ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2013
o státní podpoře SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnuté Slovenskou republikou ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s.
(oznámeno pod číslem C(2013) 6261)
(Pouze slovenské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/342/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
po výzvě, aby zúčastněné strany předložily své připomínky v souladu s uvedenými ustanoveními (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1. ŘÍZENÍ PŘED KOMISÍ
(1)
Dopisem ze dne 15. října 2004, zaevidovaným 25. října 2004, obdržela Komise stížnost týkající se údajné nezákonné státní podpory ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s. Stěžovatel zaslal doplňující informace dne 3. února 2005. Setkání se stěžovatelem se uskutečnilo dne 24. května 2005.
(2)
Komise na základě informací poskytnutých stěžovatelem požádala Slovensko dopisem ze dne 6. prosince 2004, aby ji o sporném opatření informovalo. Slovensko odpovědělo dopisem ze dne 4. ledna 2005, zaevidovaným dne 17. ledna 2005, ve kterém informovalo Komisi o možné nezákonné podpoře poskytnuté ve prospěch společnosti Frucona Košice, a. s., v souvislosti s vyrovnáním s věřiteli a požádalo Komisi o schválení této podpory jako podpory na záchranu společnosti ve finančních obtížích. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 24. ledna 2005 zaevidovaném dne 28. ledna 2005. Komise požádala o doplňující informace dopisem ze dne 9. února 2005, na který obdržela odpověď v dopise ze dne 4. března 2005, zaevidovaném dne 10. března 2005. Setkání se slovenskými orgány se uskutečnilo dne 12. května 2005.
(3)
Dopisem ze dne 5. července 2005 Komise informovala Slovensko, že se ve věci výše uvedené podpory rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU.
(4)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala zúčastněné strany, aby předložily připomínky k opatření.
(5)
Slovenské orgány předložily připomínky dopisem ze dne 10. října 2005, zaevidovaným 17. října 2005. Komise obdržela připomínky od jedné zúčastněné strany (od příjemce) v dopise ze dne 24. října 2005, zaevidovaném dne 25. října 2005. Postoupila je Slovensku, které dostalo příležitost reagovat; připomínky Slovenska byly zaslány v dopise ze dne 16. prosince 2005, zaevidovaném dne 20. prosince 2005. Setkání s příjemcem, na kterém dostal příležitost se k záležitosti vyjádřit, se uskutečnilo dne 28. března 2006. Slovensko předložilo doplňující informace v dopise ze dne 5. května 2006, zaevidovaném dne 8.května 2006.
(6)
Komise přijala dne 7. června 2006 rozhodnutí (4), kterým nařídila navrácení podpory. Od tohoto data a v rámci kontaktů Komise se slovenskými orgány v souvislosti s provedením uvedeného rozhodnutí byl Komisi oznámen výsledek vnitrostátního soudního řízení týkajícího se výše dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání s věřiteli. V tomto rozhodnutí by se tyto informace měly zohlednit.
2. ŘÍZENÍ PŘED TRIBUNÁLEM
(7)
Společnost Frucona Košice, a.s., se dne 12. ledna 2007 proti rozhodnutí odvolala k Tribunálu. Mimo jiné napadla tvrzení, že odpis daňového dluhu představuje státní podporu, přičemž argumentovala, že uvedené odepsání je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství. Rozsudkem ze dne 7. prosince 2010 (věc T-11/07) Tribunál zamítl argumenty žadatele a potvrdil rozhodnutí Komise s odůvodněním, že konkurzní řízení by bylo pro stát výhodnější než vyrovnání s věřiteli.
3. ŘÍZENÍ PŘED SOUDNÍM DVOREM
(8)
Společnost Frucona Košice, a.s., se odvolala proti rozsudku Tribunálu k Soudnímu dvoru, přičemž argumentovala zejména tím, že Tribunál správně neposoudil, jakým způsobem Komise použila kritérium soukromého věřitele, a že se Tribunál nepřípustně snažil vydávat své vlastní odůvodnění, pokud jde o kritérium soukromého věřitele (věc C-73/11 P), za odůvodnění Komise.
(9)
Soudní dvůr dne 24. ledna 2013 rozsudek Tribunálu zrušil. Soudní dvůr dospěl k závěru, že Komise se tím, že v rámci svého posouzení kritéria soukromého věřitele nezohlednila délku trvání konkurzního řízení, dopustila zjevně nesprávného posouzení, nebo pokud Komise tuto okolnost zohlednila, své rozhodnutí dostatečně nezdůvodnila. Věc se vrátila Tribunálu, aby rozhodl o důvodech žaloby společnosti týkajících se daňové exekuce, které před ním byly v řízení vzneseny a o nichž nerozhodl.
4. ZRUŠENÍ
(10)
S ohledem na rozsudek Soudního dvora a s cílem napravit jím zjištěné nedostatky Komise proto považuje za vhodné zrušit původní rozhodnutí ze dne 7. června 2006 a nahradit ho tímto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. PŘÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Příjemcem finanční podpory je společnost Frucona Košice, a. s. (dále jen „příjemce“), která v době předmětných událostí působila v oblasti výroby lihu a lihovin, nealkoholických nápojů, konzervovaného ovoce a zeleniny a octa. Po ztrátě licence příjemce líh ani lihoviny již nevyráběl. Nadále však působil v oblasti velkoobchodu s lihem a lihovinami. Společnost se nachází v regionu způsobilém pro poskytnutí regionální podpory podle čl 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(12)
Příjemce v době předmětných událostí zaměstnával přibližně 200 osob. Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření poskytl Komisi údaje o obratu (včetně spotřebních daní a DPH), které jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 1
Obrat v různých odvětvích výroby včetně spotřebních daní a DPH (SKK)
2002
2003
2004
Ocet
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Zelí
2 878 340
503 030
201 310
Sycené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesycené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džusy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Lihoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablečné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Jiné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
CELKEM
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tyto údaje se velmi liší od údajů, které Komise obdržela od slovenských orgánů a které byly uvedeny v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření (6). Slovenské orgány v reakci na připomínky příjemce po zahájení řízení ve věci formálního šetření nevyslovily námitky proti přesnosti výše uvedených údajů. Podle slovenských orgánů příjemce splňuje kritéria pro střední podnik.
2. UPLATNITELNÉ VNITROSTÁTNÍ PRÁVNÍ PŘEDPISY
(14)
Sporným opatřením je odpis daňového dluhu Daňovým úřadem Košice IV (dále jen „daňový úřad“) v rámci takzvaného vyrovnání s věřiteli. Tuto činnost upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurzu a vyrovnání (dále jen „zákon o konkurzu“).
(15)
Vyrovnání s věřiteli (dále jen „vyrovnání“ nebo „vyrovnací řízení“) je řízení za dohledu soudu, jehož cílem je, podobně jako v případě konkurzního řízení, urovnat finanční situaci společností v úpadku (7). V konkurzním řízení společnost zanikne a její aktiva se buď prodají novému vlastníkovi, nebo se společnost zlikviduje. Na rozdíl od toho ve vyrovnacím řízení společnost v úpadku pokračuje v činnosti beze změny vlastníka.
(16)
Vyrovnací řízení iniciuje společnost v úpadku. Cílem tohoto řízení je dosáhnout dohody s věřiteli (dále jen „vyrovnání s věřiteli“) v tom smyslu, že společnost v úpadku uhradí část svého dluhu a zbytek se odepíše. Tuto dohodu musí schválit soud vykonávající dohled.
(17)
Věřitelé, jejichž pohledávky jsou zajištěné, například zástavním právem, vystupují jako oddělení věřitelé. Aby byl návrh na vyrovnání přijat, musí všichni oddělení věřitelé hlasovat v jeho prospěch, zatímco v případě ostatních věřitelů stačí kvalifikovaná většina. Jinými slovy, oddělení věřitelé hlasují jednotlivě a mají právo návrh vetovat.
(18)
Oddělení věřitelé mají privilegovanou pozici i v konkurzním řízení. Pohledávky oddělených věřitelů je možné uspokojit kdykoliv během konkurzního řízení a výnosy z prodeje zajištěných aktiv v konkurzním řízení by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Pokud není možné z tohoto prodeje pokrýt veškeré pohledávky oddělených věřitelů, zbývající části se zařadí do druhé skupiny k pohledávkám ostatních věřitelů. V druhé skupině se věřitelé uspokojují poměrným způsobem.
(19)
Podle zákona o konkurzu musí společnost, která žádá o vyrovnání s věřiteli, soudu předložit seznam opatření týkajících se reorganizace společnosti a průběžného financování činnosti společnosti po tomto vyrovnání.
(20)
Podle zákona č. 511/92. Z. z. o správě daní a poplatků a o změnách v soustavě územních finančních orgánů (dále jen „zákon o správě daní“) má společnost možnost požádat daňové orgány o odklad platby daní. Z odložené částky se účtuje úrok a odložený dluh musí být zajištěný.
(21)
Zákon o správě daní upravuje i daňovou exekuci, jejíž cílem je uspokojit daňové pohledávky státu prodejem nemovitého majetku, movitého majetku nebo podniku jako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Příjemce od listopadu 2002 do listopadu 2003 využil možnost odkladu svého závazku zaplatit spotřební daň z lihu, kterou umožňuje zákon o správě daní (8). Odložený dluh celkem dosáhl částky 477 015 759 SKK (12,6 milionu EUR). Než daňový úřad souhlasil s odkladem těchto plateb, zajistil v souladu se zákonem všechny své pohledávky aktivy příjemce. Slovenské orgány uvádějí, že hodnota tohoto zajištění na základě účetní evidence příjemce činila 397 476 726 SKK (10,5 milionu EUR). Příjemce však tvrdí, že hodnota tohoto zajištění představovala podle odhadu znalců z konce roku 2003 částku 193 940 000 SKK (5 milionů EUR). Taková je podle příjemce hodnota zajištěných aktiv (movitého majetku, nemovitostí a pohledávek) vyjádřená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. ledna 2004 změněný a doplněný zákon o správě daní omezil možnost žádat o odklad daně na jedenkrát ročně. Příjemce využil této možnosti v případě spotřební daně za prosinec 2003, jež byla splatná v lednu 2004. Nebyl však schopen uhradit nebo odložit spotřební daň za leden 2004, splatnou 25. února 2004. V důsledku toho se příjemce stal společností v úpadku ve smyslu zákona o konkurzu. Příjemce tak přišel o licenci na výrobu a zpracování lihu.
(24)
Dne 8. března 2004 se příjemce obrátil na příslušný krajský soud s návrhem na vyrovnání. Krajský soud povolil vyrovnací řízení usnesením z 29. dubna 2004 poté, co zjistil, že jsou splněny všechny zákonné podmínky potřebné pro tato řízení. Na slyšení dne 9. července 2004 věřitelé hlasovali ve prospěch vyrovnání navrhnutého příjemcem. Vyrovnání bylo potvrzeno dne 14. července 2004 usnesením krajského soudu vykonávajícího dohled.
(25)
V srpnu 2004 se daňový úřad proti tomuto potvrzujícímu usnesení soudu odvolal. Nejvyšší soud usnesením z 25. října 2004 rozhodl, že odvolání není možné, a prohlásil usnesení krajského soudu, kterým krajský soud potvrdil vyrovnání, za právoplatné a vykonatelné ode dne 23. července 2004. Později generální prokurátor proti usnesení krajského soudu podal návrh na zahájení mimořádného dovolacího řízení.
(26)
Věřitelé včetně daňového úřadu se dohodli s příjemcem na tomto vyrovnání: 35 % dluhu zaplatí příjemce do jednoho měsíce od nabytí platnosti dohody s věřiteli a zbývajících 65 % dluhu věřitelé odpustí. Se všemi věřiteli se proto nakládalo stejně. Konkrétní částky pro jednotlivé věřitele jsou uvedeny v následující tabulce.
Tabulka 2
Stav dluhů příjemce před vyrovnacím řízením a po něm (SKK)
Věřitel
Dluh před
vyrovnáním
Dluh po
vyrovnání (9)
Odepsaná částka
Veřejný
Daňový úřad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Soukromý
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
CELKEM
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohledávky daňového úřadu, které byly zahrnuty do vyrovnacího řízení, představovaly 640 793 831 SKK (16,86 milionu EUR) a tvořily je především neuhrazená spotřební daň za období od května 2003 do března 2004, DPH za období od ledna do dubna 2004 a připočtené pokuty a úroky. Pohledávky odpuštěné daňovým úřadem činily 416 515 990 SKK (11 milionů EUR). Vyrovnání daňovému úřadu přineslo 224 277 841 SKK (5,86 milionu EUR).
(28)
Daňový úřad vystupoval ve vyrovnacím řízení jako oddělený věřitel a jako takový hlasoval samostatně. Aby mohlo dojít k vyrovnání, daňový úřad musel proto hlasovat v jeho prospěch. Privilegované postavení daňového úřadu bylo způsobeno tím, že některé jeho pohledávky byly zajištěné v souvislosti s odkladem daňového dluhu příjemce v letech 2002 a 2003 (viz 17. bod odůvodnění). Všichni ostatní věřitelé hlasovali ve prospěch navrhovaného vyrovnání. Jejich pohledávky byly běžné nezajištěné obchodní pohledávky.
(29)
Příjemce ve svém návrhu na vyrovnání popsal v souladu s požadavky zákona o konkurzu reorganizační opatření týkající se výroby, distribuce a pracovních sil (včetně propuštění přebytečných zaměstnanců).
(30)
V organizační oblasti a v oblasti pracovních sil příjemce plánoval tato opatření: vytvoření univerzální výrobní skupiny pro všechny výrobní činnosti, reorganizaci svých dopravních prostředků vyřazením vozidel s nejnižší zůstatkovou hodnotou a reorganizaci obchodních činností. K těmto opatřením se mělo připojit propuštění 50 zaměstnanců v období od března do května 2004. Dalších 50 zaměstnanců mělo v tomtéž období pracovat s 60 % měsíční sazbou.
(31)
Pokud jde o výrobní a technickou oblast, příjemce uvedl, že jelikož společnost přišla o licenci na výrobu lihu, příslušné výrobní zařízení od dubna 2004 pronajme. Příjemce plánoval snížení nebo ukončení výroby některých nerentabilních nealkoholických nápojů a uvedl, že jakémukoli zavedení nového výrobku v této kategorii bude předcházet analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Příjemce dále uvádí následující opatření: restrukturalizace nákladů, která by měla být důsledkem nižších výrobních nákladů, protože byla ukončena výroba lihu, a zrušení části vlastní dopravy společnosti; prodej starých zařízení do šrotu.
(33)
Příjemce plánoval i prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy a uvedl možnost prodat nebo pronajmout výrobní zařízení na výrobu octa. Slovenské orgány v připomínkách k rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření potvrdily, že prodej administrativní budovy, prodejny a rekreační budovy se neuskutečnil.
(34)
Příjemce plánoval intenzívní prodej svých zásob hotových výrobků (11).
(35)
Podle tohoto návrhu měl příjemce financovat vyrovnání z vlastních zdrojů (prodej zásob) ve výši 110 milionů SKK a prostřednictvím externího financování ve formě úvěru z obchodní banky ve výši 100 milionů SKK. Podle informací předložených příjemcem v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření byl splatný dluh nakonec pokryt příjmy z emise nových akcií (21 milionů SKK; 0,56 milionu EUR), příjmy z prodeje zásob (110 milionů SKK; 2,9 milionu EUR) a díky dodavatelskému úvěru od společnosti Old Herold, s. r. o. (100 milionů SKK; 2,6 milionu EUR). Splatnost faktur Old Herold, s. r. o., činila 40 dní, což podle příjemce byla vzhledem k jeho kritické situaci dlouhá doba. Tato delší splatnost umožnila příjemci shromáždit potřebnou hotovost.
(36)
Slovenské orgány Komisi informovaly po zahájení řízení ve věci formálního šetření, že na základě dohody s věřiteli byla dne 17. prosince 2004 daňovému úřadu uhrazena částka ve výši 224 277 841 SKK. Slovenské orgány potvrdily, že do ukončení řízení před Evropskou komisí pozastavily odepsání dluhu schválené ve vyrovnacím řízení.
(37)
V rámci kontaktů v souvislosti s provedením rozhodnutí Komise, jímž bylo nařízeno navrácení podpory, slovenské orgány informovaly Komisi o výsledku mimořádného dovolacího řízení uvedeného ve 25. bodě odůvodnění: Nejvyšší soud Slovenské republiky rozhodnutím ze dne 27. dubna 2006 částečně zrušil rozhodnutí příslušného krajského soudu ze dne 14. července 2004, jímž byla potvrzena dohoda s věřiteli, s odůvodněním, že do vyrovnání byly chybně zahrnuty nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK Ve zbývající části Nejvyšší soud dovolání zamítl. Rozhodnutím ze dne 18. srpna 2006 příslušný krajský soud rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 27. dubna 2006 vykonal a stanovil, že opravená částka dluhu splatná daňovému úřadu činí 640 369 341,4 SKK (z čehož 35 % činí částka 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ PODLE ČL. 108 ODST. 2 SFEU
(38)
Komise ve svém rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odepsání daně nepředstavuje státní podporu. Komise dospěla k závěru, že postup daňového úřadu v rámci vyrovnacího řízení nesplňuje kritérium věřitele v tržním hospodářství. Komise zejména usoudila, že daňový úřad byl v porovnání s ostatními věřiteli v právně odlišné situaci, jelikož vlastnil zajištěné pohledávky a měl možnost iniciovat daňovou exekuci. Komise vyslovila pochybnost, že vyrovnací řízení, v porovnání s konkurzním řízením nebo daňovou exekucí, vedlo pro stát k nejlepšímu možnému výsledku.
(39)
Komise dále vyslovila pochybnosti o slučitelnosti sporné podpory s vnitřním trhem. Nejprve vyslovila pochybnosti, že podporu je možno považovat za slučitelnou jako podporu na záchranu, jak tvrdily slovenské orgány. Podporou na záchranu může být jen podpora likvidity ve formě úvěrových záruk nebo úvěrů. Sporné opatření je však odepsáním dluhu, což odpovídá nenávratnému grantu. Toto opatření navíc bylo provedeno bez příslibu, že do šesti měsíců od schválení opatření na záchranu příjemce předloží plán restrukturalizace nebo plán likvidace, nebo podporu v celé výši splatí.
(40)
Komise dále zkoumala slučitelnost sporného opatření jakožto pomoci na restrukturalizaci a vyslovila pochybnosti o splnění dvou hlavních podmínek: existence plánu restrukturalizace, který v přiměřené době zajišťuje návrat k dlouhodobé životaschopnosti, a omezení podpory na nezbytné minimum.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(41)
Příjemce kromě informací o skutkovém stavu uvedených v části II předložil následující připomínky.
(42)
Příjemce tvrdí, že důvodem jeho finančních těžkostí na začátku roku 2004 byla změna zákona o správě daní, která omezila možnost požádat o odklad daní pouze na jedenkrát za rok. To byla pro příjemce významná změna, protože se podle svého vyjádření v předchozích letech na tento mechanismus spoléhal.
(43)
Pokud jde o samotný případ, příjemce za prvé tvrdil, že Komise nemá pravomoc zkoumat sporné opatření, neboť toto opatření nabylo účinnosti před datem přistoupení a nebylo po přistoupení uplatitelné. Opatření údajně nabylo účinnosti před přistoupením, protože vyrovnací řízení bylo zahájeno 8. března 2004, a jak tvrdí příjemce, bylo schváleno soudem 29. dubna 2004, tedy před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie. Daňové úřady dále údajně v rámci jednání před zahájením vyrovnacího řízení daly najevo souhlas s navrhovaným vyrovnáním. V prosinci 2003 se uskutečnilo setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky a daňový úřad zaslal dne 3. února 2004 příjemci dopis, v němž údajně potvrdil možnost postupu formou vyrovnání.
(44)
Příjemce dále tvrdil, že v případě, že Komise zastává názor, že má pravomoc jednat, nepředstavuje sporné opatření státní podporu, neboť je splněna zásada věřitele v tržním hospodářství.
(45)
Za prvé, příjemce tvrdí, že srovnání vyrovnacího řízení s daňovou exekucí je zavádějící, neboť zahájení prvního vylučuje nebo pozastavuje druhé. Daňový úřad proto nemohl zvolit daňovou exekuci. Příjemce dále tvrdí, že pokud by dobrovolně neinicioval vyrovnací řízení, měl by podle právních předpisů o platební neschopnosti za několik týdnů nebo měsíců zákonnou povinnost zahájit konkurzní nebo vyrovnací řízení.
(46)
Za druhé, příjemce tvrdí, že rozhodnutí státu vyhnout se konkurzu a namísto toho hledat řešení prostřednictvím vyrovnacího řízení bylo splněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce jako důkaz předkládá potvrzení dvou auditorů a jednoho konkurzního správce, že daňový úřad získá více a rychleji prostřednictvím vyrovnacího řízení, než pokud by se rozhodl pro konkurzní řízení. Příjemce předkládá i další materiály a statistiky, které mají potvrdit, že konkurzní řízení na Slovensku trvá průměrně 3 roky až 7 let a přináší jen velmi omezený výnos z prodeje aktiv (12).
(47)
Příjemce svou analýzu opírá o zprávu auditorské společnosti EKORDA ze dne 7. července 2004, kterou měl daňový úřad údajně k dispozici před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004. Nebyl však předložen žádný důkaz, který by to potvrzoval.
(48)
Podle zprávy společnosti EKORDA by příjmy z prodeje aktiv v případě konkurzu činily nanejvýš 204 milionů SKK (5,3 milionu EUR) a po odečtení různých poplatků ve výši 45 milionů SKK pouze 159 milionů SKK (4,2 milionu EUR). Příjemce sám opravil částku poplatků, které by bylo třeba odečíst (36 milionů SKK) a dospěl k částce 168 milionů SKK (4,4 milionu EUR). I kdyby daňový úřad jako jediný oddělený věřitel a jako největší věřitel získal z těchto příjmů většinu, stále by to bylo méně než to, co daňový úřad získal po vyrovnání.
(49)
Společnost EKORDA použila jako základ účetní hodnotu - k 31. březnu 2004 - základního majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohledávek, přičemž zohlednila jejich nedobytnost a nízkou bonitu. Společnost EKORDA upravila nominální hodnotu aktiv příjemce takzvaným koeficientem zpeněžení pro každou složku aktiv v případě prodeje v rámci konkurzního řízení (45 % u základního jmění, 20 % u zásob a krátkodobých pohledávek a 100 % u hotovosti).
(50)
Společnost EKORDA uvádí budoucí daňové příjmy z činnosti příjemce (13), ale i rozvoj zaměstnanosti v regionu a rozvoj potravinářského průmyslu na Slovensku jako velmi významné faktory ovlivňující rozhodnutí zachovat existenci příjemce.
(51)
Příjemce uvádí ještě další dvě zprávy. Auditorka Marta Kochová dospěla k závěru, že maximální příjem z prodeje aktiv, která však nebyla oceněná, by činil 100 milionů SKK (2,6 milionu EUR), respektive po odečtení poplatků ve výši 22 milionů SKK pouze 78 milionů SKK (2 miliony EUR). Konkurzní správkyně paní Holovačová údajně uvádí, že podle jejího názoru je vyrovnací řízení pro věřitele obecně výhodnější než konkurz. Jedním z aspektů je skutečnost, že věřitel má zájem na tom, aby dlužník pokračoval v hospodářské činnosti (budoucí příjmy z obchodu a z daní).
(52)
Za třetí, příjemce tvrdí, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například budoucí daňové příjmy. Judikatura vylučující společensko-politické aspekty z kritéria věřitele v tržním hospodářství (14) se údajně neuplatňuje, když veřejný orgán zohledňuje výpočet budoucích daňových příjmů. Podle příjemce je tu situace veřejného orgánu analogická se situací věřitele v tržním hospodářství, který je dodavatelem, který má zájem na přežití klienta. Příjemce poté poukazuje na judikaturu týkající se zásady investora v tržním hospodářství.
