ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
ROZHODNUTIE KOMISIE
z 20. novembra 2013
o štátnej pomoci SA.16237 (C58/02) (ex N118/02), ktorú poskytlo Francúzsko spoločnosti SNCM
[oznámené pod číslom C(2013) 7066]
(Iba francúzske znenie je autentické)
(Text s významom pre EHP)
(2014/882/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 108 ods. 2 prvý pododsek (1),
so zreteľom na Dohodu o Európskom hospodárskom priestore, a najmä na jej článok 62 ods. 1 písm. a),
po vyzvaní zainteresovaných strán, aby predložili svoje pripomienky v súlade s uvedenými článkami (2) a so zreteľom na ich pripomienky,
Keďže:
I. POSTUP
(1)
Francúzsko 18. februára 2002 oznámilo Komisii plánovanú pomoc na reštrukturalizáciu pre spoločnosť Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (ďalej len „SNCM“), pričom toto oznámenie bolo doplnené 3. júla 2002 (3). Plán reštrukturalizácie nasledoval po oznámení francúzskych orgánov 20. decembra 2001, ktoré sa týkalo hotovostnej zálohy vo výške 22,5 milióna EUR, ktorú spoločnosť Compagnie Générale Maritime et Financière (ďalej len „CGMF“) (4) poskytla SNCM ako pomoc na záchranu. Rozhodnutím zo 17. júla 2002 (5) (ďalej len „rozhodnutie z roku 2002“) Komisia schválila pomoc na záchranu pre SNCM v rámci postupu predbežného preskúmania pomoci stanoveného v článku 88 ods. 3 Zmluvy o ES. Oznámenú pomoc na reštrukturalizáciu tvorila rekapitalizácia SNCM prostredníctvom CGMF za 76 miliónov EUR.
(2)
Listom z 19. augusta 2002 Komisia oznámila francúzskym orgánom rozhodnutie začať formálne vyšetrovacie konanie (6) podľa článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES a článku 6 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 (7).
(3)
Francúzske orgány oznámili Komisii 8. októbra 2002 (8) svoje pripomienky k rozhodnutiu z 19. augusta 2002 (9).
(4)
Na žiadosť francúzskych orgánov sa 24. októbra 2002, 3. decembra 2002 a 25. februára 2003 uskutočnili stretnutia s Komisiou.
(5)
V rámci začatia konania Komisia dostala pripomienky od dvoch podnikov, a to od Corsica Ferries France (ďalej len „CFF“) 8. januára 2003 (10) a od STIM d’Orbigny zoskupenia STEF-TFE (ďalej len „STIM“) 7. januára 2003, ako aj od rôznych francúzskych regionálnych a miestnych orgánov 18. decembra 2002 a 9. a 10. januára 2003. Tieto pripomienky zaslala Francúzsku listami 13. a 16. januára a 5. a 21. februára 2003, aby sa k nim mohlo vyjadriť.
(6)
Francúzske orgány predložili Komisii svoje vysvetlenia k pripomienkam CFF a STIM 13. februára (11) a 27. mája 2003 (12).
(7)
Komisia zaslala 16. januára 2003 žiadosť o dodatočné informácie, na ktorú francúzske orgány odpovedali 21. februára 2003.
(8)
Listom z 10. februára 2003 (13) francúzske orgány vysvetlili svoje argumenty na preukázanie toho, že plánovaná pomoc je vo všetkých smeroch v súlade s usmerneniami Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (14) (ďalej len „usmernenia z roku 1999“).
(9)
Dňa 25. februára 2003 (15) francúzske orgány predložili Komisii na jej požiadanie kópiu akcionárskej zmluvy zaväzujúcej SNCM a STIM.
(10)
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (ďalej len „rozhodnutie z roku 2003“) Komisia schválila za určitých podmienok poskytnutie pomoci na reštrukturalizáciu pre SNCM splatnej v dvoch splátkach, prvej vo výške 66 miliónov EUR a druhej v maximálnej výške 10 miliónov EUR, ktorá sa určí podľa čistých výnosov vyplývajúcich z predaja aktív uskutočneného po prijatí rozhodnutia z roku 2003. Platba prvej splátky bola schválená rozhodnutím z roku 2003.
(11).
Dňa 13. októbra 2003 CFF podal žalobu o neplatnosť rozhodnutia z roku 2003 pred Súdom prvého stupňa (Európskych spoločenstiev) (ďalej len „Všeobecný súd“) (vec T-349/03).
(12)
Komisia rozhodnutím 2005/36/ES (17) (ďalej len „rozhodnutie z roku 2004“) rozhodla, že zmeny, o ktoré Francúzsko požiadalo 23. júna 2004, a to nahradenie plavidla Aliso plavidlom Asco v zozname plavidiel, ktoré je SNCM opravná používať na základe rozhodnutia z roku 2003, a predaj plavidla Aliso namiesto plavidla Asco, nemôžu spochybniť zlučiteľnosť pomoci na reštrukturalizáciu povolenú rozhodnutím z roku 2003 s vnútorným trhom.
(13)
Rozhodnutím zo 16. marca 2005 (ďalej len „rozhodnutie z roku 2005“) (18) Komisia schválila úhradu druhej splátky pomoci na reštrukturalizáciu vo výške 3,3 milióna EUR, čím sa celková schválená výška pomoci na reštrukturalizáciu dostala na úroveň 69,3 milióna EUR.
(14)
Dňa 15. júna 2005 zrušil Všeobecný súd rozhodnutie z roku 2003 vo veci T-349/03 (19) pre nesprávne posúdenie minimálneho charakteru pomoci.
(15)
Francúzske orgány poslali Komisii 25. októbra 2005 (20) informácie o finančnej situácii spoločnosti od oznámenia plánovanej pomoci na reštrukturalizáciu z 18. februára 2002.
(16)
Dňa 17. novembra 2005 (21) francúzske orgány poskytli informácie týkajúce sa aktualizácie plánu reštrukturalizácie z roku 2002 a obnovy základného imania SNCM (22).
(17)
Dňa 15. marca 2006 francúzske orgány predložili súhrnné informácie o trhu, obchodný plán (časť týkajúcu sa príjmov) a predbežný výkaz ziskov a strát (23). Ďalšie dokumenty boli predložené Komisii 28. marca 2006 a 7. apríla 2006 (24). Francúzske orgány v liste zo 7. apríla 2006 Komisiu takisto vyzvali, aby časť pomoci na reštrukturalizáciu z roku 2002, najmä suma 53,48 milióna EUR, vzhľadom na jej charakter „náhrady za verejnú službu“ nepovažovala za opatrenie prijaté v rámci plánu reštrukturalizácie, ale ako opatrenie, ktoré nepredstavuje štátnu pomoc v zmysle judikatúry vo veci Altmark (25) alebo ako samostatné opatrenie nezávislé od plánu reštrukturalizácie v zmysle článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES.
(18)
Dňa 21. apríla 2006 bola Komisii podľa článku 4 nariadenia Rady (ES) č. 139/2004 (26) oznámená plánovaná koncentrácia, ktorou podniky Veolia Transport (ďalej len „VT“) (27) a Butler Capital Partners (ďalej len „BCP“) získavajú spoločnú kontrolu nad SNCM (28). Komisia sa rozhodnutím z 29. mája 2006 (29) rozhodla nenamietať voči oznámenej operácii a vyhlásiť ju za zlučiteľnú s vnútorným trhom.
(19)
Francúzske orgány zaslali Komisii 21. júna 2006 (30) výnos ministerstva hospodárstva, financií a priemyslu z 26. mája 2006, ktorým sa schvaľujú finančné transakcie, o ktorých rozhodla spoločnosť Société nationale des chemins de fer français (ďalej len „SNCF“), a vyhlášku č. 2006-606 z 26. mája 2006 o prevode SNCM do súkromného vlastníctva.
(20)
Informácie týkajúce sa poverenia službou vo verejnom záujme a pomoci sociálneho charakteru, ktoré sú spojené so zabezpečovaním dopravného spojenia s Korzikou, boli zaslané Komisii 7. júna 2006 (31).
(21)
Listom z 13. septembra 2006 Komisia oznámila francúzskym orgánom svoje rozhodnutie začať formálne vyšetrovacie konanie stanovené v článku 88 ods. 2 Zmluvy o ES a v článku 6 nariadenia (ES) č. 659/1999 v súvislosti s novými opatreniami prijatými v prospech SNCM a plánom reštrukturalizácie oznámeným v roku 2002 (32) (ďalej len „rozhodnutie z roku 2006“).
(22)
Francúzsko zaslalo Komisii 16. novembra 2006 svoje pripomienky v súvislosti s rozhodnutím z roku 2006 (33).
(23)
Komisia sa na základe žiadosti viacerých zainteresovaných strán o predĺženie časovej lehoty na predloženie pripomienok o jeden mesiac (34) rozhodla poskytnúť túto dodatočnú lehotu všetkým zainteresovaným stranám (35).
(24)
Komisia dostala od CFF (36) a STIM (37) pripomienky, ktoré boli zaslané francúzskym orgánom listom z 20. februára 2007. Svoje pripomienky, rovnako odovzdané aj francúzskym orgánom, takisto zaslala jedna tretia strana, ktorá ich 28. mája 2008 stiahla späť.
(25)
Francúzske orgány poslali svoje pripomienky k vysvetleniam tretích zainteresovaných strán 30. apríla 2007 (38).
(26)
Dňa 20. decembra 2007 spoločnosť CFF podala Komisii sťažnosť na SNCM, ktorou sa dopĺňajú informácie poslané 15. júna 2007 a 30. novembra 2007. Táto sťažnosť sa vzťahuje na článok 3 novej zmluvy o poverením službou vo verejnom záujme podpísanej v júni 2007 medzi regionálnymi orgánmi Korziky a spoločným podnikom Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM na obdobie rokov 2007 - 2013. Podľa CFF by sa vykonávaním tohto článku uvoľnili pre SNMC na rok 2007 nové finančné zdroje vo výške 10 miliónov EUR. Okrem toho sa v nej uvádza, že náhrada vyplatená SNMC za povinnosti spojené s poskytovaním služby vo verejnom záujme predstavuje štátnu, a navyše neoprávnenú pomoc, keďže nebola oznámená Komisii.
(27)
Komisia informovala zainteresované strany o svojom rozhodnutí predĺžiť lehotu na predloženie pripomienok do 14. marca 2008.
(28)
Komisia zaslala Francúzsku 26. marca 2008 pripomienky zainteresovaných tretích strán a Francúzsko oznámilo svoje vysvetlenia 28. marca 2008, 10. apríla 2008 a 28. apríla 2008.
(29)
Komisia rozhodnutím z 8. júla 2008 usúdila, že nové opatrenia v roku 2006 nepredstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES a že opatrenia oznámené v roku 2002 predstavujú pomoc zlučiteľnú s vnútorným trhom.
(30)
Toto rozhodnutie čiastočne 11. septembra 2012 zrušil Všeobecný súd (39), ktorý usúdil, že závery Komisie týkajúce sa opatrení zavedených v roku 2006 boli ovplyvnené zjavnými chybami pri posúdení. Všeobecný súd uviedol, že analýza Komisie týkajúca sa opatrení na reštrukturalizáciu z roku 2002 by sa mala preskúmať, pretože zrušené rozhodnutie vychádzalo zo skutočnosti, že opatrenia z roku 2006 neobsahovali prvky pomoci.
(31)
Jediná pomoc, pre ktorú nebol zrušený záver o zlučiteľnosti, je suma 53,48 milióna EUR udelená ako kompenzácia za povinnosti SNCM spojené s poskytovaním služby vo verejnom záujme na obdobie rokov 1991 - 2001. Preto sa toto rozhodnutie nebude vzťahovať na tento bod.
(32)
Komisia musí preto prijať nové konečné rozhodnutie. Nie je potrebné skúmať skutočnosti nasledujúce po dátume prijatia zrušeného rozhodnutia. Komisia je následkom zrušenia povinná po prvé, zhodnotiť, či určité predmetné opatrenia zodpovedajú správaniu súkromného investora v trhovom hospodárstve, a po druhé v prípade, že skúmané opatrenia predstavujú štátnu pomoc, či sú splnené podmienky zlučiteľnosti stanovené v príslušných usmerneniach. Komisia môže pre každé z týchto dvoch opätovných preskúmaní v súlade s judikatúrou Všeobecného súdu (40) zobrať do úvahy len informácie, ktoré jej boli k dispozícii v čase prijatia zrušeného rozhodnutia, t. j. 8. júla 2008 (41).
(33)
Dňa 13. novembra 2012 sa uskutočnilo stretnutie Komisie, francúzskych orgánov a zástupcov SNCM.
(34)
Francúzske orgány listami zo 6. decembra 2012 a z 5. februára 2013 podali dve samostatné žiadosti o vydanie rozhodnutia o opätovnom začatí konania na základe týchto dôvodov: Všeobecný súd vysvetlením kritérií pre test obozretného investora v trhovom hospodárstve vyniesol inovatívny rozsudok, ktorý si vyžadoval opätovné otvorenie námietkového konania. Komisia listami z 15. januára a 13. februára 2013 zamietla tieto žiadosti, pričom zdôraznila, že konanie by sa mohlo opäť začať presne v bode, kde sa vyskytla nezákonnosť, a poukázala na to, že rozhodnutie o začatí konania z roku 2006 nebolo v žiadnom ohľade nezákonné. Informovala však tiež francúzske orgány, že môžu predložiť akékoľvek doplňujúce informácie na zohľadnenie alebo analýzu alebo akýkoľvek dokument, ktorý považujú za vhodný.
(35)
Francúzske orgány poslali Komisii 16. mája 2013 informačnú poznámku.
(36)
SNCM listom z 19. júna 2013 takisto požiadala o rozhodnutie o opätovnom začatí formálneho vyšetrovacieho konania z dôvodov podobných tým, ktoré predložili francúzske orgány. Komisia zamietla túto žiadosť listom z 10. júla 2013. Komisia však aj spoločnosť SNCM informovala o tom, že môže predložiť akékoľvek doplňujúce informácie na zohľadnenie alebo analýzu alebo akýkoľvek dokument, ktorý považuje za vhodný.
(37)
SNCM poslala 27. augusta 2013 informačnú poznámku a novú správu o predaji SNCM.
II. OPIS
2.1. PRÍJEMCA OPATRENÍ, NA KTORÉ SA VZŤAHUJE TOTO ROZHODNUTIE
(38)
Príjemcom opatrení, na ktoré sa vzťahuje toto rozhodnutie, je SNCM, ktorá zoskupuje niekoľko dcérskych spoločností pôsobiacich v námornom odvetví a ktorá vykonáva námornú dopravu cestujúcich, automobilov a ťažkých nákladných vozidiel na spojeniach medzi kontinentálnym Francúzskom a Korzikou, Talianskom (Sardínia) a Maghrebom (Alžírsko a Tunisko).
(39)
SNCM je akciová spoločnosť, ktorá vznikla v roku 1969 zlúčením Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, ktoré boli zriadené v roku 1850. V tom čase niesla názov Compagnie générale transméditerranéenne a v roku 1976 bola premenovaná na Société nationale maritime Corse-Méditerranée po tom, čo v nej získala kapitálový podiel SNCF. Túto spoločnosť si vybrala francúzska vláda, aby uplatňovala zásadu územnej kontinuity s Korzikou, t. j. vyrovnanie cien cestovného v námornej doprave s cenami cestovného SNCF v železničnej doprave na základe zmluvy uzavretej 31. marca 1976 na 25 rokov. Compagnie générale transatlantique už bola poverená francúzskou vládou zabezpečovaním dopravného spojenia s Korzikou predchádzajúcou zmluvou uzavretou 23. decembra 1948.
(40)
V čase oznámenia rekapitalizácie v roku 2002 bola SNCM v 20 % vlastníctve SNCF a v 80 % vlastníctve CGMF. V dôsledku otvorenia kapitálu SNCM 30. mája 2006 (pozri odôvodnenie 18 tohto rozhodnutia) BCP vlastní 38 % a VT 28 % kapitálu SNCM, pričom CGMF má naďalej kapitálový podiel vo výške 25 % (9 % kapitálu je vyhradených zamestnancom).
(41)
V roku 2008 boli hlavnými dcérskymi spoločnosťami SNCM spoločnosti Compagnie Méridionale de Navigation (ďalej len „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (ďalej len „CGTH“) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (ďalej len „SARA“) (46) Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
(42)
Po predaji rýchlych plavidiel Aliso v septembri 2004 a Asco (49) v máji 2005 sa flotila SNCM skladala z 10 plavidiel (päť trajektov (50), štyri plavidlá na prepravu osôb a nákladu (51) a jedno rýchle plavidlo, ktoré zabezpečuje spojenie najmä z Nice (52)), z toho v úplnom vlastníctve SNCM (53).
(43)
Pre úplnosť je potrebné poznamenať, že služby pravidelnej námornej dopravy medzi prístavmi kontinentálneho Francúzska a Korziky sa od roku 1948 zabezpečovali ako služba verejného záujmu. SNCM a CMN boli držiteľmi koncesie od roku 1976 do roku 2001 na základe rámcovej dohody, ktorá bola pôvodne uzatvorená na 25 rokov. Spoločnosti SNCM a CMN spoločne získali podľa platných právnych predpisov Spoločenstva (54) a na základe európskej výzvy na predkladanie ponúk (55) vyhlásenej regionálnymi orgánmi Korziky (56) poverenie službou vo verejnom záujme v oblasti zabezpečovania dopravného spojenia medzi Korzikou a Marseille za finančné náhrady počas obdobia rokov 2002 - 2006.
(44)
Keďže poverenie službou vo verejnom záujme malo zaniknúť na konci roka 2006, uvedená námorná služba vo verejnom záujme, na ktorú bola vyhlásená nová európska výzva na predkladanie ponúk (57), bola pridelená spoločnému podniku SNCM-CMN na obdobie od 1. mája 2007 do 31. decembra 2013, pričom subvencia predstavuje približne 100 miliónov EUR ročne.
(45)
Súčasne sa všetkým prevádzkovateľom, ktorí zabezpečujú dopravné spojenie s ostrovom Korzika z Toulonu alebo Nice, ukladajú povinnosti frekvencie dopravných spojení. Na týchto linkách sa na osoby s pobytom na Korzike a na ostatné kategórie cestujúcich vzťahuje od roku 2002 do roku 2013 pomoc sociálnej povahy zavedená v zmysle rozhodnutí Komisie z 2. júla 2002 (58) a 24. apríla 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÉ PROSTREDIE
(46)
SNCM pôsobí najmä na dvoch samostatných trhoch, na trhu osobnej dopravy a na trhu nákladnej dopravy. Zabezpečuje dopravné spojenie s Korzikou a Maghrebom z Francúzska a na druhej strane, ako vedľajšiu činnosť, dopravné spojenie s Talianskom a Španielskom.
2.2.1. Dopravné spojenie s Korzikou
2.2.1.1. Doprava osôb
(47)
Zabezpečovanie dopravného spojenia s Korzikou v rámci dopravy osôb je výrazne sezónny trh. Sú preň charakteristické sezónne dopravné špičky, ktoré môžu dosiahnuť desaťnásobok hustoty dopravy v najslabšom mesiaci, čo od prevádzkovateľov vyžaduje, aby mali flotilu, ktorá je schopná zvládnuť tieto dopravné špičky. Polovica obratu sa dosahuje v júli a auguste. Okrem toho existuje nevyváženosť, pokiaľ ide o smer prepravy, dokonca aj v obdobiach dopravnej špičky: napríklad v júli sa naplno uskutočňuje preprava z pevniny, kým preprava späť ide takmer naprázdno. V dôsledku toho je priemerná ročná vyťaženosť plavidiel pomerne nízka.
(48)
SNCM je etablovaný prevádzkovateľ, ktorý zabezpečuje spojenie Korziky s francúzskym kontinentom. Zhruba dve tretiny jej činnosti sa uskutočňujú medzi Marseille a Korzikou v rámci poverenia službou vo verejnou záujme; zvyšnú tretinu jej činnosti tvoria spojenia z iných miest odchodu alebo do iných miest určenia (Nice - Korzika, Toulon - Korzika, medzinárodné spojenia na Sardíniu alebo do Maghrebu).
(49)
SNCM mala vždy monopolné postavenie, pokiaľ ide o jej hlavnú činnosť. Od roku 1996 však čelí konkurencii, ktorá sa veľmi rýchlo rozrástla. V súčasnosti je dominantným aktérom námorných spojení medzi kontinentom a Korzikou CFF, ktorej trhový podiel ďalej rastie. Aj keď CFF pôsobí na tomto trhu len od roku 1996, v období od roku 2000 do roku 2005 zaznamenala medziročné zvýšenie osobnej dopravy o 44 %, pričom tento rast ďalej pokračuje. V roku 2008 takmer […] (60) % cestujúcich po mori medzi kontinentom a Korzikou cestovalo trajektom CFF, kým iba […] (60) % využilo službu SNCM a CMN previezla zvyšnú časť cestujúcich, t. j. […] (60) %.
(50)
Postavenie, ktoré CFF získala na príslušnom trhu od roku 2000, sa prejavuje aj v počte cestujúcich sezónne prepravených medzi Korzikou a kontinentálnym Francúzskom. Z nižšie uvedeného grafu vyplýva, že podiel CFF na trhu sa zvýšil zo 45 % v roku 2000 na 70 % v roku 2007 a podiel SNCM na trhu klesol za rovnaké obdobie z 53 % na 26 %, pričom rozdiel medzi nimi je väčší ako jeden milión prepravených cestujúcich.
Graf 1
Počet sezónne (máj - september) prepravených cestujúcich medzi kontinentálnym Francúzskom a Korzikou: sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
(51)
Ďalšími menšími konkurentmi SNCM na spojení s Korzikou sú Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
(52)
Od roku 2006 sa kapacita SNCM a jej trhové podiely pre spojenia s Korzikou zmenšili, pričom ponuka miest klesla o 8 % (- 20 % v prípade spojení z Nice a - 3 % v prípade spojení z Marseille).
(53)
Pokračujúci pokles trhových podielov však svedčí o tom, že dôvera cestujúcich, ktorá bola značne naštrbená štrajkami a prerušeniami dopravy v dôsledku sociálnych konfliktov v rokoch 2004 a 2005, najmä v čase privatizácie podniku, sa získava len veľmi pomaly.
(54)
Námorná doprava osôb medzi kontinentom a Korzikou narástol od roku 1993 ročne priemerne o 4 %; tento rast by mal pokračovať, pričom za rok 2008 (relevantný v čase skúmania skutočností) sa takisto predpokladá zvýšenie o […] (60) %, potom v nasledujúcich rokoch mierny rast. V každom prípade sa zdá, že na tento trh sa nesnažia vstúpiť nové subjekty. Do výzvy na predkladanie ponúk vyhlásenej úradom Office des Transports de Corse na poverenie službou vo verejnom záujme v oblasti zabezpečovania námorného spojenia s viacerými prístavmi Korziky na obdobie rokov 2007 - 2013 sa okrem CFF a SNCF-CMN neprihlásil žiadny ďalší záujemca, aj napriek možnosti čiastkových ponúk pre určitú linku.
