných osvedčení zostáva v právomoci príslušných vlajkových štátov, ktoré nie sú členmi EÚ v rámci ich výlučnej právomoci, najmä v rámci Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve (UNCLOS).
(26)
Na základe svojho hodnotenia Komisia stanovila, že ustanovenia kódexu III a kódexu RO uvedené v predchádzajúcich odôvodneniach nie sú zlučiteľné s nariadením (ES) č. 391/2009 a mali by byť vyňaté z rozsahu pôsobnosti uvedeného nariadenia. Článok 2 písm. b) nariadenia (ES) č. 391/2009 by sa preto mal zodpovedajúcim spôsobom zmeniť.
(27)
Keďže kódex RO nadobudne účinnosť 1. januára 2015, toto nariadenie by malo nadobudnúť účinnosť čo najskôr po dátume jeho uverejnenia.
(28)
Výbor pre bezpečnosť na mori a pre zabránenie znečisťovania z lodí (COSS) neposkytol k opatreniam, ktoré sú uvedené v tomto nariadení, svoje stanovisko. Vykonávací akt sa považoval za nevyhnutný a predseda predložil návrh vykonávacieho aktu odvolaciemu výboru na ďalšie prerokovanie. Opatrenia stanovené v tomto nariadení sú v súlade so stanoviskom odvolacieho výboru,
PRIJALA TOTO NARIADENIE:
Článok 1
V článku 2 nariadenia (ES) č. 391/2009 sa písmeno b) nahrádza takto:
„b)
‚medzinárodné dohovory‘ znamenajú Medzinárodný dohovor o bezpečnosti ľudského života na mori z 1. novembra 1974 (SOLAS 74) s výnimkou kapitoly XI-2 prílohy k nemu, Medzinárodný dohovor o nákladovej značke z 5. apríla 1966 a Medzinárodný dohovor o zabránení znečisťovaniu z lodí z 2. novembra 1973 (MARPOL) spolu s ich príslušnými protokolmi a zmenami a doplneniami a súvisiacimi záväznými kódexmi vo všetkých členských štátoch, s výnimkou odsekov 16.1, 18.1 a 19 časti 2 kódexu na vykonávanie nástrojov IMO a oddielov 1.1, 1.3, 3.9.3.1, 3.9.3.2 a 3.9.3.3 časti 2 kódexu IMO pre uznané organizácie v ich aktuálnom znení.“
Článok 2
Toto nariadenie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Uplatňuje sa od 1. januára 2015.
Toto nariadenie je záväzné v celom rozsahu a priamo uplatniteľné vo všetkých členských štátoch.
V Bruseli 17. decembra 2014