(53)
Příjemce dospěl k závěru, že kritérium věřitele v tržním hospodářství bylo splněno a sporné opatření nepředstavuje státní podporu.
(54)
Pokud by však Komise dospěla k jinému závěru, příjemce tvrdí, že sporné opatření je slučitelné jako podpora na restrukturalizaci. Tvrdí, že daňový úřad před souhlasem s vyrovnáním prověřil způsobilost obchodního plánu příjemce z hlediska obnovy dlouhodobé životaschopnosti. Absence formálního plánu restrukturalizace je podle vyjádření příjemce v situaci, kdy Komise posuzuje případ ex post, irelevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce skutečně stal životaschopným. Příjemce však též usuzuje, že v situaci posouzení ex ante je podrobný plán restrukturalizace nevyhnutelný. Příjemce dále krátce popisuje přijatá restrukturalizační opatření: zvýšení vlastního kapitálu, propuštění zaměstnanců, prodej zásob. Příjemce zastává názor, že zastavení výroby lihu a lihovin a pronájem výrobních aktiv společnosti Old Herold, s. r. o., vlastně představují restrukturalizační opatření. I když zastavení bylo původně zapříčiněno ztrátou licence, příjemce po vyrovnání nepožádal o novou licenci.
(55)
Podle příjemce byl splněn i požadavek významnosti jeho příspěvku na restrukturalizaci.
(56)
Příjemce dále tvrdí, že skutečnost, že podniká v podporovaném regionu a je jedním z největších regionálních zaměstnavatelů, by se při uplatňování usměrnění vztahujících se na podporu na restrukturalizaci měla rovněž zohlednit.
V. PŘIPOMÍNKY SLOVENSKÉ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakci na zahájení řízení ve věci formálního šetření vyslovily některé připomínky ke skutkovému stavu, které již byly uvedeny v části II.
(58)
Slovenské orgány potvrdily, že daňový úřad v době hlasování po vyrovnacím řízení nezohlednil aspekt státní podpory. Daňový úřad nepovažoval vyrovnání za formu státní podpory, a proto od příjemce nebylo požadováno předložení plánu restrukturalizace, který je odlišný od obchodního plánu předloženého soudu podle právních předpisů upravujících platební neschopnost.
(59)
V reakci na připomínky předložené příjemcem uvedly slovenské orgány následující připomínky.
(60)
Slovenské orgány by připomínky příjemce o průměrné délce konkurzního řízení a průměrném výnosu z prodeje aktiv v konkurzním řízení nevztahovaly na tento případ. Podle nich, vzhledem k malému počtu věřitelů a existenci majetku s kladnou likvidační hodnotou, která převyšuje sumu uhrazenou státu po vyrovnání, by se konkurzní řízení uskutečnilo v kratší než průměrné lhůtě a výnos daňového úřadu by byl vyšší než v případě vyrovnání. Místní daňový úřad provedl šetření ve společnosti dne 21. června 2004 a zjistil, že k 17. červnu 2004 měl příjemce hotovost ve výši 161,3 milionu SKK, pohledávky ve výši 62,8 milionu SKK, zásoby lihu a lihovin v hodnotě 84 milionů SKK a neoběžný majetek s účetní hodnotou 200 milionů SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávají názor, že daňová exekuce byla pro daňový úřad reálnou alternativou. Potvrzují, že daňový úřad měl možnost iniciovat takové řízení před zahájením vyrovnacího řízení, a to i v případě, že by soud odmítl potvrdit vyrovnání (protože daňový úřad by jako oddělený věřitel nehlasoval v jeho prospěch).
(62)
Slovenské orgány nesouhlasí s tvrzením příjemce, že jeho finanční těžkosti byly způsobeny změnou zákona o správě daní. Podle slovenských orgánů byly finanční těžkosti příjemce způsobeny finanční strategií využívání nepřímých daní při vykonávání jeho podnikatelské činnosti. Příjemce měl namísto toho prostě inkasovat daně od svých klientů a odevzdat je do státního rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesouhlasí s tím, že setkání s Daňovým ředitelstvím Slovenské republiky v prosinci 2003 je důkazem o předběžném souhlasu daňového úřadu s vyrovnáním. Předložily dopis ze dne 6. června 2004 od Daňového ředitelství Slovenské republiky adresovaný daňovému úřadu, v němž se uvádí, že daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není pro stát příznivé. Tento dopis se odvolával na jiný dopis obecnější povahy od ministra financí ze dne 15. ledna 2004 adresovaný Daňovému ředitelství Slovenské republiky, v němž se ředitelství žádá, aby zajistilo, že nebudou schváleny žádné takové návrhy na vyrovnání s věřiteli, které by znamenaly odepsání daňových pohledávek daňovými úřady. Slovenské orgány dále interpretovaly dopis ze dne 3. února 2004, na který poukazoval příjemce (viz 43. bod odůvodnění), jako jasně explicitně nesouhlasící s vyrovnáním ve výši 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdí, že příjemce nezaplatil spotřební daně ve stanoveném odkladu od ledna 2001 do března 2004 a na své daňové povinnosti pravidelně uplatňoval odklad.
(65)
Podle slovenských orgánů výrazné rozdíly v odhadech dvou auditorských zpráv (viz 48. a 51. bod odůvodnění) vzbuzují pochybnosti o důvěryhodnosti obou zpráv. Orgány mají pochybnosti zejména o koeficientu zpeněžení přiřazeném společností EKORDA oběžným aktivům. Tento koeficient by měl být vyšší než 20 %.
(66)
A nakonec podle slovenských orgánů příjemce nevypracoval realizovatelný plán restrukturalizace a opatření navrhovaná v souvislosti s vyrovnacím řízením nelze považovat za restrukturalizační opatření.
VI. HODNOCENÍ
1. PRAVOMOC KOMISE
(67)
Vzhledem k tomu, že se část událostí vztahujících se k tomuto případu odehrála před vstupem Slovenské republiky do Evropské unie dne 1. května 2004, Komise nejprve musí určit, zda má v souvislosti se sporným opatřením pravomoc jednat.
(68)
Opatření, která byla uvedena v účinnost před přistoupením a nejsou uplatnitelná po přistoupení, nemůže Komise zkoumat ani na základě takzvaného dočasného mechanismu, který upravuje bod 3 přílohy IV smlouvy o přistoupení, ani podle postupů stanovených v článku 108 SFEU. Smlouva o přistoupení ani Smlouva o fungování Evropské unie nevyžadují, aby Komise taková opatření přezkoumala, ani ji k tomu nezplnomocňují.
(69)
Na druhé straně opatření uvedená v účinnost po přistoupení jasně spadají do pravomoci Komise. Pro určení doby, kdy bylo určité opatření uvedeno v účinnost, se jako relevantní kritérium používá právně závazný čin, kterým příslušný vnitrostátní orgán poskytuje podporu (15).
(70)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že sporné opatření bylo uvedeno v účinnost před přistoupením a po přistoupení není uplatnitelné (viz 43. bod odůvodnění).
(71)
Komise nemůže přijmout důvody předložené příjemcem. Návrh na zahájení vyrovnacího řízení není činem orgánu poskytujícího podporu, ale činem příjemce. Rovněž usnesení soudu povolit vyrovnací řízení není činem orgánu poskytujícího podporu. Toto usnesení jen povolilo příjemci a jeho věřitelům pokračovat v jednání, ale evidentně nepředstavovalo vlastní poskytnutí podpory. Neexistuje důkaz, že by Daňové ředitelství Slovenské republiky bylo vyjádřilo souhlas se sporným opatřením na setkání v prosinci 2003. Naopak, slovenské orgány popřely jakýkoliv takový předběžný souhlas. Dopis ze dne 3. února 2004 otevřeně vyjadřuje odmítnutí přijmout návrh na vyrovnání ve výši 35 %.
(72)
Rozhodnutí příslušného orgánu odepsat část pohledávek bylo přijato dne 9. července 2004, kdy daňový úřad souhlasil s vyrovnáním navrženým příjemcem.
(73)
Vzhledem k této skutečnosti je otázka, zda je opatření uplatnitelné po přistoupení, bezpředmětná.
(74)
Komise proto dospěla k závěru, že má pravomoc posuzovat sporné opatření podle článku 108 SFEU.
2. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SMLOUVY O FUNGOVÁNÍ EU
(75)
V čl. 107 odst. 1 SFEU se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(76)
Odepsání dluhu vůči veřejnému orgánu, jakým je daňový úřad, představuje formu použití státních prostředků. Opatření, které zvýhodňuje jeden individuální podnik, je selektivní.
(77)
Až do událostí, které měly za následek zahájení řízení v případě platební neschopnosti, příjemce působil na trhu s lihem a lihovinami, nealkoholickými nápoji a konzervovaným ovocem a zeleninou. V roce 2003 byl příjemce třetím výrobcem lihu a lihovin na Slovensku. Po ztrátě licence na výrobu lihu a lihovin v březnu 2004 příjemce působil ve velkoobchodě s lihem a lihovinami vyráběnými jinou společností - Old Herold, s. r. o., jež využívá výrobní zařízení příjemce, která si od něj společnost Old Herold, s. r. o., pronajímá. Všechny oblasti, ve kterých příjemce podnikal před vyrovnacím řízením a ve kterých podniká v současnosti, patří do oblasti obchodu mezi členskými státy.
(78)
V rozhodnutí zahájit řízení ve věci formálního šetření Komise vyjádřila pochybnosti, zda dané opatření nenarušilo hospodářskou soutěž nebo nehrozilo, že ji naruší tím, že poskytlo příjemci výhodu, kterou by za běžných tržních podmínek nebyl schopen získat. Jinými slovy, Komise má pochybnosti, zda se stát k příjemci choval jako věřitel v tržním hospodářství.
(79)
Zjistilo se, že dohoda s věřiteli obsahovala stejné podmínky vyrovnání dluhu pro soukromé věřitele i pro daňový úřad (veřejného věřitele). Věřitelům mělo být uhrazeno 35 % dluhu ve stanovené lhůtě, což příjemce skutečně splnil. Zbývajících 65 % mělo být odepsáno.
(80)
Pozice daňového úřadu jako věřitele však v tomto případě byla neobyčejně silná a nelze ji srovnávat s postavením běžného věřitele v konkurzním řízení. Právní a ekonomická pozice daňového úřadu byla před vyrovnáním s věřiteli výhodnější než pozice soukromých věřitelů. Daňový úřad byl nejenže jasně dominantním a rozhodujícím věřitelem s více než 99 % všech pohledávek registrovaných v konkurzním řízení, ale důležitější je, že byl i odděleným věřitelem. Jeho pohledávky mohly být proto uspokojeny kdykoliv během konkurzního řízení z výnosů prodeje zajištěných aktiv: jak je uvedeno v 18. bodě odůvodnění, tyto výnosy by měly být použity výhradně na splacení pohledávek oddělených věřitelů. Proto je třeba přezkoumat, zda daňový úřad využil všechny pro něj dostupné prostředky na získání nejvyšší možné výše uspokojení svých pohledávek, jak by to učinil věřitel v tržním hospodářství.
(81)
Podmínky, které musí opatření splňovat, aby je bylo možné pro účely článku 107 SFEU považovat za podporu, však nejsou naplněny v případě, kdy podnik příjemce mohl za obvyklých podmínek na trhu získat tutéž výhodu, jakou získal ze státních prostředků (16). Tento přezkum se v zásadě provádí uplatněním kritéria věřitele v tržním hospodářství. Jestliže veřejný věřitel poskytne podniku platební úlevy ohledně splatného dluhu, představují takové platební úlevy státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud by podnik, který je jejím příjemcem, vzhledem k významu hospodářské výhody, která tím byla poskytnuta, zjevně nezískal srovnatelné úlevy od soukromého věřitele nacházejícího se v situaci, která se co možná nejvíce podobá situaci veřejnoprávního věřitele usilujícího o to, aby mu byly zaplaceny částky, které mu dluží dlužník ve finančních obtížích (17).
(82)
Použitelnost kritéria soukromého hospodářského subjektu na trhu závisí na tom, zda dotyčný členský stát poskytl ekonomickou výhodu podniku jinak, než ve svém postavení jako orgán veřejné moci Z toho vyplývá, že pokud se členský stát odvolává v průběhu správního řízení na uvedené kritérium, musí v případě pochybností prokázat jednoznačným způsobem a na základě objektivních a ověřitelných důkazů, že provedené opatření vyplývá z jeho postavení jako soukromého hospodářského subjektu na trhu. Z těchto důkazů musí jasně vyplývat, že dotyčný členský stát přijal rozhodnutí jednat způsobem, jakým jednal, před poskytnutím ekonomické výhody nebo souběžně s ním. V této souvislosti může být třeba předložit důkazy, z nichž vyplývá, že toto rozhodnutí je založeno na ekonomickém posouzení srovnatelném s tím, které by provedl za okolností daného případu racionální soukromý hospodářský subjekt na trhu nacházející se v situaci, která je co nejbližší situaci uvedeného členského státu. Hospodářské hodnocení provedené po poskytnutí uvedené výhody, zpětné konstatování o skutečné výnosnosti postupu dotčeného členského státu ani odůvodnění následující po rozhodnutí o zvoleném postupu však nestačí (18).
(83)
Slovenská republika stručně řečeno tvrdí, že podle jejího názoru dané opatření představuje státní podporu. Uznává, že v době vyrovnání se otázka státní podpory prostě nebrala v úvahu, a požádala, aby se sporné opatření považovalo za podporu na záchranu. Zdá se proto, že požadavky uvedené judikatury nebyly v tomto případě dodrženy a sporné opatření představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
(84)
Příjemce v tomto případě tvrdil, že opatření nepředstavuje podporu, a předkládá uvedené dokumenty, zvláště zprávy dvou auditorů.
(85)
Komise zjistila na základě informací předložených příjemcem i slovenskými orgány následující skutečnosti o finanční situaci příjemce v příslušném roce, a to v rozsahu relevantním na uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Komise nemůže v účetní evidenci příjemce ověřit údaje k 31. březnu 2004 poskytnuté příjemcem, ani údaje k 17. červnu 2004 poskytnuté slovenskými orgány. Komise však nemá důvod o těchto údajích pochybovat.
Tabulka 3
Finanční situace příjemce v letech 2003-2004 (mil. SKK)
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neoběžný majetek (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovost
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodní pohledávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komise nejprve přezkoumá důkazy předložené příjemcem na podporu jeho tvrzení, že konkurzním řízením by daňový úřad získal méně než vyrovnacím řízením (oddíl 2.1). Poté Komise přezkoumá situaci, pokud jde o daňovou exekuci (oddíl 2.2). Nakonec Komise přezkoumá jiné důkazy předložené slovenskými orgány a příjemcem (oddíl 2.3.)
(87)
Jak je uvedeno v 37. bodě odůvodnění, výška dluhu, na niž se má vztahovat vyrovnání, byla na základě mimořádného dovolacího řízení snížena. Je však třeba uvést, že tento rozsudek byl vynesen několik let po rozhodnutí uzavřít dohodu o vyrovnání. Pro účely kritéria věřitele v tržním hospodářství jsou informace dostupné v té době, kdy by hypotetický věřitel posuzoval, které řízení by bylo nejvhodnější, nadále standardem pro účely hodnocení chování veřejného věřitele. Následující analýza proto vychází z údajů uvedených v dohodě uzavřené 23. července 2004.
2.1 Porovnání vyrovnání s věřiteli a konkurzního řízení
(88)
S cílem posoudit, zda byla příjemci skutečně poskytnuta výhoda, Komise musí provést celkové posouzení a zohlednit všechny relevantní důkazy v dané věci, což jí umožní určit, zda by přijímající podnik tyto zvýhodněné podmínky zjevně nezískal od soukromého věřitele (27). Jinými slovy, musí přezkoumat, zda bylo pro daňový úřad výhodnější souhlasit s podmínkami navrženými v rámci vyrovnání nebo zahájit konkurzní řízení.
(89)
Komise zastává názor, že zpráva společnosti EKORDA nepředstavuje důvěryhodný základ pro porovnání navrženého vyrovnání s možným konkurzním řízením. Slovenské orgány v tomto ohledu souhlasí s Komisí.
(90)
Na začátku Komise konstatuje, že společnost EKORDA ve své zprávě ze dne 7. července 2004 (jen dva dny před setkáním věřitelů) použila pro své výpočty stav aktiv příjemce k 31. březnu 2004. Z tabulky 3 jasně vyplývá, že úroveň různých aktiv se po 31. březnu 2004 výrazně měnila. Především byla prodána značná část zásob, což vedlo ke zvýšení hotovosti. Tyto změny mají při uplatnění koeficientů zpeněžení v rozsahu od 20 % pro zásoby a krátkodobé pohledávky po 100 % pro hotovost velký význam. I kdyby koeficienty zpeněžení stanovené společností EKORDA byly správné (s čímž Komise nesouhlasí z důvodů, které jsou uvedeny dále) a použila by se metodika používaná společností EKORDA, následující tabulka uvádí, do jaké míry by byly výsledky výpočtů společnosti EKORDA odlišné, kdyby se opíraly o údaje z 28. dubna 2004 a ze 17. června 2004, tj. ještě stále před setkáním věřitelů dne 9. července 2004.
Tabulka 4
Porovnání pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (mil. SKK)
Situace k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient zpeněžení [%]
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohledávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovost
100
50
50
94
94
161
161
Celkem
204
238
275
(91)
Je třeba uvést, že v obchodním plánu, který příjemce předložil soudu, byl naplánován prodej zásob za 110 milionů SKK v období březen až květen 2004. Společnost EKORDA si proto musela být vědoma, že aktiva příjemce projdou po 31. březnu 2004 podstatnými změnami. Tuto skutečnost nezohlednila.
(92)
Pokud by se zohlednila účetní hodnota aktiv příjemce z 28. dubna 2004, vedlo by to k závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce by byl v konkurzním řízení vyšší, než se odhadlo ve zprávě (238 milionů SKK nebo 6,3 milionu EUR namísto 204 milionů SKK nebo 5,3 milionu EUR) Analýza s použitím údajů z června 2004 by umožnila dospět k jasnému závěru, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení (275 mil. SKK; 7,2 milionu EUR) by byl vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnání a že daňový úřad by měl použít právo veta a návrh odmítnout, což by vedlo k ukončení vyrovnacího řízení Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky byly získány za použití odhadů a metodiky, které používala společnost EKORDA.
(93)
Komise však nemůže přijmout metodiku, kterou použila společnost EKORDA, a předpoklady příjemců nemůže považovat za důvěryhodné. Tento závěr ještě posilují pochybnosti vyjádřené slovenskými orgány a uvedené v 60. a 65. bodě odůvodnění.
(94)
Společnost EKORDA v prvé řadě ve své zprávě nevysvětluje, jakým způsobem stanovila tři koeficienty zpeněžení. Účelem koeficientů zpeněžení je vypočítat zůstatkovou hodnotu aktiv prodaných v konkurzním řízení s přihlédnutím k povaze prodeje (např. aktiva se prodávají samostatně, v časové tísni atd.). Z tohoto důvodu se předpokládá, že hodnota z prodeje aktiv v rámci likvidace je obvykle nižší než účetní hodnota v závislosti na druhu aktiv. Procentuální vyjádření podílu hodnoty z prodeje aktiv v rámci likvidace na účetní hodnotě je koeficient zpeněžení.
(95)
Koeficient zpeněžení ve výši 45 % pro neoběžný majetek se též zdá být příliš nízký. Podle samotného příjemce hodnota jeho aktiv zastavených ve prospěch daňového úřadu činila 194 milionů SKK (31). Tato hodnota je podle příjemce vyjádřená v cenách odhadnutých nezávislými znalci na přelomu roků 2003 a 2004. Podle názoru Komise by tato „znalecká cena“ měla obvykle vyjadřovat obecnou hodnotu aktiv, která vyjadřuje, za jakou cenu je v daném čase možno aktivum prodat. Je třeba připomenout, že znalecká hodnota těchto aktiv byla stanovena s cílem zjistit jejich hodnotu pro účely zajištění odkladu daňového dluhu příjemce pro slovenské orgány, které vyžaduje zákon o správě daní Společnost EKORDA neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos z prodeje neoběžného majetku v konkurzu dosáhl pouze 45 % jejich účetní hodnoty 205 milionů SKK, zatímco sám příjemce uvedl mnohem vyšší hodnotu těchto aktiv.
(96)
K tvrzení příjemce, že by bylo těžké najít kupce, když je většina zastavených strojů a zařízení určena jen na výrobu lihu a lihovin, nealkoholických nápojů nebo konzervovaných výrobků, má Komise tyto dvě připomínky. Za prvé, je třeba uvést, že „znalecká cena“ zastavených nemovitostí činila 105 milionů SKK, což je samo o sobě vyšší suma než celkový výnos předpokládaný společností EKORDA (92 milionů SKK). Za druhé, ze skutečného vývoje společnosti vyplývá, že některá její výrobní aktiva rychle našla nového uživatele - Old Herold, s. r. o. Poté, co příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, si jeho výrobní zařízení pronajala společnost Old Herold. Zdá se proto, že o toto výrobní zařízení měl bezprostřední zájem konkurenční podnik.
(97)
Pokud jde o zásoby, samy slovenské orgány zastávají názor, že koeficient zpeněžení by měl být vyšší než 20 %.
(98)
Příjemce byl schopen získat v roce 2004 z prodeje svých zásob 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění), tj. více než 50 % účetní hodnoty zásob, z níž vycházelo hodnocení společnosti EKORDA. To významně naznačuje, že koeficient zpeněžení ve výši 20 % byl příliš nízký. Vývoj rozvahy v roce 2004, pokud jde o zásoby, tento závěr podporuje. Kromě toho sám příjemce ve svém obchodním plánu odhadl výnos z prodeje zásob v období března až května 2004 na 110 milionů SKK (viz 35. bod odůvodnění). Společnost EKORDA tento odhad ignorovala. Z povahy činností příjemce lze předpokládat, že zásoby byly tvořeny hotovými výrobky nebo polotovary, které mohly být snadno prodány přímo distributorům nebo spotřebitelům, což ještě více podporuje použití vyššího koeficientu zpeněžení.
(99)
Komise je toho názoru, že koeficient zpeněžení by měl být v případě zásob 52 %. Tento údaj vychází z odhadu příjemce, pokud jde o výnos, který by získal z prodeje zásob pro účely financování vyrovnání (tj. 110 milionů SKK). S přihlédnutím k účetní hodnotě v té době (209 milionů SKK) byl proto jediným možným koeficientem zpeněžení v případě zásob koeficient alespoň ve výši 52 % (52 % z 209 milionů představuje 110 milionů).
(100)
Pokud jde o krátkodobé pohledávky, společnost EKORDA dvakrát upravila jejich hodnotu. Nejdříve upravila jejich účetní hodnotu koeficientem 59 % (účetní hodnota činila 166 milionů SKK a hodnota, kterou Společnost EKORDA použila ve svých výpočtech, 98 milionů SKK) a použila nízký koeficient zpeněžení ve výši 20 %. Tato metodika je sporná. Lze akceptovat úpravu účetní hodnoty pohledávek na vyjádření jejich skutečné hodnoty v daném čase. Společnost EKORDA však neposkytuje žádné vysvětlení, proč by výnos v případě konkurzu/likvidace představoval jen jednu pětinu (20 milionů SKK) sumy, o které sám příjemce předpokládal, že ji bude schopen získat od svých dlužníků (98 milionů SKK).