(55)
Pokiaľ ide o CFF, hlavného konkurenta SNCM, od roku 1999 do roku 2007 výrazne zvýšila svoju ponuku miest z 500 000 na 4,5 milióna (vrátane 30 % zvýšenia od roku 2006 do roku 2007), čo jej umožnilo zvýšiť objem dopravy (z 1,3 milióna v roku 2005 na 1,6 milióna v roku 2007) a svoj trhový podiel. Táto politika sa však prejavuje vo vyťaženosti osobnej dopravy, ktorá je v prípade CFF štrukturálne menšia než u SNCM, v roku 2007 bol rozdiel okolo 10 percentuálnych bodov. V prípade SNCM bola v roku 2007 priemerná vyťaženosť osobnej dopravy 48 %, čo je normálne so zreteľom na výrazne sezónny charakter trhu (pozri vyššie).
2.2.1.2. Nákladná doprava
(56)
Pokiaľ ide o nákladnú dopravu s Korzikou, SNCM mala v roku 2005 trhový podiel približne 45 % na spojení z Marseille - Toulon na Korziku.
(57)
V prípade dopravy bežného tovaru (bez sprievodu) majú SNCM a CMN v skutočnosti takmer monopol. Na základe zmluvy o poverení službou vo verejnom záujme zabezpečujú obidve spoločnosti pravidelnú dopravu z Marseille do všetkých prístavov na Korzike.
(58)
V prípade prepravy návesov nakladaných na trajekty, ktoré predstavujú celkovo 24 % objemu dopravy bežného tovaru meraného v bežných metroch, si konkurujú všetci prevádzkovatelia osobnej dopravy. SNCM a CMN majú aj na tomto trhu dopravy so sprievodom hlavný podiel na trhu. Ostatní prevádzkovatelia, hlavne CFF, majú 10 % podiel na tomto trhu, čiže 2 % podiel na celkovom trhu.
(59)
Pokiaľ ide o automobilové vozidlá (61) so sprievodom nakladané na trajekty (približne 24 % objemu dopravy bežného tovaru v roku 2003), SNCM a CMN majú väčšinový podiel aj na tomto trhu. Od roku 2002 však CFF rozvíjala svoje služby a jej trhový podiel je približne 15 %.
2.2.2. Zabezpečovanie dopravného spojenia s Maghrebom
(60)
Tunisko a Alžírsko tvoria významný trh s približne 5 miliónmi cestujúcich, na ktorom má dominantné postavenie letecká doprava. Z tohto hľadiska námorná doprava predstavuje približne 15 % dopravy. Kým Alžírsko predstavuje veľký námorný trh s približne 560 000 cestujúcimi, Tunisko predstavuje v regióne menší trh s približne 250 000 cestujúcimi.
(61)
Trh námornej dopravy z Francúzska do Maghrebu zaznamenal v rokoch 2001 až 2005 sústavný rast o približne 13 %. So zreteľom na vyhliadky (relevantné v čase skúmania skutočností) rastu cestovného ruchu v tomto regióne by námorná doprava mala do roku 2010 zaznamenať medziročnú mieru rastu okolo 4 %.
(62)
V Alžírsku má SNCM postavenie druhého najväčšieho prevádzkovateľa na trhu hneď za Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV), čo je alžírsky štátny podnik. Trhový podiel SNCM sa zvýšil z 24 % v roku 2001 na 35 % v roku 2005.
(63)
V Tunisku je SNCM druhým najväčším prevádzkovateľom hneď za Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Hoci SNCM zaznamenala od roku 2001 zníženie svojho trhového podielu v prospech CTN zo 44 % na 39 % v roku 2004, v roku 2005 bolo však zaznamenané zlepšenie (40 %).
2.3. OPIS OPATRENÍ, NA KTORÉ SA VZŤAHUJE TOTO ROZHODNUTIE
2.3.1. Rekapitalizácia SNCM v roku 2002
(64)
Na základe rozhodnutia Komisie zo 17. júla 2002 schváliť SNCM pomoc na záchranu (62) francúzske orgány oznámili Komisii 18. februára 2002 plánovanú pomoc na reštrukturalizáciu v prospech SNCM. Toto opatrenie spočívalo v rekapitalizácii SNCM prostredníctvom jej materskej spoločnosti CGMF vo výške 76 miliónov EUR, z čoho 46 miliónov EUR predstavovalo náklady na reštrukturalizáciu (63). Toto zvýšenie kapitálu malo za cieľ zvýšiť vlastný kapitál SNCM z 30 miliónov EUR na 106 miliónov EUR.
(65)
V súlade s usmerneniami z roku 1999 francúzske orgány predložili Komisii plán reštrukturalizácie (64) pre SNCM zameraný na týchto päť bodov:
i)
zníženie počtu prepráv a prerozdelenie jej plavidiel medzi jednotlivé linky (zníženie počtu spojení na Korziku a posilnenie spojení s Maghrebom). V pláne reštrukturalizácie bolo plánované zníženie počtu prepráv po mori zo 4 138 (3 835 v prípade SNCM a 303 v prípade dcérskej spoločnosti Corsica Marittima) na 3 410 v roku 2003 s týmito zmenami v dopravných spojeniach:
-
zmena spojení medzi Marseille a Korzikou v súlade s podmienkami zákazky na poskytnutie služby vo verejnom záujme na obdobie rokov 2001 - 2006,
-
takmer úplné zrušenie spojení medzi Toulonom a Korzikou,
-
zníženie počtu spojení medzi Nice a Korzikou,
-
uzavretie linky Livorno - Bastia s príslušným vybavením, ku ktorému skutočne došlo v roku 2003,
-
posilnenie dopravného spojenia s Alžírskom a Tuniskom prostredníctvom plavidiel Méditerranée, Ile de Beauté a Corse a prerušenie dopravného spojenia medzi Janovom a Tunisom;
ii)
zmenšenie jej flotily o štyri plavidlá, čo malo priniesť 21 miliónov EUR likvidných aktív;
iii)
predaj istých nehnuteľnosti;
iv)
zníženie stavu zamestnancov (65) o asi 12 %, ktorým sa má spolu s primeranou mzdovou politikou zabezpečiť zníženie nákladov na posádku zo 61,8 milióna EUR v roku 2001 na priemerne 54,8 milióna EUR od roku 2003 do roku 2006 a náklady na zamestnancov na pevnine z 50,3 milióna EUR v roku 2001 na 45,8 milióna EUR za rovnaké obdobie;
v)
zrušenie dvoch jej dcérskych spoločností - Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, ktorých zvyšné činnosti by prevzala SNCM.
(66)
Na základe pripomienok Komisie v jej rozhodnutí z 19. augusta 2002 francúzske orgány opísali vo svojom liste z 31. januára 2003 zlepšenia plánu reštrukturalizácie, ktoré boli vykonané v týchto bodoch:
-
záväzky a objasnenia týkajúce sa mzdovej politiky,
-
plán na zníženie nákladov na nákup medzivstupov,
-
záväzok, že SNCM nevyvolá cenovú vojnu so svojimi konkurentmi, ktorí zabezpečujú dopravné spojenie s Korzikou.
(67)
V tomto poslednom bode francúzske orgány spresňujú, že „SNCM prijala tento záväzok bezvýhradne, pretože sa domnieva, že cenová vojna jej pričinením by nebola v súlade ani s jej strategickým postavením, ani s jej záujmom, pretože by viedla k poklesu jej príjmov, a nebola by v súlade ani s jej obvyklými postupmi a know-how“.
(68)
Vo svojom pláne reštrukturalizácie francúzske orgány predložili Komisii podrobný finančný model na obdobie rokov 2002 - 2007 na základe mediánových predpokladov celého radu premenných (66). Predpokladané finančné údaje okrem iného naznačujú opätovné dosahovanie ziskov z bežnej činnosti od roku 2003.
Tabuľka 1
Finančný model na obdobie rokov 2002 - 2007
(v mil. EUR)
2000 skutočnosť
2001 skutočnosť
2002 plán
2002 skutočnosť
2003 plán
2004 plán
2005 plán
2006 plán
2007 plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Prevádzkové dotácie
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Prevádzkový výsledok
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledok
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finančné dlhy (bez prenájmu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finančné ukazovatele
Prevádzkový výsledok/obrat + dotácie
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Kapitál/zadlženosť vykázaná v súvahe
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 podľa výročných správ SNCM za roky 2001 a 2002.
(69)
Kapitálový vklad 76 miliónov EUR a obnova prevádzkovej ziskovosti od roku 2003 mali podľa francúzskych orgánov zabezpečiť krátkodobé zvýšenie kapitálu z úrovne okolo 30 miliónov EUR koncom roka 2001 na 120 miliónov EUR (2003), potom na 160 - 170 miliónov EUR na konci plánovaného obdobia (2006 - 2007). To by malo viesť k zníženiu zadlženosti zo 145 miliónov EUR v roku 2002 na úroveň 40 miliónov EUR až 55 miliónov EUR od roku 2003 do roku 2005. V posledných rokoch plánovaného obdobia sa počítalo so zvýšením zadlženosti spoločnosti z dôvodu obnovy jedného alebo dvoch plavidiel (v úplnom vlastníctve).
(70)
Francúzske orgány predložili tiež analýzu citlivosti očakávaných výsledkov vo vzťahu k pracovným predpokladom týkajúcim sa dopravy na jednotlivých linkách. Jednotlivé simulácie dokazujú, že SNCM by sa podľa plánovaných scenárov mala opäť stať ziskovou.
(71)
Francúzske orgány spočiatku opísali dve alternatívne metódy, ktoré zamietli ako príliš nákladné.
i)
Prvá metóda ocenenia bola založená na súčte nákladov na všetky reštrukturalizačné opatrenia. Dospelo sa ňou k potrebe financovania 90,9 milióna EUR, pričom sa vzali do úvahy:
-
straty naakumulované od roku 1991 do roku 2001, t. j. 41,7 milióna EUR [29 miliónov EUR - suma potvrdená rozhodnutím 2002/149/ES z 30. októbra 2001 (Ú. v. ES L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milióna EUR za rok 2000 a 6,6 milióna EUR pred započítaním nákladov na reštrukturalizáciu za rok 2001],
-
pokles zdrojov spôsobený mimoriadnymi daňovými odpismi medzi týmito dátumami, t. j. 24 miliónov EUR (položka sa v súvahe znížila z 86 miliónov EUR na 62 miliónov EUR za dané obdobie, čo sa premietlo do predĺženia obdobia odpisovania z dvanástich na dvadsať rokov, menšieho používania tohto zdroja a využitia leasingu v prípade posledných dodaných jednotiek),
-
kapitálový zisk z prevodu vytvorený počas reštrukturalizácie, t. j. 21 miliónov EUR, ktoré znížili potrebu financovania, a
-
kumulatívny účinok nákladov na reštrukturalizáciu, ktoré predstavujú 46,2 milióna EUR (pozri poznámku pod čiarou č. 58).
ii)
Druhá metóda je založená na určení, aká by bola výška kapitálu, ktorú by požadovali bankové inštitúcie pre celú flotilu, keďže na financovanie kúpy plavidla banky vo všeobecnosti požadujú kapitál zodpovedajúci 20 % až 25 % hodnoty plavidla. Francúzske orgány na základe minulých nákladov na obstaranie flotily vo výške 843 miliónov EUR vypočítali kapitálovú požiadavku vo výške od 157 miliónov EUR do 196 miliónov EUR. Po odpočítaní kapitálu existujúceho na konci roka 2001 sa týmto prístupom dospelo k potrebe rekapitalizácie vo výške 101 miliónov EUR až 140 miliónov EUR.
(72)
Metóda určenia výšky rekapitalizácie, ktorú nakoniec vybrali francúzske orgány, je založená na výpočte potreby financovania na základe priemerného pomeru kapitálu a dlhu piatich európskych námorných spoločností z roku 2000. Napriek rozdielom v súvahách týchto spoločností priemer odsúhlasený francúzskymi orgánmi bol 79 %. Francúzske orgány tvrdia, že finančné predpoklady na obdobie od roku 2002 do roku 2007 vedú k priemernému pomeru kapitálu/dlhov vo výške 77 %, pričom kapitál dosiahlo v roku 2007 sumu 169 miliónov EUR. Takáto výška kapitálu sa mala dosiahnuť prostredníctvom rekapitalizácie v hodnote 76 miliónov EUR, ako aj úspech činností naplánovaných v pláne reštrukturalizácie.
2.3.2. Opatrenia po rekapitalizácii v roku 2002
2.3.2.1. Úvodná poznámka
(73)
Rekapitalizácia a plán reštrukturalizácie z roku 2002 nepriniesli očakávané výsledky a hospodárska a finančná situácia SNCM sa od roku 2004 výrazne zhoršila. K tomuto zhoršeniu prispeli vnútorné faktory (sociálne konflikty, nedostatočné a neskoré plnenie cieľov produktivity, pokles trhových podielov), ako aj vonkajšie faktory (znížená príťažlivosť Korziky ako miesta určenia, nadobudnutie trhových podielov spoločnosťou CFF, chyby v riadení zo strany štátu (67)), ako aj zvýšenie nákladov na palivá.
(74)
Bežný výsledok SNCM teda dosiahol - 32,6 milióna EUR v roku 2004 a - 25,8 milióna EUR v roku 2005. Čistý výsledok predstavoval - 29,7 milióna EUR v roku 2004 a - 28,8 milióna EUR v roku 2005.
(75)
Zhoršenie hospodárskej a finančnej situácie SNCM primälo francúzske orgány k tomu, že predali aktíva nad rámec toho, čo bolo stanovené v pláne reštrukturalizácie z roku 2002 a požadované rozhodnutím z roku 2003, a k tomu, že začali postup hľadania súkromných partnerov.
Tabuľka 2
Zoznam aktív, ktoré SNCM predala od roku 2002
Čisté výnosy z prevodov
Dátum
Prevody navrhované v oznámení z roku 2002 (v tis. EUR)
25 165
Aliso
(namiesto Asco v súlade s rozhodnutím Komisie z 8. septembra 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
celý majetok Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatočné predaje požadované Komisiou v jej rozhodnutí z 9. júla 2003 (v tis. EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatočné predaje, ku ktorým došlo po rozhodnutí z júla 2003 (v tis. EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud-Cargos
4 300
15.9.2005
Predaj bytov z bytového fondu SNCM
(v ktorých predtým bývali zamestnanci SNCM)
1 200
9/2003 až 2006
SPOLU (v tis. EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatrenia po rekapitalizácii z roku 2002
(76)
Proces výberu súkromných partnerov sa konal od 26. januára 2005 do konca septembra 2005.
(77)
V dňoch 26. januára a 17. februára 2005 francúzska vláda oznámila, že bude hľadať súkromného partnera, ktorý kapitálovo vstúpi do SNCM, s cieľom posilniť finančnú štruktúru SNCM a podporiť v nej zmeny potrebné na rast.
(78)
Agence des Participation de l’Etat (ďalej len „APE“) vymenovala nezávislú stranu pre dohľad nad procesom hľadania a poverila poradenskú banku (HSBC), aby kontaktovala potenciálnych nadobúdateľov.
(79)
Za týchto okolností bolo kontaktovaných sedemdesiatdva priemyselných a finančných investorov s cieľom vymedziť finančné podmienky ponuky zameranej na posilnenie priemyselného plánu spoločnosti a na zachovanie zamestnanosti, ako aj efektívne vykonávanie verejnej služby. Dvadsaťtri z nich vyjadrilo záujem, bolo podpísaných 15 dohôd o dôvernosti informácií a zaslalo sa 15 informačných poznámok. V prvom kole 5. apríla 2005 predložilo ponuky šesť podnikov a v druhom kole 17. júna 2005 boli prijaté tri ponuky [Connex - teraz Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP], ako aj vyjadrenie záujmu o menšinovú účasť (Comanav). V treťom kole 28. júla 2005 boli prijaté tri ponuky.
(80)
Dňa 14. septembra 2005 bol každý podnik vyzvaný, aby zaslal svoju pevnú a konečnú ponuku do 15. septembra 2005. Keďže do tohto termínu spoločnosť Connex odstúpila, štát prijal dve pevné ponuky na kapitálové vklady a na kúpu celého kapitálu od skupín BCP a Caravelle.
(81)
Dňa 27. septembra 2005 Francúzsko uverejnilo tlačové oznámenie, v ktorom sa uvádzalo, že po dôkladnom preskúmaní oboch ponúk bola vybraná ponuka od skupiny BCP, pretože okrem toho, že je najprijateľnejšia z finančného hľadiska, najlepšie zodpovedá záujmom spoločnosti, verejnej služby a zamestnanosti. V počiatočnej ponuke BCP bola navrhnutá záporná cena 113 miliónov EUR, ktorá predstavovala najnižší odhad zápornej ceny.
(82)
V tejto pôvodnej ponuke potenciálnych nadobúdateľov sa výslovne predpokladala možnosť úpravy počiatočnej ponuky po vykonaní auditov. Francúzske orgány uviedli, že počiatočná záporná cena bola upravená smerom nahor na základe auditov odovzdaných 16. decembra 2005 z dôvodu objektívnych skutočností ovplyvňujúcich regulačný a hospodársky kontext, v ktorom SNCM pôsobí a ktorý vznikol v čase po predložení ponuky 15. septembra 2005. Záporná cena bola preto upravená na 200 miliónov EUR.
(83)
Rokovania medzi francúzskymi orgánmi a budúcimi nadobúdateľmi, t. j. BCP v spojení so skupinou Connex, teraz Veolia Transdev, ktorá je dcérskou spoločnosťou firmy Veolia, umožnili znížiť túto sumu na 142,5 milióna EUR navýšenú o časti výdavkov na vzájomné poisťovne zamestnancov SNCM v starobnom dôchodku (t. j. 15,5 milióna EUR).
(84)
Po tomto otvorenom, transparentnom a nediskriminačnom výberovom konaní došlo 13. októbra 2005 konečne k dohode medzi štátom, BCP a VT vo veľmi zložitom sociálnom a finančnom kontexte. VT je priemyselným prevádzkovateľom SNCM (28 % podiel), kým BCP je hlavným akcionárom s 38 % podielom. Štát sa zaviazal najmä voči zamestnancom, že si ponechá podiel spoločnosti vo výške 25 % (69) BCP a VT zostavili pre SNCM obchodný plán, ktorý bol Európskej komisii oznámený 7. apríla 2006.
a) Obsah memoranda o porozumení
(85)
Memorandum o porozumení, na základe ktorého sa 75 % kapitálu SNCM predáva súkromným nadobúdateľom, bolo medzi stranami (BCP, VT a CGMF) podpísané 16. mája 2006.
(86)
V oddiele II memoranda o porozumení sa stanovuje, že CGMF sa zaväzuje schváliť, upísať a úplne zaplatiť zvýšenie kapitálu SNCM v celkovej výške 142,5 milióna EUR.
(87)
CGMF sa okrem zvýšenia kapitálu zaväzuje poskytnúť SNCM sumu 38,5 milióna EUR vo forme kontokorentného úveru. Tento kontokorentný úver, ktorý SNCM vyplatí do rúk správcu (banka CIC), je určený na financovanie časti nákladov na dobrovoľné odstupné, ktoré by mali doplniť príslušné sumy splatné v zmysle zákonných a zmluvných ustanovení v prípade, že nadobúdatelia uskutočnia plán zníženia počtu zamestnancov. Vyplatenie náhrad navyše okrem platieb, ktoré sa majú vyplatiť podľa zákonných a zmluvných ustanovení, sa uskutoční individuálne v konkrétnych prípadoch zamestnancov, ktorí odišli z podniku a ktorých pracovná zmluva bola zrušená.
(88)
Tento mechanizmus je stanovený v článku II.2 dohody o predaji zo 16. mája 2006, ktorým sa stanovuje, že tento úver je určený „na financovanie časti nákladov na prípadný dobrovoľný odchod alebo zrušenie pracovnej zmluvy […], ktoré doplní sumy akéhokoľvek charakteru, ktoré musí zaplatiť zamestnávateľ podľa zákonných a zmluvných ustanovení“. Správca majetku má „za úlohu postupne uvoľňovať finančné prostriedky podľa toho, ako budú dotknutí zamestnanci, na ktorých sa nevzťahuje preradenie v rámci skupiny SNCM, skutočne odchádzať zo spoločnosti a po skončení svojej úlohy správcu uvoľniť zostatok viazanej sumy“. Správa tohto účtu je predmetom dohody o poručníctve, ktorá je priložená k memorandu o porozumení. Aby mohol byť aktivovaný viazaný účet, SNCM musí predsedovi CGMF predložiť zoznam mien zamestnancov, ktorých pracovná zmluva bola ukončená alebo pre ktorých sa požaduje aktivácia viazaného účtu spoločne s mesačným výpisom čistých výdavkov, čo je podrobný rozpis všetkých náhrad a výdavkov vyplatených dotknutým zamestnancom. SNCM zároveň informuje správcu o „dodatočných skutočných mesačných nákladoch“ na zamestnanca, čo je suma prevyšujúca akékoľvek sumy, ktoré musí zamestnávateľ vyplatiť na základe zákonných a zmluvných ustanovení. Celková suma dodatočných dobrovoľných opatrení od štátu nesmie za žiadnych okolností presiahnuť sumu 38,5 milióna EUR a v prípade, že tieto dodatočné sociálne opatrenia nedosiahnu v priebehu troch rokov po predaji túto hranicu, zostatok sa vráti štátu.
(89)
V oddiele III memoranda o porozumení je stanovené, že CGMF má po týchto transakciách predať súkromným nadobúdateľom svoje akcie predstavujúce 75 % akcií tvoriacich základné imanie podniku a viazaný účet určený na financovanie časti sociálneho plánu, ktorý presahuje zmluvné a zákonné povinnosti.
(90)
V oddiele III memoranda o porozumení je stanovené aj ďalšie zvýšenie kapitálu vo výške 8,75 milióna EUR zo strany BCP/VT, ktoré budú SNCM k dispozícii na základe jej potrieb peňažných prostriedkov. V odseku III.2.7 memoranda o porozumení je stanovené, že hodnota akcií CGMF sa v každom okamihu rovná súčtu ich pôvodnej nominálnej hodnoty zvýšenej o […] (60) % ich splatenej nominálnej hodnoty, ktorý sa vynásobí D/365, kde D je počet dní od dátumu predaja, od čoho sa odpočíta akákoľvek prijatá suma (napríklad dividendy). Tieto opatrenia sa neuplatňujú v prípade nútenej správy alebo súdnej likvidácie spoločnosti.