(101)
Účetní hodnota krátkodobých pohledávek založená na údajích z března 2004 (166 milionů SKK) byla společností EKORDA upravena na 98 milionů SKK, aby odrážela nevymahatelnost nebo nízkou kvalitu pohledávek. Kromě toho však společnost EKORDA použila na upravenou účetní hodnotu koeficient zpeněžení pouze ve výši 20 %. Výsledkem uplatnění koeficientu úpravy účetní hodnoty krátkodobých pohledávek společnosti EKORDA ve výši 59 % na účetní hodnotu založenou na údajích z června 2004 (63 milionů SKK) je 37 milionů SKK. Podle informací, které předložily slovenské orgány, byly však pohledávky ve výši 63 milionů SKK vymahatelné. Proto je sporné, zda je jakákoli úprava jejich účetní hodnoty skutečně potřebná.
(102)
V každém případě neexistuje žádný zřejmý důvod, proč by měla být likvidační hodnota ještě nižší než upravený údaj. Komise proto zastává názor, že očekávaný výnos z krátkodobých pohledávek určitě není nižší než upravený údaj 37 milionů SKK.
(103)
Na základě výše uvedených skutečností Komise upravila odhady předložené společností EKORDA a provedla nové posouzení, v jehož rámci použila údaje z června 2004. Z tohoto posouzení je zřejmé, že pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení by byl mnohem vyšší než výnos, se kterým se počítalo ve zprávě společnosti EKORDA. Číselné údaje jsou shrnuty v následující tabulce.
Tabulka 5
Pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení
Údaje společnosti EKORDA ve srovnání s opravenými údaji Komise (v milionech SKK)
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účetní hodnota
Výnos
Účetní hodnota
Výnos
Neoběžný majetek
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohledávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovost
50
50
161
161
Celkem
562
204
508
435
(104)
Podle připomínek příjemce k úvodnímu rozhodnutí by náklady na konkurzní řízení měly představovat 18 % odhadované hodnoty výnosů z prodeje aktiv příjemce v konkurzním řízení. Podle příjemce je vzhledem ke zprávě Světové banky z roku 2004 to přiměřená sazba (36). Použitím tohoto procentuálního podílu na opravenou hodnotu pravděpodobného výnosu z prodeje aktiv příjemce, jak ji stanovila Komise, by proto náklady na konkurzní řízení dosáhly 78,3 milionu SKK. Když se tato částka odečte od opraveného výnosu z prodeje aktiv příjemce, výsledek je vyšší než částka, kterou získal daňový úřad v rámci vyrovnání (435 milionů - 78,3 milionu = 356,7 milionu; částka dohodnutá v rámci vyrovnání byla 224,3 milionu SKK).
(105)
Jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos z prodeje aktiv příjemce byl 435 milionů SKK. Vzhledem k tomu, že daňový úřad by byl získal téměř 100 % výnosů z prodeje (37), i kdyby náklady na konkurzní řízení dosáhly až 18 % z těchto výnosů ve smyslu tvrzení příjemce, daňový úřad by byl i tak získal o 132,4 milionu SKK více než v rámci vyrovnání.
(106)
Kromě toho, i kdyby se na hodnotu aktiv příjemce k červnu 2004 uplatnily velmi nízké koeficienty zpeněžení, které uvedla EKORDA, pravděpodobný výnos z prodeje těchto aktiv (po odečtení nákladů na konkurzní řízení - 18 %) by byl 225,5 milionu SKK, což je stále více než částka schválená daňovým úřadem v rámci vyrovnání (38).
(107)
Konečně je třeba konstatovat, že slovenské orgány nepodpořily nepodložené tvrzení příjemce, že daňový úřad měl zprávu společnosti EKORDA k dispozici před setkáním věřitelů 9. července 2004, a proto ji mohl použít při svém rozhodování. Na druhé straně daňový úřad měl výsledky své kontroly z června 2004, které prokazovaly, že Frucona měla značná aktiva, jak je uvedeno v tabulce 3. Na základě těchto údajů Daňové ředitelství Slovenské republiky v dopise ze dne 6. července 2004 adresovaném místnímu daňovému úřadu uvedlo, že místní daňový úřad by neměl souhlasit s vyrovnáním navrhovaným příjemcem, neboť není příznivé pro stát.
(108)
Pokud jde o znalecké zprávy, které předložil příjemce, je třeba poznamenat, že nesplňovaly požadavek prokázat, zda bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství. Především se v žádné ze zpráv neuvádí, na jakém základě byly určeny koeficienty zpeněžení, které byly v některých případech výjimečně nízké. Kromě toho si lze všimnout, pokud jde o zprávu paní Kochové, jejíž závěry byly výrazně odlišné od závěrů společnosti EKORDA, že není zřejmé, k jakému účelu byla tato zpráva vypracována a z jakého období a odhadů vycházela. Pokud jde o zprávu konkurzní správkyně paní Holovačové, v té se pouze všeobecně konstatuje, že vyrovnací řízení je pro věřitele výhodnější než konkurz. Proto žádnou z informací obsažených v každé z těchto dvou zpráv nelze použít na podporu ani vyvrácení tvrzení příjemce, že bylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství.
(109)
Pokud jde o argumenty předložené ve vztahu k trvání konkurzního řízení, při zvažování vlivu možné délky konkurzního řízení na rozhodovací proces hypotetického soukromého věřitele je třeba zohlednit okolnosti tohoto případu.
(110)
Dalším důležitým aspektem tohoto případu je skutečnost, že stát byl v porovnání s jinými věřiteli ve zvýhodněné pozici vzhledem ke skutečnosti, že jeho dluh byl zajištěný proti neoběžnému majetku příjemce. Soud ve věci HAMSA potvrdil, že pozice zajištěného věřitele je důležitým faktorem, který je třeba zohlednit při použití kritéria věřitele v tržním hospodářství (39). V souladu s § 31 odst. 1 písm. e) zákona o konkursu pohledávky věřitele oddělené podstaty lze uspokojit kdykoli během konkurzního řízení z prodeje aktiv, která jsou zajištěna. Proto pokud jde o aktiva zastavená pro daňový úřad, trvání celého konkurzního řízení bylo podle názoru Komise nepodstatné, protože tyto pohledávky mohly být uspokojeny nezávisle na postupu uvedeného řízení.
(111)
I kdyby byla zohledněna hodnota zajištěných aktiv, kterou určil příjemce, pohledávky daňového úřadu se mohly uspokojit spíše prodejem zajištěných aktiv ve výši nejméně 194 milionů SKK, což tvoří 86 % částky navrhované v rámci vyrovnání s věřiteli. Daňový úřad by byl musel zvažovat, zda je výhodné čekat do konce konkurzního řízení, pouze pokud by existovala možnost, že by nedosáhl plné částky dohodnuté v rámci vyrovnání. Navíc při konečném vyplacení věřitelů by daňový úřad byl získal přibližně 99 % výnosu z prodeje zbývajících aktiv (185 milionů SKK v nejhorším případě, tedy při uplatnění koeficientů zpeněžení společnosti EKORDA, viz tabulka 4). Daňovému úřadu mělo být jasné, že výsledný vrácený dluh by byl mnohem vyšší než částka nabízená v rámci vyrovnání a že čekání by se týkalo pouze malé části této částky ve srovnání s vyrovnáním.
(112)
Proto lze vyvodit závěr, že informace týkající se trvání konkurzního řízení na Slovensku by významným způsobem neovlivnily rozhodnutí hypotetického soukromého věřitele.
(113)
Kromě toho v každém případě měl příjemce v době vyrovnacího řízení i) velmi nízký počet věřitelů a ii) aktiva s likvidační hodnotou vyšší než činila částka schválená státem v rámci vyrovnacího řízení (jak je uvedeno v tabulce 5, pravděpodobný výnos ze samotného prodeje nezajištěných aktiv byl 241 milionů SKK).
(114)
Pokud jde o nízký počet věřitelů, vyrovnání se opravdu zúčastnilo jen 5 věřitelů. Z těchto pěti věřitelů byli čtyři věřitelé soukromými subjekty a jejich podíl na celkovém dluhu byl jen 0,6 % (3 797 608 SKK z částky 644 166 949 SKK), jak je uvedeno v tabulce 2. Stát tak představoval největšího věřitele s 99,4 % celkového objemu pohledávek. Tyto okolnosti by ve značné míře snížily riziko neshod mezi věřiteli a z nich vyplývajícího soudního sporu, což by pravděpodobně vedlo ke kratšímu konkurznímu řízení.
(115)
S přihlédnutím k argumentu příjemce, který vychází ze zprávy Světové banky s názvem Doing business in 2004, že konkurzní řízení na Slovensku trvá v průměru 4,8 roku, je třeba uvést, že tato zpráva se týká obecného „ukazatele ukončení činnosti podniku“, kterým se měří celkový čas potřebný k uskutečnění konkurzního řízení, jakož i na uplatnění soudních pravomocí v rámci konkurzního řízení. Tuto délku proto nelze striktně zaměňovat s průměrnou délkou trvání konkurzního řízení. Samy slovenské orgány vyjádřily názor, že vzhledem k okolnostem tohoto případu by konkurzní řízení trvalo kratší dobu než průměrné řízení (viz 60. bod odůvodnění). Toto posouzení slovenských orgánů je obzvláště významné, protože uvedené řízení by se konalo v souladu se slovenskými právními předpisy a obvyklými postupy uplatňovanými při úpadku. Věřitelem příjemce byla navíc sama slovenská vláda.
(116)
Kromě toho se délka konkurzního řízení ve zprávách předložených příjemcem značně liší, a to od dvou let do více než šesti let (40). Proto posouzení délky trvání konkurzního řízení na Slovensku, která příjemce předložil Komisi, byla obecné povahy a nezohledňovala znaky projednávaného případu. Některá z těchto posouzení měla přibližný charakter a do určité míry nebyla navzájem v souladu.
(117)
Pokud jde o konkrétní příklad slovenské společnosti ve stejném odvětví jako příjemce, jejíž konkurzní řízení trvalo déle než pět let, je třeba upozornit, že příjemce nebyl schopen prokázat, jak se uvedený příklad týká tohoto případu a zejména zda uvedená společnost byla ve stejné nebo ve velmi podobné právní a věcné situaci jako příjemce (41). Vzhledem ke skutečnosti, že příjemce měl jednoho velkého věřitele ve zvýhodněné pozici - stát - a množství aktiv oceněných značnou hodnotou, konkurzní řízení u příjemce se mohlo uzavřít relativně rychlým způsobem a největší věřitel - stát - by byl takovému postupu dal přednost.
(118)
Konečně i za předpokladu, že úpadkové řízení by trvalo čtyři až pět let ve smyslu tvrzení příjemce, rozdíl mezi pravděpodobně zpět získanými částkami a částkami dohodnutými v rámci vyrovnání by byl tak velký, že délka takového řízení by při rozhodování soukromého věřitele o přijetí předmětného vyrovnání nehrála důležitou roli. Pokud se vezme v úvahu diskontní sazba 5,14 % (42), současná hodnota budoucích peněžních toků ve výši 356,7 milionu SKK je i po pěti letech 277,6 milionu SKK, tj. značně více než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Za těchto okolností by konkurz musel trvat více než 9 let, aby byla současná hodnota nižší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání. Žádný soukromý hospodářský subjekt na trhu by takovéto dlouhé konkurzní řízení v tomto případě nebyl považoval za pravděpodobné. Kromě toho by se současná hodnota celkových částek, které mají být vráceny, dále snížila, kdyby se zohlednila značná část dluhu, která by byla pravděpodobně splacena spíše prostřednictvím prodeje zajištěných aktiv (viz 111. bod odůvodnění).
(119)
Na základě dostupných důkazů lze dospět k závěru, že soukromý věřitel by nebyl souhlasil s vyrovnáním za takových podmínek, s jakými v tomto případě souhlasil daňový úřad; pokud vezmeme v úvahu skutečnost, že pohledávky daňového úřadu mohly být uspokojeny odděleně kdykoliv během konkurzního řízení a že by byl kromě toho získal 99 % výnosu vyplaceného věřitelům (vzhledem k velikosti jeho pohledávek v porovnání s ostatními věřiteli), lze konstatovat, že téměř celý výnos získaný v rámci konkurzního řízení by získal daňový úřad a, jak již bylo uvedeno, tento výnos by byl vyšší než částka dohodnutá v rámci vyrovnání mezi věřiteli.
2.2 Porovnání vyrovnání s věřiteli a daňová exekuce
(120)
Daňový úřad byl na rozdíl od soukromých věřitelů oprávněn zahájit z vlastního podnětu daňovou exekuci prodejem nemovitostí, strojů a zařízení, nebo společnosti jako celku. Ve smyslu judikatury citované v 82. bodě odůvodnění nebyl předložen žádný důkaz o tom, že daňový úřad takový postup zvažoval a dospěl k závěru, že by byl méně výhodný než souhlas s vyrovnáním.
(121)
Komise v každém případě považuje argument příjemce, že vyrovnací řízení chrání společnosti před daňovou exekucí, za irelevantní. Jak potvrdily slovenské orgány, daňová exekuce byla pro daňový úřad skutečnou alternativou, buď před zahájením vyrovnacího řízení, nebo po vetování navrhovaného vyrovnání daňovým úřadem. Je proto třeba přezkoumat tuto možnost při uplatnění kritéria věřitele v tržním hospodářství. Příjemce neporovnává navrhované vyrovnání s možným výsledkem daňové exekuce.
(122)
Komise se ve své analýze opírá o údaje poskytnuté příjemcem i slovenskými orgány. V této souvislosti je třeba uvést, že slovenské orgány potvrdily, že zajištění ve prospěch daňového úřadu představovalo 397 milionů SKK, jak se uvádí v rozhodnutí o zahájení řízení ve věci formálního šetření. Tato hodnota byla údajně získána z účetní evidence příjemce. Příjemce na druhé straně tvrdí, že hodnota zastavených aktiv vyjádřená ve „znaleckých cenách“ je 194 milionů SKK (viz 22. bod odůvodnění). I když Komise nemusí zjišťovat, který údaj je správný, může vyvodit následující závěry.
(123)
Za prvé, zajištění bylo protihodnotou odkladu daňového dluhu příjemce, kterou vyžaduje zákon o správě daní. Pokud hodnota aktiv příjemce ve skutečnosti dosahovala pouze poloviny hodnoty zajištění, jak uvádí znalecký posudek předložený příjemcem, znamená to, že zajištění požadované státem při těchto odkladech nebylo dostatečné. Za těchto okolností daňové odklady povolené daňovým úřadem mezi listopadem 2002 a listopadem 2003 v celkové výši 477 milionů SKK tedy se vší pravděpodobností nesplňovaly kritérium věřitele v tržním hospodářství. Pokud jde o tento případ, není třeba, aby Komise zjišťovala, zda tato opatření představovala státní podporu. Jestliže však již předcházející odklady představovaly státní podporu, nelze již poukazovat na zásadu věřitele v tržním hospodářství, když je takto odložený dluh později (zčásti) odepsaný.
(124)
Za druhé, i kdyby se při výpočtu výnosů z daňové exekuce použily nižší údaje předložené příjemcem, věřitel v tržním hospodářství by, pokud by měl takovou možnost, této exekuci dal přednost před vyrovnacím řízením.
(125)
Při daňové exekuci může daňový úřad přímo prodat aktiva (pohledávky a jiná oběžná aktiva, movitý majetek, nemovitosti) dlužníka. V době, kdy daňový úřad hlasoval pro vyrovnání, měl příjemce zásoby v hodnotě 43 milionů SKK, vymahatelné pohledávky ve výši nejméně 37 milionů SKK a hotovost 161 milionů SKK (viz tabulka 5). Uvádí se, že sama hodnota těchto oběžných aktiv (241 milionů SKK; 6,3 milionu EUR) (43) by převýšila výnos získaný ve vyrovnání (224,3 milionu SKK 5,93 milionu EUR). Kromě toho měl příjemce další, neoběžná aktiva, jejichž hodnota činila přinejmenším 194 milionů SKK.
(126)
Daňová exekuce by dále nepřinesla správní poplatky, které vznikají při konkurzním řízení. Jedná se o řízení, které zahájí a řídí samotný daňový úřad, dá se proto také předpokládat, že by se realizovalo rychle.
(127)
Komise proto dospěla k závěru, že daňová exekuce aktiv příjemce by vedla k vyššímu výnosu než vyrovnání.
2.3 Další důkazy
(128)
Komise bere v úvahu dopis předložený slovenskými orgány, který zaslal ředitel Daňového ředitelství Slovenské republiky svému podřízenému, řediteli příslušného daňového úřadu (viz 63. bod odůvodnění). Tento dopis je jasným důkazem, že Daňové ředitelství Slovenské republiky (které mělo předcházející přímé kontakty s příjemcem) bylo proti navrhovanému vyrovnání a dalo místnímu daňovému úřadu jasně najevo, že by neměl hlasovat pro toto vyrovnání. Důvodem uvedeným v dopise bylo, že navrhované vyrovnání „není výhodné“ pro stát.
(129)
Slovenské orgány též prokázaly, že existoval jasný pokyn pro daňové úřady vydaný na začátku roku 2004 ministerstvem financí, aby nepřijímaly vyrovnání v případech návrhů na odepsání pohledávek daňových úřadů (44). Toto politické rozhodnutí bylo oznámeno v souvislosti se změnou a doplněním zákona o správě daní z 1. ledna 2004 ve snaze zvýšit disciplínu, pokud jde o výběr daní.
(130)
Dále je třeba uvést, že sám daňový úřad se již 2. srpna 2004, tj. ani ne měsíc po souhlasu s vyrovnáním, proti tomuto vyrovnání odvolal.
(131)
Příjemce uvedl, že daňový úřad dal najevo souhlas s vyrovnáním ještě před tím, než příjemce zahájil řízení. Komise zastává názor, že důkazy předložené příjemcem naznačují pravý opak. Ředitel daňového úřadu v dopise ze dne 3. února 2004 příjemci píše, že i když v zásadě není proti uplatnění vyrovnacího řízení, nesouhlasí s návrhem příjemce na vyrovnání se splacením dluhu do výše 35 %.
(132)
Na základě tohoto důkazu může Komise vyvodit pouze jediný závěr, a to že slovenské orgány byly proti vyrovnání, které navrhoval příjemce, a byly proti ještě před zahájením vyrovnacího řízení dne 8. března 2004, před hlasováním věřitelů dne 9. července 2004 a i po schválení vyrovnání soudem.
(133)
Příjemce tvrdil, že by se měly zohlednit dlouhodobé aspekty, například pokračování daňových příjmů ve prospěch státu (viz 52. bod odůvodnění).
(134)
Za prvé, je třeba zdůraznit, že kritérium věřitele v tržním hospodářství je odlišné od kritéria investora v tržním hospodářství. Zatímco investor v tržním hospodářství je ve stavu, kdy rozhoduje, zda vstoupí do vztahu s příslušnou společností a bude se řídit dlouhodobou strategickou perspektivou získání přiměřeného výnosu ze své investice (45), „věřitel v tržním hospodářství“, který už je v obchodním nebo veřejnoprávním vztahu s platebně neschopnou společností, se bude snažit dosáhnout splacení dlužných sum (46) za co nejvýhodnějších podmínek z hlediska úrovně a lhůty splacení. Motivace hypotetického věřitele v tržním hospodářství a investora v tržním hospodářství bude proto odlišná. Judikatura proto stanovila pro tyto dvě situace samostatné testy.
(135)
Za druhé, pokud jde o analogii s věřitelem-dodavatelem, je důležité uvést, že povaha pohledávek takového věřitele a povaha pohledávek státu se podstatně liší. Protože vztahy dodavatele s platebně neschopnou společností mají výhradně smluvní základ, dodavatel by mohl ztrátou obchodního partnera skutečně utrpět. Pokud je platebně neschopná společnost zlikvidována nebo prodána, dodavatel bude muset hledat nového klienta nebo uzavřít smlouvu s novým vlastníkem. Riziko je vyšší, pokud je jeho závislost na platebně neschopné společnosti značná. Takový věřitel bude skutečně uvažovat do budoucnosti. Naproti tomu vztahy státu s platebně neschopnou společností se zakládají na veřejném právu, proto nejsou závislé na vůli stran. Každý nový vlastník, který přebere aktiva zlikvidované společnosti, bude automaticky povinen platit daně. Kromě toho stát není nikdy závislý na jednom daňovém poplatníkovi. Na závěr, nejdůležitějším argumentem je, že stát se při výběru daní nikdy neřídí výhledem na zisk a nejedná při tom komerčně a s komerčními pohnutky. Uvedená analogie proto není opodstatněná.
(136)
Komise zastává názor, že situaci státu v tomto případě nelze porovnávat se situací hypotetického investora v tržním hospodářství nebo situací hypotetického závislého věřitele v tržním hospodářství. V každém případě ztrátu budoucích daní nelze při uplatňování zásady věřitele v tržním hospodářství zohledňovat (47).
(137)
Z přehledu daní předloženého příjemcem vyplývá, že velká většina daní zaplacených příjemcem od roku 1995 byly nepřímé daně (spotřební daně a DPH). Vzhledem k tomu, že tyto daně platí koneční spotřebitelé, likvidace příjemce by neměla vliv na jejich výběr, neboť spotřebitelé by dále kupovali zdaněné výrobky (v tomto případě především lihoviny a líh) od jiných výrobců. Argument příjemce týkající se budoucí značné ztráty daní proto není hodnověrný.
(138)
Komise dospěla k závěru, že žádný z dalších důkazů, které předložil příjemce, nenasvědčuje tomu, že by ovlivnil chování hypotetického soukromého věřitele. Proto nic v tomto oddíle nemění hodnocení Komise takového chování v oddílech 2.1 nebo 2.2.
2.4 Závěr
(139)
Na základě uvedených důkazů Komise usuzuje, že v tomto případě nebylo splněno kritérium věřitele v tržním hospodářství a stát poskytl příjemci výhodu, kterou by tento nebyl schopen v tržních podmínkách získat.
(140)
Komise proto dospěla k závěru, že odepsání dluhu odsouhlasené místním daňovým úřadem v rámci vyrovnání představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
3. SLUČITELNOST PODPORY: VÝJIMKA PODLE ČL. 107 ODST. 3 SFEU
(141)
Primárním cílem opatření je poskytnout pomoc společnosti v obtížích. V takových případech je možno uplatnit výjimku podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, která umožňuje povolit státní podporu na usnadnění rozvoje určitých hospodářských odvětví, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem, a pokud jsou splněny příslušné podmínky.
(142)
Z hlediska výrobního portfolia příjemce Komise hodnotila, zda se v tomto případě uplatňují zvláštní pravidla použitelná pro zemědělské odvětví. Komise na základě informací o obratu příjemce předložených slovenskými orgány dospěla ve svém rozhodnutí o zahájení formálního šetření k závěru, že většina výrobků příjemce nejsou výrobky definované v příloze I SFEU, proto se na ně neuplatňují obecná pravidla o státní podpoře.
(143)
Příjemce ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení formálního šetření vyjádřil námitky vůči údajům o obratu poskytnutým dříve slovenskými orgány (viz tabulka 1), ale nevyjádřil námitky vůči rozhodnutí Komise opírat své hodnocení o obecná pravidla o státní podpoře. Bez snahy zjišťovat, zda údaje poskytnuté příjemcem jsou přesné (48), Komise ověřila, zda by uvedený závěr obstál při zohlednění nových údajů. Komise dospěla k závěru, že obrat příjemce tvoří výrobky, které nepatří mezi výrobky definované v příloze I SFEU. Proto se na ně uplatňují obecná, nikoli odvětvová pravidla týkající se státní podpory.
(144)
Podpora na záchranu a restrukturalizaci společností v obtížích se v současnosti řídí pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (49) (dále jen „nové pokyny“), které nahrazují předcházející znění přijaté v roce 1999 (50) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
(145)
V přechodných ustanoveních nových pokynů se stanoví, že nové pokyny se uplatňují na hodnocení jakékoli podpory na záchranu či restrukturalizaci poskytnutou bez schválení Komise (nezákonná podpora), pokud je část nebo celá podpora poskytnuta po 1. říjnu 2004, tedy po dni zveřejnění nových pokynů v Úředním věstníku Evropské unie (bod 104 první pododstavec). Pokud však podpora byla nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004, šetření se vede na základě pokynů platných v době, kdy byla podpora poskytnuta (bod 104 druhý pododstavec).
(146)
Je třeba uvést, že schválení vyrovnání daňovým úřadem bylo vystaveno dne 9. července 2004 a nabylo účinnosti dne 23. července 2004. Podpora byla proto nezákonně poskytnuta před 1. říjnem 2004. Uplatňují se tedy pokyny z roku 1999 použitelné v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(147)
Je potřeba uvést, že příjemce je střední podnik ve smyslu nařízení Komise (ES) č. 70/2001 o použití článků 87 a 88 Smlouvy o ES na státní podpory malým a středním podnikům (51).
3.1 Způsobilost podniku
(148)
Podnik se podle bodu 5 písm. c) pokynů z roku 1999 považuje za podnik v obtížích, pokud splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(149)
Příjemce byl účastníkem vyrovnacího řízení, které se ve smyslu definice zákona o konkurzu může uplatňovat pouze u insolventních společností. Je proto způsobilý získat podporu na záchranu a podporu na restrukturalizaci.
3.2 Podpora na záchranu
(150)
Sporné opatření slovenské orgány původně popsaly jako podporu na záchranu. Podle pokynů z roku 1999 Komise vznesla pochybnosti o slučitelnosti podpory jako podpory na záchranu z důvodů uvedených v části III.
(151)
Slovenské orgány ani příjemce nevyslovili k těmto pochybnostem připomínky. Komisi v tomto ohledu nebyly předloženy žádné nové skutečnosti.
(152)
Vzhledem k tomu, že uvedené pochybnosti nebyly odstraněny, Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná jako podpora na záchranu ve smyslu pokynů z roku 1999.
3.3 Podpora na restrukturalizaci
(153)
Komise vyslovila pochybnosti, zda podpora byla slučitelná jako podpora na restrukturalizaci ve smyslu pokynů z roku 1999 z důvodů uvedených v části III.
(154)
Komise uvádí, že slovenské orgány, jejichž povinností je dokázat, že státní podpora je slučitelná s vnitřním trhem, nepředložily žádné nové skutečnosti na podporu tohoto závěru. Komise řádně zohlednila připomínky předložené příjemcem.
3.3.1 Návrat k dlouhodobé životaschopnosti
(155)
Podle pokynů z roku 1999 musí poskytnutí podpory na restrukturalizaci souviset s prováděním realizovatelného a uceleného plánu restrukturalizace na obnovu dlouhodobé životaschopnosti podniku a být jeho prováděním podmíněno. Členský stát se k tomuto plánu, který musí být schválen Komisí, zavazuje. Neschopnost podniku realizovat plán se považuje za zneužití podpory.
(156)
Plán restrukturalizace musí příjemci umožnit obnovit dlouhodobou životaschopnost v přijatelném časovém rámci a na základě realistických předpokladů, pokud jde o podmínky budoucího fungování. Tento plán by měl popsat okolnosti, které způsobily obtíže podniku, a uvést přiměřená opatření na řešení těchto obtíží. Restrukturalizační operace nemohou být omezeny na finanční pomoc určenou na vyrovnání dluhů a minulých ztrát, aniž by se zabývaly důvody způsobujícími tyto obtíže.
(157)
Pro společnosti, které se nacházejí v podporovaných oblastech, a pro malé a střední podniky pokyny z roku 1999 stanoví, že podmínky pro schvalování podpory mohou být méně přísné, co se týče provádění kompenzačních opatření a obsahu monitorovacích zpráv. Tyto okolnosti však takové společnosti nezbavují potřeby vypracovat plán restrukturalizace a členské státy závazku poskytnout podporu na restrukturalizaci pouze za podmínky provedení plánu restrukturalizace.
(158)
Po zahájení řízení ve věci formálního šetření slovenské orgány potvrdily, že obchodní plán, který byl příjemce povinen vypracovat jako podmínku pro zahájení vyrovnacího řízení, přezkoumal jen příslušný soud, tj. ne orgán poskytující podporu, a že soud ani daňový úřad provádění plánu nesledovaly.
(159)
Příjemce v rozporu s tímto tvrzením uvedl, že daňový úřad prostudoval způsobilost obchodního plánu obnovit dlouhodobou životaschopnost ještě před schválením vyrovnání, tvrzení však nepodložil žádným důkazem.
(160)
Příjemce dále tvrdil, že absence plánu restrukturalizace není v situaci ex post hodnocení podpory Komisí relevantní, neboť Komise se již může přesvědčit, zda se příjemce stal skutečně životaschopným. Podle příjemce se formální plán restrukturalizace může vyžadovat pouze v případě hodnocení ex ante a jen na takové hodnocení se mohou uplatňovat pokyny z roku 1999.
(161)
Tato argumentace není správná. Pokyny z roku 1999 se uplatňují na hodnocení slučitelnosti jak oznámené, tak i nezákonné podpory. Při hodnocení vždy platí podmínka, že podpora na restrukturalizaci se váže na realizovatelný plán restrukturalizace. Komise musí vypracovat hodnocení na základě informací dostupných v době, kdy byla podpora poskytnuta.
(162)
Je možné vyvodit závěr, že daňový úřad jako orgán poskytující podporu neměl příležitost vyhodnotit plán restrukturalizace a podmínit odepsání svých pohledávek jeho prováděním, které by bylo řádně monitorováno. Z toho vyplývá, že nebyla splněna první, formální podmínka, která je v plné míře uplatnitelná i na hodnocení ex post.
(163)
Pokud jde o obsah obchodního plánu, slovenské orgány nepředložily žádné informace, které by odstranily pochybnosti Komise o tom, zda plán představuje skutečný plán restrukturalizace vyžadovaný podle pokynů z roku 1999.
(164)
Komise musí trvat na svém závěru, který uvedla v rozhodnutí o zahájení formálního šetření. Předložený obchodní plán je plán, který se zabývá jen akutním problémem příjemce, který se týkal růstu veřejného dluhu. Tento plán žádným způsobem neanalyzuje okolnosti, které vedly k obtížím příjemce, ani finanční situaci společnosti v té době a její finanční perspektivy. Vzhledem k tomu, že tato analýza chyběla, příjemce nenavrhl konkrétní kroky k řešení jednotlivých důvodů, které vedly k obtížím. Jediným opatřením, které je podrobně popsáno, je navrhovaná finanční restrukturalizace prostřednictvím vyrovnání s věřiteli.
(165)
V plánu se vůbec neuvádí navýšení vlastního kapitálu příjemce, které příjemce uvedl jako jedno z restrukturalizačních opatření. Žádné z údajů ve spise nenasvědčují tomu, že navýšení kapitálu společností Hydree Slovakia by mělo být považováno za opatření, které má zabezpečit, že příjemce v dlouhodobém časovém horizontu nebude opakovat svou strategii financování výroby prostřednictvím dluhu na DPH a spotřebních daních, která nakonec vedla k jeho obtížím. Slovenské orgány potvrdily, že navýšení kapitálu nijak nesnížilo riziko opakování finančních problémů. Tyto pochybnosti jsou silnější, když uvážíme, že navýšení kapitálu představovalo 21 milionů SKK a restrukturalizovaný dluh 644 milionů SKK.
(166)
Samotné navýšení kapitálu není důkazem důvěry trhu v obnovení dlouhodobé životaschopnosti příjemce. Komise poznamenává, že příjemci se navzdory aktivnímu úsilí nepodařilo získat úvěr od soukromé banky.
(167)
Dále je třeba uvést, že pronájem výrobních zařízení konkurentovi příjemce, společnosti Old Herold, s. r. o., bylo jasně vynuceno skutečností, že příjemce přišel o licenci na výrobu lihu a lihovin, a ne skutečností, že uvedená výroba by byla ztrátová, a tedy vyžadující restrukturalizaci. Pravdou je, že sám příjemce mohl po skončení vyrovnání požádat o novou licenci, a neučinil tak. Komise však poznamenává, že příjemce nadále prodává výrobky vyráběné společností Old Herold na zařízeních příjemce a pod značkou příjemce, a dokonce plánuje zvýšit tento prodej, jak se uvádí ve výroční zprávě za období od 29. dubna 2004 do 30. prosince 2004. Pronájem těchto výrobních zařízení proto nelze považovat za restrukturalizační opatření, protože na základě všech dostupných důkazů nebylo potřebné tuto část výroby restrukturalizovat.
(168)
Pokud jde o zbývající opatření navrhovaná v obchodním plánu, pochybnosti Komise nebyly odstraněny. Tato opatření jsou prostě činnosti v rámci běžné obchodní činnosti, nikoli racionalizační opatření (prodej starých zařízení nebo vozidel). Dvě navrhovaná strukturální opatření (ukončení výroby nerentabilních nealkoholických nápojů a prodej některých nemovitostí) byla popsána velmi vágně, bez uvedení konkrétních výrobků a časového rámce. Slovenské orgány potvrdily, že nemovitosti určené k prodeji (administrativní budova, prodejna a rekreační budova) nebyly k 10. říjnu 2005 prodány, tj. že toto plánované opatření nebylo provedeno tak, jak bylo oznámeno.
(169)
Na základě absence formálního plánu restrukturalizace spolu s chybějící skutečnou analýzou obtíží, opatření potřebných k řešení těchto obtíží a tržních podmínek a perspektiv dospěla Komise k závěru, že obchodní plán předložený příjemcem není skutečným plánem restrukturalizace, který se vyžaduje v pokynech z roku 1999 (52). Pochybnosti Komise, že příjemce obnoví dlouhodobou životaschopnost, proto nebyly odstraněny.
3.3.2 Podpora omezená na úplné minimum
(170)
Závěr Komise, že vzhledem k absenci skutečného plánu restrukturalizace její pochybnosti o dlouhodobé životaschopnosti přetrvávají, i sám o sobě postačuje k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem. Navzdory tomu Komise také posoudí další ústřední kritérium obsažené v pokynech z roku 1999, a to, že podpora musí být omezena jen na nutné minimum.
(171)
Podle bodu 40 pokynů z roku 1999 se musí výše a intenzita podpory omezit na úplné minimum, které by umožnilo uskutečnit restrukturalizaci vzhledem ke stávajícím finančním zdrojům příjemce. Příjemce by měl na restrukturalizaci poskytnout významný příspěvek z vlastních zdrojů.
(172)
Náklady na restrukturalizaci dosáhly celkové výše restrukturalizačních dluhů prostřednictvím vyrovnání. Příjemce zaplatil 35 % této částky.
(173)
Slovenské orgány neposkytly další vysvětlení ohledně pochybností, které Komise v této souvislosti vyjádřila. Příjemce vysvětil, jak financoval splácení dluhu zbylého po vyrovnání (viz 30. až 35. bod odůvodnění). Podle vyjádření příjemce činil jeho příspěvek 231 milionů SKK (6,1 milionu EUR).
(174)
Za prvé, výše zdrojů, kterou měl příjemce k dispozici, přesahovala částku dluhu zbylého po vyrovnání. Z toho vyplývá, že pomoc nebyla omezená na nutné minimum.
(175)
Ještě důležitější však je, že Komise dospěla k závěru, že úvěr poskytnutý společností Old Herold nesplňuje podmínky vlastního příspěvku příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999. Závazky představují trvalý zdroj financování činnosti podniku. Jsou to krátkodobé úvěry, které je však zapotřebí splatit. Podnik má k dispozici dodatečné zdroje na restrukturalizaci, pouze pokud se dodavatelé zaváží k poskytnutí delší doby splatnosti plateb, než je obvyklé. Takový odklad plateb je znamením, že trh věří, že je reálné obnovit životaschopnost podniku.
(176)
Příjemce nijak neprokázal, že odklad platby ze strany společnosti Old Herold byl výrazně delší, než je běžná obchodní praxe mezi příjemcem a dodavateli. Splatnost v délce 40 dní lze považovat za obvyklou praxi, zejména s ohledem na skutečnost, že byla příjemci poskytnuta po vyrovnání. Příjemce již proto nebyl ve finančních obtížích. Hlavním účelem vyrovnání přitom bylo pomoci příjemci překonat finanční obtíže.
(177)
Komise proto dospěla k závěru, že tuto delší dobu splatnosti nelze považovat za příspěvek na restrukturalizaci pocházející z vnějších zdrojů.
(178)
Bez tohoto odkladu činí vlastní příspěvek příjemce ve smyslu pokynů z roku 1999 celkem 131 milionů SKK (3,4 milionu EUR), a odpovídá tedy 20 % nákladů na restrukturalizaci.
(179)
Pokyny z roku 1999 neobsahovaly žádné prahové hodnoty, podle kterých by byl příspěvek příjemce považován za významný.
(180)
Pokud zohledníme praxi, kterou Komise uplatňuje v souvislosti s pokyny z roku 1999, jakož i změnu v politice Komise, pokud jde o toto kritérium, která vedla k zavedení prahových hodnot v nových pokynech (53), Komise považuje příspěvek příjemce ve výši 20 % za poměrně nízký. Takový příspěvek by mohl být přijatelný podle pokynů z roku 1999 pouze v případě, že by byly splněny všechny ostatní podmínky pro schválení podpory. Komise by například kromě jiných zvláštností daného případu zohlednila skutečnost, zda je příjemce aktivní v podporované oblasti, do jaké míry odpovídají zdroje financování důvěře trhu - kromě samotného příjemce a jeho akcionářů - v dlouhodobou životaschopnost podniku.
(181)
Vzhledem k výše uvedenému Komise nemůže v tomto případě souhlasit s tím, že příspěvek příjemce byl významný. Komise dospěla k závěru, že její pochybnosti o tom, zda byl vlastní příspěvek příjemce významný či zda se pomoc omezila pouze na nutné minimum, nebyly rozptýleny.
3.4 Slučitelnost podpory: závěr
(182)
Komise dospěla k závěru, že podpora není slučitelná s vnitřním trhem ani jako podpora na záchranu ani jako podpora na restrukturalizaci. Kromě toho se na tento případ nevztahuje žádná výjimka stanovená v SFEU.
VII. ZÁVĚR
(183)
Komise dospěla k závěru, že Slovenská republika protiprávně poskytla odpis daňového dluhu ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., a porušila tak čl. 108 odst. 3 SFEU. Tato podpora není slučitelná s vnitřním trhem na základě žádné výjimky stanovené v SFEU.
(184)
Přestože daňový úřad odložil realizaci odpisu, dokud Komise v této věci nepřijme rozhodnutí, Komise dospěla k názoru, že pro příjemce vznikla výhoda v okamžiku, kdy se daňový úřad rozhodl, že se vzdá části svých pohledávek, a poskytne tak příjemci podporu. Tímto okamžikem byl vstup v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004. Výhoda, kterou příjemce získal oproti svým soutěžitelům, spočívá ve skutečnosti, že od něj daňový úřad nevymáhal své daňové pohledávky.
(185)
Aby se obnovil stav před poskytnutím podpory, musí být daná státní podpora požadována zpět. Vzhledem ke skutečnosti, že výhoda byla poskytnuta v okamžiku vstupu v platnost dohody s věřiteli dne 23. července 2004, odpovídá výše podpory, kterou je nutné požadovat zpět, plné výši odepsaného daňového dluhu podle uvedené dohody.
(186)
Nejvyšší soud Slovenské republiky však rozhodl, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly do vyrovnání zahrnuty chybně. V důsledku tohoto rozhodnutí byl hlavní dluh v rámci dohody o tuto částku snížen a zbylý dluh vůči daňovému úřadu, který byl do dohody zahrnut v opravené výši, činil 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky silniční daně, které byly doposud považované za odepsané, byly dne 2. srpna 2006 doplaceny v plné výši. Tato platba by se měla zohlednit při výpočtu výše podpory a souvisejících úroků, které je ještě třeba vymáhat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rozhodnutí 2007/254/ES se zrušuje.
Článek 2
Státní podpora, kterou Slovenská republika poskytla ve prospěch podniku Frucona Košice, a. s., ve výši 416 515 990 SKK není slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Slovenská republika přijme všechna potřebná opatření, aby od příjemce vymohla protiprávně poskytnutou podporu, která je uvedena v článku 2, a zohlední přitom skutečnost, že nedoplatky silniční daně ve výši 424 490 SKK byly dne 2. srpna 2006 zaplaceny na účet místního daňového úřadu.
2. Podpora bude vymáhána bezodkladně a v souladu s postupy uvedenými ve vnitrostátních právních předpisech, pokud tyto předpisy umožňují okamžité a účinné provedení tohoto rozhodnutí.
3. Vymáhaná částka musí zahrnovat úroky za celé období ode dne, ke kterému byla částka podniku Frucona Košice, a. s., poskytnuta, až do dne, kdy byla skutečně vrácena.
4. Úroky se vypočítají v souladu s ustanoveními uvedenými v kapitole V nařízení Rady (ES) č. 794/2004 ze dne 21. dubna 2004, kterým se provádí nařízení Rady (ES) č. 659/1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (54). Úroková sazba se pro celé období uvedené v oddíle 3 vypočítá jako složený úrok.
Článek 4
Slovenská republika do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí informuje Komisi o opatřeních, která přijala k dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Pro poskytnutí těchto informací použije dotazník uvedený v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Slovenské republice.
V Bruselu dne 16. října 2013.
ROZHODNUTIE KOMISIE
zo 16. októbra 2013
o štátnej pomoci SA.18211 (C 25/2005) (ex NN 21/2005) poskytnutej Slovenskou republikou v prospech Frucona Košice, a. s.
[oznámené pod číslom C(2013) 6261]
(Iba slovenské znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2014/342/EÚ)
KOMISIA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
po vyzvaní zúčastnených strán, aby predložili pripomienky v súlade s uvedenými ustanoveniami (2) a so zreteľom na ich pripomienky,
keďže:
I. KONANIE
1. KONANIE PRED KOMISIOU
(1)
Listom z 15. októbra 2004, zaevidovaným 25. októbra 2004, dostala Komisia sťažnosť týkajúcu sa údajnej nezákonnej štátnej pomoci v prospech Frucona Košice, a. s. Sťažovateľ zaslal doplňujúce informácie 3. februára 2005. Stretnutie so sťažovateľom sa uskutočnilo 24. mája 2005.
(2)
Komisia na základe informácií poskytnutých sťažovateľom požiadala Slovensko listom zo 6. decembra 2004, aby ju informovalo o spornom opatrení. Slovensko odpovedalo listom zo 4. januára 2005, zaevidovaným 17. januára 2005, v ktorom informovalo Komisiu o možnej nezákonnej pomoci poskytnutej v prospech Frucona Košice, a. s. v súvislosti s vyrovnaním s veriteľmi a požiadalo Komisiu o schválenie tejto pomoci ako pomoci na záchranu spoločnosti vo finančných ťažkostiach. Slovensko predložilo doplňujúce informácie listom z 24. januára 2005, zaevidovaným 28. januára 2005. Komisia požiadala o doplňujúce informácie listom z 9. februára 2005, na ktorý dostala odpoveď listom zo 4. marca 2005, zaevidovaným 10. marca 2005. Stretnutie so slovenskými orgánmi sa uskutočnilo 12. mája 2005.
(3)
Listom z 5. júla 2005 Komisia informovala Slovensko, že sa rozhodla začať konanie stanovené v článku 108 ods. 2 ZFEÚ, týkajúce sa uvedenej pomoci.
(4)
Rozhodnutie Komisie začať konanie bolo uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie (3). Komisia vyzvala zúčastnené strany, aby predložili pripomienky k opatreniu.
(5)
Slovenské orgány predložili pripomienky listom z 10. októbra 2005, zaevidovaným 17. októbra 2005. Komisia prijala pripomienky od jednej zúčastnenej strany (od príjemcu) listom z 24. októbra 2005, zaevidovaným 25. októbra 2005. Postúpila ich Slovensku, ktoré dostalo príležitosť reagovať; pripomienky Slovenska boli prijaté listom zo 16. decembra 2005, zaevidovaným 20. decembra 2005. Stretnutie s príjemcom, na ktorom dostal príležitosť sa k záležitosti vyjadriť, sa uskutočnilo 28. marca 2006. Slovensko predložilo doplňujúce informácie listom z 5.mája 2006, zaevidovaným 8.mája 2006.
(6)
Komisia prijala 7. júna 2006 rozhodnutie (4), ktorým nariadila vymáhanie pomoci. Od tohto dátumu a v kontexte kontaktov Komisie so slovenskými orgánmi v súvislosti s vykonaním uvedeného rozhodnutia bol Komisii oznámený výsledok vnútroštátneho súdneho konania týkajúceho sa výšky dlhu, na ktorú sa má vzťahovať vyrovnanie s veriteľmi. V tomto rozhodnutí by sa mali tieto informácie zohľadniť.
2. KONANIE PRED VŠEOBECNÝM SÚDOM
(7)
Frucona Košice a. s. sa 12. januára 2007 odvolala proti rozhodnutiu na Všeobecný súd. Okrem iného napadla tvrdenie, že odpísanie daňového dlhu predstavuje štátnu pomoc, pričom argumentovala, že uvedené odpísanie je v súlade so zásadou veriteľa v trhovom hospodárstve. Rozsudkom zo 7. decembra 2010 (vec T-11/07) Všeobecný súd zamietol argumenty žiadateľa a potvrdil rozhodnutie Komisie na tom základe, že konkurz by bol pre štát výhodnejší než vyrovnanie s veriteľmi.
3. KONANIE PRED SÚDNYM DVOROM
(8)
Frucona Košice a. s. sa odvolala proti rozsudku Všeobecného súdu na Súdny dvor, pričom argumentovala najmä tým, že Všeobecný súd správne neposúdil uplatnenie kritéria súkromného veriteľa zo strany Komisie a že Všeobecný súd sa neprípustne snažil vydávať svoje vlastné odôvodnenie, pokiaľ ide o kritérium súkromného veriteľa (vec C-73/11 P), za odôvodnenie Komisie.
(9)
Súdny dvor 24. januára 2013 rozsudok Všeobecného súdu zrušil. Súdny dvor dospel k záveru, že Komisia sa tým, že v rámci svojho posúdenia kritéria súkromného veriteľa nezohľadnila dĺžku trvania konkurzného konania, dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, alebo pokiaľ Komisia túto okolnosť zohľadnila, svoje rozhodnutie dostatočne nezdôvodnila. Vec sa vrátila Všeobecnému súdu na nové konanie, aby rozhodol o žalobných dôvodoch spoločnosti týkajúcich sa daňovej exekúcie vznesených v konaní pred ním, o ktorých nerozhodol.
4. ZRUŠENIE
(10)
Vzhľadom na rozsudok Súdneho dvora a s cieľom napraviť ním zistené nedostatky Komisia preto považuje za vhodné zrušiť pôvodné rozhodnutie zo 7. júna 2006 a nahradiť ho týmto rozhodnutím.
II. PODROBNÝ OPIS POMOCI
1. PRÍSLUŠNÝ PODNIK
(11)
Príjemcom finančnej pomoci je spoločnosť Frucona Košice, a. s. (ďalej len „príjemca“), ktorá pôsobila v oblasti výroby liehu a liehovín, nealkoholických nápojov, konzervovaného ovocia a zeleniny a octu. Po strate licencie príjemca už nevyrábal lieh a liehoviny. Naďalej však pôsobil v oblasti veľkoobchodu s liehom a liehovinami. Spoločnosť sa nachádza v regióne oprávnenom na poskytnutie regionálnej pomoci podľa článku 107 ods. 3 písm. a) ZFEÚ.
(12)
Príjemca v čase predmetných udalostí zamestnával približne 200 osôb. Príjemca vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu začať konanie vo veci formálneho zisťovania poskytol Komisii údaje o obrate (vrátane spotrebných daní a DPH), ktoré sa uvádzajú v nasledujúcej tabuľke.