(91)
Memorandum o porozumení (oddiel III.5) obsahuje doložku o zrušení, ktorou sa udeľuje právo na predaj SNCM, ktoré si môžu súčasne uplatniť nadobúdatelia v prípade, že nastane niektorá z týchto udalostí, keďže tieto situácie by mali za následok ohrozenie vierohodnosti ich obchodného plánu a návratu životaschopnosti spoločnosti:
-
nepridelenie zmluvy o poverení službou vo verejnom záujme v oblasti zabezpečovania námorného spojenia s Korzikou na obdobie od 1. januára 2007 alebo jeho udelenie za výrazne horších podmienok,
-
akékoľvek zamietavé rozhodnutie Európskej komisie alebo rozsudok Všeobecného súdu alebo Súdneho dvora, ako sú zamietnutie transakcie alebo uloženie podmienok, ktoré majú podstatný vplyv na hodnotu spoločnosti, do šiestich rokov odvtedy, ako partneri nadobudnú práva vo vzťahu k spoločnosti.
(92)
V oddiele VII memoranda o porozumení je stanovené, že CGMF prevezme časť sociálnych záväzkov SNCM v oblasti nákladov na vzájomné poisťovne jej zamestnancov odídených do dôchodku, vo výške odhadovanej na 15,5 milióna EUR od dátumu prevodu vlastníctva podniku.
(93)
Podrobné pravidlá riadenia podniku sú stanovené v oddiele IV memoranda o porozumení. Stanovilo sa, že sa zmení spôsob riadenia SNCM, ktorá sa zmení na akciovú spoločnosť s predstavenstvom a dozornou radou. Dozornú radu bude tvoriť 10 a potom 14 členov. Funkcia predsedu sa na prechodnú dobu udelí zástupcovi štátu. V prípade, že sa poverenie službou vo verejnou záujme udelí SNCM, predsedu dozornej rady nahradí zástupca BCP. Úlohou predstavenstva je zabezpečovať prevádzkové riadenie SNCM.
(94)
Dňa 26. mája 2006 francúzska vláda potvrdila predaj SNCM, ako aj uvedené opatrenia.
b) Opatrenia
(95)
So zreteľom na uvedené obsahuje memorandum o porozumení tri druhy štátnych opatrení, ktoré odôvodňujú preskúmanie z hľadiska pravidiel Únie týkajúcich sa štátnej pomoci:
-
predaj 75 % SNCM za zápornú cenu 158 miliónov EUR (kapitálový vklad vo výške 142,5 milióna EUR a vyplatenie nákladov na vzájomné poisťovne vo výške 15,5 milióna EUR),
-
kontokorentný úver poskytnutý spoločnosťou CGMF vo výške 38,5 milióna EUR v prospech prepustených zamestnancov SNCM,
-
zvýšenie kapitálu o 8,75 milióna EUR, ktoré CGMF upísala spoločne a súbežne s kapitálovým vkladom 26,25 milióna EUR zo strany VT a BCP,
-
doložka o zrušení predaja (70).
2.4. PREDMET TOHTO ROZHODNUTIA
(96)
Toto konečné rozhodnutie sa vzťahuje na opatrenia, ktoré Francúzsko vykonalo v prospech SNCM od 18. februára 2002, konkrétne na:
-
zostatok kapitálového vkladu CGMF do SNCM v roku 2002 vo výške 76 miliónov EUR, t. j. 15,81 milióna EUR,
-
záporná predajná cena SNCM pre CGMF vo výške 158 miliónov EUR,
-
kontokorentný úver poskytnutý spoločnosťou CGMF vo výške 38,5 milióna EUR v prospech prepustených zamestnancov SNCM,
-
kapitálové zvýšenie vo výške 8,75 milióna EUR upísané CGMF.
(97)
Toto rozhodnutie sa nevzťahuje na náhradu za záväzky služby vo verejnom záujme SNCM na obdobie rokov 1991 - 2001, ktorej zlučiteľnosť s vnútorným trhom potvrdil Všeobecný súd rozsudkom z 11. septembra 2012 (71).
(98)
Toto rozhodnutie sa nevzťahuje ani na skúmanie finančných náhrad, ktoré boli vyplatené alebo sa majú vyplatiť SNCM za záväzky služby vo verejnom záujme za obdobie rokov 2007 - 2013, ktoré je predmetom samostatného konania (72).
(99)
Ďalej je potrebné poznamenať, že rozsudok z 11. novembra 2012 bol predmetom dvoch odvolaní na Súdnom dvore, ktoré podali SNCM a Francúzsko v spojených veciach C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutie bolo prijaté s cieľom dodržať súlad s napadnutým rozsudkom, keďže rozsudkom sa zrušilo rozhodnutie z 8. júla 2008. Za týchto podmienok, ak by preskúmanie odvolaní viedlo k čiastočnému alebo úplnému zrušeniu rozsudku z 11. novembra 2012 a k obnoveniu určitých častí rozhodnutia z 8. júla 2008, toto rozhodnutie by sa stalo neplatné z dôvodu napadnutých rozsudkov vzhľadom na to, že toto rozhodnutie sa týka obnovených opatrení.
2.5. DÔVODY, KTORÉ VIEDLI K ZAČATIU FORMÁLNEHO VYŠETROVACIEHO KONANIA V ROKU 2002 A K JEHO PREDĹŽENIU V ROKU 2006
2.5.1. Začiatok formálneho vyšetrovacieho konania v roku 2002
(100)
Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania z 19. augusta 2002 síce uznala, že SNCM je podnik v ťažkostiach, vyjadrila však pochybnosti o zlučiteľnosti oznámeného opatrenia s kritériami uvedenými v bode 3.2.2 usmernení z roku 1999 platných v tom čase.
(101)
Komisia vyslovila určité pochybnosti v súvislosti s plánom reštrukturalizácie so zreteľom na chýbajúcu analýzu príčin strát podniku. Komisia predovšetkým položila otázky týkajúce sa súvislosti medzi stratami a záväzkami verejnej služby, vplyvu politiky nákupu plavidiel SNCM na jej výkazy ziskov a strát a zamýšľaných opatrení na zvýšenie produktivity podniku.
(102)
Komisia okrem toho zdôraznila určité nedostatky plánu reštrukturalizácie, najmä absenciu konkrétnych opatrení na zníženie sumy medzispotreby a chýbajúcu zmienku o budúcej cenovej politike SNCM.
(103)
Komisia zároveň položila otázku, či je metóda výpočtu schválená francúzskymi orgánmi vhodná na určenie výšky rekapitalizácie, a pozastavila sa nad niektorými schválenými predpokladmi na zostavenie finančných simulácií.
2.5.2. Rozšírenie formálneho vyšetrovacieho konania v roku 2006
(104)
Rozhodnutím z 13. septembra 2006 sa Komisia rozhodla rozšíriť formálne vyšetrovacie konanie z roku 2002 na opatrenia plánované v súvislosti s predajom SNCM do súkromného vlastníctva.
105)
Komisia zaujala stanovisko, že pokiaľ by sa táto suma považovala za pomoc zlučiteľnú v zmysle článku 86 ods. 2 Zmluvy o ES, musela by sa posudzovať podľa usmernení Spoločenstva o štátnej pomoci na záchranu a reštrukturalizáciu firiem v ťažkostiach (ďalej len „usmernenia z roku 2004“) (73). Keďže výška pomoci na reštrukturalizáciu je oveľa nižšia ako výška oznámená v roku 2002 a schválená v roku 2003, Komisia vyjadrila pochybnosti, či je vhodné zachovať všetky kompenzačné opatrenia uložené SNCM rozhodnutím z roku 2003.
(106)
Komisia vyjadrila tiež pochybnosti, či boli dodržané podmienky uložené rozhodnutím z roku 2003, konkrétne zásada vedúceho postavenia pri cenotvorbe a podmienka týkajúca sa frekvencie dopravných spojení s Korzikou.
(107)
Pokiaľ ide o zápornú predajnú cenu SNCM, Komisia vyslovila pochybnosti o zlučiteľnosti rekapitalizácie štátom v čase pred predajom SNMC so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve. Komisia predovšetkým vyjadrila pochybnosti v súvislosti s platnosťou výpočtu nákladov na likvidáciu, ktoré by štát ako akcionár bol povinný zaplatiť v prípade likvidácie SNCM.
(108)
Komisia spochybnila, či finančné opatrenia možno odôvodniť na základe usmernení z roku 2004.
(109)
Ďalej vyjadrila pochybnosti, či pri druhej rekapitalizácii vo výške 8,75 milióna EUR boli dodržané zásady súbežnosti súkromného a verejného investovania a rovnaké upisovacie podmienky v zmysle judikatúry.
(110)
Komisia nakoniec vyjadrila pochybnosti, či dodatočné sociálne opatrenia pomoci jednotlivcom vo výške 38,5 milióna EUR môžu predstavovať nepriame zvýhodnenie podniku. Poukázala tiež na riziko konfliktu so zohľadnením dodatočných náhrad za prepustenie zo zamestnania ako súčasť rizík, ktoré znáša obozretný investor.
III. PRIPOMIENKY FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K ROZHODNUTIU O ZAČATÍ KONANIA
3.1. K REKAPITALIZÁCII Z ROKU 2002
(111)
Plán reštrukturalizácie oznámený v roku 2002 tvoril kapitálový vklad vo výške 76 miliónov EUR, z čoho 53,48 milióna EUR bola náhrada za službu vo verejnom záujme. Umožnením predaja akcií, ktorý vykonala SNCM (74), dosiahla skutočne vyplatená pomoc sumu 69 292 400 EUR. Francúzske orgány sú toho názoru, že ak je suma 53,48 milióna EUR zlučiteľná pomoc, suma pomoci, ktorá sa má považovať za pomoc na reštrukturalizáciu podľa oznámenia z roku 2002, je 15,81 milióna EUR.
3.2. K OPATRENIAM PO REKAPITALIZÁCII V ROKU 2002
(112)
Francúzsko na úvod pripomína, že závažnosť sociálneho hnutia v rokoch 2004 až 2005 a zhoršenie hospodárskej a finančnej situácie SNCM primäli štát, ktorý je akcionárom, k tomu, aby v januári 2005 vyhlásil výberové konanie na súkromných investorov a vykonal naliehavé opatrenia (najmä predaj Asco a podiel v Sud Cargos (75)).
3.2.1. K zápornej predajnej cene SNCM
(113)
Francúzske orgány v súlade s príslušnou judikatúrou Spoločenstva platnou v danom čase vyzývajú Komisiu, aby usúdila, že záporná predajná cena SNCM 158 miliónov EUR neobsahuje žiadne opatrenie, ktoré by bolo možné kvalifikovať ako pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES, keďže francúzsky štát sa správal ako súkromný investor v trhovom hospodárstve.
(114)
Francúzsko predovšetkým uvádza, že konečná cena 158 miliónov EUR, ktorá je nižšia ako záporná cena, ktorú spočiatku požadovali nadobúdatelia na základe svojho auditu SNCM, je výsledkom rokovania o prevode väčšinového podielu, ktoré sa uskutočnilo v rámci otvorenej, transparentnej a nediskriminačnej verejnej súťaže, a z tohto pohľadu je naozaj trhovou cenou.
(115)
Francúzsko sa domnieva, že vzhľadom na to, že sa hľadanie súkromného partnera pre SNCM uskutočnilo formou otvorenej, transparentnej a nediskriminačnej verejnej súťaže, na konci ktorej bola schválená najlepšia ponuka, predajná cena je trhovou cenou.
(116)
Podľa francúzskych orgánov sa predaj za zápornú cenu 158 miliónov EUR uskutočnil za podmienok, ktoré sú pre štát najvýhodnejšie, v súlade s vtedy platnou judikatúrou Spoločenstva a rozhodovacími postupmi Komisie, a preto neobsahuje žiadny prvok pomoci. Francúzsko sa totiž domnieva, že táto záporná cena je nižšia ako náklady na likvidáciu, ktoré by štát musel znášať v prípade likvidácie podniku.
(117)
Ide vraj o jediný záver, ktorý možno dosiahnuť bez ohľadu na to, či dodržaný postup vychádza z judikatúry Súdneho dvora Európskych spoločenstiev (ďalej len „judikatúra vo veci Gröditzer“ (76)) alebo je založený na analýze skutočných nákladov na likvidáciu SNCM (rozhodnutie ABX (77)).
(118)
Pokiaľ ide o prvý spôsob založený na judikatúre vo veci Gröditzer, Francúzsko tvrdí, že týmto rozsudkom sa potvrdilo posúdenie Komisie v jej rozhodnutí z 8. júla 1999, v ktorom sa uvádza, že „iba likvidačnú hodnotu […] aktív, […], treba zohľadniť ako náklad na likvidáciu“ (78).
(119)
V tejto súvislosti sa v správach od CGMF (79) a Oddo-Hastings (80) odhaduje likvidačná hodnota aktív k 30. septembru 2005 (81) na najmenej 190,3 milióna EUR.
(120)
Následkom toho, pokiaľ štát ako majiteľ a akcionár spoločnosti ručí za dlhy spoločnosti len do výšky likvidačnej hodnoty jej aktív (judikatúra Hytasa (82)), Francúzsko tvrdí, že likvidačná hodnota aktív spoločnosti odhadovaná na najmenej 190,3 milióna EUR je oveľa vyššia ako záporná predajná cena 158 miliónov EUR.
(121)
Francúzsko v súvislosti s druhou metódou uvádza, že z rozhodnutia Komisie o programe štátnej pomoci, ktorý zaviedlo Belgicko v prospech ABX Logistics, v ktorom Komisia preskúmala zápornú predajnú cenu, ako aj v tomto prípade, ako trhovú cenu tak, že porovnala náklady, ktoré by štát ako akcionár skutočne znášal v prípade dobrovoľnej likvidácie alebo súdnej likvidácie, ako ich posúdila tretia nezávislá strana. Podľa Francúzska Komisia v tomto rozhodnutí uznáva predovšetkým platnosť určitých nákladov, ktoré môžu vyplynúť zo žaloby o vyrovnanie pasív zo strany veriteľov (action en comblement de passif) alebo z likvidácie v ostatných divíziách skupiny likvidujúcej svoju dcérsku spoločnosť.
(122)
Francúzske orgány sa na základe uvedených správ CGMF a Oddo-Hastings domnievajú, že všetky skutočné náklady, ktoré by mala Francúzska republika znášať ako akcionár, by k 30. septembru 2005 predstavovali 312,1 milióna EUR až 361 miliónov EUR, pričom by pozostávali z týchto súm:
-
[70 - 80] (60) miliónov EUR na sociálny plán podľa kolektívnej zmluvy, ktorý pokrýva všetky náklady súvisiace s ukončením pracovnej zmluvy, za ktoré je podnik zmluvne zodpovedný,
-
[30 - 40] (60) miliónov EUR na sociálny plán mimo kolektívnej zmluvy, ktorý pokrýva všetky náklady na sprievodné opatrenia súvisiace so zákonnými a regulačnými záväzkami SNCM v prípade prepustenia a nepriame náklady na sociálny plán podľa kolektívnej zmluvy,
-
od [200 - 210] (60) miliónov EUR do [250 - 260] (60) miliónov EUR na vyplatenie dodatočných náhrad za prepustenie, ktorých vyplatenie by súd štátu uložil, okrem náhrady vyplatenej v rámci sociálneho plánu podľa kolektívnej zmluvy a sociálneho plánu mimo kolektívnej zmluvy, v súlade s rozsudkom odvolacieho súdu v Rouene z 22. marca 2005 vo veci Aspocomp Group Oyj.
(123)
V tejto metóde sa zohľadňuje najmä riziko, že by francúzsky štát musel vyrovnať pasíva, ak by ho súd považoval de facto za riadiaci subjekt SNCM. Francúzske orgány sa domnievajú, že riziko žaloby o vyrovnanie pasív nemožno nebrať do úvahy, predovšetkým so zreteľom na precedens, o ktorom rozhodol kasačný súd vo Francúzsku (83). Francúzske orgány za týchto okolností vo viacerých listoch určených Komisii uviedli, že situácia, v ktorej vnútroštátny súd nariadi štátu vyrovnať nedostatok aktív podniku, ktorý riadi, je viac ako pravdepodobný scenár, ktorý je potrebné zohľadniť vo výpočte skutočných nákladov na možnú likvidáciu SNCM.
(124)
K 30. septembru 2005 bola zostatková hodnota aktív SNCM (190,3 milióna EUR) po vyplatení prednostných dlhov 36,5 milióna EUR. Ostatné nákladové položky zohľadňované v súvislosti so žalobou o vyrovnanie nedostatku aktív proti štátu zahŕňajú okrem iného náklady na vypovedanie hlavných zmlúv o prevádzkovaní, náklady spojené so zrušením podmienok leasingového prenájmu lodí a splatenie nezaistených dlhov, čo by viedlo k nedostatku aktív vo výške 134,4 milióna EUR. Francúzske orgány sa domnievajú, že štátu by bolo nariadené uhradiť od 85 % do 100 % tejto sumy.
(125)
Okrem toho sa francúzske orgány nazdávajú, že vzhľadom na vzťah závislosti medzi štátom a SNCM a so zreteľom na inú francúzsku vec (84) by likvidácia podniku mohla priviesť súd k tomu, že nariadi vyplatenie náhrady škôd zamestnancom. Francúzske orgány sa vzhľadom na túto judikatúru domnievajú, že je viac ako pravdepodobné, že súd by stanovil výšku dodatočnej náhrady škody na základe náhrad vyplatených v rámci sociálneho plánu predloženého v čase pred likvidáciou.
(126)
Podľa tohto prístupu z analýzy skutočných nákladov, ktoré by štát ako akcionár musel zaplatiť, vyplýva, že náklady štátu na predaj SNCM za zápornú cenu 158 miliónov EUR sú nižšie ako skutočné náklady, ktoré by musel znášať v prípade súdnej likvidácie podniku.
(127)
Francúzske orgány teda usudzujú, že túto sumu nemožno kvalifikovať ako štátnu pomoc.
3.2.2. K spoločnému kapitálovému vkladu akcionárov
(128)
Francúzsko sa domnieva, že prostredníctvom tejto účasti sa správalo ako obozretný investor, keďže po prvé, zasiahlo ako menšinový akcionár súbežne s BCP a VT, a po druhé, táto účasť dosahuje výnos z fixného kapitálu […] (60) % ročne, čo štát chráni pred rizikami súvisiacimi s plnením obchodného plánu. Francúzsko argumentuje, že tento výnos je pre súkromného investora veľmi uspokojivý (85). Spresňuje však, že v prípade nútenej správy, súdnej likvidácie SNCM alebo uplatnenia doložky o zrušení zo strany kupcov by tento výnos nebol dosiahnutý.
3.2.3. K dodatočným sociálnym opatreniam (pomoc jednotlivcom)
(129)
Francúzsko sa domnieva, pričom vychádza z postupu Komisie v predchádzajúcich rozhodnutiach, najmä vo veci SFP (Société française de production) (86), že toto financovanie predstavuje pomoc jednotlivcom, ktorá nie je v prospech podniku. Zavedenie dodatočných sociálnych opatrení v prospech osôb prepustených zo zamestnania zo štátnych prostriedkov, bez toho aby sa týmito opatreniami zamestnávateľovi znížili jeho obvyklé povinnosti, patrí do oblasti sociálnej politiky členských štátov a nepredstavuje štátnu pomoc.
3.2.4. K odstráneniu obmedzení uložených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
(130)
Francúzske orgány na jednej strane pripomínajú, že všetky podmienky uložené rozhodnutím z roku 2003 boli za obdobie rokov 2003 - 2006 zavedené a dodržané. Na druhej strane sa francúzske orgány domnievajú, že tieto opatrenia už nie sú potrebné na to, aby nedošlo k narušeniu hospodárskej súťaže a že ich zachovanie je v rozpore so zásadou proporcionality so zreteľom na obmedzenie výšky pomoci na reštrukturalizáciu, odteraz zníženej na 15,81 milióna EUR. Francúzske orgány sa predovšetkým domnievajú, že treba zrušiť podmienky, ktoré by sa ešte mohli uplatňovať, t. j. podmienky týkajúce sa zákazu modernizácie flotily SNCM, dodržiavania zásady vedúceho postavenia v oblasti tvorby cien za prepravu a zachovania frekvencie spojení.
3.3. ZÁVER
(131)
Keby však Komisia mala kvalifikovať všetky nové opatrenia alebo ich časť ako štátnu pomoc, Francúzsko upozorňuje Komisiu na to, že nové opatrenia zabezpečujúce obnovu životaschopnosti SNCM by umožnili udržať hospodársku súťaž na príslušných trhoch, najmä na trhu zabezpečovania dopravného spojenia s Korzikou. Tento aspekt je podľa Francúzska jednou zo zásad usmernení na záchranu podniku v ťažkostiach, ako ho v tomto spise uvádza Komisia (odsek 283 zrušeného rozhodnutia) a Všeobecný súd vo svojom rozsudku z 15. júna 2005 vo veci T-349/03 (bod 117). Tento súd osobitne poukázal na to, že Komisia sa pri plnení svojej širokej posudzovacej právomoci môže domnievať, že prítomnosť podniku je nevyhnutná na to, aby sa predišlo vzniku posilnenej oligopolnej štruktúry príslušných trhov.
(132)
Pokiaľ ide o určenie prípadných kompenzačných opatrení, ktoré sa majú uložiť SNCM, Francúzsko navrhuje, aby Komisia zohľadnila štruktúru trhu. V tomto smere by sa znížením kapacít SNMC posilnilo postavenie CFF na trhu zabezpečovania dopravného spojenia s Korzikou, ktoré by bolo potom dominantné (87).
(133)
Podľa francúzskych orgánov plán reštrukturalizácie v aktualizovanom znení spĺňa kritériá zlučiteľnosti, ktoré Komisia sformulovala v usmerneniach z roku 1999 a 2004. Francúzske orgány tvrdia, že všetky opatrenia stanovené v kontexte privatizácie SNCM by mali zároveň slúžiť na obnovenie dlhodobej životaschopnosti SNCM od konca roku 2009 a sú obmedzené minimum, ktoré je nevyhnuté na obnovu tejto životaschopnosti.
IV. PRIPOMIENKY ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
4.1. K ROZHODNUTIU O ZAČATÍ FORMÁLNEHO VYŠETROVACIEHO KONANIA Z ROKU 2002
4.1.1. Pripomienky Corsica Ferries (CFF)
(134)
CFF, ktorá najprv spochybňuje, že by SNCM bol podnikom v ťažkostiach v zmysle usmernení (88), pochybuje o schopnosti SNCM stať sa ziskovou na nedotovaných linkách. CFF ďalej konštatuje, že na rozdiel od toho, čo sa uvádza v pláne reštrukturalizácie (89), spojenie s Livornom je stále zabezpečované.