Tabuľka 1
Obrat v rôznych segmentoch výroby vrátane spotrebných daní a DPH [SKK]
2002
2003
2004
Ocot
28 029 500
27 605 100
11 513 600
Ovocná a zeleninová výroba
37 112 500
32 584 500
22 696 400
Kapusta
2 878 340
503 030
201 310
Sýtené nealkoholické nápoje
9 373 800
17 601 600
17 560 100
Nesýtené nealkoholické nápoje
2 877 700
6 420 420
7 920 010
Džúsy - 100 %
51 654 900
43 421 600
22 706 600
Liehoviny
696 193 500
743 962 700
728 837 400
Jablčné víno
1 495 640
106 360
0
Sirup
5 928 100
6 502 920
5 199 540
Iné výrobky/služby
59 476 000
99 635 000
63 680 000
SPOLU
895 019 980
978 343 230
880 314 960 (5)
(13)
Tieto údaje sa značne líšia od údajov, ktoré Komisia dostala od slovenských orgánov a ktoré boli uvedené v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania (6). Slovenské orgány v reakcii na pripomienky príjemcu po začatí konania vo veci formálneho zisťovania nevyslovili námietky proti presnosti vyššie uvedených čísiel. Podľa slovenských orgánov príjemca spĺňa kritériá stredného podniku.
2. UPLATNITEĽNÉ VNÚTROŠTÁTNE PRÁVNE PREDPISY
(14)
Sporným opatrením je odpísanie daňového dlhu Daňovým úradom Košice IV (ďalej len „daňový úrad“) v rámci takzvaného vyrovnania s veriteľmi. Toto konanie upravuje zákon č. 328/91 Z. z. o konkurze a vyrovnaní (ďalej len „zákon o konkurze“).
(15)
Vyrovnanie s veriteľmi (ďalej len „vyrovnanie“ alebo „vyrovnacie konanie“) je konanie pod dohľadom súdu, ktorého cieľom je, podobne ako v prípade konkurzného konania, usporiadať finančnú situáciu spoločností v úpadku (7). V konkurznom konaní spoločnosť zanikne a jej aktíva sa buď predajú novému vlastníkovi, alebo sa spoločnosť zlikviduje. Na rozdiel od toho vo vyrovnacom konaní spoločnosť v úpadku pokračuje v činnosti bezo zmeny vlastníka.
(16)
Vyrovnacie konanie iniciuje spoločnosť v úpadku. Jeho cieľom je dosiahnuť dohodu s veriteľmi (ďalej len „vyrovnanie s veriteľmi“) v tom zmysle, že spoločnosť v úpadku uhradí časť svojho dlhu a zvyšok sa odpíše. Túto dohodu musí schváliť súd vykonávajúci dohľad.
(17)
Veritelia, ktorých pohľadávky sú zabezpečené, napríklad záložným právom, vystupujú ako oddelení veritelia. Na to, aby bol návrh na vyrovnanie prijatý, musia všetci oddelení veritelia hlasovať v jeho prospech, zatiaľ čo v prípade ostatných veriteľov stačí kvalifikovaná väčšina. Inými slovami, oddelení veritelia hlasujú osobitne a majú právo návrh vetovať.
(18)
Oddelení veritelia majú privilegovanú pozíciu aj v konkurznom konaní. Pohľadávky oddelených veriteľov možno uspokojiť kedykoľvek počas konkurzného konania a výnosy z predaja zabezpečených aktív v konkurznom konaní by sa mali použiť výhradne na uspokojenie pohľadávok oddelených veriteľov. Ak z tohto predaja nemožno pokryť všetky pohľadávky oddelených veriteľov, zostávajúce časti sa zaradia do druhej skupiny k pohľadávkam ostatných veriteľov. V druhej skupine sa veritelia uspokojujú pomerným spôsobom.
(19)
Podľa zákona o konkurze spoločnosť, ktorá žiada o vyrovnanie s veriteľmi, musí súdu predložiť zoznam opatrení týkajúcich sa reorganizácie spoločnosti a priebežného financovania činnosti spoločnosti po tomto vyrovnaní.
(20)
Podľa zákona č. 511/92 Z.z. o správe daní a poplatkov a o zmenách v sústave územných finančných orgánov (ďalej len „zákon o správe daní“) má spoločnosť možnosť požiadať daňové orgány o odklad platby daní. Z odloženej sumy sa účtuje úrok a odložený dlh musí byť zabezpečený.
(21)
Zákon o správe daní upravuje aj daňovú exekúciu, ktorej cieľom je uspokojiť daňové pohľadávky štátu predajom nehnuteľného majetku, hnuteľného majetku alebo podniku ako celku.
3. SKUTKOVÝ STAV
(22)
Príjemca využil od novembra 2002 do novembra 2003 možnosť odkladu svojho záväzku zaplatiť spotrebnú daň z liehu, ktorú poskytuje zákon o správe daní (8). Suma odloženého dlhu dosiahla celkovo 477 015 759 SKK (12,6 milióna EUR). Skôr, ako daňový úrad súhlasil s odkladom týchto platieb, zabezpečil v súlade so zákonom všetky svoje pohľadávky aktívami príjemcu. Slovenské orgány uvádzajú, že hodnota tohto zabezpečenia bola na základe účtovnej evidencie príjemcu 397 476 726 SKK (10,5 milióna EUR). Príjemca však tvrdí, že hodnota tohto zabezpečenia podľa odhadu znalcov z konca roku 2003 predstavovala 193 940 000 SKK (5 miliónov EUR). Taká je podľa príjemcu hodnota zabezpečených aktív (hnuteľného majetku, nehnuteľností a pohľadávok) vyjadrená v takzvaných znaleckých cenách.
(23)
Od 1. januára 2004 zmenený a doplnený zákon o správe daní obmedzil možnosť žiadať o odklad dane na jedenkrát ročne. Príjemca využil túto možnosť v prípade spotrebnej dane za december 2003, splatnej v januári 2004. Nebol však schopný splatiť alebo odložiť spotrebnú daň za január 2004, splatnú 25. februára 2004. V dôsledku toho sa príjemca stal spoločnosťou v úpadku v zmysle zákona o konkurze. V dôsledku toho príjemca stratil licenciu na výrobu a spracovanie liehu.
(24)
Dňa 8. marca 2004 sa príjemca obrátil na príslušný krajský súd s návrhom na vyrovnanie. Krajský súd povolil vyrovnacie konanie uznesením z 29. apríla 2004 keď zistil, že sú splnené všetky zákonné podmienky nevyhnutné pre takéto konanie. Na pojednávaní 9. júla 2004 veritelia hlasovali v prospech vyrovnania navrhnutého príjemcom. Vyrovnanie bolo potvrdené 14. júla 2004 uznesením krajského súdu vykonávajúceho dohľad.
(25)
V auguste 2004 sa daňový úrad odvolal proti tomuto potvrdzujúcemu uzneseniu súdu. Najvyšší súd uznesením z 25. októbra 2004 rozhodol, že odvolanie nie je prípustné, a vyhlásil uznesenie krajského súdu, ktorým krajský súd potvrdil vyrovnanie, za právoplatné a vykonateľné od 23. júla 2004. Proti uzneseniu krajského súdu neskôr generálny prokurátor podal návrh na začatie mimoriadneho dovolacieho konania.
(26)
Veritelia vrátane daňového úradu sa dohodli s príjemcom na tomto vyrovnaní: 35 % dlhu zaplatí príjemca do jedného mesiaca od nadobudnutia platnosti dohody s veriteľmi a zostávajúcich 65 % dlhu veritelia odpustia. So všetkými veriteľmi sa preto zaobchádzalo rovnako. Konkrétne sumy pre jednotlivých veriteľov sú uvedené v nasledujúcej tabuľke.
Tabuľka 2
Stav dlhov príjemcu pred vyrovnacím konaním a po ňom [SKK]
Veriteľ
Dlh pred
vyrovnaním
Dlh po
Vyrovnaní (9)
Odpísaná suma
Verejný
Daňový úrad
640 793 831
224 277 841
416 515 990
Súkromný
Tetra Pak, a. s.
1 004 208
351 498
652 710
MTM-obaly, s. r. o.
317 934
111 277
206 657
Merkant, družstvo
332 808
116 483
216 325
Vetropack, s. r. o.
2 142 658
749 930
1 392 728
SPOLU
644 591 439 (10)
225 607 029
418 984 410
(27)
Pohľadávky daňového úradu, ktoré boli zahrnuté do vyrovnacieho konania, predstavovali 640 793 831 SKK (16,86 milióna EUR) a tvorili ich predovšetkým nezaplatené spotrebné dane za obdobie od mája 2003 do marca 2004, DPH za obdobie od januára do apríla 2004 a pripočítané pokuty a úroky. Pohľadávky odpustené daňovým úradom predstavovali 416 515 990 SKK (11 miliónov EUR). Vyrovnanie prinieslo daňovému úradu 224 277 841 SKK (5,86 milióna EUR).
(28)
Daňový úrad vystupoval vo vyrovnacom konaní ako oddelený veriteľ a ako taký hlasoval samostatne. Aby sa vyrovnanie mohlo uskutočniť, daňový úrad preto musel hlasovať v prospech vyrovnania. Privilegované postavenie daňového úradu bolo spôsobené tým, že niektoré jeho pohľadávky boli zabezpečené v súvislosti s odkladom daňového dlhu príjemcu v rokoch 2002 a 2003 (pozri odôvodnenie 17). Všetci ostatní veritelia hlasovali v prospech navrhovaného vyrovnania. Ich pohľadávky boli bežné nezabezpečené obchodné pohľadávky.
(29)
Príjemca vo svojom návrhu na vyrovnanie opísal v súlade s požiadavkami zákona o konkurze reorganizačné opatrenia týkajúce sa výroby, distribúcie a pracovných síl (vrátane prepustenia nadbytočných zamestnancov).
(30)
V organizačnej oblasti a v oblasti pracovných síl príjemca plánoval tieto opatrenia: vytvorenie univerzálnej výrobnej skupiny pre všetky výrobné činnosti, reorganizáciu svojich dopravných prostriedkov vyradením vozidiel s najnižšou zostatkovou hodnotou a reorganizáciu obchodných činností. K týmto opatreniam sa malo pripojiť prepustenie 50 zamestnancov v období od marca do mája 2004. Ďalších 50 zamestnancov malo v tom istom období pracovať s mesačnou sadzbou 60 %.
(31)
Pokiaľ ide o výrobnú a technickú oblasť, príjemca uviedol, že nakoľko spoločnosť stratila licenciu na výrobu liehu, príslušné výrobné zariadenia od apríla 2004 prenajme. Príjemca plánoval zníženie alebo ukončenie výroby niektorých nerentabilných nealkoholických nápojov a uviedol, že akémukoľvek zavedeniu nového výrobku v tejto kategórii bude predchádzať analýza ziskovosti jeho výroby.
(32)
Príjemca ďalej uvádza nasledujúce opatrenia: reštrukturalizácia nákladov, ktorá by mala byť dôsledkom nižších výrobných nákladov, keďže bola ukončená výroba liehu, a zrušenia časti vlastnej dopravy spoločnosti; predaj starých zariadení do šrotu.
(33)
Príjemca plánoval aj predaj administratívnej budovy, predajne a rekreačnej budovy a uviedol možnosť predať alebo prenajať výrobné zariadenie na výrobu octu. Slovenské orgány v pripomienkach k rozhodnutiu začať konanie vo veci formálneho zisťovania potvrdili, že predaj administratívnej budovy, predajne a rekreačnej budovy sa neuskutočnil.
(34)
Príjemca plánoval intenzívny predaj svojich zásob hotových výrobkov (11).
(35)
Podľa tohto návrhu mal príjemca financovať vyrovnanie z vlastných zdrojov (predaj zásob) vo výške 110 miliónov SKK a prostredníctvom externého financovania vo forme úveru z obchodnej banky vo výške 100 miliónov SKK. Podľa informácií predložených príjemcom v reakcii na začatie konania vo veci formálneho zisťovania bol splatný dlh napokon pokrytý príjmami z emisie nových akcií (21 miliónov SKK; 0,56 milióna EUR), príjmami z predaja zásob (110 miliónov SKK; 2,9 milióna EUR) a vďaka dodávateľskému úveru od spoločnosti Old Herold, s. r. o. (100 miliónov SKK; 2,6 milióna EUR). Splatnosť faktúr Old Herold, s. r. o., bola 40 dní, čo bolo podľa príjemcu dlhé obdobie vzhľadom na kritickú situáciu príjemcu. Táto dlhšia splatnosť umožnila príjemcovi zhromaždiť potrebnú hotovosť.
(36)
Slovenské orgány informovali Komisiu po začatí konania vo veci formálneho zisťovania, že na základe dohody s veriteľmi bola suma 224 277 841 SKK zaplatená daňovému úradu 17. decembra 2004. Slovenské orgány potvrdili, že do skončenia konania pred Európskou komisiou pozastavili odpísanie dlhu odsúhlasené vo vyrovnacom konaní.
(37)
V rámci kontaktov v súvislosti s vykonaním rozhodnutia Komisie, ktorým sa nariadilo vymáhanie pomoci, slovenské orgány informovali Komisiu o výsledku mimoriadneho dovolacieho konania uvedeného v odôvodnení 25: Najvyšší súd Slovenskej republiky rozhodnutím z 27. apríla 2006 čiastočne zrušil rozhodnutie príslušného krajského súdu zo 14. júla 2004 potvrdzujúce dohodu s veriteľmi z dôvodu, že nedoplatky cestnej dane vo výške 424 490 SKK boli do vyrovnania zahrnuté nesprávne. Najvyšší súd dovolanie v zostávajúcej časti zamietol. Rozhodnutím z 18. augusta 2006 príslušný krajský súd vykonal rozhodnutie Najvyššieho súdu z 27. apríla 2006 a vyhlásil, že opravená výška dlhu splatná daňovému úradu je 640 369 341,4 SKK (z čoho 35 % tvorí suma 224 129 269,1 SKK).
III. ROZHODNUTIE ZAČAŤ KONANIE PODĽA ČLÁNKU 108 ODS. 2 ZFEÚ
(38)
Komisia vo svojom rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania vyslovila pochybnosti o tom, že sporné odpísanie dane nepredstavuje štátnu pomoc. Komisia dospela k záveru, že postup daňového úradu v rámci vyrovnacieho konania nespĺňa kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve. Komisia najmä usúdila, že daňový úrad bol v porovnaní s ostatnými veriteľmi v právne odlišnej situácii, keďže vlastnil zabezpečené pohľadávky a mal možnosť iniciovať daňovú exekúciu. Komisia vyslovila pochybnosť, že vyrovnacie konanie, v porovnaní s konkurzným konaním alebo daňovou exekúciou, viedlo k najlepšiemu možnému výsledku pre štát.
(39)
Komisia ďalej vyslovila pochybnosti o zlučiteľnosti spornej pomoci s vnútorným trhom. Najprv vyslovila pochybnosti, že pomoc možno považovať za zlučiteľnú ako pomoc na záchranu, ako tvrdili slovenské orgány. Pomocou na záchranu môže byť len podpora likvidity vo forme úverových záruk alebo úverov. Sporné opatrenie je však odpísaním dlhu, čo korešponduje s nenávratným grantom. Toto opatrenie navyše bolo uskutočnené bez premisy, že do šiestich mesiacov od schválenia opatrenia na záchranu predloží príjemca plán reštrukturalizácie alebo plán likvidácie, alebo splatí pomoc v celej výške.
(40)
Komisia ďalej skúmala zlučiteľnosť sporného opatrenia ako pomoci na reštrukturalizáciu a vyslovila pochybnosti o splnení dvoch hlavných podmienok: existencia reštrukturalizačného plánu, ktorý zabezpečuje v primeranej lehote návrat k dlhodobej životaschopnosti, a obmedzenie pomoci na nevyhnutné minimum.
IV. PRIPOMIENKY ZÚČASTNENÝCH STRÁN
(41)
Príjemca okrem informácií o skutkovom stave uvedených v časti II predložil nasledujúce pripomienky.
(42)
Príjemca tvrdí, že dôvodom jeho finančných ťažkostí na začiatku roku 2004 bola zmena zákona o správe daní, ktorá obmedzila možnosť požiadať o odklad daní na iba raz ročne. To bola pre príjemcu významná zmena, keďže podľa jeho vyjadrenia sa v predchádzajúcich rokoch na tento mechanizmus spoliehal.
(43)
Pokiaľ ide o samotný prípad, príjemca po prvé tvrdil, že Komisia nemá právomoc skúmať sporné opatrenie, keďže toto opatrenie nadobudlo účinnosť pred dátumom pristúpenia a nebolo uplatniteľné po pristúpení. Opatrenie bolo údajne uvedené do účinnosti pred pristúpením, pretože vyrovnacie konanie začalo 8. marca 2004, a ako tvrdí príjemca, bolo schválené súdom 29. apríla 2004, t. j. pred vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie. Daňové úrady ďalej údajne v rámci rokovaní pred začatím vyrovnacieho konania dali najavo súhlas s navrhovaným vyrovnaním. V decembri 2003 sa uskutočnilo stretnutie s Daňovým riaditeľstvom Slovenskej republiky a daňový úrad zaslal 3. februára 2004 príjemcovi list, v ktorom údajne potvrdil možnosť postupu formou vyrovnania.
(44)
Príjemca ďalej tvrdil, že v prípade, že Komisia zastáva názor, že má právomoc konať, nepredstavuje sporné opatrenie štátnu pomoc, lebo je splnená zásada veriteľa v trhovom hospodárstve.
(45)
Po prvé, príjemca tvrdí, že porovnanie vyrovnacieho konania s daňovou exekúciou je zavádzajúce, keďže začatie prvého vylučuje alebo pozastavuje druhé. Daňový úrad preto nemohol zvoliť daňovú exekúciu. Príjemca ďalej tvrdí, že ak by dobrovoľne neinicioval vyrovnacie konanie, mal by po niekoľkých týždňoch alebo mesiacoch zákonnú povinnosť začať konkurzné konanie alebo vyrovnacie konanie podľa právnych predpisov o platobnej neschopnosti.
(46)
Po druhé, príjemca tvrdí, že rozhodnutie štátu vyhnúť sa konkurzu a namiesto toho hľadať riešenie prostredníctvom vyrovnacieho konania znamenalo naplnenie kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve. Príjemca predkladá ako dôkaz potvrdenia dvoch audítorov a jedného konkurzného správcu, že daňový úrad dostane viac a rýchlejšie prostredníctvom vyrovnacieho konania než konkurzného konania. Príjemca predkladá aj ďalšie materiály a štatistiky, ktoré majú potvrdiť, že konkurzné konanie na Slovensku trvá v priemere 3 roky až 7 rokov a prináša len veľmi obmedzený výnos z predaja aktív (12).
(47)
Príjemca opiera svoju analýzu najmä o správu audítorskej spoločnosti EKORDA zo 7. júla 2004, ktorú mal daňový úrad údajne k dispozícii pred hlasovaním veriteľov 9. júla 2004. Nebol však predložený žiadny dôkaz, ktorý by toto potvrdzoval.
(48)
Podľa správy spoločnosti EKORDA by boli príjmy z predaja aktív v prípade konkurzu nanajvýš 204 miliónov SKK (5,3 milióna EUR) a po odpočítaní rôznych poplatkov vo výške 45 miliónov SKK len 159 miliónov SKK (4,2 milióna EUR). Príjemca sám opravil sumu poplatkov, ktoré by bolo potrebné odpočítať (36 miliónov SKK) a dospel k sume 168 miliónov SKK (4,4 milióna EUR). Aj keby daňový úrad ako jediný oddelený veriteľ a najväčší veriteľ dostal väčšinu z týchto príjmov, stále by to bolo menej, ako to, čo daňový úrad dostal po vyrovnaní.
(49)
Spoločnosť EKORDA použila ako základ účtovnú hodnotu - k 31. marcu 2004 - základného majetku, zásob, hotovosti a upravených krátkodobých pohľadávok pri zohľadnení ich nedobytnosti a nízkej bonity. Spoločnosť EKORDA upravila nominálnu hodnotu aktív príjemcu takzvaným koeficientom speňaženia pre každú zložku aktív v prípade predaja v rámci konkurzného konania (45 % pre základný majetok, 20 % pre zásoby a krátkodobé pohľadávky a 100 % pre hotovosť).
(50)
Spoločnosť EKORDA uvádza budúce daňové príjmy z činnosti príjemcu (13), ako aj rozvoj zamestnanosti v regióne a rozvoj potravinárskeho priemyslu na Slovensku ako veľmi významné faktory ovplyvňujúce rozhodnutie zachovať existenciu príjemcu.
(51)
Príjemca uvádza ešte ďalšie dve správy. Audítorka Marta Kochová dospela k záveru, že maximálny príjem z predaja aktív, ktoré však neboli ohodnotené, by bol 100 miliónov SKK (2,6 milióna EUR), respektíve po odpočítaní poplatkov vo výške 22 miliónov SKK len 78 miliónov SKK (2 milióny EUR). Konkurzná správkyňa pani Holovačová údajne uvádza, že podľa jej názoru je vyrovnacie konanie pre veriteľov vo všeobecnosti výhodnejšie ako konkurz. Jedným z aspektov je skutočnosť, že veriteľ má záujem na tom, aby dlžník pokračoval v hospodárskej činnosti (budúce príjmy z obchodu a z daní).
(52)
Po tretie, príjemca tvrdí, že by sa mali zohľadniť dlhodobé aspekty, napríklad budúce daňové príjmy. Judikatúra vylučujúca spoločensko-politické aspekty z kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve (14) sa údajne neuplatňuje, ak verejný orgán zohľadňuje výpočet budúcich daňových príjmov. Podľa príjemcu je tu situácia verejného orgánu analogická so situáciou veriteľa v trhovom hospodárstve, ktorý je dodávateľom, ktorý má záujem na prežití klienta. Príjemca potom poukazuje na judikatúru týkajúcu sa zásady investora v trhovom hospodárstve.
(53)
Príjemca dospel k záveru, že kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve bol splnený a sporné opatrenie nepredstavuje štátnu pomoc.
(54)
Ak by však Komisia dospela k inému záveru, príjemca tvrdí, že sporné opatrenie je zlučiteľné ako pomoc na reštrukturalizáciu. Tvrdí, že daňový úrad pred súhlasom s vyrovnaním preveril spôsobilosť obchodného plánu príjemcu z hľadiska obnovy dlhodobej životaschopnosti. Absencia formálneho reštrukturalizačného plánu je podľa vyjadrenia príjemcu v situácii, keď Komisia posudzuje prípad ex post, irelevantná, keďže Komisia sa už môže presvedčiť, či sa príjemca skutočne stal životaschopným. Príjemca však tiež usudzuje, že v situácii posúdenia ex ante je podrobný reštrukturalizačný plán nevyhnutný. Príjemca potom krátko opisuje prijaté reštrukturalizačné opatrenia: zvýšenie vlastného kapitálu, prepustenie zamestnancov, predaj zásob. Príjemca zastáva názor, že zastavenie výroby liehu a liehovín a prenájom výrobných aktív spoločnosti Old Herold, s. r. o., vlastne predstavujú reštrukturalizačné opatrenie. Hoci zastavenie bolo pôvodne zapríčinené stratou licencie, príjemca nepožiadal o novú licenciu po vyrovnaní.
(55)
Podľa príjemcu bola splnená takisto požiadavka výraznosti jeho príspevku na reštrukturalizáciu.
(56)
Napokon príjemca tvrdí, že skutočnosť, že podniká v podporovanom regióne a je jedným z najväčších regionálnych zamestnávateľov, by sa pri uplatňovaní usmernení vzťahujúcich sa na pomoc na reštrukturalizáciu mala takisto zohľadniť.
V. PRIPOMIENKY SLOVENSKEJ REPUBLIKY
(57)
Slovenské orgány v reakcii na začatie konania vo veci formálneho zisťovania vyslovili niektoré pripomienky k skutkovému stavu, ktoré už boli uvedené v časti II.