(135)
Pokiaľ ide o zníženie nákladov, CFF vyjadruje poľutovanie nad tým, že nemá prístup k istým častiam plánu reštrukturalizácie, ku ktorému jej zástupcovia vyjadrili kritiky (90).
(136)
CFF sa domnieva, že výpočet francúzskych orgánov, z ktorého vyplynula suma 76 miliónov EUR, je čisto teoretický (91) a pomer vlastného kapitálu k dlhom vo výške 79 %, o ktorom rozhodli francúzske orgány, sa zdá byť prehnaný (92). Pokiaľ ide o podiely SNCM, CFF poznamenáva, že niektoré dcérske spoločnosti nemajú žiadny význam pre činnosti námornej spoločnosti (93).
(137)
Napokon podľa CFF má plánovaná pomoc obísť nariadenie o námornej kabotáži a zbaviť výzvu na predkladanie ponúk na zabezpečovanie dopravného spojenia s Korzikou z Marseille významu. CFF zdôrazňuje, že plánovaná pomoc by nemala viesť k umožneniu agresívnejšej obchodnej ponuky zo strany SNCM. Navrhuje, aby sa pomoc na reštrukturalizáciu poskytla najskôr v roku 2007 a iba v prípade, že SNCM neuspeje v budúcej verejnej súťaži v roku 2006, čo je podľa nej jediný scenár, ktorý by naozaj dostal verejnú námornú spoločnosť do ťažkostí.
4.1.2. Pripomienky STIM
(138)
STIM, ktorá je hlavným akcionárom v CMN, argumentuje, že podiely SNCM v CMN by sa mali analyzovať ako čisto finančné aktíva. Podľa STIM sú spoločnosti CMN a SNCM nezávislé a konkurujú si v prípade liniek iných, ako sú linky z Marseille, aj keď sú obidve spoločne zmluvnými stranami zmluvy o poverení službou vo verejnom záujme.
(139)
V liste sa uvádza, že STIM sa zaväzuje „odkúpiť všetky podiely SNMC v CMN alebo ich časť, a najradšej všetky,“ ktorých hodnotu odhaduje na 15 miliónov EUR až 17 miliónov EUR, keby Komisia určila za podmienok, ktoré by mohla uložiť vo svojom konečnom rozhodnutí, že „takýto prevod je nevyhnutný pre skutočnú vyváženosť plánu reštrukturalizácie“.
4.1.3. Pripomienky zástupcov regionálnych a miestnych orgánov
(140)
Starosta mesta Marseille, predseda generálnej rady Bouches-du-Rhône a predseda regionálnej rady Provence-Alpes-Côte d’Azur zdôraznili hospodársky význam SNCM v regionálnom hospodárstve.
(141)
Predseda regionálnej rady Provence-Alpes-Côte d’Azur dodal, že podmienky potrebné na to, aby plán reštrukturalizácie SNCM zaručil životaschopnosť podniku, sa zdajú byť splnené.
(142)
Predseda výkonnej rady Korzického zhromaždenia predložil uznesenie uvedeného zhromaždenia zo dňa 18. decembra 2002, v priebehu ktorého Korzické zhromaždenie vydalo „kladné stanovisko“ k plánovanej rekapitalizácii SNCM.
4.1.4. Pripomienky Dopravného úradu Korziky
(143)
Dopravný úrad Korziky poznamenáva, že zánik SNCM „by mal ihneď za následok výrazné zníženie objemu služieb“, keďže je v súčasnosti jedinou spoločnosťou, ktorá je schopná splniť požiadavky zmluvy, pokiaľ ide o dopravu osôb. Okrem toho pripomína význam SNCM pre hospodárstvo Korziky.
4.2. K ROZHODNUTIU O ROZŠÍRENÍ KONANIA Z ROKU 2006
4.2.1. Pripomienky Corsica Ferries (CFF)
(144)
CFF poukazuje na výšku predmetných finančných súm, ich neprimeranosť vo vzťahu k obratu SNCM a skutočnosť, že boli SNCM vyplatené skôr, ako sa Komisia vyjadrila k ich klasifikácii v zmysle článku 87 ods. 1 Zmluvy o ES.
(145)
CFF upozorňuje Komisiu na skutočnosť, že podpora francúzskeho štátu pre SNCM má z hľadiska rozvoja CFF strategický význam. Tieto neschválené opatrenia umožňujú SNCM uplatňovať veľmi agresívnu cenovú politiku na linkách, na ktorých má CFF svoje postavenie už 10 rokov a na ktorých prvýkrát od svojho zriadenia stráca svoj trhový podiel.
(146)
Pokiaľ ide o proces verejnej súťaže na predaj spoločnosti, CFF sa domnieva, že nebol úplne transparentný, pretože vybraný podnik, t. j. BCP, už nemá prevádzkovú kontrolu nad SNCM, keďže svoje miesto prepustil skupine VT. CFF okrem toho so zreteľom na vývoj finančných podmienok, ktoré sa stali pre kupujúcich výhodnejšími, pochybuje, že bola dodržaná zásada rovnakého zaobchádzania s investormi, ktorou sa mala celá operácia riadiť.
(147)
Pokiaľ ide o zápornú predajnú cenu 158 miliónov EUR, CFF pochybuje o tom, že sa v tomto prípade uplatnilo kritérium obozretného investora v trhovom hospodárstve. CFF si po prvé kladie otázku, či možno vychádzať z toho, že štát uskutočnil predmetnú operáciu zároveň s významným a súbežným zásahom príslušných súkromných prevádzkovateľov za porovnateľných podmienok, hoci spoločnosť rekapitalizoval v čase pred spoločnou rekapitalizáciou akcionármi a novým plánom reštrukturalizácie. CFF sa po druhé domnieva, že vzhľadom na ťažké finančné okolnosti SNCM by obozretný investor zasiahol skôr, aby zabránil znehodnoteniu svojej investície (94).
(148)
CFF sa domnieva, že odkaz na vec ABX Logistics nie je relevantný. Okrem skutočnosti, že okolnosti tejto veci nemožno uplatniť na tento prípad, CFF poukazuje na významný príspevok príjemcu pomoci v tejto veci, čo zjavne nie je prípad SNCM. Okrem toho sa podľa CFF v rozhodnutí Komisie z roku 2006 nezohľadnili náklady spojené s rizikom súdnych konaní v súvislosti s likvidáciou dotknutého podniku. CFF v tomto ohľade uvádza, že vnútroštátna judikatúra, na ktorú sa odvoláva Francúzsko, aby odôvodnilo náklady súvisiace s likvidáciou SNCM, nie je v tomto prípade uplatniteľná. Podľa CFF kasačný súd vo veci Mines et produits chimiques de Salsignes vôbec nespomína priamu zodpovednosť štátu ako akcionára v prípade likvidácie podniku, ktorého je akcionárom, ale skôr možnosť podať žalobu o splatenie mzdových dlhov a dlhov na sociálnom zabezpečení proti verejnej inštitúcii priemyselného a obchodného charakteru a neexistenciu možnosti pre jej riadiace subjekty zbaviť sa svojich povinností tým, že sa budú odvolávať na zásah orgánov verejnej moci.
(149)
Pokiaľ ide o uplatniteľnosť judikatúry odvolacieho súdu v Rouene vo veci Aspocomp na tento prípad, CFF uvádza, že okolnosti daného prípadu, ktorý sa týka nariadenia materskej spoločnosti, že musí zamestnancom dcérskej spoločnosti zaplatiť sociálne platby za „nedodržanie dohody“, ktorú materská spoločnosť potvrdila, sú úplne iné ako okolnosti v prípade SNCM. Preto neexistuje riziko, že CGMF alebo štátu bude v prípade súdnej likvidácie nariadené zaplatiť náhrady za prepustenie zamestnancov. Okrem toho CFF spochybňuje číselný odhad ostatných sociálnych nákladov, pretože podľa odborníkov prizvaných na ich stanovenie, sa údaje o týchto nákladoch rozchádzajú
(150)
CFF sa domnieva, že uplatnenie judikatúry Spoločenstva vo veciach Gröditzer a Hytasa na tento prípad, musí viesť k záveru, že štát sa nesprával ako súkromný investor, pretože v súlade s predmetnou judikatúrou bol kapitálový vklad štátu spojený s predajom jeho 75 % podielu v SNCM, čím sa znížili jeho výhľady na ďalšie zisky.
(151)
CFF sa napokon domnieva, že pri porovnávaní nákladov na likvidáciu s nákladmi na rekapitalizáciu by sa malo prihliadať na hodnotu aktív, ktorá je v oboch prípadoch prevádzaná na kupujúceho. CFF uvádza, že hodnota aktív predaných kupujúcim sa pohybuje od 640 miliónov EUR do 755 miliónov EUR (95) vzhľadom na porovnanie s trhovou hodnotou flotily, ktorú používala SNCM, pričom CFF túto hodnotu v auguste 2006 odhadla na 644 miliónov EUR až 664 miliónov EUR.
(152)
Pokiaľ ide o posúdenie opatrení po rekapitalizácii v roku 2002 ako pomoci na reštrukturalizáciu, CFF sa domnieva, že hoci SNCM pre obdobie pred prvou rekapitalizáciou vo výške 142,5 milióna EUR spĺňa podmienky podniku v ťažkostiach podľa usmernení z roku 2004, táto klasifikácia sa stáva veľmi spornou v súvislosti s obdobím, ktoré predchádza druhému zvýšeniu kapitálu vo výške 8,75 milióna EUR, keďže kapitál spoločnosti bol obnovený.
(153)
Pokiaľ ide o životaschopnosť podniku, CFF zdôrazňuje, že predaj SNCM je iba čiastočný a nie je neodvolateľný vzhľadom na doložky o zrušení uzavreté s kupujúcimi. Tieto skutočnosti sú dôležitými prvkami neistoty, pokiaľ ide o vôľu a schopnosť kupujúcich vyriešiť ťažkosti SNCM, a na základe toho spochybňujú výhľady dlhodobej životaschopnosti podniku. Okrem toho CFF uvádza, že na rozdiel od toho, čo sa vyžaduje v usmerneniach z roku 2004, sa francúzske orgány nezamýšľali vzdať činností, ktoré zostanú štrukturálne stratové aj po reštrukturalizácii (96). CFF sa navyše skepticky vyjadruje o pláne na zníženie nákladov napriek zväčšeniu flotily SNCM (97) a o plánovanom znížení počtu zamestnancov, najmä so zreteľom na neúspech sociálneho plánu z roku 2002.
(154)
CFF vyjadruje pochybnosti, či sa nová pomoc obmedzí na minimum, jednak kvôli tomu, že nie je jasné, čo pokrývajú sociálne náklady, a jednak kvôli obsahu zápisnice z valného zhromaždenia SNCM z 28. apríla 2006, z ktorej vyplýva, že časť tejto pomoci slúžila na krytie prevádzkových strát spoločnosti v roku 2006 a v roku 2007. CFF sa tiež domnieva, že kupujúci SNCM neprispievajú výrazným spôsobom k reštrukturalizácii spoločnosti.
(155)
CFF v záujme predchádzania neoprávnenému narúšaniu hospodárskej súťaže považuje za nutné obnoviť a presne stanoviť kompenzačné opatrenia uložené SNCM v roku 2003 a doplniť ich o ďalšie opatrenia týkajúce sa oslabenia postavenia SNCM na trhu (98). CFF sa okrem toho nazdáva, že časť opatrení uložených SNCM rozhodnutím z roku 2003 nebola dodržaná. SNCM nadobudla nové plavidlá v rozpore s článkom 2 rozhodnutia Komisie z roku 2003. SNCM okrem toho nepredala svoj podiel v CCM, čo je v rozpore s článkom 3 rozhodnutia Komisie. Nakoniec, SNCM uplatňuje od roku 2003 agresívnu cenovú politiku prostredníctvom cien, ktoré sú nižšie ako ceny, ktoré uplatňuje CFF, čo je v rozpore s článkom 4 rozhodnutia (až o 30 % lacnejšie lístky za rovnaké alebo porovnateľné služby).
(156)
Pokiaľ ide o charakter druhej rekapitalizácie vo výške 8,75 milióna EUR, CFF sa domnieva, že okrem súbežnosti verejného a súkromného investovania musí byť súkromné konanie významné a musí byť uskutočnené za porovnateľných podmienok, aby bol zásah štátu uznaný. V tomto prípade vraj neboli tieto dve podmienky splnené. Po prvé, podiel kupujúcich, ktorý je úzko spojený s prvým zvýšením kapitálu o 142,5 milióna EUR, nie je významný. Po druhé, kupujúci nekonali za podmienok porovnateľných s podmienkami štátu, najmä z dôvodu doložiek o zrušení a ziskovosti, ktorá sa očakáva od menšinovej účasti CGMF.
(157)
Pokiaľ ide o sociálne opatrenia vo výške 38,5 milióna EUR, CFF spochybňuje klasifikáciu tejto sumy ako pomoc jednotlivcom. Je síce pravda, že táto suma ide priamo v prospech zamestnancov SNCM, CFF uvádza, že toto opatrenie mohlo mať pre SNCM nepriame kladné účinky, najmä z hľadiska upokojenia sociálnych vzťahov.
4.2.2. Pripomienky STIM
4.2.2.1. K opatreniam po rekapitalizácii v roku 2002
(158)
Pokiaľ ide o zápornú predajnú cenu 158 miliónov EUR, STIM sa domnieva, že táto cena nie je trhová cena vyplývajúca z otvorenej a nediskriminačnej verejnej súťaže, pretože rekapitalizácia sa uskutočnila v podmienkach odlišných, ako sú podmienky, ktoré musí obvykle splniť súkromný investor. STIM sa nazdáva, že nanovo ocenené vykázané čisté aktíva by v najhoršom prípade umožnili likvidáciu bez nákladov pre štát, ktorá by dokonca mohla priniesť likvidačný prebytok, že predajná cena je neprimerane nízka v porovnaní s hodnotou podniku (ktorú STIM odhaduje na 350 miliónov EUR) a že pomoc je neprimeraná vo vzťahu k potrebám podniku.
(159)
STIM zároveň upozorňuje Komisiu na prehnanosť doložky o zrušení predaja do súkromného vlastníctva.
(160)
STIM nakoniec spochybňuje opodstatnenosť zápornej predajnej ceny, ktorá vychádza z predpokladu, že by sa likvidácia uskutočnila za sociálne zložitých okolností, čo sa zdá byť nerealistické.
(161)
Pokiaľ ide o druhú rekapitalizáciu vo výške 8,75 milióna EUR, STIM sa domnieva, že tento kapitálový vklad nie je vzhľadom na nedostatočné záruky návratnosti investície v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve. STIM spochybňuje argument založený na súbežnosti súkromného a verejného investovania s cieľom poprieť charakter štátnej pomoci tohto vkladu. Takáto súbežnosť, aj keby sa potvrdila, je iba ukazovateľom a sama osebe nemôže byť kritériom klasifikácie (99). STIM nakoniec uvádza, že tento vklad predstavuje záruku, ktorú francúzsky štát poskytol kupujúcim, že SNCM bude poverená službou vo verejnom záujme na zabezpečovanie dopravného spojenia s Korzikou.
(162)
Pokiaľ ide o 38,5 milióna EUR pomoci jednotlivcom, STIM sa nazdáva, že účelom tejto sumy je v skutočnosti poskytnúť SNCM prostriedky na splnenie určitých základných aspektov plánu ozdravenia predloženého Komisii, ktoré neboli uskutočnené, najmä zníženie počtu zamestnancov.
4.2.2.2. K zlučiteľnosti s usmerneniami z roku 2004
(163)
STIM je toho názoru, že pomoc, ktorú prijala SNCM, sa neobmedzuje na minimum. Príspevok SNCM a kupujúcich k plánu reštrukturalizácie je so zreteľom na podmienky stanovené v usmerneniach z roku 2004 nedostatočný a nepreukázalo sa, že by situácia SNCM bola taká mimoriadna, aby bol opodstatnený nižší vlastný príspevok. STIM okrem toho zdôrazňuje neprimeranosť pomoci poskytnutej v roku 2006, keďže umožnila SNCM vytvoriť rezervy na pokrytie budúcich strát. Napokon skutočnosť, že SNCM neplánovala predať aktíva, ktoré nie sú nevyhnutné na prežitie podniku, je v rozpore s požiadavkami stanovenými v usmerneniach z roku 2004.
(164)
STIM sa domnieva, že sumy boli vyplatené v rozpore so zásadou „jedenkrát a naposledy“ stanovenou v usmerneniach z roku 2004. Zhoršenie finančnej situácie podniku a sociálne konflikty sa nemôžu analyzovať ako mimoriadne a nepredvídateľné okolnosti, za ktoré spoločnosť nie je zodpovedná.
(165)
Na základe toho STIM požaduje dodatočné náhrady vo výške polovice poskytnutej pomoci, t. j. 98,25 milióna EUR prostredníctvom predaja ďalšieho plavidla, ako aj priamych a nepriamych podielov SNCM v CMN. V tejto súvislosti STIM tvrdí, že tieto podiely nie sú strategické v zmysle usmernení o štátnej pomoci na reštrukturalizáciu z roku 2004, pretože nie sú „nevyhnutné na prežitie podniku“ a nemajú ani charakter neprevoditeľných aktív.
(166)
STIM zároveň zdôrazňuje, že údajné synergie medzi SNCM a CMN neexistujú, pretože SNCM neplní žiadnu skutočnú úlohu v riadení a rozvoji CMN. STIM nakoniec podčiarkuje, že akcionárska zmluva spájajúca tieto dva podniky neexistuje od 15. marca 2006, keď ju CMN vypovedala, ako potvrdil Odvolací súd v Paríži.
4.2.3. Pripomienky SNCM
(167)
SNCM poslala Komisii dokumentáciu, v ktorej je zhrnutá jej hospodárska a konkurenčná situácia spolu s právnym posudkom, v ktorom sa v súvislosti s konaním vo veci likvidácie posudzuje riziko súdnej kvalifikácie zásahu štátu ako de facto riadiaceho subjektu spoločnosti za obdobie pred privatizáciou.
(168)
Právna kancelária Baker & McKenzie, s ktorou sa SNCM radila, dospela k záveru, že na základe dokumentov spoločnosti, doplnených o korešpondenciu, prejavy a zápisnice kontrolných orgánov, štát […] (60) rozhodnutia (100) […] (60) subjektov (101), […] (60) orgánov spoločnosti (102). V správe sa tiež uvádza, že […] (60) SNCM (103). Na záver, v tejto istej správe sa uvádza skutočnosť, že […] (60) SNCM.
(169)
Na tomto základe odborník SNCM dospel k záveru, že je veľmi pravdepodobné, že by Obchodný súd v Marseille charakterizoval francúzsky štát ako riadiaci subjekt de facto.
(170)
Navyše, podľa zistení uvedených okrem iného v správach Dvora audítorov, chyby v riadení, ktorých sa dopustil francúzsky štát ako de facto riadiaci subjekt SNCM, prispeli k zistenému nedostatku aktív SNCM. V správe sa okrem iného prísne kritizujú tieto chyby riadenia: výber […] (60) komerčný. Straty spôsobené chybami štátu pri riadení dosiahli výšku […] (60).
(171)
V tejto súvislosti podľa odborníka SNCM nemožno pochybovať o tom, že štátu by bolo vzhľadom na jeho veľmi výrazné zapojenie do riadenia SNCM, jeho zjavné chyby riadenia a veľkosť jeho finančných zdrojov na základe žaloby o vyrovnanie nedostatku aktív nariadené znášať celý nedostatok aktív alebo jeho časť.
(172)
Odborník SNCM dospel na základe príslušnej judikatúry k záveru, že keby bola SNCM predmetom likvidácie, štátu by bolo určite nariadené uhradiť celú výšku mzdových dlhov a dlhov na sociálnom poistení SNCM. To by viedlo k tomu, že štát by bol ako akcionár zodpovedný za sumu odhadovanú vo výške 85 % až 100 % zisteného nedostatku aktív (t. j. od 316,6 milióna EUR do 385,7 milióna EUR). V dôsledku toho sa štát svojím rozhodnutím sprivatizovať SNCM, pričom predtým zvýšil jej kapitál o sumu 158 miliónov EUR, správal ako obozretný investor.
V. VYSVETLENIA FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN
5.1. VYSVETLENIA FRANCÚZSKYCH ORGÁNOV K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN TÝKAJÚCIM SA ROZHODNUTIA O ZAČATÍ FORMÁLNEHO VYŠETROVACIEHO KONANIA Z ROKU 2002
5.1.1. K pripomienkam CFF
(173)
Francúzske orgány uviedli, že niektoré údaje, ktoré predložila CFF a ktoré sa týkajú služieb SNCM, sú nepresné.
(174)
Štát je toho názoru, že na rozdiel od tvrdení CFF bol tento plán reštrukturalizácie postavený tak, aby čo najskôr umožnil zlepšenie situácie SNCM a vytvoril správne podmienky na zabezpečenie jej strednodobej a dlhodobej životaschopnosti. Francúzske orgány poznamenávajú, že značná časť programu na zníženie nákladov sa už uskutočnila. Počet lodí sa znížil a program na prevod aktív napreduje podľa priemyselného plánu. Služby sa reorganizovali a akčný plán na zníženie medzispotreby prináša prvé výsledky. Nakoniec, postupne sa realizuje časť priemyselného plánu, ktorá sa týka zamestnanosti. SNCM navyše v roku 2001 vyčlenila sumu 21,3 milióna EUR na financovanie reštrukturalizačných opatrení a osobitne na plán záchrany pracovných miest.
(175)
Pokiaľ ide o určenie výšky pomoci, francúzske orgány potvrdzujú, že pomer vlastného kapitálu a celkového zadlženia vo výške 0,79 je pomerne typický pre súvahy väčšiny námorných spoločností, s výnimkou mimoriadnych situácií. Podľa francúzskych orgánov je ukazovateľ 0,497, ktorý CFF oznámila pre CMN v roku 2001, nesprávny, pretože neboli zohľadnené likvidné aktíva v súvahe. Po príslušných úpravách je ukazovateľ CMN 0,557. Podľa francúzskych orgánov je táto výška v každom prípade pre CMN stále nedostatočná, o čom svedčia problémy s peňažnými prostriedkami, ktoré mala v roku 2002. CMN si totiž musela od STIM požičať až 8 miliónov EUR na financovanie schodku peňažných prostriedkov nekrytého jej bankami.
5.1.2. K pripomienkam STIM
(176)
Francúzske orgány tvrdia, že podiel SNCM na kapitáli CMN nemožno považovať za čisto finančné aktívum, ako STIM zjavne tvrdí. Francúzsko obhajuje stanovisko, že podiely SNCM v CMN majú veľmi strategický charakter. Predaj týchto podielov by podľa nich nielenže nedával zmysel z obchodného hľadiska, ale by bol aj veľkou strategickou chybou.
5.1.3. K pripomienkam zástupcov regionálnych a miestnych orgánov
(177)
Hoci Francúzsko celkovo súhlasí s obsahom listu predsedu regiónu Provence-Alpes-Côte d’Azur, aj tak chce poznamenať, že na rozdiel od toho, čo sa tvrdí v bode 2 uvedeného listu (104), ponuka na zabezpečovanie dopravného spojenia medzi kontinentálnym Francúzskom a Korzikou „nepresahuje dopyt“ a cenová politika SNCM je v súlade s prijatými záväzkami nevyvolať cenovú vojnu a nemať vedúce postavenie v cenotvorbe.
5.2. K PRIPOMIENKAM ZAINTERESOVANÝCH STRÁN TÝKAJÚCIM SA ROZHODNUTIA Z ROKU 2006
(178)
Francúzsko vo všeobecnosti poznamenáva, že pripomienky STIM a CFF sú totožné s pripomienkami, ktoré tieto spoločnosti už predložili Komisii v roku 2003. Predovšetkým zdôrazňuje, že pripomienky CFF boli predložené Všeobecnému súdu v rámci žaloby o zrušenie rozhodnutia Komisie z 9. júla 2003 a väčšina z nich bola Komisiou aj Všeobecným súdom zamietnutá.
5.2.1. K predčasnému vykonávaniu opatrení stanovených v prvom pláne reštrukturalizácie a jeho zmenách
(179)
Francúzske orgány ako odpoveď na všeobecnú pripomienku, že Francúzsko zaviedlo opatrenia, ktoré možno klasifikovať ako štátnu pomoc, predčasne uvádzajú, že zavedenie opatrení možno odôvodniť osobitným charakterom konania, a to zrušením rozhodnutia Komisie z 9. júla 2003 o schválení pomoci v roku 2005, a nie zámerom francúzskych orgánov nedodržiavať svoje povinnosti, ktoré im vyplývajú zo Zmluvy o ES. Francúzsko okrem toho uvádza, že Komisiu vždy informovalo o aktuálnom vývoji a o rôznych opatreniach prijatých od januára 2005 v zmysle zásady lojálnej spolupráce medzi členskými štátmi a Komisiou.
(180)
Pokiaľ ide o tieto posledné opatrenia, francúzske orgány sa domnievajú, že keďže žiadne z nich nepredstavuje pomoc, článok 88 ods. 3 Zmluvy o ES sa na ne koniec koncov nevzťahuje, a preto nevzniká žiadna povinnosť prerušiť ich vykonávanie.
5.2.2. K opatreniam po rekapitalizácii v roku 2002
(181)
Pokiaľ ide o proces predaja, Francúzsko spresňuje, že od začiatku počítalo so štandardnými výberovými kritériami založenými najmä na cene ponúknutej za hodnotu podielov SNCM a v druhom rade na iných kritériách (priemyselný plán, sociálny plán atď.) vrátane sumy, ktorú uchádzači boli ochotní investovať do spoločnosti vo forme rekapitalizácie. Francúzsko dôrazne namieta voči argumentu tretích strán, že proces predaja nebol transparentný, a pripomína, že štát v tomto prípade išiel nad rámec svojich zákonných a regulačných povinností, ktoré už sú rozsiahle a obmedzujúce a ktoré sú stanovené pre prípad predaja podielov štátu. Francúzsko poznamenáva, že vývoj nadväzujúci na ponuku BCP kúpiť 100 % akcií SNCM prebiehal vo veľmi náročnom finančnom a podnikovom kontexte a že pripojením VT k ponuke BCP sa nezmenili obchodné a finančné podmienky transakcie (okrem rozdelenia vlastníctva kapitálu).
(182)
Pokiaľ ide o zápornú cenu 158 miliónov EUR, francúzske orgány pripomínajú, že vzhľadom na finančnú situáciu SNCM k 30. septembru 2005 sa podnik predal za trhovú cenu a že predaj bol ekonomicky výhodnejší ako likvidácia podniku. V tejto súvislosti francúzske orgány spresňujú, že uplatnenie kritéria súkromného investora v prípade predaja podniku, ktorý má blízko k likvidácii, nemožno považovať za snahu o „ziskovosť štátneho zásahu“, ale za predchádzanie väčším stratám, ktoré by mohol utrpieť akcionár v dôsledku nákladnejšej likvidácie.
(183)
Pokiaľ ide o zaplatenú cenu, Francúzsko popiera argument, že SNCM bola predaná za cenu, ktorá nezodpovedá jej skutočnej hodnote. Predovšetkým odmieta odhad hodnoty vo výške takmer 350 miliónov EUR, ktorý uskutočnila STIM a v ktorom sa prihliada len na súvahové položky, ktoré zvyšujú hodnotu na základe vykázaného vlastného imania (mimoriadne odpisy, zostatkové výnosy z plavidiel atď.) bez zohľadnenia položiek pasív, ktoré ho znižujú. Tento spôsob výpočtu, ktorý má čisto účtovný charakter, nezodpovedá hospodárskej realite námorného podniku, akým je SNCM, ktorý má hodnotné aktíva vykázané v súvahe, ale aj obmedzenú ziskovosť a veľké podsúvahové pasíva.
(184)
Francúzske orgány odmietajú aj argument CFF, že podhodnotili trhovú hodnotu flotily SNCM, ktorú CFF vyčíslila na 406,5 milióna EUR až 426,5 milióna EUR. Francúzske orgány vysvetľujú, že plavidlá zohľadnené vo výpočte CFF nezodpovedajú plavidlám vo vlastníctve SNCM k 30. septembru 2005. Neuplatnením zliav z trhovej hodnoty plavidiel sa nezohľadňuje kontext, v ktorom by sa uskutočnila prípadná súdna likvidácia týchto aktív, a napokon zvolený dátum na vypočítanie tejto trhovej hodnoty, t. j. august 2006, nie je dátumom možnej likvidácie SNCM, na ktorý sa musí odvolávať, pretože týmto dátumom je 30. september 2005. Francúzsko okrem toho uvádza, že keby sa akceptoval výpočet, ktorý navrhuje CFF, záporná cena by bola trikrát nižšia ako likvidačná hodnota aktív, ktorá sa vyžaduje podľa judikatúry vo veci Gröditzer, čo by bolo teda výhodnejšie ako predpoklady, ktoré Komisii predložili francúzske orgány.
(185)
V súvislosti s argumentom CFF, ktorým sa spochybňuje uplatnenie judikatúry vo veci Gröditzer vzhľadom na skutočnosť, že kapitálový vklad štátu do SNCM bol spojený s predajom jej 75 % podielu, čím sa úmerne znížili jeho výhľady na zisky, francúzske orgány pripomínajú, že záporná predajná cena 158 miliónov EUR zodpovedá predaju celého kapitálu SNCM, po ktorom nasledovala nová investícia štátu vo výške 25 % prinášajúca návratnosť […] (60) % ročne. Francúzsko sa preto domnieva, že návratnosť investícií je stále zaručená vzhľadom na podiel v spoločnosti vo výške 25 %, keďže sa na tento podiel vzťahuje záruka veľmi vysokej návratnosti.
(186)
Francúzsko namieta aj voči argumentu CFF, že v tomto prípade nemožno uplatniť prístup ABX, v ktorom sa vychádza najmä z analýzy skutočných nákladov na likvidáciu SNCM a z rizika, že štát by mohol byť braný na zodpovednosť za záväzky podniku v prípade žaloby o vyrovnanie nedostatku aktív, ako je stanovené vo francúzskych kolektívnych konaniach a potvrdené vo vnútroštátnej judikatúre (rozsudok Odvolacieho súdu v Rouene z 22. marca 2005). Napriek tomu, že sa francúzske orgány domnievajú, že ich správanie ako riadiaceho subjektu SNCM nemožno v rámci takejto žaloby označiť za „chybné“, nástoja na tom, že existuje veľmi veľké riziko, že vnútroštátny súd by štát odsúdil za nedostatok aktív SNCM, a to z dôvodu pružných kritérií na kvalifikáciu chyby v riadení v zmysle článku L-651-2 Obchodného zákonníka a v zmysle uvedenej judikatúry, ktorá by sa mohla uplatniť na tento prípad.
(187)
Pokiaľ ide o rekapitalizáciu vo výške 8,75 milióna EUR, Francúzsko pripomína, že na rozdiel od tvrdení CFF a STIM, tento kapitálový vklad nepredstavuje štátnu pomoc vzhľadom na súbežnosť tejto investície, podobnosti podmienok jej upisovania a výnosnosti vyššej ako priemer, ktorú štát dosiahol prostredníctvom CGMF.
(188)
Francúzske orgány osobitne uvádzajú, že zásada rovnakého zaobchádzania s investormi nie je spochybnená existenciou doložiek o zrušení, pretože tie boli stanovené v rámci 100 % predaja SNCM a nie v rámci rekapitalizácie vo výške 35 miliónov EUR, ktorá nasledovala po predaji.
(189)
Francúzsko okrem toho poznamenáva, že jeho investícia je oveľa nižšia ako investícia kupujúcich, pretože ide len o sumu 8,75 milióna EUR v porovnaní s investíciou, ktorú uskutočnili kupujúci (26,25 milióna EUR). Preskúmanie prvej rekapitalizácie vo výške 142,5 milióna EUR je totiž potrebné urobiť iba pri porovnávaní s likvidačnou cenou.
(190)
Francúzsko nakoniec popiera argument STIM, že tento príspevok je zárukou danou súkromným kupujúcim, že SNCM je naozaj subjektom, ktorému bude udelené poverenie službou vo verejnom záujme na zabezpečovanie dopravného spojenia s Korzikou. Francúzske orgány zdôrazňujú, že toto zvýšenie kapitálu je obozretné a nezávislé od výkonnosti podniku a že udelenie poverenia službou vo verejnom záujme spoločnosti SNCM neslúži na zvýšenie výnosu očakávaného z tejto investície.
(191)
Pokiaľ ide o 38,5 milióna EUR na sociálne opatrenia, Francúzsko opakuje argument, že tieto opatrenia predstavujú pomoc jednotlivcom a že ich úhradu zo strany štátu nemožno považovať za nepriame zvýhodnenie podniku, pretože sú prídavkom k zákonným a zmluvným záväzkom SNCM. Francúzsko okrem toho poukazuje na to, že tieto opatrenia by neumožnili odchod zamestnancov, ktorí by bez nich zostali na ťarchu SNCM.
(192)
Francúzske orgány v rozpore s argumentom CFF uvádzajú, že suma 38,5 milióna EUR nezodpovedá zníženiu stavu zamestnancov stanovenému v sociálnom pláne z roku 2003, pretože toto zníženia sa napriek omeškaniu už uskutočnilo. Nový sociálny plán teda dopĺňa prvé sociálne opatrenia z roku 2003.
5.2.3. K zlučiteľnosti s usmerneniami z roku 2004
(193)
Francúzsko sa domnieva, že so zreteľom na uvedené, je výška posudzovanej pomoci 15,81 milióna EUR.
(194)
Francúzske orgány sa na rozdiel od tvrdení CFF domnievajú, že so zreteľom na bod 11 usmernení z roku 2004, prvou rekapitalizáciou, ktorá SNCM umožnila reorganizovať jej kapitál, sa nezmenil jej charakter podniku v ťažkostiach, pretože táto rekapitalizácia mala za cieľ zabezpečiť pokračovanie činnosti spoločnosti.
(195)
Francúzsko odmieta tvrdenia CFF, že nemuselo uskutočniť ďalšie finančné injekcie do podniku, keďže SNCM mohla použiť bankový úver. Francúzske orgány v tejto súvislosti poznamenávajú, že 24. augusta 2005 banky odmietli poskytnúť SNCM ďalšie peňažné prostriedky, a preto jedinou alternatívou pripadajúcou do úvahy bola privatizácia alebo likvidácia podniku.
(196)
Francúzsko popiera argumenty CFF a STIM týkajúce sa neúspechu plánu reštrukturalizácie z roku 2002, ktorý sa napriek určitému omeškaniu uskutočnil a umožnil dosiahnuť ciele v roku 2005. Zhoršenie hospodárskej a finančnej situácie SNCM v dôsledku vonkajších faktorov nezávislých od podniku ako takého si následne vyžiadalo predĺženie plánu oznámeného v roku 2002 a zavedenie nových opatrení.
(197)
Francúzsko sa domnieva, že SNCM má dobré vyhliadky na ozdravenie a že opatrenia plánované novými akcionármi, najmä uskutočnenie sociálneho plánu, ozdravenie dopravných spojení a obnova určitých plavidiel umožnia obnovenie životaschopnosti podniku. Francúzsko v tejto súvislosti poznamenáva, že vzhľadom na príjmy získavané z poverenia službou vo verejnom záujme (okolo [50 - 70] (60) % obratu SNCM), ako aj na výšku fixných nákladov a ťažkosti s preradením 6 plavidiel používaných na spojení Marseille - Korzika, predstavuje poverenie službou vo verejnou záujme podstatný prvok stratégie podniku a jeho životaschopnosti.
(198)
Pokiaľ ide o obmedzenie pomoci na minimum, Francúzsko sa domnieva, že náklady na reštrukturalizáciu obmedzilo na minimum nevyhnutné na uskutočnenie reštrukturalizácie. Francúzske orgány v tejto súvislosti pripomínajú, že ako to uznala Komisia vo svojom rozhodnutí z roku 2003, sám podnik dostatočne prispel k plánu reštrukturalizácie svojimi vlastnými zdrojmi prostredníctvom predaja aktív za sumu 30,2 milióna EUR. Okrem toho, so zreteľom na ďalšie predaje, ktoré uskutočnila SNCM vo výške 12,2 milióna EUR, bola celková výška vlastných príspevkov podniku vyčíslená na 42,38 milióna EUR. Francúzsko usudzuje, že táto suma je omnoho vyššia ako suma vlastných príspevkov potrebná na schválenie pomoci na reštrukturalizáciu, ktorá napokon predstavuje 15,81 milióna EUR, keďže ostatné opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc.
5.2.4. K podmienkam uloženým rozhodnutím Komisie z roku 2003 a k prípadným ďalším kompenzačným opatreniam
(199)
Na rozdiel od tvrdení STIM a CFF, francúzske orgány uvádzajú, že dodržali všetky podmienky uložené rozhodnutím z roku 2003, ktorými boli viazané do konca roku 2006, osobitne udržanie flotily 11 plavidiel a uplatňovanie nižších cien, ako sú ceny konkurentov.
(200)
Francúzsko sa tiež domnieva, že v rámci nového konečného rozhodnutia by sa výška kompenzačných opatrení, ktoré sa majú uložiť SNCM, mala upraviť, pretože výška pomoci na reštrukturalizáciu by už predstavovala 15,81 milióna EUR, a nie 69,3 milióna EUR.
(201)
V tejto súvislosti Francúzsko namieta voči pripomienkam STIM týkajúcim sa možnosti, aby Komisia SNCM v rámci kompenzačného opatrenia nariadila predaj účasti v CMN. Francúzsko popiera argument STIM, že by vymedzenie strategických aktív bolo spochybnené v usmerneniach z roku 2004 vo vzťahu k usmerneniam z roku 1999.
(202)
Pokiaľ ide o opatrenia uvádzané CFF, ktorými by sa malo oslabiť postavenie SNCM na trhu, francúzske orgány pripomínajú, že ako Komisia okrem iného poukázala vo svojom rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), na dotknutých trhoch (medzi Francúzskom a Korzikou a Maghrebom) neexistuje nadmerná kapacita a prerozdelenie liniek zabezpečujúcich spojenie s Korzikou v rámci a mimo poverenia službou vo verejnom záujme by ohrozilo životaschopnosť podniku.
(203)
Pokiaľ ide o argument CFF, že zavedenie už opísaných opatrení v prospech SNCM prináša vážne riziko vytlačenia z trhu dopravy medzi kontinentálnym Francúzskom a Korzikou jej hlavného konkurenta, čiže CFF, francúzske orgány uvádzajú, že vzhľadom na súčasnú štruktúru tohto trhu, na ktorom má CFF vedúce postavenie, závisí udržanie štruktúry hospodárskej súťaže od schválenia plánu reštrukturalizácie SNCM a od prítomnosti SNCM na predmetnom trhu.
VI. POSÚDENIE OPATRENÍ
6.1. EXISTENCIA POMOCI V ZMYSLE ČLÁNKU 107 ODS. 1 ZFEÚ
(204)
V článku 107 ods. 1 ZFEÚ sa stanovuje: „Ak nie je zmluvami ustanovené inak, pomoc poskytovaná v akejkoľvek forme členským štátom alebo zo štátnych prostriedkov, ktorá narúša hospodársku súťaž alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže tým, že zvýhodňuje určitých podnikateľov alebo výrobu určitých druhov tovaru, je nezlučiteľná s vnútorným trhom, pokiaľ ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.“
(205)
Vnútroštátne opatrenie možno klasifikovať ako štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ za predpokladu splnenia týchto štyroch kumulatívnych podmienok: 1. predmetným opatrením sa poskytuje selektívna hospodárska výhoda; 2. táto výhoda je financovaná zo štátnych zdrojov; 3. táto výhoda narúša alebo hrozí narušením hospodárskej súťaže a napokon 4. táto výhoda ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi (105).
(206)
Komisia konštatuje, že SNCM prijala štátne zdroje v celkovej sume 274,54 milióna EUR (106) prostredníctvom CGMF, ktorá je v 100 % vlastníctve štátu.
(207)
Keďže SNCM pôsobí v odvetví námornej dopravy, ktoré je otvorené hospodárskej súťaži v rámci Európy, možná hospodárska výhoda, ktorú získala, môže narušiť hospodársku súťaž a ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi.
(208)
Skutočnosť, že trh kabotáže s ostrovmi v Stredozemí bol do 1. januára 1999 dočasne oslobodený od uplatňovania nariadenia (EHS) č. 3577/92, neumožňuje vopred vylúčiť, že dotácie poskytované na zabezpečovanie kabotážnych spojení s ostrovmi v Stredozemí v rámci udeleného poverenia službou vo verejnou záujme mohli ovplyvniť obchod medzi členskými štátmi a narušiť hospodársku súťaž.
(209)
V každom prípade, aj keď dotácie poskytnuté na zabezpečovanie kabotážnych spojení nemuseli do 1. januára 1999 ovplyvňovať obchod či narúšať hospodársku súťaž, od uvedeného dátumu sa situácia zmenila, pretože v súlade s nariadením č. 3577/92 sú činnosti kabotážnej dopravy odvtedy dostupné všetkým prevádzkovateľom v Európskej únii. Okrem toho je potrebné zdôrazniť, že SNCM nevykonáva len kabotážnu dopravu, ale pôsobí aj na trhu medzinárodnej námornej dopravy, ktorého liberalizácia sa uskutočnila prostredníctvom nariadenia Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
(210)
Komisia sa preto domnieva, že v tomto prípade sú splnené všetky tri posledné kritériá článku 107 ods. 1 ZFEÚ uvedené v odôvodnení 205 tohto rozhodnutia. Pri každom opatrení preto musí preskúmať existenciu selektívnej hospodárskej výhody v súlade s rozsudkom Všeobecného súdu z 11. septembra 2012.
6.1.1. Relevantné obdobie na účely posúdenia
(211)
Komisia musí podľa judikatúry Všeobecného súdu (108) po zrušení jedného zo svojich rozhodnutí vychádzať vo svojom novom posúdení len z informácií, ktoré mala k dispozícii k dátumu prijatia zrušeného rozhodnutia, čo je v tomto prípade 8. júl 2008.
(212)
Do úvahy sa preto nesmú brať žiadne udalosti po 8. júli 2008. Zmeny, ktoré mohli nastať na trhu, alebo zmeny situácie príjemcu pomoci, musia byť vylúčené z analýzy. Komisia nebude zohľadňovať ani obdobie vykonávania plánu reštrukturalizácie nasledujúce po júli 2008 (109).
(213)
Komisia takisto nie je povinná začať vyšetrovanie prípadu od začiatku ani doplniť vyšetrovanie o nové odborné posudky (110). Zrušenie aktu, ktorým sa ukončuje administratívny postup obsahujúci viacero fáz, nemusí znamenať zrušenie celého konania. Keď sa, ako v tomto prípade, napriek skutočnosti, že vyšetrovacie opatrenia umožňujú vykonať vyčerpávajúcu analýzu zlučiteľnosti pomoci, javí analýza vykonaná Komisiou ako neúplná a vedie k nezákonnosti rozhodnutia, v konaní, ktorým sa má toto rozhodnutie nahradiť, sa môže kedykoľvek pokračovať na základe už vykonaných vyšetrovacích opatrení (111).
(214)
Okrem toho, keďže Komisia musí vo svojej novej analýze vychádzať výlučne z informácií, ktoré mala k dispozícii v júli 2008, čo sú informácie, ku ktorým sa už vyjadrili francúzske orgány a aj SNCM, nie je potrebné ich znovu skúmať (112). Na záver, zverejnením rozhodnutia o začatí konania v Úradnom vestníku bolo dotknutým tretím stranám zabezpečené právo predložiť svoje pripomienky (113) a v nariadení č. 659/1999 nie je žiadne ustanovenie, v ktorom by bola stanovená povinnosť poskytnúť im opäť takúto príležitosť, keď sa pôvodný plán reštrukturalizácie zmení počas vyšetrovacieho konania (114).
(215)
Toto rozhodnutie je preto založené najmä na informáciách dostupných k 8. júlu 2008. Komisia však dodatočne preukáže aj to, že ani keby zohľadnila poznámku francúzskych orgánov zo 16. mája 2013 týkajúcu sa skutočností, na ktoré sa odkazovalo pred 8. júlom 2008, a informácie, ktoré SNCM predložila 27. augusta 2013, jej závery by to nezmenilo.
6.1.2. Predaj SNCM za zápornú cenu 158 miliónov EUR
(216)
Komisia musí v tomto prípade preskúmať, či kapitálový vklad štátu vo výške 158 miliónov EUR pred predajom SNCM súkromným kupujúcim, čo je v konečnom dôsledku „záporná predajná cena“ podniku v presne rovnakej výške, neobsahuje prvky štátnej pomoci.
(217)
Otvorené, transparentné a nediskriminačné verejné výberové konanie, na základe ktorého štát postúpi podnik po jeho predbežnej rekapitalizácii (za sumu vyššiu, ako je predajná cena), nevyhnutne nedovoľuje vylúčiť existenciu pomoci, z ktorej môže mať prospech sprivatizovaný podnik a aj kupujúci tohto podniku (115).
(218)
Na účely overenia, či štát svojím kapitálovým vkladom poskytol podniku hospodársku výhodu, Komisia v zásade uplatňuje kritérium „súkromného investora v trhovom hospodárstve“ (ďalej len „kritérium súkromného investora“) za podmienky, že príjemca nie je povinný vrátiť iné formy štátnej pomoci a že je možné analyzovať vzhľadom na toto kritérium. Zásada súkromného investora je vyjadrením zásady rovnakého zaobchádzania s verejným a súkromným sektorom, ktorá vyplýva z článku 345 ZFEÚ. Podľa tejto zásady kapitál, ktorý priamo alebo nepriamo poskytol podniku štát za okolností, ktoré zodpovedajú obvyklým trhovým podmienkam, nemožno kvalifikovať ako štátnu pomoc (116).