(58)
Slovenské orgány potvrdili, že daňový úrad v čase hlasovania vo vyrovnacom konaní nezohľadnil aspekt štátnej pomoci. Daňový úrad nepovažoval vyrovnanie za formu štátnej pomoci, preto sa od príjemcu nepožadovalo predloženie reštrukturalizačného plánu, ktorý je odlišný od obchodného plánu predloženého súdu podľa právnych predpisov upravujúcich platobnú neschopnosť.
(59)
V reakcii na pripomienky predložené príjemcom uviedli slovenské orgány nasledujúce pripomienky.
(60)
Slovenské orgány by pripomienky príjemcu o priemernej dĺžke konkurzného konania a priemernom výnose z predaja aktív v konkurznom konaní nevzťahovali na tento prípad. Podľa nich, vzhľadom na malý počet veriteľov a existenciu majetku s kladnou likvidačnou hodnotou, ktorá prevyšuje sumu zaplatenú štátu po vyrovnaní, by sa konkurzné konanie uskutočnilo v kratšej ako priemernej lehote a výnos daňového úradu by bol vyšší ako v prípade vyrovnania. Miestny daňový úrad vykonal zisťovanie v spoločnosti 21. júna 2004 a zistil, že k 17. júnu 2004 mal príjemca hotovosť vo výške 161,3 milióna SKK, pohľadávky vo výške 62,8 milióna SKK, zásoby liehu a liehovín v hodnote 84 miliónov SKK a neobežný majetok s účtovnou hodnotu 200 miliónov SKK.
(61)
Slovenské orgány zastávajú názor, že daňová exekúcia bola reálnou alternatívou pre daňový úrad. Potvrdzujú, že daňový úrad mal možnosť iniciovať takéto konanie pred začatím vyrovnacieho konania, ako aj v prípade, že by súd odmietol potvrdiť vyrovnanie (pretože daňový úrad by ako oddelený veriteľ nehlasoval v jeho prospech).
(62)
Slovenské orgány nesúhlasia s tvrdením príjemcu, že jeho finančné ťažkosti boli spôsobené zmenou zákona o správe daní. Podľa slovenských orgánov boli finančné ťažkosti príjemcu spôsobené finančnou stratégiou využívania nepriamych daní pri realizácii svojej podnikateľskej činnosti. Príjemca mal namiesto toho jednoducho inkasovať dane od svojich klientov a odovzdať ich do štátneho rozpočtu.
(63)
Slovenské orgány nesúhlasia s tým, že stretnutie s Daňovým riaditeľstvom Slovenskej republiky v decembri 2003 je dôkazom o predbežnom súhlase daňového úradu s vyrovnaním. Predložili list zo 6. júla 2004 od Daňového riaditeľstva Slovenskej republiky adresovaný daňovému úradu, v ktorom sa uvádza, že daňový úrad by nemal súhlasiť s vyrovnaním navrhovaným príjemcom, pretože nie je priaznivé pre štát. Tento list sa odvolával na iný list všeobecnejšej povahy od ministra financií z 15. januára 2004 adresovaný Daňovému riaditeľstvu Slovenskej republiky, v ktorom ho žiada, aby riaditeľstvo zabezpečilo, že sa neodsúhlasia žiadne také návrhy na vyrovnania s veriteľmi, ktoré by znamenali odpísanie daňových pohľadávok daňovými úradmi. Slovenské orgány ďalej interpretovali list z 3. februára 2004, na ktorý poukazoval príjemca (pozri odôvodnenie 43), ako jasne explicitne nesúhlasiaci s vyrovnaním vo výške 35 %.
(64)
Slovenské orgány tvrdia, že príjemca nezaplatil spotrebné dane v stanovenom odklade od januára 2001 do marca 2004 a na svoje daňové povinnosti pravidelne uplatňoval odklad.
(65)
Podľa slovenských orgánov výrazné rozdiely v odhadoch dvoch audítorských správ (pozri odôvodnenia 48 a 51) vzbudzujú pochybnosti o dôveryhodnosti oboch správ. Orgány majú pochybnosti najmä o koeficiente speňaženia priradenom obežným aktívam spoločnosťou EKORDA. Tento koeficient by mal byť vyšší ako 20 %.
(66)
A napokon podľa slovenských orgánov príjemca nevypracoval realizovateľný reštrukturalizačný plán a opatrenia navrhované v súvislosti s vyrovnacím konaním nemožno považovať za reštrukturalizačné opatrenia.
VI. HODNOTENIE
1. PRÁVOMOC KOMISIE
(67)
Keďže časť udalostí relevantných pre tento prípad sa odohrala pred vstupom Slovenskej republiky do Európskej únie 1. mája 2004, Komisia musela najprv určiť, či má právomoc konať v súvislosti so sporným opatrením.
(68)
Opatrenia, ktoré boli uvedené do účinnosti pred pristúpením a nie sú uplatniteľné po pristúpení Komisia nemôže skúmať ani na základe takzvaného dočasného mechanizmu, ktorý upravuje bod 3 prílohy IV k Zmluve o pristúpení, ani podľa postupov stanovených v článku 108 ZFEÚ. Zmluva o pristúpení ani Zmluva o fungovaní Európskej únie nevyžadujú ani nesplnomocňujú Komisiu, aby preskúmala tieto opatrenia.
(69)
Na druhej strane opatrenia uvedené do účinnosti po pristúpení jasne patria do právomoci Komisie. Pre určenie času, kedy bolo určité opatrenie uvedené do účinnosti, sa ako relevantné kritérium používa právne záväzný akt, ktorým príslušný vnútroštátny orgán poskytuje pomoc (15).
(70)
Príjemca v tomto prípade tvrdil, že sporné opatrenie bolo uvedené do účinnosti pred pristúpením a po pristúpení nie je uplatniteľné (pozri odôvodnenie 43).
(71)
Komisia nemôže prijať dôvody predložené príjemcom. Návrh na začatie vyrovnacieho konania nie je aktom orgánu poskytujúceho pomoc, ale aktom príjemcu. Takisto uznesenie súdu povoliť vyrovnacie konanie nie je aktom orgánu poskytujúceho pomoc. Toto uznesenie len povolilo príjemcovi a jeho veriteľom pokračovať v rokovaniach o vyrovnaní, ale evidentne nepredstavovalo vlastné poskytnutie pomoci. Neexistuje dôkaz, že by Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky bolo vyjadrilo súhlas so sporným opatrením na stretnutí v decembri 2003. Naopak, slovenské orgány popreli akýkoľvek takýto predbežný súhlas. List z 3. februára 2004 otvorene vyjadruje odmietnutie prijať návrh na vyrovnanie na úrovni 35 %.
(72)
Rozhodnutie príslušného orgánu odpísať časť pohľadávok bolo prijaté 9. júla 2004, keď daňový úrad súhlasil s vyrovnaním navrhnutým príjemcom.
(73)
Vzhľadom na túto skutočnosť je otázka, či je opatrenie uplatniteľné po pristúpení, bezpredmetná.
(74)
Komisia preto dospela k záveru, že má právomoc posudzovať sporné opatrenie podľa článku 108 ZFEÚ.
2. ŠTÁTNA POMOC V ZMYSLE ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ
(75)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa uvádza, že akákoľvek pomoc poskytnutá zo strany členského štátu alebo zo štátnych prostriedkov v akejkoľvek forme, ktorá narušuje alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určité podniky alebo výrobu určitých tovarov, sa považuje za nezlučiteľnú s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
(76)
Odpísanie dlhu voči verejnému orgánu, akým je daňový úrad, predstavuje formu použitia štátnych prostriedkov. Opatrenie, ktoré zvýhodňuje jeden individuálny podnik, je selektívne.
(77)
Až do udalostí, ktoré mali za následok začatie konania v prípade platobnej neschopnosti, príjemca pôsobil na trhu liehu a liehovín, nealkoholických nápojov a konzervovaného ovocia a zeleniny. V roku 2003 bol príjemca tretím výrobcom liehu a liehovín na Slovensku. Po strate licencie na výrobu liehu a liehovín v marci 2004 príjemca pôsobil vo veľkoobchode s liehom a liehovinami vyrábanými inou spoločnosťou Old Herold, s. r. o., ktorá využíva výrobné aktíva príjemcu, ktoré si od neho spoločnosť Old Herold, s. r. o. prenajíma. Všetky oblasti, v ktorých príjemca podnikal pred vyrovnacím konaním a v ktorých podniká v súčasnosti, patria do oblasti obchodu medzi členskými štátmi.
(78)
V rozhodnutí začať konanie vo veci formálneho zisťovania Komisia vyslovila pochybnosti, či dané opatrenie nenarušilo alebo nehrozilo narušením hospodárskej súťaže tým, že poskytlo príjemcovi výhodu, ktorú by za bežných trhových podmienok nebol schopný získať. Inými slovami, Komisia má pochybnosti, či sa štát správal voči príjemcovi ako veriteľ v trhovom hospodárstve.
(79)
Zistilo sa, že dohoda s veriteľmi obsahovala rovnaké podmienky vyrovnania dlhu pre súkromných veriteľov, ako aj pre daňový úrad (verejný veriteľ). Veriteľom malo byť zaplatených 35 % dlhu do stanoveného dátumu, čo príjemca skutočne urobil. Zostávajúcich 65 % sa malo odpísať.
(80)
Pozícia daňového úradu ako veriteľa bola však v tomto prípade nezvyčajne silná a nemožno ju porovnávať s pozíciou bežného veriteľa v konkurznom konaní. Právna a ekonomická pozícia daňového úradu bola pred vyrovnaním s veriteľmi výhodnejšia než pozícia súkromných veriteľov. Daňový úrad bol nielenže jasne dominantným a rozhodujúcim veriteľom s viac ako 99 % zo všetkých pohľadávok zaregistrovaných v konkurznom konaní, ale dôležitejšie je, že bol aj oddeleným veriteľom. Jeho pohľadávky mohli byť preto uspokojené kedykoľvek počas konkurzného konania z výnosov z predaja zabezpečených aktív: ako sa uvádza v odôvodnení 18, tieto výnosy by použili výhradne na uspokojenie pohľadávok oddelených veriteľov. Preto je potrebné preskúmať, či daňový úrad využil všetky pre neho dostupné prostriedky na získanie najvyššej možnej výšky uspokojenia svojich pohľadávok, ako by to urobil veriteľ v trhovom hospodárstve.
(81)
Podmienky, ktoré musia byť splnené, aby sa opatrenie mohlo považovať na účely článku 107 ZFEÚ za pomoc, nie sú splnené, ak prijímajúci podnik mohol za okolností, ktoré zodpovedajú bežným trhovým podmienkam, získať rovnakú výhodu, ako je tá, ktorá mu bola poskytnutá prostredníctvom štátnych zdrojov (16). Takéto preskúmanie sa v zásade uskutočňuje uplatnením kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve. Ak verejný veriteľ poskytne podniku platobné úľavy ohľadne splatného dlhu, takéto platobné úľavy predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ vtedy, ak vzhľadom na význam takto získanej ekonomickej výhody by prijímajúci podnik takéto úľavy zjavne nezískal od súkromného veriteľa nachádzajúceho sa voči nemu v situácii, ktorá by bola najbližšia možná situácii verejného veriteľa usilujúceho sa o zaplatenie súm, ktoré mu dlhuje dlžník nachádzajúci sa vo finančných ťažkostiach (17).
(82)
Uplatniteľnosť kritéria súkromného hospodárskeho subjektu na trhu závisí od toho, či dotknutý členský štát poskytol ekonomickú výhodu podniku inak, než vo svojom postavení ako orgán verejnej moci. Z toho vyplýva, že ak sa členský štát odvoláva v priebehu administratívneho postupu na uvedené kritérium, musí v prípade pochybností preukázať jednoznačným spôsobom a na základe objektívnych a overiteľných dôkazov, že vykonané opatrenie vyplýva z jeho postavenia ako súkromného hospodárskeho subjektu na trhu. Z týchto dôkazov musí jasne vyplývať, že dotknutý členský štát prijal rozhodnutie konať spôsobom, akým konal, pred poskytnutím ekonomickej výhody alebo súbežne s ním. V tejto súvislosti môže byť potrebné predložiť dôkazy, z ktorých vyplýva, že toto rozhodnutie je založené na ekonomickom posúdení porovnateľnom s tým, ktoré by vykonal za okolností daného prípadu racionálny súkromný hospodársky subjekt na trhu nachádzajúci sa v situácii, ktorá je čo najbližšia situácii uvedeného členského štátu. Ekonomické posúdenie vykonané po poskytnutí uvedenej výhody, retrospektívne konštatovanie, že konanie dotknutého členského štátu bolo v skutočnosti prínosné, ani neskoršie zdôvodnenia výberu naozaj prijatého postupu však nemôžu postačovať (18).
(83)
V skratke, Slovenská republika tvrdí, že podľa jej názoru dané opatrenie predstavuje štátnu pomoc. Uznáva, že v čase vyrovnania sa otázka štátnej pomoci jednoducho nebrala do úvahy, a požiadala, aby sa sporné opatrenie považovalo za pomoc na záchranu. Zdá sa preto, že požiadavky uvedenej judikatúry neboli v tomto prípade dodržané a sporné opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
(84)
Príjemca v tomto prípade tvrdil, že opatrenie nepredstavuje pomoc, a predkladá uvedené dokumenty, najmä správy dvoch audítorov.
(85)
Komisia zistila na základe informácií predložených príjemcom, ako aj slovenskými orgánmi nasledujúce skutočnosti o finančnej situácii príjemcu v predmetnom roku, v rozsahu relevantnom na uplatnenie kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve. Komisia nemôže v účtovnej evidencii príjemcu overiť údaje k 31. marcu 2004 poskytnuté príjemcom, ani údaje k 17. júnu 2004 poskytnuté slovenskými orgánmi. Komisia však nemá dôvod pochybovať o týchto údajoch.
Tabuľka 3
Finančná situácia príjemcu v rokoch 2003 - 2004 [mil. SKK]
31.12.2003 (19)
31.3.2004 (20)
28.4.2004 (21)
17.6.2004 (22)
31.12.2004 (23)
Neobežný majetok (24)
208
205
204
200
200
Zásoby
119
209
176
84
52
Hotovosť
3
50
94
161
27
Krátkodobé obchodné pohľadávky
128
98 (25)
80
63 (26)
97
(86)
Komisia najprv preskúma dôkazy predložené príjemcom na podporu jeho tvrdenia, že konkurzným konaním by daňový úrad získal menej ako vyrovnacím konaním (oddiel 2.1). Komisia potom preskúma situáciu, pokiaľ ide o daňovú exekúciu (oddiel 2.2). Komisia napokon preskúma iné dôkazy predložené slovenskými orgánmi a príjemcom (oddiel 2.3).
(87)
Ako sa uvádza v odôvodnení 37, výška dlhu, na ktorú sa má vzťahovať vyrovnanie, bola na základe mimoriadneho dovolacieho konania znížená. Je však potrebné poznamenať, že tento rozsudok bol vynesený niekoľko rokov po rozhodnutí uzavrieť dohodu o vyrovnaní. Na účely kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve sú informácie dostupné v tom čase, keď by hypotetický veriteľ posudzoval, ktoré konanie by bolo najvhodnejšie, naďalej štandardom na účely hodnotenia správania verejného veriteľa. Nasledujúca analýza preto vychádza z údajov uvedených v dohode uzavretej 23. júla 2004.
2.1. Porovnanie vyrovnania s veriteľmi s konkurzným konaním
(88)
S cieľom posúdiť, či bola príjemcovi skutočne poskytnutá výhoda, Komisia musí uskutočniť celkové posúdenie a zohľadniť všetky relevantné dôkazy v danej veci, čo jej umožní určiť, či by prijímajúci podnik takéto zvýhodnené podmienky zjavne nezískal od súkromného veriteľa (27) Inými slovami musí preskúmať, či bolo pre daňový úrad výhodnejšie súhlasiť s podmienkami navrhovanými v rámci vyrovnania alebo začať konkurzné konanie.
(89)
Komisia zastáva názor, že správa spoločnosti EKORDA nepredstavuje dôveryhodný základ pre porovnanie navrhnutého vyrovnania s možným konkurzným konaním. Slovenské orgány v tomto ohľade súhlasia s Komisiou.
(90)
Na začiatku Komisia konštatuje, že spoločnosť EKORDA vo svojej správe zo 7. júla 2004 (len dva dni pred stretnutím veriteľov) použila pre svoje výpočty stav aktív príjemcu k 31. marcu 2004. Z tabuľky 3 jasne vyplýva, že úroveň rôznych aktív sa po 31. marci 2004 výrazne menila. Predovšetkým bola predaná značná časť zásob, čo viedlo k zvýšeniu hotovosti. Tieto zmeny majú pri uplatnení koeficientov speňaženia v rozsahu od 20 % pre zásoby a krátkodobé pohľadávky po 100 % pre hotovosť veľký význam. Dokonca aj keby koeficienty speňaženia stanovené spoločnosťou EKORDA boli správne (s čím Komisia nesúhlasí z dôvodov uvedených ďalej v texte) a použila by sa metodika používaná spoločnosťou EKORDA, nasledujúca tabuľka uvádza, do akej miery by boli výsledky výpočtov spoločnosti EKORDA odlišné, keby sa opierali o údaje z 28. apríla 2004 a zo 17. júna 2004, t. j. ešte stále pred stretnutím veriteľov 9. júla 2004.
Tabuľka 4
Porovnanie pravdepodobného výnosu z predaja aktív príjemcu v konkurznom konaní [mil. SKK]
Situácia k:
31.3.2004
28.4.2004
17.6.2004
Koeficient speňaženia [%]
Účtovná hodnota
Výnos
Účtovná hodnota
Výnos
Účtovná hodnota
Výnos
Neobežný majetok
45
205
92
204
92
200
90
Zásoby
20
209
42
176
35
84
17
Krátkodobé pohľadávky
20
98 (28)
20
86 (29)
17
37 (30)
7
Hotovosť
100
50
50
94
94
161
161
Spolu
204
238
275
(91)
Je potrebné uviesť, že v obchodnom pláne, ktorý príjemca predložil súdu, bol naplánovaný predaj zásob za 110 miliónov SKK v období marec - máj 2004. Spoločnosť EKORDA si preto musela byť vedomá, že aktíva príjemcu prejdú po 31. marci 2004 podstatnými zmenami. Túto skutočnosť nezohľadnila.
(92)
Ak by sa zohľadnila účtovná hodnota aktív príjemcu z 28. apríla 2004, viedlo by to k záveru, že pravdepodobný výnos z predaja aktív príjemcu by bol v konkurznom konaní vyšší, ako sa odhadlo v správe (238 miliónov SKK alebo 6,3 milióna EUR namiesto 204 miliónov SKK alebo 5,3 milióna EUR). Analýza s použitím údajov z júna 2004 by umožnila dospieť k jasnému záveru, že pravdepodobný výnos z predaja aktív príjemcu v konkurznom konaní (275 mil. SKK; 7,2 milióna EUR) by bol vyšší než výnos navrhovaný v rámci vyrovnania a že daňový úrad by mal použiť právo veta a návrh odmietnuť, čo by viedlo k ukončeniu vyrovnacieho konania. Znovu upozorňujeme, že uvedené výsledky boli získané s použitím odhadov a metodiky, ktoré používala spoločnosť EKORDA.
(93)
Komisia však nemôže prijať metodiku, ktorú použila spoločnosť EKORDA, a predpoklady príjemcu nemôže považovať za dôveryhodné. Tento záver ešte posilňujú pochybnosti vyjadrené slovenskými orgánmi a uvedené v odôvodneniach 60 a 65.
(94)
Spoločnosť EKORDA v prvom rade vo svojej správe nevysvetľuje, akým spôsobom stanovila tri koeficienty speňaženia. Účelom koeficientov speňaženia je vypočítať zostatkovú hodnotu aktív predaných v konkurznom konaní s prihliadnutím na charakter predaja napr. aktíva sa predávajú samostatne, v časovej tiesni atď. Z tohto dôvodu sa predpokladá, že hodnota z predaja aktív v rámci likvidácie je zvyčajne nižšia než účtovná hodnota v závislosti od druhu aktív. Percentuálne vyjadrenie podielu hodnoty z predaja aktív v rámci likvidácie na účtovnej hodnote je koeficient speňaženia.
(95)
Koeficient speňaženia 45 % pre neobežný majetok sa tiež zdá byť príliš nízky. Podľa samotného príjemcu hodnota jeho aktív založených v prospech daňového úradu bola 194 miliónov SKK (31). Táto hodnota je podľa príjemcu vyjadrená v cenách odhadnutých nezávislými znalcami na prelome rokov 2003 a 2004. Podľa názoru Komisie by takáto „znalecká cena“ mala zvyčajne vyjadrovať všeobecnú hodnotu aktív, ktorá vyjadruje, za akú cenu možno aktívum predať v danom čase. Je potrebné pripomenúť, že znalecká hodnota týchto aktív bola stanovená s cieľom zistiť ich hodnotu na účely zabezpečenia odkladu daňového dlhu príjemcu pre slovenské orgány, ktoré vyžaduje zákon o správe daní. Spoločnosť EKORDA neposkytuje žiadne vysvetlenie, prečo by výnos z predaja neobežného majetku v konkurze dosiahol len 45 % ich účtovnej hodnoty 205 miliónov SKK, zatiaľ čo príjemca samotný uviedol oveľa vyššiu hodnotu týchto aktív.
(96)
K tvrdeniu príjemcu, že by bolo ťažké nájsť kupujúceho, keďže väčšina založených strojov a zariadení je určená len na výrobu liehu a liehovín, nealkoholických nápojov alebo konzervovaných výrobkov, má Komisia tieto dve pripomienky. Po prvé, treba uviesť, že „znalecká cena“ založených nehnuteľností bola 105 miliónov SKK, čo je osamote vyššia suma ako celkový výnos predpokladaný spoločnosťou EKORDA (92 miliónov SKK). Po druhé, zo skutočného vývoja spoločnosti vyplýva, že niektoré jej výrobné aktíva našli rýchlo nového používateľa - Old Herold, s. r. o. Po tom, čo príjemca stratil licenciu na výrobu liehu a liehovín, boli jeho výrobné aktíva prenajaté spoločnosťou Old Herold. Zdá sa preto, že o tieto výrobné aktíva bol bezprostredný záujem zo strany konkurenta.
(97)
Pokiaľ ide o zásoby, samotné slovenské orgány zastávajú názor, že koeficient speňaženia by mal byť vyšší než 20 %.
(98)
Príjemca bol v roku 2004 schopný z predaja svojich zásob vygenerovať 110 miliónov SKK (pozri odôvodnenie 35), t. j. viac než 50 % účtovnej hodnoty zásob, z ktorej vychádzalo hodnotenie spoločnosti EKORDA. Ide o významný náznak toho, že koeficient speňaženia 20 % bol príliš nízky. Vývoj súvahy v roku 2004, pokiaľ ide o zásoby, tento záver podporuje. Okrem toho sám príjemca vo svojom obchodnom pláne odhadol výnos z predaja zásob v období mesiacov marec - máj 2004 na 110 miliónov SKK (pozri odôvodnenie 35). Spoločnosť EKORDA tento odhad ignorovala. Na záver, z povahy činností príjemcu možno predpokladať, že zásoby boli tvorené hotovými výrobkami alebo polotovarmi, ktoré sa mohli ľahko predať priamo distribútorom alebo spotrebiteľom, čo ďalej podporuje použitie vyššieho koeficientu speňaženia.
(99)
Komisia je toho názoru, že koeficient speňaženia by mal byť v prípade zásob 52 %. Tento údaj vychádza z odhadu príjemcu, pokiaľ ide o výnos, ktorý by získal z predaja zásob na účely financovania vyrovnania (t. j. 110 miliónov SKK). S prihliadnutím na účtovnú hodnotu v tom čase (209 miliónov SKK) bol preto jediným možným koeficientom speňaženia v prípade zásob koeficient aspoň vo výške 52 % (52 % z 209 miliónov predstavuje 110 miliónov).
(100)
Pokiaľ ide o krátkodobé pohľadávky, spoločnosť EKORDA dvakrát upravila ich hodnotu. Po prvé, upravila ich účtovnú hodnotu koeficientom 59 % (účtovná hodnota bola 166 miliónov SKK a hodnota, ktorú spoločnosť EKORDA použila vo svojich výpočtoch, 98 miliónov SKK) a potom navyše použila nízky koeficient speňaženia 20 %. Táto metodika je sporná. Možno akceptovať úpravu účtovnej hodnoty pohľadávok na vyjadrenie ich skutočnej hodnoty v danom čase. Spoločnosť EKORDA však neposkytuje žiadne vysvetlenie, prečo by výnos pri konkurze/likvidácii predstavoval len jednu pätinu (20 miliónov SKK) sumy, o ktorej sám príjemca predpokladal, že ju bude schopný získať od svojich dlžníkov (98 miliónov SKK).
(101)
Účtovná hodnota krátkodobých pohľadávok založená na údajoch z marca 2004 (166 miliónov SKK) bola spoločnosťou EKORDA upravená na 98 miliónov SKK, a to s cieľom odzrkadliť nevymáhateľnosť alebo nízku kvalitu pohľadávok. Okrem toho však spoločnosť EKORDA uplatnila na upravenú účtovnú hodnotu koeficient speňaženia len vo výške 20 %. Výsledkom uplatnenia koeficientu úpravy účtovnej hodnoty krátkodobých pohľadávok spoločnosti EKORDA vo výške 59 % na účtovnú hodnotu založenú na údajoch z júna 2004 (63 miliónov SKK) je 37 miliónov SKK.Podľa informácií predložených slovenskými orgánmi boli však pohľadávky vo výške 63 miliónov SKK vymáhateľné. Preto je diskutabilné, či akákoľvek úprava ich účtovnej hodnoty je skutočne potrebná.
(102)
V každom prípade neexistuje žiaden zrejmý dôvod, prečo by mala byť likvidačná hodnota ešte nižšia než upravený údaj. Komisia preto zastáva názor, že očakávaný výnos z krátkodobých pohľadávok určite nie je nižší než upravený údaj 37 miliónov SKK.
(103)
Na základe uvedených skutočností Komisia upravila odhady vykonané spoločnosťou EKORDA a uskutočnila nové posúdenie, v rámci ktorého použila údaje z júna 2004. Z tohto posúdenia je zrejmé, že pravdepodobný výnos z predaja aktív príjemcu v konkurznom konaní by bol oveľa vyšší než výnos, s ktorým sa počítalo v správe spoločnosti EKORDA. Číselné údaje sú zhrnuté v nasledujúcej tabuľke.
Tabuľka 5
Pravdepodobný výnos z predaja aktív príjemcu v konkurznom konaní
Údaje EKORDA v porovnaní s opravenými údajmi Komisie [v miliónoch SKK]
EKORDA
(31.3.2004)
Oprava
(17.6.2004)
Účtovná hodnota
Výnos
Účtovná hodnota
Výnos
Neobežný majetok
205
92
200
194 (32)
Zásoby
209
42
84
43 (33)
Krátkodobé pohľadávky
98 (34)
20
63
37 (35)
Hotovosť
50
50
161
161
Spolu
562
204
508
435
(104)
Podľa pripomienok príjemcu k úvodnému rozhodnutiu by náklady na konkurzné konanie mali predstavovať 18 % odhadovanej hodnoty výnosov z predaja aktív príjemcu v konkurznom konaní. Podľa príjemcu je to primeraná sadzba vzhľadom na správu Svetovej banky z roku 2004 (36). Uplatnením tohto percentuálneho podielu na opravenú hodnotu pravdepodobného výnosu z predaja aktív príjemcu, ako ju stanovila Komisia, by preto náklady na konkurzné konanie dosiahli 78,3 milióna SKK. Keď sa táto suma odpočíta od opraveného výnosu z predaja aktív príjemcu, výsledok je vyšší než suma, ktorú získal daňový úrad v rámci vyrovnania (435 miliónov - 78,3 milióna = 356,7 milióna; suma dohodnutá v rámci vyrovnania bola 224,3 milióna SKK).
(105)
Ako sa uvádza v tabuľke 5, pravdepodobný výnos z predaja aktív príjemcu bol 435 miliónov SKK. Vzhľadom na to, že daňový úrad by bol získal takmer 100 % výnosov z predaja (37), dokonca aj keby náklady na konkurzné konanie dosiahli až 18 % z týchto výnosov v zmysle tvrdenia príjemcu, daňový úrad by bol aj tak získal o 132,4 milióna SKK viac než v rámci vyrovnania.
(106)
Okrem toho, dokonca aj keby sa na hodnotu aktív príjemcu k júnu 2004 uplatnili veľmi nízke koeficienty speňaženia, ktoré uviedla EKORDA, pravdepodobný výnos z predaja týchto aktív (po odpočítaní nákladov na konkurzné konanie - 18 %) by bol 225,5 milióna SKK, čo je stále viac než suma odsúhlasená daňovým úradom v rámci vyrovnania (38).
(107)
Napokon je potrebné poznamenať, že slovenské orgány nepodporili nepodložené tvrdenie príjemcu, že daňový úrad mal správu spoločnosti EKORDA k dispozícii pred stretnutím veriteľov 9. júla 2004, a preto ju mohol použiť pri svojom rozhodovaní. Na druhej strane daňový úrad mal výsledky svojej kontroly z júna 2004, ktoré preukazovali, že Frucona mala značné aktíva, ako sa uvádza v tabuľke 3. Na základe týchto údajov Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky v liste zo 6. júla 2004 adresovanom miestnemu daňovému úradu uviedlo, že miestny daňový úrad by nemal súhlasiť s vyrovnaním navrhovaným príjemcom, pretože nie je priaznivé pre štát.
(108)
Pokiaľ ide o znalecké správy, ktoré predložil príjemca, je potrebné poznamenať, že nespĺňali požiadavku preukázať, či bolo splnené kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve. Predovšetkým sa v žiadnej zo správ neuvádza, na akom základe boli určené koeficienty speňaženia, ktoré boli v niektorých prípadoch výnimočne nízke. Okrem toho si možno všimnúť, pokiaľ ide o správu pani Kochovej, ktorej závery boli výrazne odlišné od záverov spoločnosti EKORDA, že nie je zrejmé, na aký účel bola táto správa vypracovaná a z akého obdobia a odhadov vychádzala. Pokiaľ ide o správu konkurznej správkyne pani Holovačovej, v nej sa len všeobecne konštatuje, že vyrovnacie konanie je pre veriteľov výhodnejšie než konkurz. Preto žiadna z informácií obsiahnutých v každej z týchto dvoch správ sa nemôže použiť na podloženie ani vyvrátenie tvrdenia príjemcu, že bolo splnené kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve.
(109)
Pokiaľ ide o argumenty predložené vo vzťahu k trvaniu konkurzného konania, pri zvažovaní vplyvu možnej dĺžky konkurzného konania na rozhodovací proces hypotetického súkromného veriteľa je potrebné zohľadniť okolnosti tohto prípadu.
(110)
Ďalším dôležitým aspektom tohto prípadu je skutočnosť, že štát bol v porovnaní s inými veriteľmi vo zvýhodnenej pozícii vzhľadom na skutočnosť, že jeho dlh bol zabezpečený proti neobežnému majetku príjemcu. Súd vo veci HAMSA potvrdil, že pozícia zabezpečeného veriteľa je dôležitým faktorom, ktorý treba zohľadniť pri uplatňovaní kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve (39). V súlade s §31 ods. 1 písm. e) zákona o konkurze pohľadávky veriteľa oddelenej podstaty možno uspokojiť kedykoľvek počas konkurzného konania z predaja aktív, ktoré sú zabezpečené. Preto pokiaľ ide o aktíva založené pre daňový úrad, trvanie celého konkurzného konania bolo podľa názoru Komisie nepodstatné, keďže tieto pohľadávky mohli byť uspokojené nezávisle od postupu uvedeného konania.
(111)
Aj keby sa zohľadnila hodnota zabezpečených aktív, ktorú určil príjemca, pohľadávky daňového úradu sa mohli uspokojiť skôr prostredníctvom predaja zabezpečených aktív najmenej vo výške 194 miliónov SKK, čo tvorí 86 % sumy navrhovanej v rámci vyrovnania s veriteľmi. Daňový úrad by bol musel zvažovať, či je výhodné čakať do konca konkurzného konania, len pokiaľ by existovala možnosť, že by nedosiahol plnú sumu dohodnutú v rámci vyrovnania. Navyše pri konečnom vyplatení veriteľov by daňový úrad bol získal približne 99 % výnosu z predaja zostávajúcich aktív (185 miliónov SKK v najhoršom prípade, teda pri uplatnení koeficientov speňaženia spoločnosti EKORDA, pozri tabuľku 4). Daňovému úradu malo byť jasné, že výsledný vrátený dlh by bol oveľa vyšší než suma ponúkaná v rámci vyrovnania a že čakanie by sa týkalo iba malej časti tejto sumy v porovnaní s vyrovnaním.
(112)
Preto možno vyvodiť záver, že informácie týkajúce sa trvania konkurzného konania na Slovensku by významným spôsobom neovplyvnili rozhodnutie hypotetického súkromného veriteľa.
(113)
Okrem toho v každom prípade mal príjemca v čase vyrovnacieho konania i) veľmi nízky počet veriteľov a ii) aktíva s likvidačnou hodnotou vyššou než suma odsúhlasená štátom v rámci vyrovnacieho konania (ako sa uvádza v tabuľke 5, pravdepodobný výnos zo samotného predaja nezabezpečených aktív bol 241 miliónov SKK).
(114)
Pokiaľ ide o nízky počet veriteľov, na vyrovnaní sa naozaj zúčastnilo len 5 veriteľov. Z týchto piatich veriteľov boli štyria veritelia súkromnými subjektmi a ich podiel na celkovom dlhu bol len 0,6 % (3 797 608 SKK zo sumy 644 166 949 SKK), ako sa uvádza v tabuľke 2. Štát preto predstavoval najväčšieho veriteľa s 99,4 % celkového objemu pohľadávok. Tieto okolnosti by v značnej miere znížili riziko nezhôd medzi veriteľmi a z nich vyplývajúceho súdneho sporu, čo by pravdepodobne viedlo ku kratšiemu konkurznému konaniu.
(115)
S prihliadnutím na argument príjemcu vychádzajúci zo správy Svetovej banky s názvom Doing business in 2004, že konkurzné konanie na Slovensku trvá v priemere 4,8 roka, je potrebné uviesť, že táto správa sa týka všeobecného „ukazovateľa ukončenia činnosti podniku“, ktorým sa meria celkový čas potrebný na uskutočnenie konkurzného konania, ako aj na uplatnenie súdnych právomocí v rámci konkurzného konania. Túto dĺžku preto nemožno striktne zamieňať s priemernou dĺžkou trvania konkurzného konania. Samotné slovenské orgány vyjadrili názor, že vzhľadom na okolnosti tohto prípadu by konkurzné konanie trvalo kratšie než priemerné konanie (pozri odôvodnenie 60). Toto posúdenie slovenských orgánov je obzvlášť relevantné, keďže uvedené konanie by sa konalo v súlade so slovenskými právnymi predpismi a praxou týkajúcimi sa konkurzu. Veriteľom príjemcu bola navyše samotná slovenská vláda.
(116)
Navyše dĺžka konkurzného konania sa v správach predložených príjemcom značne líši, a to od dvoch rokov do viac než šiestich rokov (40). Preto posúdenia dĺžky trvania konkurzného konania na Slovensku, ktoré predložil príjemca Komisii, mali všeobecný charakter a nezohľadňovali osobitosti tohto prípadu. Niektoré z týchto posúdení mali približný charakter a v určitom rozsahu neboli navzájom v súlade.
(117)
Pokiaľ ide o konkrétny príklad slovenskej spoločnosti v tom istom sektore ako príjemca, ktorej konkurzné konanie trvalo dlhšie než päť rokov, je potrebné upozorniť, že príjemca nebol schopný preukázať, ako sa uvedený príklad týka tohto prípadu a najmä či uvedená spoločnosť bola v rovnakej alebo vo veľmi podobnej právnej a vecnej situácii ako príjemca (41). Vzhľadom na skutočnosť, že príjemca mal jedného veľkého veriteľa vo zvýhodnenej pozícii - štát - a množstvo aktív ocenených značnou hodnotou, konkurzné konanie v prípade príjemcu sa mohlo ukončiť relatívne rýchlym spôsobom a najväčší veriteľ - štát - by bol uprednostnil takýto postup.
(118)
Napokon, aj za predpokladu, že konkurzné konanie by trvalo štyri až päť rokov v zmysle tvrdenia príjemcu, rozdiel medzi pravdepodobne späť získanými sumami, a sumami dohodnutými v rámci vyrovnania, by bol taký veľký, že dĺžka takéhoto konania by nezohrávala dôležitú úlohu pri rozhodovaní súkromného veriteľa o prijatí predmetného vyrovnania. Ak sa vezme do úvahy diskontná sadzba 5,14 % (42), súčasná hodnota budúcich peňažných tokov vo výške 356,7 milióna SKK je aj po piatich rokoch 277,6 milióna SKK, t. j. značne viac než suma dohodnutá v rámci vyrovnania. Za týchto okolností by konkurz musel trvať viac než 9 rokov, aby bola súčasná hodnota nižšia než suma dohodnutá v rámci vyrovnania. Žiaden súkromný hospodársky subjekt na trhu by takéto dlhé konkurzné konanie v tomto prípade nebol považoval za pravdepodobné. Okrem toho súčasná hodnota celkových súm, ktoré sa majú vrátiť, by sa ďalej znížila, ak by sa zohľadnila značná časť dlhu, ktorá by bola pravdepodobne splatená skôr prostredníctvom predaja zabezpečených aktív (pozri odôvodnenie 111).
(119)
Na základe dostupných dôkazov možno dospieť k záveru, že súkromný veriteľ by nebol súhlasil s vyrovnaním za takých podmienok, s akými súhlasil daňový úrad v tomto prípade; ak vezmeme do úvahy skutočnosť, že pohľadávky daňového úradu mohli byť uspokojené oddelene kedykoľvek počas konkurzného konania a že by bol okrem toho získal 99 % výnosu vyplateného veriteľom (z dôvodu veľkosti jeho pohľadávok v porovnaní s ostatnými veriteľmi), možno dospieť k záveru, že takmer celý výnos získaný v rámci konkurzného konania by získal daňový úrad a, ako už bolo uvedené, tento výnos by bol vyšší než suma dohodnutá v rámci vyrovnania medzi veriteľmi.
2.2. Porovnanie vyrovnania s veriteľmi s daňovou exekúciou
(120)
Daňový úrad bol na rozdiel od súkromných veriteľov oprávnený začať z vlastného podnetu daňovú exekúciu predajom nehnuteľností, strojov a zariadení alebo spoločnosti ako celku. V zmysle judikatúry citovanej v odôvodnení 82 nebol predložený žiaden dôkaz o tom, že daňový úrad zvažoval takéto konanie a dospel k záveru, že by bolo menej výhodné než súhlas s vyrovnaním.
(121)
V každom prípade Komisia považuje argument príjemcu, že vyrovnacie konanie chráni spoločnosť pred daňovou exekúciou, za irelevantný. Ako potvrdili slovenské orgány, daňová exekúcia bola skutočnou alternatívou pre daňový úrad, buď pred začatím vyrovnacieho konania alebo po vetovaní navrhovaného vyrovnania daňovým úradom. Je preto potrebné preskúmať túto možnosť pri uplatnení kritéria veriteľa v trhovom hospodárstve. Príjemca neporovnáva navrhované vyrovnanie s možným výsledkom daňovej exekúcie.
(122)
Komisia sa vo svojej analýze opiera o údaje poskytnuté príjemcom, ako aj slovenskými orgánmi. V tejto súvislosti je potrebné uviesť, že slovenské orgány potvrdili, že zabezpečenie v prospech daňového úradu predstavovalo 397 miliónov SKK, ako sa uvádza v rozhodnutí o začatí konania vo veci formálneho zisťovania. Táto hodnota sa údajne získala z účtovnej evidencie príjemcu. Príjemca na druhej strane tvrdí, že hodnota založených aktív vyjadrená v „znaleckých cenách“ je 194 miliónov SKK (pozri odôvodnenie 22). Hoci Komisia nemusí zisťovať, ktorý údaj je správny, môže vyvodiť nasledujúce závery.
(123)
Po prvé, zabezpečenie bolo protihodnotou odkladu daňového dlhu príjemcu, ktoré vyžaduje zákon o správe daní. Ak hodnota aktív príjemcu dosahovala v skutočnosti iba polovicou hodnoty zabezpečenia, ako uvádza znalecký posudok predložený príjemcom, znamená to, že zabezpečenie požadované štátom pri týchto odkladoch nebolo dostatočné. Za týchto okolností daňové odklady povolené daňovým úradom medzi novembrom 2002 a novembrom 2003 v celkovej výške 477 miliónov SKK so všetkou pravdepodobnosťou teda nespĺňali kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve. Pokiaľ ide o tento prípad, nie je potrebné, aby Komisia zisťovala, či tieto opatrenia predstavovali štátnu pomoc. Ak však už predchádzajúce odklady predstavovali štátnu pomoc, nemožno už poukazovať na zásadu veriteľa v trhovom hospodárstve, keď je takto odložený dlh neskôr (sčasti) odpísaný.
(124)
Po druhé, aj keby sa pri výpočte výnosov z daňovej exekúcie použili nižšie údaje predložené príjemcom, veriteľ v trhovom hospodárstve, keby mal takú možnosť, by bol uprednostnil túto exekúciu pred vyrovnacím konaním.
(125)
Pri daňovej exekúcii môže daňový úrad priamo predať aktíva (pohľadávky a iné obežné aktíva, hnuteľný majetok, nehnuteľnosti) dlžníka. V čase, keď daňový úrad hlasoval v prospech vyrovnania, príjemca mal zásoby v hodnote 43 miliónov SKK, vymáhateľné pohľadávky vo výške najmenej 37 miliónov SKK a hotovosť 161 miliónov SKK (pozri tabuľku 5). Poznamenáva sa, že samotná hodnota týchto obežných aktív (241 miliónov EUR, 6,3 milióna EUR) (43) by presiahla výnos navrhovaný vo vyrovnaní (224,3 milióna SKK, 5,93 milióna EUR). Okrem toho príjemca mal ďalšie, neobežné, aktíva, ktorých hodnota bola najmenej 194 miliónov SKK.
(126)
Daňová exekúcia by ďalej nepriniesla správne poplatky, ktoré vznikajú pri konkurznom konaní. Je to konanie, ktoré začína a riadi samotný daňový úrad, možno preto takisto predpokladať, že by sa realizovalo rýchlo.
(127)
Komisia preto dospela k záveru, že daňová exekúcia aktív príjemcu by viedla k vyššiemu výnosu ako vyrovnanie.
2.3. Ďalšie dôkazy
(128)
Komisia berie do úvahy list predložený slovenskými orgánmi, ktorý zaslal riaditeľ Daňového riaditeľstva Slovenskej republiky svojmu podriadenému, riaditeľovi príslušného daňového úradu (pozri odôvodnenie 63). Tento list predstavuje jasný dôkaz, že Daňové riaditeľstvo Slovenskej republiky (ktoré malo predchádzajúce priame kontakty s príjemcom) bolo proti navrhovanému vyrovnaniu a jasne miestnemu daňovému úradu naznačilo, že by nemal hlasovať v prospech tohto vyrovnania. Dôvodom uvedeným v liste bolo, že navrhované vyrovnanie „nie je výhodné“ pre štát.
(129)
Slovenské orgány tiež preukázali, že existoval jasný pokyn pre daňové úrady vydaný na začiatku roku 2004 ministerstvom financií, aby neprijímali vyrovnania v prípadoch návrhov na odpísanie pohľadávok daňových úradov (44). Toto politické rozhodnutie bolo oznámené v súvislosti so zmenou zákona o správe daní z 1. januára 2004 v snahe zvýšiť disciplínu, pokiaľ ide o vyberanie daní.
(130)
Je potrebné ďalej uviesť, že samotný daňový úrad sa už 2. augusta 2004, t. j. ani nie mesiac po súhlase s vyrovnaním, proti tomuto vyrovnaniu odvolal.
(131)
Príjemca uviedol, že daňový úrad dal najavo súhlas s vyrovnaním ešte skôr, ako príjemca začal konanie. Komisia zastáva názor, že dôkazy predložené príjemcom naznačujú úplný opak. Riaditeľ daňového úradu v liste z 3. februára 2004 príjemcovi píše, že hoci v zásade nie je proti uplatneniu vyrovnacieho konania, nesúhlasí s návrhom príjemcu na vyrovnanie so splatením dlhu do výšky 35 %.
(132)
Na základe tohto dôkazu môže Komisia vyvodiť iba jediný záver, že slovenské orgány boli proti vyrovnaniu, ktoré navrhoval príjemca, a boli proti ešte pred začatím vyrovnacieho konania 8. marca 2004, pred hlasovaním veriteľov 9. júla 2004 ako aj po schválení vyrovnania súdom.
(133)
Príjemca tvrdil, že by sa mali zohľadniť dlhodobé aspekty, napríklad pokračovanie daňových príjmov v prospech štátu (pozri odôvodnenie 52).
(134)
Po prvé, je potrebné zdôrazniť, že kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve sa odlišuje od kritéria investora v trhovom hospodárstve. Kým investor v trhovom hospodárstve je v stave rozhodovať, či vstúpi do vzťahu s príslušnou spoločnosťou a bude sa riadiť dlhodobou strategickou perspektívou získania primeraného výnosu zo svojej investície (45), „veriteľ v trhovom hospodárstve“, ktorý už je v obchodnom alebo verejnoprávnom vzťahu s platobne neschopnou spoločnosťou, sa bude snažiť dosiahnuť splatenie dlžných súm (46) za čo najvýhodnejších podmienok z hľadiska úrovne a lehoty splatenia. Motivácia hypotetického veriteľa v trhovom hospodárstve a investora v trhovom hospodárstve bude preto odlišná. Jurisprudencia preto definovala samostatné testy pre tieto dve situácie.
(135)
Po druhé, pokiaľ ide o analógiu s veriteľom - dodávateľom, je dôležité uviesť, že povaha pohľadávok takéhoto veriteľa a pohľadávok štátu sú podstatne odlišné. Keďže vzťahy dodávateľa s platobne neschopnou spoločnosťou majú výhradne zmluvný základ, dodávateľ by mohol stratou obchodného partnera skutočne utrpieť. Ak je platobne neschopná spoločnosť zlikvidovaná alebo predaná, dodávateľ bude musieť hľadať nového klienta alebo uzavrieť zmluvu s novým vlastníkom. Riziko je vyššie, ak je jeho závislosť na platobne neschopnej spoločnosti značná. Takýto veriteľ bude skutočne uvažovať do budúcnosti. Naproti tomu vzťahy štátu s platobne neschopnou spoločnosťou sa zakladajú na verejnom práve, preto nie sú závislé od vôle strán. Každý nový vlastník, ktorý preberie aktíva zlikvidovanej spoločnosti, bude automaticky povinný platiť dane. Okrem toho štát nie je nikdy závislý od jedného daňovníka. Na záver, najdôležitejším argumentom je, že štát sa pri výbere daní nikdy neriadi výhľadom na zisk a nekoná pri tom komerčne a s komerčnými pohnútkami. Uvedená analógia preto nie je opodstatnená.