(219)
Na tieto účely môže Komisia okrem iného posúdiť, či sa poskytovateľ finančných zdrojov správal ako súkromný investor postupujúci v súlade so štrukturálnou - či už globálnou, alebo odvetvovou - politikou, ktorý sa riadil výhľadmi dlhodobej návratnosti vloženého kapitálu. Platnosť tohto prístupu uznali súdy Európskej únie vo viacerých veciach (117).
(220)
Podľa ustálenej judikatúry kapitálový vklad verejného investora uskutočnený bez akéhokoľvek výhľadu ziskovosti, a to aj dlhodobého, predstavuje štátnu pomoc (118).
(221)
Súdy Európskej únie tiež skonštatovali, že súkromný investor postupujúci v súlade so štrukturálnou - či už globálnou, alebo odvetvovou - politikou, ktorý sa riadi výhľadmi dlhodobej návratnosti vloženého kapitálu, by si po rokoch nepretržitých strát nemohol rozumne dovoliť uskutočniť kapitálový vklad, ktorý je z hospodárskeho hľadiska nielenže nákladnejší ako predaj aktív, ale navyše je spojený s predajom podniku, čo ho v skutočnosti pripravuje o akúkoľvek nádej na zisk, dokonca aj v dlhodobejšej perspektíve (119).
(222)
Konkrétnejšie, Súdny dvor vo svojom rozsudku vo veci Gröditzer rozhodol, že pri zisťovaní, či privatizácia podniku za zápornú predajnú cenu obsahuje prvky štátnej pomoci, by sa malo posúdiť, či by za podobných okolností súkromný investor veľkosti porovnateľnej s veľkosťou subjektu spravujúceho verejný sektor vykonal kapitálový vklad v takejto výške, alebo by sa rozhodol pre jeho likvidáciu (120).
(223)
Na základe uvedeného musí Komisia na účely určenia, či predmetné opatrenie predstavuje pomoc, „posúdiť, či riešenie, ktoré si vybral štát, je tým najmenej nákladným riešením v porovnaní s akýmkoľvek iným riešením vrátane neuskutočnenia zásahu, čo by v takomto prípade viedlo k záveru, že štát konal ako súkromný investor“ (121).
(224)
Inými slovami, Komisia musí overiť, či rozhodnutie vykonať takýto významný kapitálový vklad je naozaj menej nákladné ako likvidácia.
6.1.2.1. K posúdeniu nákladov na likvidáciu
a) K zohľadneniu účinku dodatočných náhrad za prepustenie
(225)
Pokiaľ ide o kvantifikáciu nákladov akcionára na likvidáciu, francúzske orgány sa domnievajú, že v súčasnosti nemôžu veľké skupiny podnikov neprihliadať na sociálne dôsledky svojich rozhodnutí o zatvorení pracovísk alebo likvidácii dcérskych spoločností. Preto zvyčajne uskutočňujú sociálne plány, ktoré môžu zahŕňať opatrenia na preškolenie zamestnancov, pomoc na hľadanie nového pracovného miesta, náhrady za prepustenie zamestnancov, či dokonca opatrenia v oblasti miestneho rozvoja, ktoré presahujú požiadavky zákonných ustanovení a kolektívnych zmlúv.
(226)
Francúzske orgány sa v tejto súvislosti domnievajú, že na základe sociálneho plánu z roku 2005, ktorý je založený na pláne z roku 2002, by rozpätie malo byť od [90 000 - 100 000] (60) EUR do [120 000 - 130 000] EUR na zamestnanca, t. j. celková suma od [200 - 210] (60) miliónov EUR do [250 - 260] (60) miliónov EUR. Francúzske orgány spresňujú, že v dolných hraniciach uvedeného rozpätia je zohľadnená skutočnosť, že náklady na referenčný sociálny plán sa zvýšili v dôsledku veľkého podielu zamestnancov, ktorí sa blížia dôchodkovému veku a ktorých odchod do dôchodku sa uskutočňuje za osobitne výhodných podmienok. Okrem toho je zohľadnený aj kontext (likvidácia podniku a hromadné prepúšťanie zamestnancov), ktorý nie je v žiadnom prípade porovnateľný so znížením počtu zamestnancom, ktorý by spoločnosti umožnil pokračovať v činnosti, ako je to v prípade referenčného sociálneho plánu.
(227)
Francúzske orgány sa na záver domnievajú, že ani keď sa použijú kritériá analýzy stanovené Všeobecným súdom v jeho rozsudku z 15. septembra 2012, prevod väčšinového podielu v SNCM za zápornú predajnú cenu 158 miliónov EUR neobsahoval prvky štátnej pomoci. Tvrdia, že Komisia má všetky informácie potrebné na to, aby mohla zodpovedať na kritiky Súdu.
(228)
Komisia nesúhlasí s touto analýzou.
(229)
Podľa rozsudku Všeobecného súdu (122) vyplatenie dodatočných náhrad za prepustenie môže v zásade predstavovať zákonný a vhodný postup v závislosti od okolností prípadu, pričom cieľom je podporovať pokojný sociálny dialóg a chrániť dobrú povesť značky spoločnosti alebo skupiny spoločností. Podľa zásady rovnakého zaobchádzania so súkromným a verejným sektorom je možnosť vyplatenia dodatočných náhrad za prepustenie otvorená členským štátom aj v prípade, že verejný podnik ide do likvidácie, hoci ich povinnosti nemôžu v zásade presiahnuť striktné minimum zákonných a zmluvných povinností. Súd však uvádza, že „uhradenie týchto dodatočných nákladov z dôvodu oprávnených obáv však nemôže sledovať výlučne sociálny, či dokonca politický cieľ, lebo inak by vybočovalo z rámca kritéria súkromného investora […]. V prípade neexistencie akejkoľvek, hoci aj dlhodobej hospodárskej racionálnosti, sa teda zohľadnenie nákladov prekračujúcich rámec prísnych zákonných a zmluvných záväzkov musí považovať za štátnu pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES.“ (123)
(230)
Pokiaľ ide o argument, ktorý predložili francúzske orgány k ochrane dobrej povesti štátu, súd sa domnieva, že „ochrana dobrej povesti členského štátu ako globálneho investora v trhovom hospodárstve nemôže s výnimkou osobitných okolností bez osobitne presvedčivého odôvodnenia predstavovať dostatočné odôvodnenie na preukázanie dlhodobej hospodárskej racionálnosti úhrady takých dodatočných nákladov, ako sú dodatočné náhrady za prepustenie.“ (124) V tomto prípade takéto osobitné okolnosti chýbajú.
(231)
Komisia poznamenáva, že francúzske orgány po začatí konania nedefinovali hospodárske činnosti francúzskeho štátu, a to ani na zemepisnej či odvetvovej úrovni. Musí sa vykonať dlhodobé posúdenie hospodárskeho odôvodnenia predmetných opatrení, aj keď francúzske orgány nakoniec vo svojej korešpondencii zo 16. mája 2013 uviedli, že konanie štátu by sa malo porovnávať s konaním diverzifikovanej holdingovej spoločnosti, ktorá sa snaží maximalizovať svoje zisky a chrániť svoju dobrú povesť ako globálneho podniku, najmä pokiaľ ide o riadenie jej zamestnancov.
(232)
Pokiaľ ide o dobrú povesť CGMF, Komisia poznamenáva, že v odvetví námornej dopravy nemala iné aktíva než SNCM. Tento argument sa v tomto prípade preto nemôže uplatňovať.
(233)
Pokiaľ ide o dobrú povesť štátu ako akcionára, francúzske orgány vyhlásili, že existovalo veľké riziko sociálnych nepokojov v štátom kontrolovaných podnikoch, a to nie len v geografickej blízkosti činností SNCM, ale vo všetkých odvetviach, a najmä v odvetví dopravy. Komisia poznamenáva, že francúzske orgány nepreukázali skutočnú existenciu tohto rizika rozšírenia sociálnych nepokojov na všetky verejné podniky a usudzuje, že nepreukázali ani to, že vyplatenie dodatočných náhrad pomohlo zamedziť ďalším štrajkom. Na záver, Komisia sa domnieva, že výlučne sociálne odôvodnenie vyplatenia týchto dodatočných náhrad štátom nestačí na vylúčenie prítomnosti štátnej pomoci.
(234)
Komisia sa navyše domnieva, že francúzske orgány neuviedli dostatočne objektívne a overiteľné údaje, ktorými by sa dalo preukázať, že vyplatenie dodatočných náhrad za prepustenie je v podobných okolnostiach bežný postup súkromných podnikateľov v tom istom odvetví. Komisia poznamenáva, že samotný odkaz na obmedzený počet sociálnych plánov nepostačuje na dokázanie existencie dostatočne ustálenej praxe v prípadoch porovnateľných s týmto prípadom, že schémy pre prípady sociálnych plánov, ktoré uviedli francúzske orgány, sa týkajú skôr reštrukturalizácie ako plánov likvidácie a že mnohé sa vzťahujú na odvetvia, ktoré nemajú na prvý pohľad nič spoločné s dopravnou infraštruktúrou [napr. odvetvie kozmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), agropotravinárske odvetvie (Danone) a odvetvie elektroniky (Hewlett Packard)]. Navyše v tabuľke, ktorú poskytli francúzske orgány v poznámke zo 16. mája 2013 a v ktorej je uvedený zoznam sociálnych plánov, je opísaných šesť plánov, ktoré sa začali po privatizácii SNCM, a teda nemôžu slúžiť ako dôvody na zohľadnenie dodatočných náhrad za prepustenie.
(235)
SNCM uviedla v poznámke z 27. augusta 2013 nový zoznam piatich sociálnych plánov. Komisia sa domnieva, že tento zoznam nedokazuje, že by vyplatenie dodatočných náhrad za prepustenie bolo u súkromných podnikateľov v tom istom odvetví ustálenou praxou. Komisia poznamenáva, že z piatich predmetných plánov sa dva vzťahujú na SNCM, pričom jeden z nich je predmetom tohto rozhodnutia. Tieto dva plány sa preto nemôžu použiť na objektívne porovnanie z dvoch dôvodov: po prvé, minulé postupy SNCM v tejto oblasti nepredstavujú dostatočný základ na odôvodnenie ustálenej povahy postupu a po druhé, sociálny plán z roku 2002 sa vzťahuje na obdobie, keď bola SNCM verejným podnikom, pričom porovnávacím kritériom, ktoré stanovil Všeobecný súd, boli súkromné podniky pôsobiace v rovnakom odvetví. Komisia preto poznamenáva, že sociálny plán marseillského prístavu nemožno brať do úvahy, pretože prístav bol v roku 2004 vo verejnom vlastníctve a nie v súkromnom. Pokiaľ ide o posledné dva uvedené sociálne plány, t. j. Air Lib a Eurostar, Komisia uvádza, že ide o plány reštrukturalizácie a nie likvidácie. Komisia ešte poznamenáva, že priemerná dodatočná náhrada týchto dvoch plánov je o viac ako 50 % nižšia než priemerná dodatočná náhrada, ktorú vyplácala SNCM.
(236)
Na záver, Komisia konštatuje, že francúzske orgány nepreukázali, že by konanie francúzskeho štátu bolo motivované primeranou pravdepodobnosťou získania nepriameho materiálneho zisku, prípadne dlhodobého, a zároveň zamedzením stupňovania sociálnych nepokojov v podniku, pretože za predpokladu, že dôjde k likvidácii, by podnik zanikol. Neexistujú dostatočné dôkazy na potvrdenie hypotézy, že ďalšie verejné podniky vyplácali väčšie odchodné pre zamestnancov. Toto stanovisko ešte potvrdzuje skutočnosť, že z hľadiska globálneho investora, ktoré uvádzajú francúzske orgány, poskytnutie veľmi vysokého odstupného zamestnancom spoločnosti môže skomplikovať prípadnú reštrukturalizáciu ostatných spoločností vo vlastníctve toho istého investora. Francúzske orgány okrem toho nekvantifikovali významnú povahu možných sociálnych nákladov, ktoré uvádzajú ako odôvodnenie poskytnutia dodatočných náhrad za prepustenie.
(237)
Francúzske orgány tiež tvrdili, že likvidačné konanie by bol dlhšie a možno riskantnejšie pre štát ako akcionára než predaj SNCM za zápornú cenu. Komisia poznamenáva, že francúzske orgány neposkytli dôkaz o takomto riziku a nevysvetlili, prečo by súkromný akcionár mal brať do úvahy dĺžku likvidačného konania. Vec Frucona Košice (125), na ktorú odkazujú francúzske orgány, nemá žiadnu súvislosť s týmto prípadom, keďže sa týka testu súkromného veriteľa. Dĺžka likvidačného konania je relevantná pre analýzu toho, či štát ako veriteľ Frucona Košice maximalizoval vymoženie svojich dlhov akceptovaním okamžitého čiastočného splatenia alebo či by dosiahol viac, ak by čakal na výsledok likvidácie podniku. Okolnosti tohto prípadu sú odlišné, keďže štát je akcionár SNCM a nie súkromný veriteľ. Vzhľadom na to, že v prípade likvidácie SNCM by aktíva jednoznačne nepostačovali na pokrytie záväzkov, štát by nezískal späť svoj vklad. Dĺžka likvidačného konania preto nemá žiadny vplyv na tento prípad.
(238)
Francúzskym orgánom sa teda nepodarilo odôvodniť znášanie nákladov na tieto dodatočné platby štátom konajúcim ako súkromný investor v prípade likvidácie.
(239)
Komisia musí v tejto fáze analýzy určiť likvidačnú hodnotu SNCM bez dodatočných náhrad za prepustenie.
b) K likvidačnej hodnote SNCM
(240)
Metódou výpočtu precenených čistých aktív sa odhalí nedostatok aktív, ak hospodárska hodnota skutočných aktív (vo všeobecnosti vyššia ako čistá účtovná hodnota) nepokrýva hospodársku hodnotu skutočných dlhov.
(241)
Komisia na určenie nedostatku aktív v tomto prípade s pomocou svojho odborníka (126) overila, ako je vysvetlené ďalej v texte, že 30. septembra 2005 nebola hodnota aktív SNCM dostatočná na odškodnenie prednostných a neprednostných veriteľov.
(242)
Komisia sa domnieva, že ocenenie čistých aktív je metóda, ktorá sa bežne používa na ocenenie spoločností v odvetví námornej dopravy. Ďalej si myslí, že táto metóda je osobitne vhodná v prípade SNCM, pretože jej referenčný akcionár má ako alternatívu k prevodu na výber iba likvidáciu spoločnosti.
(243)
Pokiaľ ide o ďalšie metódy ocenenia, predovšetkým o metódu súčasných prevádzkových voľných peňažných tokov, Komisia sa nazdáva, že so zreteľom na to, že táto metóda predpokladá pokračovanie činnosti spoločnosti, čo nie je prípad SNCM, v prípade ktorej sa počíta s likvidáciou, nie je táto metóda v tomto prípade vhodná.
(244)
Komisia vybrala dátum 30. septembra 2005 ako referenčný dátum na ocenenie SNCM, keďže ide o dátum, keď skutočne došlo k rozhodnutiu medzi prijatím ponuky na prevzatie a likvidáciou spoločnosti, pričom o výbere BCP sa rozhodlo 27. septembra 2005.
i) K hodnote aktív SNCM
(245)
Komisia predovšetkým poznamenáva, že akcionár SNCM vyčíslil v spolupráci so spoločnosťou Ernst & Young náklady na likvidáciu podniku (pozri správu CGMF uvedenú skôr v texte) k 30. septembru 2005, a doplňujúce odborné stanoviská vydali Oddo Corporate Finance a právna firma Paul Hastings. Komisia poznamenáva, že v už uvedenej správe Oddo-Hastings boli aktíva SNCM ocenené na 190,3 milióna EUR.
(246)
Pokiaľ ide o ocenenie flotily v úplnom vlastníctve (127), špecializovaný maklér BRS ocenil hrubú trhovú hodnotu plavidiel SNCM k 30. septembru 2005 na 224 miliónov EUR a v správe Oddo bola flotila SNCM ocenená na 150,7 milióna EUR po odpočítaní zrážky (128), maklérskej provízie (129) a právnej neistoty (130).
Tabuľka 3
Scenáre ocenenia aktív SNCM k 30. septembru 2005
Hodnota aktív
v správe Oddo
(v mil. EUR)
Hodnota aktív
podľa odborníka Komisie
(v mil. EUR)
Nehmotné aktíva
-
-
Hmotné aktíva
Flotila v úplnom vlastníctve
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Investície
(132)
32,7
38,3
Fixné aktíva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Preddavky a zálohové platby
-
-
Pohľadávky z predaja
0,8
0,8
Iné pohľadávky
(133)
9,4
9,4
Čisté peňažné prostriedky
-14,5
-
Preddavky a náklady budúcich období
-
-
Ostatné aktíva
-4,3
10,20
Celkové aktíva
190,3
211,4
Zdroje:
Správa Oddo-Hastings, správa odborníka Komisie.
(247)
Z uvedenej tabuľky pre Komisiu vyplýva, že flotila plavidiel predstavuje hlavný prvok ocenenia aktív podniku. V tejto súvislosti odborník Komisie po vykonaní porovnávacej analýzy v možných prípadoch usúdil, že zrážka uplatnená na hrubú trhovú cenu plavidiel a obozretnosť na účely právnej neistoty boli logické. Na základe toho dospel k záveru, že neexistuje žiadne odôvodnenie na zamietnutie ocenenia hodnoty flotily zo strany francúzskeho štátu.
(248)
Pokiaľ ide o zrážku, Komisia sa domnieva, že jej výška je v súlade so zrážkami, ktoré sú bežné pri predaji plavidiel v prípade súdnej likvidácie. Podľa odborníka Komisie napríklad Régie des Transports Maritimes (štátom vlastnená belgická spoločnosť prevádzkujúca linku Ostende - Ramsgate) predala v roku 1997 dva trajekty so zľavami odhadovanými na 35 % a 45 %. Nedávno predala spoločnosť Festival Cruises tri plavidlá na okružné plavby s priemernou zľavou 20 %. Zľavy, ktoré sú bežné v podobných prípadoch, sú teda na úrovni zliav, ktoré uplatnili francúzske orgány v tomto prípade.
(249)
Pokiaľ ide o právnu neistotu, Komisia sa domnieva, že so zreteľom na to, že sa na trhu neuskutočnila žiadna porovnateľná transakcia, argumenty zdôvodňujúce právnu neistotu sú v súlade s obmedzenosťou trhu pre plavidlá určitého typu navrhnuté na pomerne špecifické použitie.
(250)
Komisia ďalej uvádza, že jej nezávislý odborník upravil ocenenie investícií smerom nahor, predovšetkým ocenenie podielu SNCM v CMN (z 21,8 milióna EUR na 28 miliónov EUR). Z tohto hľadiska, so zreteľom na ponuku Stef-TFE na odkúpenie podielu za 35,2 milióna EUR, ktorá bola Komisii predložená v rámci tohto zisťovania, sa Komisia domnieva, že ocenenie podielu SNCM v CMN na 28 miliónov EUR je vzhľadom na likvidáciu spoločnosti rozumné.
(251)
Odborník Komisie nemal žiadne osobitné námietky k oceneniu ostatných aktív. Neschválil však položku „čisté peňažné prostriedky“, keďže vykazovali schodok. Komisia sa preto nazdáva, že táto položka by sa mala preradiť do pasív SNCM.
(252)
Komisia so zreteľom na rôzne úpravy oceňuje aktíva SNCM k 30. septembru 2005 na 211,4 milióna EUR.
ii) K hodnote pasív SNCM
(253)
Komisia konštatuje, že francúzske orgány vyčísľujú dlžnú sumu prednostných dlhov na 153,8 milióna EUR a dlžnú sumu neprednostných dlhov na 170,9 milióna EUR (bez dodatočných náhrad za prepustenie).
(254)
Pokiaľ ide osobitne o pasíva sociálneho charakteru, francúzske orgány ocenili náklady na sociálny plán podľa kolektívnej zmluvy na [70 - 80] (60) miliónov EUR. Náklady spojené s týmto plánom boli stanovené individuálne so zreteľom na typ zmluvy (zmluva na dobu neurčitú alebo zmluva na dobu určitú), stanovy a uplatniteľné kolektívne zmluvy (zamestnanci na palubách plavidiel, zamestnanci na súši a vedenie lode), služobný vek, zaradenie a mzdu. Táto suma zahŕňa výpovedné náhrady ([20 - 30] (60) miliónov EUR), náhrady za platené dovolenky v prípade výpovede ([0 - 10] (60) miliónov EUR), zmluvné náhrady za prepustenie ([30 - 40] (60) miliónov EUR) a príspevok Delalande ([0 - 10] miliónov EUR) (134).
(255)
Náklady na sociálny plán mimo kolektívnej zmluvy odhadli francúzske orgány na [30 - 40] (60) miliónov EUR. Tento sociálny plán zoskupuje všetky sprievodné opatrenia spojené so zákonnými a regulačnými povinnosťami (135) SNCM v oblasti prepustenia a nepriame náklady spojené so sociálnym plánom podľa kolektívnej zmluvy (136).
(256)
Náklady na zrušenie hlavných prevádzkových zmlúv sa vzťahujú najmä na použitie bankovej záruky vo výške 7,4 milióna EUR, ktorá bola poskytnutá ako záruka riadneho plnenia záväzkov služby vo verejnom záujme zo strany SNCM, ku ktorým je potrebné pripočítať penále stanovené v predmetnej zmluve, ktoré sa rovná 2 % referenčnej finančnej náhrady vo výške 63 miliónov EUR za rok 2005, t. j. približne 1,2 milióna EUR v prípade neplnenia povinností zo strany držiteľa poverenia.
(257)
Pokiaľ ide o čisté pasíva spojené s predajom plavidiel prenajímaných na leasing (137), francúzske orgány zdôrazňujú, že na základe určitých predpokladov (138) špecializovaný maklér BRS ocenil čistý výnos z predaja k 30. septembru 2005 na 144,8 milióna EUR po odpočítaní zrážky, maklérskej provízie a preklenovacích finančných nákladov. Keďže úspory na daniach a bankové dlhy predstavujú 193,5 milióna EUR, otvorený zostatok bankových dlhov týkajúcich sa plavidiel prenajímaných na leasing je vo výške 48,7 milióna EUR.
Tabuľka 4
Scenáre na ocenenie pasív SNCM k 30. septembru 2005
Hodnota pasív
v správe Oddo
(v mil. EUR)
Hodnota pasív
podľa odborníka Komisie
(v mil. EUR)
Prednostné dlhy, z čoho:
Sociálne a daňové dlhy
[20 - 30]*
[20 - 30]*
Finančné dlhy zaručené aktívami
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociálny plán podľa kolektívnej zmluvy
[70 - 80]*
[70 - 80]*
Náklady na vzájomné poisťovne pre zamestnancov odídených do dôchodku
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidačné konanie
4,7
4,7
Prevádzkové medzistraty
(141)
26,5
26,5
Platby prednostným veriteľom
153,8
153,8
Nezaistené dlhy
(142)
69,7
84,2
Náklady na sociálny plán mimo kolektívnej zmluvy
[30 - 40]*
[30 - 40]*
Náklady na ukončenie hlavných prevádzkových zmlúv
[10 - 20]*
[10 - 20]*
Dodatočné náklady spojené s prevodom plavidiel prenajímaných na leasing
48,7
48,7
Platby neprednostným veriteľom
170,9
181,1
Zdroje:
správa Oddo-Hastings, správa odborníka Komisie
(258)
Komisia poznamenáva, že pasíva sociálneho charakteru tvoria hlavnú časť pasív SNCM. Pokiaľ ide o prednostné pasíva sociálneho charakteru, t. j. o náklady na sociálny plán, odborník Komisie prostredníctvom prieskumu overil vzorce pre výpočet všetkých zložiek plánu a nezistil nezrovnalosti ani chyby. Komisia so zreteľom na toto overenie považuje za rozumnú sumu [70 - 80] (60) miliónov EUR, ktorú uviedli francúzske orgány v spojitosti so sociálnym plánom podľa kolektívnej zmluvy.
(259)
Pokiaľ ide o prevádzkové medzistraty, Komisia sa domnieva, že odhad je rozumný z hľadiska právnych predpisov, najmä článku L.622-10 francúzskeho Obchodného zákonníka (Code du commerce) a článku 119-2 dekrétu č. 85-1388 z 27. decembra 1985, v zmysle ktorých môže príslušný obchodný súd uložiť SNCM z dôvodu jej záväzkov služby vo verejnom záujme povinnosť pokračovať v prevádzke po obdobie dvoch mesiacov, ktorú možno na požiadanie orgánu zodpovedného za stíhanie predĺžiť.
(260)
Odborník Komisie nemal žiadne osobitné námietky k nezaisteným dlhom. Počiatočnú sumu 69,7 milióna EUR však opravil o sumu 14,5 milióna EUR úpravou položky „Čisté peňažné prostriedky“. Komisia sa domnieva, že táto úprava je v súlade so zmenami, ku ktorým došlo v ocenení aktív SNCM.
(261)
Pokiaľ ide o náklady na sociálny plán mimo kolektívnej zmluvy (bez dodatočných náhrad za prepustenie zamestnancov), odborník Komisie sa domnieva, že odhadované náklady na súdne konania by sa mali znížiť na [0 - 5] (60) miliónov EUR namiesto [0 - 10] (60) miliónov EUR, ktoré uviedli francúzske orgány. Komisia je v tejto súvislosti presvedčená, že by odborové organizácie požadovali prekvalifikovanie zmlúv na dobu určitú na zmluvy na dobu neurčitú (143), domnieva sa však, že vyčíslenie nákladov sa má vzťahovať iba na zamestnancov v pracovnom pomere na dobu určitú, v prípade ktorých je toto riziko prakticky isté (t. j. 150 takýchto zmlúv). Na základe hrubej mesačnej mzdy [2 000 - 2 500] (60) EUR s odstupným vo výške 9 mesačných miezd pre prvých [100 - 120] (60) zmlúv na dobu určitú a s odstupným vo výške 6 mesačných miezd pre ďalších [50 - 70] (60) zmlúv je celková suma [0 - 10] (60) miliónov EUR.
(262)
Pokiaľ ide o čisté pasíva spojené s predajom plavidiel prenajímaných na leasing, Komisia sa domnieva, že predpoklady, na ktorých je založený výpočet, sú odôvodnené najmä so zreteľom na zmluvný formalizmus GIE, ktorý obmedzuje akékoľvek nahradenie SNCM tretími osobami a daňové výhody podmieňuje prevádzkovaním plavidiel pod francúzskou vlajkou. Okrem toho neexistujú žiadne dôvody na uplatňovanie právnej neistoty na plavidlá prevádzkované v rámci leasingových zmlúv, keďže tieto plavidlá previedli veriteľské banky GIE. V tejto súvislosti sa Komisia domnieva, že je rozumné zohľadniť preklenovacie finančné náklady od 30. septembra 2005 do dátumu skutočného prevodu plavidla.
(263)
So zreteľom na uvedené sa Komisia nazdáva, že k 30. septembru 2005 predstavovali prednostné pasíva SNCM 153,8 milióna EUR a neprednostné pasíva SNCM 181,1 milióna EUR.
iii) K zisteniu nedostatku aktív
(264)
Na základe uvedeného sa Komisia domnieva, že k 30. septembru 2005 hodnota aktív SNCM (t. j. 211,4 milióna EUR) nebola dostatočná na uspokojenie prednostných veriteľov (153,8 milióna EUR) a neprednostných veriteľov (181,1 milióna EUR), t. j. spolu 334,9 milióna EUR. Nedostatok aktív je teda približne 123,5 milióna EUR.
c) K zohľadneniu žaloby o vyrovnanie nedostatku aktív
(265)
Komisia takisto preskúmala tvrdenie francúzskych orgánov, že štát ako väčšinový akcionár môže byť v prípade likvidácie podniku vyzvaný na vyrovnanie nedostatku aktív. Jedna zo zainteresovaných strán (CFF) namietala voči uplatňovaniu vnútroštátnej judikatúry, na ktorú sa odvolávali francúzske orgány v tomto konkrétnom prípade. CFF zastáva názor, že so zreteľom na judikatúru Odvolacieho súdu v Rouene vo veci Aspocom Group Oyj, súd nariadil fínskej materskej spoločnosti zaplatiť náhradu zamestnancom svojej zlikvidovanej francúzskej dcérskej spoločnosti, keďže táto náhrada bola stanovená v sociálnom pláne na základe podnikovej dohody schválenej materskou spoločnosťou a nakoniec nebola vyplatená.
(266)
Francúzske orgány sa domnievajú, že celkové skutočné náklady, ktoré by štát musel ako akcionár znášať prostredníctvom CGMF, by k 30. septembru 2005 boli od 312,1 milióna EUR do 361 miliónov EUR. V tomto odhade je podľa nich zohľadnené predovšetkým riziko toho, že by štát bol vyzvaný uhradiť nedostatok aktív, ak by ho súd uznal za de facto riadiaci subjekt SNCM, a riziko toho, že štátu by bolo nariadené vyplatiť prepusteným zamestnancom dodatočné náhrady za prepustenie. Francúzske orgány sa domnievajú, že tieto riziká sa musia brať do úvahy pri výpočte skutočných nákladov možnej likvidácie SNCM.
(267)
Ide tu o odhad celkových nákladov, ktoré by Francúzsko ako akcionár pravdepodobne muselo znášať v prípade súdnej likvidácie SNCM, s cieľom určiť, či by dobre informovaný súkromný investor so zreteľom na riziko, že bude musieť znášať tieto náklady, a so zreteľom na príslušné sumy uprednostnil priamy predaj svojej dcérskej spoločnosti za zápornú cenu 158 miliónov EUR alebo radšej prijal uvedené riziko.
(268)
Vo francúzskom práve má schválený likvidátor spoločnosti v súdnej likvidácii právomoc nárokovať si na náhradu škody proti bývalým riadiacim subjektom spoločnosti, tzv. „action en comblement de passif“ (žaloba o vyrovnanie pasív), v prípade zrušenia plánu ozdravenia alebo nútenej správy, ako aj v prípade súdnej likvidácie (144).
(269)
Podanie žaloby o vyrovnanie pasív proti bývalým riadiacim subjektom spoločnosti v konkurze je odôvodnené nutnosťou znovu vytvoriť majetok spoločnosti, čo je jednou z úloh zverených schválenému likvidátorovi.
(270)
Francúzske orgány vo viacerých listoch Komisii uviedli, že situácia, že by vnútroštátny súd nariadil štátu vyrovnať pasíva podniku, ktorý riadi, je veľmi pravdepodobný scenár a že sa musí brať do úvahy pri výpočte skutočných nákladov na možnú likvidáciu SNCM.
(271)
SNCM uviedla vo svojich listoch z 28. februára 2008 správu Baker & McKenzie, v ktorej sa posudzujú dôsledky žaloby o vyrovnanie pasív proti francúzskemu štátu. V tejto správe sa dospelo k záveru, že obchodný súd, ktorému by táto vec bola postúpená, by veľmi pravdepodobne uznal zodpovednosť štátu v tomto prípade a nariadil by mu zaplatiť celé sociálne dlhy SNCM.
(272)
V príslušných právnych predpisoch je stanovené, že sociálne dlhy spoločnosti v likvidácii môžu byť dané k úhrade jej bývalým riadiacim subjektom de jure alebo de facto, pokiaľ sú splnené štyri kumulatívne podmienky.
i) Uznanie štátu ako riadiaceho subjektu de jure alebo de facto podniku v súdnej likvidácii
(273)
Správa Baker & McKenzie, ktorú predložila SNCM, poskytla Komisii analýzu, ktorá ju priviedla k záveru, že […] (60). Cieľom uvedenej odbornej správy bolo v podstate v súlade s príslušnou judikatúrou (145) preukázať, že štát sa opakovane dopúšťal […] (60). Podľa správy štát konkrétne prijímal […] (60) rozhodnutia. Okrem toho sa zdá, že riadiace subjekty […] (60) podniku. Na záver, štát […] (60).
(274)
Komisia poznamenáva, že francúzske orgány vo svojich listoch z 28. marca 2008 nevyslovili žiadne výhrady k […] (60). Samotné francúzske orgány uvádzajú vo svojom liste z 20. novembra 2006, že súd […] (60) podnik.
(275)
Komisia však zastáva názor, že vyjadrenie francúzskych orgánov z 20. novembra 2006 v súvislosti s konaním vo veci štátnej pomoci nemôže samo osebe stačiť na to, aby sa mohlo dostatočne určiť podľa požadovanej právnej normy, či by súd považoval vnútroštátne orgány za subjekty, ktoré v skutočnosti riadili podnik, ktorý bol príjemcom predmetných opatrení, a najmä, aby mohol určiť stupeň pravdepodobnosti takejto možnosti.
(276)
Najmä pokiaľ ide o sporné rozhodnutia, ani zďaleka nie je preukázané, že konečné rozhodnutie, ktoré prijal štát, sa značne odchyľuje od postupu, ktorý štát vykonáva pri riadení svojich podielov. Aj v správe Baker & McKenzie je zdôraznená existencia opakujúcej sa polemiky okolo žiaducej miery intervencie štátu v riadení jeho podielov a všeobecne sa uvádza rozsiahla úloha […] (60).
(277)
Príklady domácej judikatúry, ktorú predložili štát a SNCM, sa nemôžu priamo uplatňovať na predmetné okolnosti. Hlavné uvedené prípady sa vzťahujú na miestne orgány a rozsudok vo veci BRGM zo 6. februára 2001 sa týka verejného priemyselného a obchodného podniku.
(278)
V každom prípade nie je vôbec preukázané, že by sa štát konajúci ako verejný orgán považoval za riadiaci subjekt de facto.
ii) Dopustenie sa jednej chyby alebo viacerých chýb v riadení zo strany francúzskeho štátu ako riadiaceho subjektu de facto podniku v súdnej likvidácii
(279)
V tomto prípade Komisia poznamenáva, že v správe odborníka SNCM sa na základe nevyčerpávajúceho zoznamu faktických prvkov uvádza súbor faktorov, ktoré preukazujú, že štát, […] (60), sa dopustil chýb riadenia.
(280)
Najmä sa uvádza, že francúzsky štát vykonal chyby týkajúce sa investícií súvisiacich s […] (60) SNCM. Štát sa údajne dopustil viacerých chýb riadenia, aj pokiaľ ide o kapacitu […] (60) SNCM.
(281)
V liste z 30. apríla 2007 francúzske orgány uviedli so zreteľom na kritériá kvalifikácie chyby v riadení v zmysle článku L.651-2 obchodného zákonníka riziko odsúdenia štátu za zodpovedného ako veľmi vysoké.
(282)
Komisia sa však opäť domnieva, že toto vyhlásenie z 30. apríla 2007 vydané v rámci konania vo veci štátnej pomoci nemôže samo osebe stačiť na to, aby sa mohlo dostatočne podľa požadovanej právnej normy určiť, či by súd rozhodol, že vnútroštátne orgány sa dopustili uvádzaných chýb, a najmä na určenie stupňa pravdepodobnosti takejto možnosti. Tento argument ešte potvrdzuje skutočnosť, že francúzske orgány popierajú samotnú existenciu chýb v riadení, ktoré sú však základným predpokladom na podanie žaloby o vyrovnanie pasív.
(283)
Navyše, SNCM sa podobne ako francúzske orgány vo veľkej miere spolieha na veľmi staré rozhodnutia v oblasti riadenia. Správa Baker & McKenzie je teda zameraná na […] (60) vykonávané do roku 2000. Bez váhania sa v nej odkazuje na správy Dvora audítorov za účtovné roky 1993 - 1999. K hlavným uvádzaným chybám v riadení údajne došlo približne v polovici 90. rokov. Veritelia SNCM však o týchto riadiacich postupoch boli informovaní vo chvíli, keď spoločnosti schvaľovali úver. Preto prinajmenšom nepriamo prijali riziko spojené s týmto typom riadenia. Nič nenaznačuje, že v takejto situácii logicky vzniká zodpovednosť štátu za vyrovnanie nedostatku aktív.
(284)
Navyše tieto údajné chyby v riadení vraj možno vysvetliť politickým rozhodnutiami verejných orgánov a nič nenasvedčuje tomu, žeby sa tieto politické rozhodnutia mohli klasifikovať ako chyby v riadení v zmysle judikatúry o vyrovnaní nedostatku aktív.
(285)
Na záver, správa Baker & McKenzie nie je vierohodná, najmä keď sa v nej tvrdí, že situáciu SNCM možno pripísať chybám vo vonkajšej komunikácii štátu o situácii SNCM. Z tejto správy vyplýva jedine to, že štát sa zmienil o situácii, ktorá už bola verejne známa. Správanie štátu preto nemá nič spoločné s chybným riadením.
iii) Zistenie nedostatku aktív
(286)
Komisia v tomto prípade poznamenáva, že v správe Oddo-Hastings sa uvádza nedostatok aktív k 30. septembru 2005 vo výške 134,4 milióna EUR, vypočítaný ako rozdiel medzi hodnotou aktív SNCM (190,3 milióna EUR) a hodnotou pasív podniku (prednostné dlhy ocenené na 153,8 milióna EUR a neprednostné dlhy ocenené na 170,9 milióna EUR).
(287)
Komisia vyššie nedostatok aktív SNCM odhadla k 30. septembru 2005 na 123,5 milióna EUR (pozri odôvodnenie 264).
iv) Existencia kauzálnej súvislosti medzi chybami a zisteným nedostatkom aktív
(288)
Podľa francúzskych orgánov môže byť riadiaci subjekt právnickej osoby vyhlásený za zodpovedný na základe článku L. 624-3 obchodného zákonníka, aj keď chyba v riadení, ktorej sa dopustil, je iba jednou z príčin nedostatku aktív a môže mu byť nariadená úhrada všetkých sociálnych dlhov alebo ich časť, aj keď z jeho pochybenia pochádza iba časť týchto dlhov. (146) Podľa francúzskych orgánov by francúzsky štát mohol byť povinný znášať časť odhadovanú od 85 % do 100 % zisteného nedostatku aktív, t. j. od 114,3 milióna EUR do 134,4 milióna EUR.
(289)
Táto analýza nemá žiadny solídny základ. Keďže údajné chyby v riadení sú založené na rozhodnutiach prijatých v polovici 90. rokov, ktoré ihneď zapríčinili vznik dodatočných nákladov pre SNCM, je veľmi ťažké pripísať im nedostatok aktív v roku 2005, najmä keď medzi týmito dvoma dátumami došlo k mnohým udalostiam.
(290)
Okrem toho, ak by neexistovala automatická súvislosť medzi výškou náhrady poskytnutej na vyrovnanie nedostatku aktív a sumou, o ktorú boli pasíva zvýšené v dôsledku chýb riadiaceho subjektu v riadení (ak sa preukážu), znamenalo by to tiež, že súdy môžu rozhodnúť o stanovení sumy, ktorú má zaplatiť riadiaci subjekt, v omnoho menšej výške, ako je zistený nedostatok aktív (147).
(291)
V rozpore s tým, o čom sú zrejme presvedčené francúzske orgány (a SNCM), nič nesvedčí o tom, žeby súdy, ktoré rozhodujú o vyrovnaní nedostatku aktív, považovali tieto predmetné rozhodnutia za opodstatňujúce prenesenia väčšiny bremena vyrovnania nedostatku aktív na verejné orgány. Podľa vyšetrovaných tvrdení boli rozhodnutia prijaté na protekcionistické účely v politickom kontexte (navyše z väčšej časti pred desiatimi rokmi) alebo novšie rozhodnutia prijaté, aby zamestnanci nemuseli zvyšovať produktivitu, alebo ako súčasť úsilia o zlepšenie sociálnych vzťahov.
v) Určenie prípadnej úhrady dodatočných náhrad za prepustenie v prípade súdnej likvidácie SNCM
(292)
Podľa francúzskych orgánov by súd okrem nedostatku aktív a so zreteľom na príslušnú judikatúru (148) francúzskemu štátu určite nariadil úhradu dodatočných náhrad za prepustenie (od [200 - 210] (60) miliónov EUR do [250 - 260] (60) miliónov EUR). Francúzske orgány sa domnievajú, že celkové skutočné náklady, ktoré by musel ako akcionár znášať francúzsky štát, by sa pohybovali v rozpätí od 212,1 milióna EUR do 361 miliónov EUR.
(293)
Francúzske orgány spresňujú, že francúzske súdy v nedávnych rozsudkoch odsúdili riadiaci subjekt de jure alebo de facto na úhradu okrem nedostatku aktív aj dodatočných náhrad za prepustenie, vypočítaných na základe sociálneho plánu zostaveného podnikom pred vyhlásením jeho likvidácie.
(294)
Francúzske orgány predovšetkým uvádzajú, že vo veci Aspocomp francúzska spoločnosť Aspocomp SAS, 99 % dcérska spoločnosť fínskej spoločnosti Aspocomp Group Oyj, podpísala 18. januára 2002 podnikovú dohodu, v ktorej sú opísané podmienky odškodnenia v rámci sociálneho plánu, ktorý sa týka 210 zamestnancov z celkového počtu 550. V tejto dohode bola uvedená najmä výška vyrovnávacích a dodatočných náhrad, ako aj pomoc na podporu dobrovoľného odchodu. V dôsledku zmeny stratégie skupiny sa materská spoločnosť Aspocomp Group Oyj rozhodla 21. februára 2002, že už nebude financovať svoju dcérsku spoločnosť Aspocomp SAS, čo túto spoločnosť donútilo k dobrovoľnej likvidácii. Toto rozhodnutie de facto zabránilo dcérskej spoločnosti splniť si záväzky prijaté v rámci podnikovej dohody a priviedlo ju k prepusteniu všetkých jej zvyšných zamestnancov.
(295)
V tomto kontexte Odvolací súd v Rouene potvrdil rozsudok pracovného súdu v Evreux a nariadil spoločnosti Aspocomp Group Oyj, ktorá mala 99 % väčšinový podiel vo svojej dcérskej spoločnosti, zaplatiť: i) zamestnancom, na ktorých sa vzťahovala podniková dohoda, celú sumu kompenzačných a dodatočných náhrad ustanovených v tejto dohode, ako aj náhradu škody za prepustenie bez náležitej a spravodlivej príčiny a ii) zamestnancom prepusteným v dôsledku dobrovoľnej likvidácie Aspocomp rovnocenné náhrady so zreteľom na to, že správanie materskej spoločnosti, ktorá si nesplnila záväzky, ktoré prijala, bolo nepoctivé a odsúdeniahodnej ľahkomyseľnosti.
(296)
Hoci sa Francúzsko na podporu svojej teórie odvolalo aj na rozsudok obchodného senátu kasačného súdu (149) vyneseného 19. apríla 2005, Komisia nenašla v tomto rozsudku žiadny rozhodujúci prvok, ktorý by mal vplyv na predmetný spor. Kasačný súd sa obmedzil na zistenie, že odvolací súd dostatočne neurčil právne dôvody na vyjasnenie nejasností týkajúcich sa vlastníctva medzi materskou spoločnosťou a jej dcérskou spoločnosťou. Komisia v každom prípade konštatuje, že skutočnosti vo veci Aspocomp nie sú porovnateľné so skutočnosťami skúmaného prípadu. CGMF totiž v tomto prípade nepochybila pri plnení svojich povinností vyplatiť dodatočné náhrady za prepustenie.
(297)
Je potrebné poznamenať, že SNCM aj francúzske orgány zjavne prikladajú význam skutočnosti, že sociálny plán […] (60). Je mimoriadne nepravdepodobné, že […] (60) možno považovať za chyby v riadení, z ktorých vyplýva zodpovednosť štátu voči zamestnancom […] (60). Dokonca ani v nepravdepodobnom prípade, že […] (60) štát by bol braný na zodpovednosť voči zamestnancom a priznal im nárok na náhradu, ktorú im má vyplatiť štát (150), samotné priznanie takéhoto nároku by predstavovalo výhodu poskytnutú v prospech SNCM, a teda štátnu pomoc, na základe dôvodov podobných tým, ktoré sú uvedené ďalej a ktoré sa týkajú pomoci jednotlivcom v celkovej sume 38,5 milióna EUR. Týmto opatrením sa totiž mohli mierne zlepšiť sociálne vzťahy v podniku.
vi) Záver o zohľadnení žaloby o vyrovnanie nedostatku aktív
(298)
Nie je preukázané s dostatočnou právnou istotou, žeby vnútroštátny súd s dostatočnou pravdepodobnosťou francúzske orgány odsúdil na zaplatenie škôd v rámci vyrovnania nedostatku aktív, a je ešte menej pravdepodobné, žeby takéto odsúdenie presahovalo zápornú cenu, za ktorú sa SNCM „predala“.
(299)
Potrebné je zohľadniť tiež skutočnosť, že konaním štátu, za predpokladu, že štát bol skutočne vinný za chyby v riadení, sa mali chrániť vnútroštátne odvetvia a služby vrátane SNCM a jej zamestnancov, a najmä pritom zamedziť vzniku situácie, ktorá by bola zo sociálneho hľadiska ťažko prijateľná. Aj keď verejné orgány vrátane štátu možno za určitých okolností považovať za de facto riadiace subjekty podniku, nič nenaznačuje, žeby sa opatrenie zamerané na vyrovnanie nedostatku aktív mohlo použiť na pochopenie politických rozhodnutí štátu, najmä v takýchto okolnostiach. To ani zďaleka nie je podobné okolnostiam veci Aspocomp, ktorá sa vôbec netýkala takýchto otázok.