(136)
Komisia zastáva názor, že situáciu štátu v tomto prípade nemožno porovnávať so situáciou hypotetického investora v trhovom hospodárstve alebo situáciou hypotetického závislého veriteľa v trhovom hospodárstve. V každom prípade stratu budúcich daní nemožno zohľadňovať pri uplatňovaní zásady veriteľa v trhovom hospodárstve (47).
(137)
Z prehľadu daní predloženého príjemcom vyplýva, že veľká väčšina daní zaplatených príjemcom od roku 1995 boli nepriame dane (spotrebné dane a DPH). Keďže tieto dane platia koneční spotrebitelia, likvidácia príjemcu by nemala vplyv na ich výber, keďže spotrebitelia by ďalej kupovali zdanené výrobky (v tomto prípade najmä liehoviny a lieh) od iných výrobcov. Argument príjemcu týkajúci sa budúcej značnej straty daní preto nie je hodnoverný.
(138)
Komisia dospela k záveru, že žiaden z ďalších dôkazov, ktoré predložil príjemca, nenasvedčuje tomu, žeby ovplyvnil správanie hypotetického súkromného veriteľa. Preto nič v tomto oddiele nemení hodnotenie Komisie takéhoto správania v oddieloch 2.1 alebo 2.2.
2.4. Záver
(139)
Na základe uvedených dôkazov Komisia usudzuje, že v tomto prípade nebolo splnené kritérium veriteľa v trhovom hospodárstve a štát poskytol príjemcovi výhodu, ktorú by tento nebol schopný získať za trhových podmienok.
(140)
Komisia preto dospela k záveru, že odpísanie dlhu odsúhlasené miestnym daňovým úradom v rámci vyrovnania predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
3. ZLUČITEĽNOSŤ POMOCI: VÝNIMKA PODĽA ČLÁNKU 107 ODS. 3 ZFEÚ
(141)
Primárnym cieľom opatrenia je pomôcť spoločnosti nachádzajúcej sa v ťažkostiach. V takýchto prípadoch možno uplatniť výnimku podľa článku 107 ods. 3 písm. c) ZFEÚ, ktorá umožňuje povoliť štátnu pomoc na podporu rozvoja niektorých hospodárskych sektorov, ak táto pomoc negatívne neovplyvňuje podmienky obchodovania do takej miery, ktorá by bola v rozpore so spoločným záujmom, a ak sú splnené príslušné podmienky.
(142)
Z hľadiska výrobného portfólia príjemcu Komisia hodnotila, či sa v tomto prípade uplatňujú zvláštne pravidlá uplatniteľné pre sektor poľnohospodárstva. Komisia na základe informácií o obrate príjemcu predložených slovenskými orgánmi dospela vo svojom rozhodnutí o začatí formálneho zisťovania k záveru, že väčšina výrobkov príjemcu nie sú výrobky definované v prílohe I k ZFEÚ, preto sa na ne uplatňujú všeobecné pravidlá o štátnej pomoci.
(143)
Príjemca vo svojich pripomienkach k rozhodnutiu o začatí formálneho zisťovania vyjadril námietky voči údajom o obrate poskytnutým predtým slovenskými orgánmi (pozri tabuľku 1), ale nevyjadril námietky voči rozhodnutiu Komisie opierať svoje hodnotenie o všeobecné pravidlá o štátnej pomoci. Bez snahy zisťovať, či údaje poskytnuté príjemcom sú presné (48), Komisia overila, či by uvedený záver obstál pri zohľadnení nových údajov. Komisia dospela k záveru, že obrat príjemcu tvoria výrobky, ktoré nepatria medzi výrobky definované v prílohe I k ZFEÚ. Preto sa na ne uplatňujú všeobecné, a nie sektorové pravidlá týkajúce sa štátnej pomoci.
(144)
Pomoc na záchranu a reštrukturalizáciu spoločností v ťažkostiach sa v súčasnosti riadi usmerneniami Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (49) (ďalej len „nové usmernenia“), ktoré nahrádzajú predchádzajúce znenie prijaté v roku 1999 (50) (ďalej len „usmernenia z roku 1999“).
(145)
V prechodných ustanoveniach nových usmernení sa stanovuje, že nové usmernenia sa uplatňujú na hodnotenie akejkoľvek pomoci na záchranu alebo reštrukturalizáciu poskytnutej bez povolenia Komisie (nezákonná pomoc), ak je určitá časť pomoci alebo celá pomoc poskytnutá po 1. októbri 2004, teda po dni uverejnenia nového usmernenia v Úradnom vestníku Európskej únie (bod 104 prvý pododsek). Ak však bola pomoc nezákonne poskytnutá pred 1. októbrom 2004, zisťovanie sa vedie na základe usmernení platných v čase, keď bola pomoc poskytnutá (bod 104 druhý pododsek).
(146)
Je potrebné uviesť, že schválenie vyrovnania daňovým úradom bolo vydané 9. júla 2004 a nadobudlo účinnosť 23. júla 2004. Pomoc bola preto nezákonne poskytnutá pred 1. októbrom 2004. Uplatňujú sa tu teda usmernenia z roku 1999, uplatniteľné v čase, keď bola pomoc poskytnutá.
(147)
Je potrebné poznamenať, že príjemca je stredný podnik v zmysle nariadenia Komisie (ES) č. 70/2001 o uplatňovaní článkov 87 a 88 Zmluvy o ES na štátnu pomoc malým a stredným podnikom (51).
3.1. Oprávnenosť podniku
(148)
Podnik sa podľa bodu 5 písm. c) usmernení z roku 1999 pokladá za podnik v ťažkostiach, ak podľa vnútroštátnych právnych predpisov spĺňa kritériá na to, aby sa stal predmetom konania vo veci kolektívnej platobnej neschopnosti.
(149)
Príjemca bol účastníkom vyrovnacieho konania, ktoré sa v zmysle definície zákona o konkurze môže uplatňovať iba pri insolventných spoločnostiach. Je preto oprávnený na pomoc na záchranu a pomoc na reštrukturalizáciu.
3.2. Pomoc na záchranu
(150)
Sporné opatrenie pôvodne opísali slovenské orgány ako pomoc na záchranu. Podľa usmernení z roku 1999 Komisia vzniesla pochybnosti o zlučiteľnosti pomoci ako pomoci na záchranu z dôvodov uvedených v časti III.
(151)
Slovenské orgány ani príjemca nevyslovili pripomienky k týmto pochybnostiam. Komisii neboli v tomto ohľade predložené žiadne nové skutočnosti.
(152)
Keďže uvedené pochybnosti neboli odstránené, Komisia dospela k záveru, že pomoc nie je zlučiteľná ako pomoc na záchranu v zmysle usmernení z roku 1999.
3.3. Pomoc na reštrukturalizáciu
(153)
Komisia vyslovila pochybnosti, či pomoc bola zlučiteľná ako pomoc na reštrukturalizáciu v zmysle usmernení z roku 1999 z dôvodov uvedených v časti III.
(154)
Komisia uvádza, že slovenské orgány, ktorých povinnosťou je dokázať, že štátna pomoc je zlučiteľná s vnútorným trhom, nepredložili žiadne nové skutočnosti na podporu tohto záveru. Komisia riadne zohľadnila pripomienky predložené príjemcom.
3.3.1. Návrat k dlhodobej životaschopnosti
(155)
Podľa usmernení z roku 1999 musí poskytnutie pomoci na reštrukturalizáciu súvisieť a byť podmienené implementáciou realizovateľného a uceleného reštrukturalizačného plánu na obnovenie dlhodobej životaschopnosti podniku. Členský štát sa zaväzuje k tomuto plánu, ktorý musí byť schválený Komisiou. Neschopnosť firmy realizovať plán sa považuje za zneužitie pomoci.
(156)
Reštrukturalizačný plán musí umožniť príjemcovi obnoviť dlhodobú životaschopnosť v prijateľnom časovom rámci a na základe realistických predpokladov, pokiaľ ide o podmienky budúceho fungovania. Tento plán by mal opísať okolnosti, ktoré viedli k vzniku ťažkostí na strane spoločnosti, a uviesť primerané opatrenia na riešenie týchto ťažkostí. Reštrukturalizačné operácie nemôžu byť obmedzené na finančnú pomoc určenú na vyrovnanie dlhov a minulých strát bez toho, aby sa zaoberali dôvodmi spôsobujúcimi tieto ťažkosti.
(157)
Pre spoločnosti, ktoré sa nachádzajú v podporovaných oblastiach, a pre malé a stredné podniky usmernenia z roku 1999 stanovujú, že podmienky na schvaľovanie pomoci môžu byť menej prísne, pokiaľ ide o implementáciu kompenzačných opatrení a obsah monitorovacích správ. Tieto okolnosti však nezbavujú takéto spoločnosti potreby vypracovať reštrukturalizačný plán ani členské štáty záväzku poskytnúť pomoc na reštrukturalizáciu len za podmienky implementácie reštrukturalizačného plánu.
(158)
Po začatí konania vo veci formálneho zisťovania slovenské orgány potvrdili, že obchodný plán, ktorý príjemca bol povinný vypracovať ako podmienku pre začatie vyrovnacieho konania, preskúmal len príslušný súd, t. j. nie orgán poskytujúci pomoc, a že súd ani daňový úrad nemonitorovali implementáciu plánu.
(159)
Príjemca v rozpore s týmto potvrdením uviedol, že daňový úrad preštudoval spôsobilosť obchodného plánu obnoviť dlhodobú životaschopnosť ešte pred schválením vyrovnania, tvrdenie však nepodložil nijakým dôkazom.
(160)
Príjemca ďalej tvrdil, že absencia reštrukturalizačného plánu nie je v situácii ex post hodnotenia pomoci Komisiou relevantná, keďže Komisia sa už môže presvedčiť, či sa príjemca stal skutočne životaschopným. Podľa príjemcu sa formálny reštrukturalizačný plán môže vyžadovať len v prípade hodnotenia ex ante a len na takéto hodnotenie sa môžu uplatňovať usmernenia z roku 1999.
(161)
Táto argumentácia nie je správna. Usmernenia z roku 1999 sa uplatňujú na hodnotenie zlučiteľnosti tak oznámenej, ako aj nezákonnej pomoci. Pri hodnotení platí vždy podmienka, že pomoc na reštrukturalizáciu sa viaže na realizovateľný reštrukturalizačný plán. Komisia musí vypracovať hodnotenie na základe informácií dostupných v čase, keď bola pomoc poskytnutá.
(162)
Je možné vyvodiť záver, že daňový úrad ako orgán poskytujúci pomoc nemal príležitosť vyhodnotiť reštrukturalizačný plán a podmieniť odpísanie jeho pohľadávok jeho implementáciou, ktorá by bola riadne monitorovaná. Z toho vyplýva, že nebola splnená prvá, formálna, podmienka, ktorá je v plnej miere uplatniteľná aj na hodnotenie ex post.
(163)
Pokiaľ ide o obsah obchodného plánu, slovenské orgány nepredložili žiadne informácie, ktoré by odstránili pochybnosti Komisie o tom, či plán predstavuje skutočný reštrukturalizačný plán vyžadovaný podľa usmernení z roku 1999.
(164)
Komisia musí trvať na svojom závere, ktorý uviedla v rozhodnutí o začatí formálneho zisťovania. Predložený obchodný plán je plán, ktorý sa zaoberá len akútnym problémom príjemcu, ktorý sa týkal narastania verejného dlhu. Tento plán nijakým spôsobom neanalyzuje okolnosti, ktoré viedli k ťažkostiam príjemcu, ani finančnú situáciu spoločnosti v tom čase a jej finančné perspektívy. Keďže takáto analýza chýbala, príjemca nenavrhol konkrétne kroky na riešenie jednotlivých dôvodov, ktoré viedli k ťažkostiam. Jediným opatrením, ktoré je opísané podrobne, je navrhovaná finančná reštrukturalizácia prostredníctvom vyrovnania s veriteľmi.
(165)
V pláne sa vôbec neuvádza navýšenie vlastného kapitálu príjemcu, ktoré príjemca uviedol ako jedno z reštrukturalizačných opatrení. Žiadne z údajov v spise nenasvedčujú tomu, že navýšenie kapitálu spoločnosťou Hydree Slovakia by malo byť považované za opatrenie, ktoré má zabezpečiť, že príjemca v dlhodobom časovom horizonte nebude opakovať svoju stratégiu financovania výroby prostredníctvom dlhu na DPH a spotrebných daniach, ktorá napokon viedla k jeho ťažkostiam. Slovenské orgány potvrdili, že navýšenie kapitálu nijako neznížilo riziko opakovania finančných problémov. Tieto pochybnosti sú silnejšie, ak uvážime, že navýšenie kapitálu predstavovalo 21 miliónov SKK a reštrukturalizovaný dlh 644 miliónov SKK.
(166)
Samotné navýšenie kapitálu nie je dôkazom dôvery trhu v obnovenie dlhodobej životaschopnosti príjemcu. Komisia poznamenáva, že príjemcovi sa napriek aktívnemu úsiliu nepodarilo získať úver od súkromnej banky.
(167)
Ďalej je potrebné uviesť, že prenájom výrobných zariadení konkurentovi príjemcu, spoločnosti Old Herold, s. r. o., bolo jasne vynútené skutočnosťou, že príjemca stratil licenciu na výrobu liehu a liehovín, a nie skutočnosťou, že uvedená výroba by bola stratová, a teda vyžadujúca reštrukturalizáciu. Je pravdou, že sám príjemca mohol požiadať o novú licenciu po skončení vyrovnania a nepožiadal o ňu. Komisia však poznamenáva, že príjemca naďalej predáva výrobky vyrábané spoločnosťou Old Herold na zariadeniach príjemcu a pod značkou príjemcu, a dokonca plánuje zvýšiť tento predaj, ako sa uvádza vo výročnej správe za obdobie od 29. apríla 2004 do 30. decembra 2004. Prenájom týchto výrobných zariadení preto nemožno považovať za reštrukturalizačné opatrenie, keďže na základe všetkých dostupných dôkazov nebolo potrebné túto časť výroby reštrukturalizovať.
(168)
Pokiaľ ide o zostávajúce opatrenia navrhované v obchodnom pláne, pochybnosti Komisie neboli odstránené. Tieto opatrenia sú jednoducho činnosti v rámci bežnej obchodnej činnosti, a nie racionalizačné opatrenia (predaj starých zariadení alebo vozidiel). Dve navrhované štrukturálne opatrenia (skončenie výroby nerentabilných nealkoholických nápojov a predaj niektorých nehnuteľností) boli opísané veľmi vágne, bez uvedenia konkrétnych výrobkov a časového rámca. Slovenské orgány potvrdili, že nehnuteľnosti určené na predaj (administratívna budova, predajňa a rekreačná budova) neboli predané k 10. októbru 2005, t. j. že toto plánované opatrenie nebolo implementované tak, ako bolo oznámené.
(169)
Na základe absencie formálneho reštrukturalizačného plánu spolu s chýbajúcou skutočnou analýzou ťažkostí, opatrení potrebných na riešenie týchto ťažkostí a trhových podmienok a perspektív dospela Komisia k záveru, že obchodný plán predložený príjemcom nie je skutočným reštrukturalizačným plánom, ktorý sa vyžaduje v usmerneniach z roku 1999 (52). Pochybnosti Komisie, že príjemca obnoví dlhodobú životaschopnosť, preto neboli odstránené.
3.3.2. Pomoc obmedzená na úplné minimum
(170)
Záver Komisie, že vzhľadom na absenciu skutočného reštrukturalizačného plánu jej pochybnosti o dlhodobej životaschopnosti pretrvávajú, je aj samostatne postačujúci k záveru, že pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom. Napriek tomu Komisia tiež posúdi ďalšie ústredné kritérium obsiahnuté v usmerneniach z roku 1999, a to, že pomoc musí byť obmedzená len na potrebné minimum.
(171)
Podľa bodu 40 usmernení z roku 1999 musí byť výška a intenzita pomoci obmedzená na úplné minimum, ktoré by umožnilo uskutočniť reštrukturalizáciu vzhľadom na existujúce finančné zdroje príjemcu. Príjemca by mal poskytnúť výrazný príspevok k reštrukturalizácii z vlastných zdrojov.
(172)
Náklady na reštrukturalizáciu dosiahli celkovú výšku reštrukturalizovaných dlhov prostredníctvom vyrovnania. Príjemca zaplatil 35 % tejto sumy.
(173)
Slovenské orgány neposkytli ďalšie vysvetlenie k pochybnostiam vysloveným v tejto súvislosti Komisiou. Príjemca vysvetlil, ako financoval platbu dlhu zostávajúceho po vyrovnaní (pozri odôvodnenia 30 až 35). Podľa príjemcu jeho príspevok predstavoval 231 miliónov SKK (6,1 milióna EUR).
(174)
Po prvé, zdroje dostupné pre príjemcu prevyšovali sumu dlhu zostávajúceho po vyrovnaní. To naznačuje, že pomoc nebola obmedzená na potrebné minimum.
(175)
Čo je však dôležitejšie, Komisia dospela k záveru, že úver poskytnutý spoločnosťou Old Herold nespĺňa podmienky vlastného príspevku príjemcu v zmysle usmernení z roku 1999. Záväzky predstavujú trvalý zdroj financovania činnosti podniku. Sú to krátkodobé úvery, ktoré je však potrebné splatiť. Spoločnosť má k dispozícii dodatočné zdroje na reštrukturalizáciu iba ak sa dodávatelia zaviažu poskytnúť dlhšiu splatnosť platieb, než je zvyčajná prax. Takýto odklad je signálom, že trh verí v realizovateľnosť návratu k životaschopnosti.
(176)
Príjemca nijako nepreukázal, že odklad platby spoločnosťou Old Herold výrazne prevyšoval bežnú obchodnú prax medzi príjemcom a jeho dodávateľmi. Splatnosť 40 dní možno považovať za bežnú prax, najmä vzhľadom na skutočnosť, že bola príjemcovi poskytnutá po vyrovnaní. Príjemca preto už nebol vo finančných ťažkostiach. Hlavným účelom vyrovnania bolo práve pomôcť príjemcovi z finančných problémov.
(177)
Komisia preto dospela k záveru, že túto dlhšiu splatnosť nemožno považovať za príspevok na reštrukturalizáciu pochádzajúci z externých zdrojov.
(178)
Bez tohto odkladu vlastný príspevok príjemcu v zmysle usmernení z roku 1999 predstavuje 131 miliónov SKK (3,4 milióna EUR), teda zodpovedá 20 % reštrukturalizačných nákladov.
(179)
Usmernenia z roku 1999 neobsahovali žiadne hraničné hodnoty, kedy sa vlastný príspevok príjemcu považuje za výrazný.
(180)
Berúc do úvahy prax Komisie pri uplatňovaní usmernení z roku 1999 ako aj vývoj zmýšľania Komisie v súvislosti s týmto kritériom, ktoré vyvrcholilo v zavedení hraničných hodnôt v nových usmerneniach (53), Komisia považuje príspevok príjemcu rovnajúci sa 20 % za pomerne nízky. Takýto príspevok by mohol byt prijateľný podľa usmernení z roku 1999 iba v prípade, že všetky ostatné podmienky pre schválenie pomoci by boli splnené. Komisia by pritom vzala do úvahy napríklad či je príjemca činný v podporovanej oblasti, do akej miery zdroje financovania odrážajú dôveru trhu, mimo príjemcu samotného a jeho akcionárov, v dlhodobú životaschopnosť spoločnosti alebo iné osobitnosti daného prípadu.
(181)
Vzhľadom na vyššie uvedené, Komisia v tomto prípade nemôže súhlasiť, že príspevok príjemcu bol výrazný. Komisia dospela k záveru, že jej pochybnosti, či vlastný príspevok príjemcu bol výrazný a či sa pomoc obmedzuje na nevyhnutné minimum, neboli odstránené.
3.4. Zlučiteľnosť pomoci: záver
(182)
Komisia dospela k záveru, že pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom ako pomoc na záchranu ani ako pomoc na reštrukturalizáciu. Okrem toho sa na tento prípad neuplatňuje žiadna z výnimiek stanovených v ZFEÚ.
VII. ZÁVER
183.
Komisia dospela k záveru, že Slovenská republika protiprávne poskytla odpísanie daňového dlhu v prospech Frucona Košice, a. s. a porušila článok 108 ods. 3 ZFEÚ. Táto pomoc nie je zlučiteľná s vnútorným trhom na základe žiadnej výnimky stanovenej v ZFEÚ.
(184)
Napriek tomu, že bola realizácia odpisu daňovým úradom pozastavená do ukončenia tohto konania, dospela Komisia k záveru, že výhoda pre príjemcu vznikla v momente, keď sa daňový úrad rozhodol vzdať sa časti svojich pohľadávok, a tým poskytnúť pomoc príjemcovi. Týmto momentom bolo nadobudnutie účinnosti dohody s veriteľmi 23. júla 2004. Výhoda príjemcu voči konkurentom spočíva v skutočnosti, že od neho daňový úrad nevymáhal svoje daňové pohľadávky.
(185)
Aby bol obnovený stav ex ante, štátna pomoc musí byť vymáhaná späť. Vzhľadom na skutočnosť, že výhoda bola poskytnutá v momente nadobudnutia platnosti dohody s veriteľmi 23. júla 2004, výška pomoci, ktorá sa má vymáhať, je celá výška odpísaného daňového dlhu v zmysle uvedenej dohody.
(186)
Najvyšší súd Slovenskej republiky však rozhodol, že nedoplatky cestnej dane vo výške 424 490 SKK boli do vyrovnania zahrnuté nesprávne. V dôsledku tohto rozhodnutia bol hlavný dlh v rámci dohody znížený o túto sumu a zostávajúci dlh voči daňovému úradu, ktorý bol zahrnutý do dohody v opravenej výške, bol 640 369 341 SKK.
(187)
Nedoplatky cestnej dane, ktoré boli doteraz považované za odpísané, boli 2. augusta 2006 zaplatené v plnej výške. Táto platba by sa mala zohľadniť pri výpočte výšky pomoci a súvisiacich úrokov, ktoré sa ešte majú vymáhať,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Rozhodnutie 2007/254/ES zo 7. júna 2006 vo veci C 25/2005 (ex NN 21/2005) sa zrušuje.
Článok 2
Štátna pomoc, ktorú Slovenská republika poskytla v prospech spoločnosti Frucona Košice, a. s., vo výške 416 515 990 SKK, nie je zlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 3
1. Slovenská republika prijme všetky potrebné opatrenia, aby od príjemcu vymohla pomoc uvedenú v článku 2, ktorá mu bola nezákonne poskytnutá, pričom zohľadní skutočnosť, že nedoplatky cestnej dane vo výške 424 490 SKK boli 2. augusta 2006 zaplatené na účet miestneho daňového úradu.
2. Vymáhanie sa uskutoční bez odkladu a v súlade s postupmi uvedenými vo vnútroštátnych právnych predpisoch, pokiaľ umožňujú okamžité a účinné vykonanie tohto rozhodnutia.
3. Vymáhaná suma musí zahŕňať úroky za celé obdobie od dátumu, ku ktorému bola suma daná k dispozícii spoločnosti Frucona Košice, a. s., až do jej skutočného vrátenia.
4. Úroky sa vypočítajú v súlade s ustanoveniami uvedenými v kapitole V nariadenia Rady (ES) č. 794/2004 z 21. apríla 2004, ktorým sa vykonáva nariadenie Rady (ES) č. 659/1999 ustanovujúce podrobné pravidlá na uplatňovanie článku 93 Zmluvy o ES (54). Úroková sadzba sa bude uplatňovať ako zložený úrok počas celého obdobia uvedeného v odseku 3.
Článok 4
Slovenská republika do dvoch mesiacov po oznámení tohto rozhodnutia oboznámi Komisiu o opatreniach prijatých na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím. Tieto informácie poskytne formou použitia dotazníka uvedeného v prílohe I k tomuto rozhodnutiu.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Slovenskej republike.
V Bruseli 16. októbra 2013