(300)
Komisia sa v každom prípade domnieva, že francúzske orgány sa dnes nemôžu odvolávať na politické rozhodnutia prijaté v minulosti na odôvodnenie verejnej intervencie určenej na nápravu účinkov týchto skorších rozhodnutí. Naopak, obidva prípady intervencie, t. j. intervencia v minulosti a nedávna verejná intervencia sa analyzujú ako kumulatívne narušenia hospodárskej súťaže. Prijatie zodpovednosti štátu za vyrovnanie nedostatku aktív by sa rovnalo umožneniu štátu pripustiť chyby v riadení podniku s cieľom opodstatniť poskytnutie finančného príspevku bez toho, žeby bol klasifikovaný ako štátna pomoc, čo by viedlo k ďalšiemu narušeniu hospodárskej súťaže. Štát by v skutočnosti „využil“ svoje vlastné chyby v riadení ako odôvodnenie poskytnutia ďalšieho finančného príspevku v rozpore so všeobecnou zásadou, podľa ktorej nikto nemôže ťažiť z vlastnej chyby (151).
(301)
Takisto by bolo neprirodzené oddeľovať správanie štátu ako „zlého manažéra“ (za predpokladu, žeby sa to preukázalo) od správania štátu, ktorý zakročil s cieľom zachrániť podnik, ktorý zle riadil. Chyby v riadení však nepredstavujú normálne chovanie obozretného súkromného investora v trhovom hospodárstve. Ani mechanizmy záchrany spojené s nápravou týchto chýb preto nepredstavuje normálne správanie.
(302)
Prijatím teórie, ktorú predložili francúzske orgány a SNCM, by sa štátu umožnilo poskytovať podnikom záruky tým, že by sa vedome dopúšťal „chýb v riadení“. To je ťažko prijateľné z hľadiska disciplíny pomoci.
(303)
V tomto prípade by správanie, z ktorého vyplýva zodpovednosť štátu podľa teórie, ktorú predložili SNCM a francúzske orgány, v skutočnosti bolo správaním štátu konajúceho ako verejnoprávny orgán, a nie ako akcionár. So zreteľom na to, že obozretný súkromný investor by neprijal rozhodnutia na základe týchto politických a verejných hľadísk, riziko povinnosti vyrovnať nedostatok aktív vyplývajúci z takýchto rozhodnutí nie je relevantné pre test obozretného súkromného investora v trhovom hospodárstve (152).
(304)
Francúzske orgány poukazujú na to, že Komisia bola vo svojom rozhodnutí vo veci ABX zo 7. decembra 2005 ochotná zobrať do úvahy skutočnosť, že v istých výnimočných prípadoch niektoré národné legislatívy ustanovujú možnosť pre tretie strany obrátiť sa proti akcionárom likvidovanej spoločnosti, najmä ak akcionári môžu byť pokladaní za [vymazané v texte] a/alebo za osoby, ktoré urobili chyby v riadení. (153)
(305)
Komisia však zdôrazňuje, že koncepcia pomoci sa musí posudzovať objektívne, a poznamenáva, že v rozhodnutí o začatí konania v rovnakej veci je stanovené, že dokonca aj v nepravdepodobnom prípade, že všetky tieto podmienky, ktoré sa vyžadujú vo vnútroštátnych právnych predpisoch, aby mohli byť braní na zodpovednosť..., boli splnené, ani tak by sa tým nevylúčila prítomnosť prvkov štátnej pomoci v opatreniach v prospech dcérskej spoločnosti. (154)
(306)
Komisia sa v tomto predmetnom prípade domnieva, že francúzske orgány nezahnali dostatočne jej pochybnosti týkajúce sa skutočnosti, že by akcionár SNCM bol s dostatočnou istotou vystavený riziku, že bude braný na zodpovednosť.
(307)
Komisia za týchto okolností a po odmietnutí brať do úvahy dodatočné náhrady za prepustenie (pozri odôvodnenie 225 a následné odôvodnenia) dospela k záveru, že likvidácia SNCM by štát nestála nič. Komisia sa domnieva, že štát ako akcionár nemôže byť povinný znášať náklady na likvidáciu, pretože vystavenie akcionárov riziku je spojené s ich kapitálovým vkladom do podniku.
6.1.2.2. Záver
(308)
Komisia sa teda domnieva, že súkromný investor by uprednostnil menej nákladné riešenie, t. j. likvidáciu SNCM. Dospela preto k záveru, že záporná cena 158 miliónov EUR predstavuje štátnu pomoc.
6.1.3. Kapitálový vklad CGMF vo výške 8,75 milióna EUR
(309)
Francúzske orgány vo svojich poznámkach predložených po rozhodnutí o začatí konania poznamenávajú, že rekapitalizácia štátu vo výške 8,75 milióna EUR nastala súbežne s kapitálovými injekciami súkromných investorov a že štát zabezpečil menšinový podiel, pričom väčšinu prostriedkov poskytol trh. Navyše sa domnievajú, že miera návratnosti vkladu štátu, t. j. […] (60) % ročne, predstavuje primeranú dlhodobú ziskovosť kapitálu investovaného súkromným investorom. Vo svojej poznámke zo 16. mája 2013 napokon uvádzajú, že riziká spojené s doložkou o zrušení vyvažuje možnosť odkúpenia súkromnými akcionármi.
(310)
Vklad štátu sa teraz musí porovnať s vkladom súkromných investorov, t. j. 26,25 milióna EUR. Vklad štátu dosahuje výšku 158 miliónov EUR (pozri oddiel 6.1.2), k čomu treba pripočítať ďalšieho 38,5 milióna EUR individuálnej pomoci a 15,81 milióna EUR zaplatených na základe plánu z roku 2002 (pozri oddiely 6.1.4 a 6.1.5).
(311)
Všetky opatrenia z roku 2006 sú uvedené v memorande o porozumení, v ktorom všetky strany (CGMF, BCP a VT) súhlasili s kapitálovým vkladom vo výške 158 miliónov EUR, kontokorentným úverom vo výške 38,5 milióna EUR a kapitálovým zvýšením vo výške 8,75 milióna EUR. V tomto prípade tieto tri opatrenia predstavujú jednu operáciu zameranú na privatizáciu SNCM. Ako samotný Všeobecný súd poznamenáva v bode 125 rozsudku z 11. septembra 2012: „Tento kapitálový vklad [vo výške 8,75 milióna EUR] sa totiž uskutočňuje v rámci celkového protokolu o predaji, ktorý je výsledkom výnimočnej dohody, v ktorej sú vklady nadobúdateľov protihodnotou rozsiahlych záväzkoch Francúzskej republiky v rôznych formách.“ Tieto tri opatrenia sa preto považujú globálne za kapitálový vklad štátu do SNCM, ktorý sa na účely posúdenia významu intervencie musí porovnať s vkladom súkromných investorov.
(312)
Komisia so zreteľom na uvedené dospela k záveru, že vklad súkromných akcionárov, t. j. 10,6 % celkovej sumy, nemožno považovať za významný.
(313)
Ako už bolo uvedené v odôvodnení 311, tieto tri opatrenia predstavujú jednu privatizačnú operáciu. Komisia sa preto domnieva, že verejný a súkromný kapitálový vklad preto treba považovať za súbežné.
(314)
Pokiaľ ide o kritérium vkladov vykonaných za porovnateľných podmienok, Komisia poznamenáva po prvé, že zainteresované strany CCF a STIM spochybnili významnú povahu súkromnej intervencie a so zreteľom na doložku o zrušení najmä existenciu porovnateľných podmienok medzi verejnou investíciou a súkromnými investormi.
(315)
Komisia sa domnieva, že už samotné okolnosti tohto zvýšenia kapitálu preukazujú, že riziká, ktoré podstupujú súkromní investori a verejný investor, nie sú rovnaké. Existencia doložky o zrušení a podmienky, ktoré sú s ňou spojené, postačujú na preukázanie, že príslušný výsledok pre súkromných investorov a verejného investora z hľadiska rizika nie je v prípade splnenia podmienok stanovených v doložke rovnaký. Súkromní investori majú podľa memoranda o porozumení možnosť odstúpiť a získať späť svoju investíciu v prípade záporného rozhodnutia Komisie, Všeobecného súdu alebo Súdneho dvora alebo v prípade neobnovenia poverenia službou vo verejnom záujme. Táto druhá časť doložky o zrušení týkajúca sa neobnovenia poverenia znevýhodňuje štát o to viac, že sa týka hlavnej činnosti SNCM. SNCM je etablovaný prevádzkovateľ, ktorý zabezpečuje spojenie Korziky s kontinentálnym Francúzskom. Zhruba možno povedať, že dve tretiny jej činností sa vykonávajú medzi Marseille a Korzikou v rámci poverenia službou vo verejnom záujme. Súkromní investori sú preto vďaka doložke o zrušení chránení voči obchodnému riziku v súvislosti s väčšinou činností SNCM. Toto riziko v skutočnosti znáša len štát.
(316)
Uplatnením uvedenej doložky o zrušení by SNCM vznikla povinnosť uhradiť všetky kapitálové vklady kupujúcich v prospech týchto súkromných investorov. Okrem toho, CGMF by sa tak opäť stala vlastníkom 100 % kapitálu SNCM práve v čase, keď by sa podstatne zvýšilo riziko likvidácie, a teda straty veľkej časti verejnej investície.
(317)
Pokiaľ ide o prísľub kúpy súkromnými akcionármi, CGMF ho nemôže uplatniť v prípade nútenej správy alebo likvidácie SNCM. To potvrdzuje, že v prípade ťažkostí nie je možné využiť túto možnosť a riziko znáša hlavne CGMF, teda štát. Komisia sa preto domnieva, že tento prísľub kúpy nemožno považovať za protihodnotu doložky o zrušení.
(318)
Komisia navyše nemôže prijať argument francúzskych orgánov, podľa ktorých memorandum o porozumení obsahovalo súbor záruk určených na ochranu štátnych investícií. Povinnosti uložené kupujúcim nepredstavujú pre kupujúcich dodatočné riziká alebo obmedzenia, ktoré by ich dostali do situácie porovnateľnej so situáciou CGMF. Ich cieľom je zabezpečiť len to, aby počas obdobia, keď súkromní kupujúci môžu uplatniť doložku o zrušení, súkromní kupujúci právne nezmenili SNCM a vykonávali len činnosti, ktoré sú potrebné na realizáciu obchodného plánu a sociálnej dohody.
(319)
Ako je navyše zdôraznené v rozsudku Všeobecného súdu z 11. septembra 2012, samotná analýza očakávanej návratnosti nemôže so zreteľom na skutočnosť, že verejný akcionár a súkromní akcionári neznášajú riziká spravodlivo, postačovať na vyvodenie záveru, že štát uskutočnil investíciu v trhových podmienkach.
(320)
Aj keď podmienka investícií realizovaných za rovnakých podmienok (pari passu) nie je splnená, opatrenie môže byť aj tak v súlade so zásadou súkromného investora v trhovom hospodárstve. V takýchto prípadoch sa musí preukázať, že štát konal rovnako ako obozretný súkromný investor v podobnej situácii, napríklad vykonaním analýz ex ante ziskovosti investície. Francúzske orgány však nepredložili žiaden dôkaz o takejto analýze ex ante. Vo svojich poznámkach ex post len uviedli, že pevná miera výnosnosti […] (60) % by bola primeraná pre súkromného investora, keďže ju porovnali s mierami návratnosti OAT (Obligation Assimilable du Trésor), ktoré vydal štát a ktorých výnosnosť sa v danom čase pohybovala od 3,72 % do 3,95 %. Nepredložili však žiadne analýzy na preukázanie toho, že miera výnosnosti vo výške 10 % by bola prijateľná pre súkromného investora so zreteľom na riziká znášané štátom, napr. riziká súvisiace s doložkou o ukončení a riziká spojené so situáciou podniku.
(321)
Miera […] (60) % sa predovšetkým uplatňuje len na kapitálový vklad 8,75 milióna EUR, ale v tejto analýze sa mal zohľadniť celkový vklad štátu schválený v memorande. Keďže v súvislosti so zápornou predajnou cenou 158 miliónov EUR alebo s kontokorentným úverom 38,5 milióna EUR nie je spojená žiadna návratnosť, miera návratnosti celej investície štátu do SNCM v čase privatizácie v roku 2006 by bola podstatne nižšia ako miera návratnosti OAT. Súkromný investor v trhovom hospodárstve by so zreteľom na súvisiace riziká neakceptoval túto mieru.
(322)
Komisia sa so zreteľom na uvedené domnieva, že kritériá stanovené v judikatúre na priame vylúčenie povahy pomoci predmetného opatrenia nie sú splnené. Komisia sa preto domnieva, že kapitálový vklad štátu vo výške 8,75 milióna EUR poskytuje SNCM hospodársku výhodu, pretože tento vklad bol realizovaný súbežne s vkladom súkromného kapitálu za podmienok, ktoré v zmysle judikatúry Únie nie sú porovnateľné. Predmetné opatrenie teda predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
6.1.4. Opatrenia pomoci jednotlivcom (38,5 milióna EUR)
(323)
Francúzske orgány sa domnievajú, že toto financovanie predstavuje pomoc jednotlivcom, ktorým sa neznevýhodňuje podnik, a preto nie je štátnou pomocou. Zainteresované strany CCF a STIM namietali voči kategorizácii tohto opatrenia ako pomoc jednotlivcom, pretože sa domnievajú, že opatrenie by mohlo mať nepriame pozitívne účinky pre SNCM.
(324)
Komisia sa domnieva, že skutočnosť, že priamymi príjemcami pomoci jednotlivcom sú zamestnanci, nepostačuje na dokázanie absencie pomoci v prospech ich zamestnávateľa. Všeobecný súd uviedol, že „Skutočnosť, že priamymi príjemcami pomoci osobe sú zamestnanci, tiež nemôže postačovať na preukázanie neexistencie pomoci v prospech ich zamestnávateľa.“ (155)
(325)
Ako ešte uviedol Všeobecný súd v bode 138 rozsudku z 11. septembra 2012: „Na posúdenie, či táto pomoc jednotlivcom predstavuje pomoc v zmysle článku 87 ods. 1 ES, je teda potrebné určiť, či SNCM získava nepriamu hospodársku výhodu, ktorá jej umožňuje, aby nemusela znášať náklady, ktoré by za normálnych okolností museli zaťažiť jej vlastné finančné zdroje, a tak bráni obvyklým dôsledkom pôsobenia trhových síl.“
(326)
Komisia ďalej poznamenáva, že podľa memoranda o porozumení je toto opatrenie záväzkom štátu voči súkromným partnerom na financovanie „časti nákladov na prípadný dobrovoľný odchod alebo zrušenie pracovnej zmluvy (bez ohľadu na ich povahu), ktoré doplnia sumy akéhokoľvek charakteru, ktoré musí zaplatiť zamestnávateľ...“ Ako Všeobecný súd uviedol v bode 145 rozsudku z 11. septembra 2012, začlenenie tejto pomoci jednotlivcom do predajnej dohody naznačuje, že predstavuje výhodu. Strany sa pre ňu rozhodli, lebo z nej mohli mať určitý prospech.
(327)
Táto pomoc preto ekonomicky zvýhodniť SNCM tým, že ju zbavuje povinnosti znášať všetky náklady spojené s možným a budúcim odchodom určitých zamestnancov. Ak štát zbaví podnik týchto nákladov, podnik v skutočnosti získava výhodu. Komisia zdôrazňuje, že tieto dodatočné sociálne opatrenia majú uľahčiť vykonávanie plánov prepúšťania potrebných na dosiahnutie cieľov podniku, nie je to zákonná požiadavka. Frekvencia protestných pracovných opatrení hnutí v SNCM v tomto prípade dokazuje, že vykonávanie sociálneho plánu v podniku má prakticky systematicky za následok prepuknutie štrajkov a ďalších odborových akcií. Nemožno vôbec pochybovať o tom, že tieto dodatočné sociálne opatrenia predstavujú pre SNCM výhodu.
(328)
Komisia sa preto domnieva, že toto opatrenie predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
6.1.5. Zostatok 15,81 milióna EUR vyplatený v rámci pomoci na reštrukturalizáciu v roku 2002
(329)
Opatreniami z roku 2006 sa podstatne zvýšila suma 69,29 milióna EUR pomoci na reštrukturalizáciu, ktorá sa skúmala v rámci plánu z roku 2002, a ktorú treba analyzovať ako zmenu plánu reštrukturalizácie a jeho nákladov. Keď sa plánovala privatizácia, plán reštrukturalizácie ešte prebiehal. SNCM však nedosiahla zamýšľaný cieľ obnoviť životaschopnosť. Všeobecný súd zdôraznil, že „[v] tejto súvislosti je totiž potrebné poukázať na to, že v rozhodnutí z roku 2006 sa výslovne uvádza, že ak by plán z roku 2006 obsahoval prvky pomoci na reštrukturalizáciu, táto pomoc by sa musela analyzovať spolu s pomocou na reštrukturalizáciu podľa plánu z roku 2002...“ (156). Všeobecný súd zdôrazňuje, že táto analýza bola vykonaná „správne“. Suma 69,29 milióna EUR obsahuje 66 miliónov EUR poskytnutých v roku 2002 ako prvá splátka plánu reštrukturalizácie a 3,29 milióna EUR pomoci poskytnutej v roku 2005 ako druhá splátka.
(330)
Z tejto sumy pomoci poskytnutej v rámci plánu reštrukturalizácie z roku 2002 sa 53,4 milióna EUR v skutočnosti týka poverenia službou vo verejnom záujme. Keďže Všeobecný súd v rozsudku z 11. septembra 2012 potvrdil zákonnosť tejto pomoci, Komisia musí so zreteľom na usmernenia z roku 2004 preskúmať zlučiteľnosť pomoci na reštrukturalizáciu ako takej, t. j. 15,81 milióna EUR poskytnutých počas reštrukturalizácie z roku 2002, spoločne so zlučiteľnosťou všetkých opatrení z roku 2006.
6.2. PRESKÚMANIE ZLUČITEĽNOSTI POMOCI NA REŠTRUKTURALIZÁCIU VYPLATENEJ V ROKOCH 2002 A 2006
6.2.1. Usmernenia, ktoré sa majú brať do úvahy
(331)
Komisia poznamenáva, že plán reštrukturalizácie z roku 2002 bol preskúmaný podľa usmernení z roku 1999. Poznamenáva tiež, že nové opatrenia z roku 2006, do ktorých sa začlenil plán z roku 2002, sa prijali po nadobudnutí účinnosti nových usmernení z roku 2004 a boli vykonané predtým, ako ich Komisia schválila.
(332)
Podľa prechodných pravidiel stanovených v usmerneniach z roku 2004 (157) sa tieto usmernenia uplatňujú, ak ide o nezákonnú pomoc, ktorej časť bola poskytnutá po nadobudnutí účinnosti týchto usmernení.
(333)
A teda, keďže opatrenia z roku 2006 predstavujú pomoc, sú súčasťou operácií reštrukturalizácie, ktorá sa začala v roku 2002, a majú sa analyzovať v súvislosti s nimi. Zlučiteľnosť všetkých týchto opatrení pomoci sa preto bude analyzovať podľa usmernení z roku 2004.
6.2.2. Firma v ťažkostiach
(334)
Aby bola firma oprávnená získať pomoc na reštrukturalizáciu, musí sa kvalifikovať ako firma v ťažkostiach v zmysle usmernení.
(335)
Komisia v tomto prípade pripomína, že splnenie tejto podmienky potvrdila v rozhodnutí zo 17. júla 2002 o pomoci na záchranu pre SNCM (158) a v rozhodnutí z 19. augusta 2002 o začatí formálneho vyšetrovacieho konania v súvislosti s plánom rekapitalizácie na základe účtovnej závierky SNCM za rok 2001.
(336)
Komisia na účely tohto rozhodnutia preskúmaním účtovnej závierky spoločnosti za rok 2002 overila, že SNCM splnila uvedenú podmienku. Kapitál spoločnosti (bez predpísaných rezerv) (159) bol stále záporný: -26,5 milióna EUR v roku 2002 v porovnaní s -30,7 milióna EUR v roku 2001. Do tejto sumy sa premietol zánik viac ako polovice základného kapitálu spoločnosti, z toho viac ako štvrtina zanikla v priebehu 12 mesiacov po oznámení, čím bolo overené splnenie podmienky stanovenej v bode 5 písm. a) usmernení.
(337)
Komisia okrem tohto vývoja vlastného kapitálu okrem iného konštatuje, že:
-
od roku 2001 do roku 2002 sa straty pred zdanením zvýšili z -5,1 milióna EUR v roku 2001 na -5,8 milióna EUR v roku 2002, pričom čisté straty v roku 2002 sa zmiernili iba vďaka predaju niektorých plavidiel,
-
schopnosť samofinancovania SNCM klesla z 39,2 milióna EUR na konci roka 2001 na 35,7 milióna EUR na konci roka 2002,
-
čisté finančné dlhy bez leasingového prenájmu sa od roku 2000 do roku 2002 zvýšili zo 135,8 milióna EUR na 144,8 milióna EUR,
-
finančné náklady (úroky a podobné náklady) sa zvýšili zo 7 miliónov EUR v roku 2000 na 9,503 milióna EUR v roku 2002.
(338)
Francúzske orgány okrem toho potvrdili Komisii, že banky už odmietajú spoločnosti požičať peniaze z dôvodu jej zadlženosti napriek tomu, že SNCM navrhla poskytnúť ako záruku svoje posledné plavidlá nezaťažené hypotékami alebo inými záväzkami.
(339)
Zmluvou o poverení službou vo verejnom záujme sa na tejto analýze nič nezmenilo. Hoci zmluva spoločne s úspešným plánom reštrukturalizácie mala SNCM umožniť dosiahnuť kladné prevádzkové výsledky, nič to nemení na skutočnosti, že jej vážny nedostatok vlastného kapitálu, jej zvyšujúca sa zadlženosť a náklady na prevádzkové opatrenia plánu reštrukturalizácie by do určitého času vyústili do platobnej neschopnosti SNCM.
(340)
Keďže obdobie reštrukturalizácie pokrývalo obdobie rokov 2002 - 2006, musí sa overiť, či SNCM spĺňala uvedenú podmienku počas tohto obdobia, a najmä v čase prijatia rozhodnutia o poskytnutí ďalších verejných prostriedkov.
(341)
V rozhodnutí 2003 sa uvádza, že SNCM spĺňala toto kritérium počas účtovných rokov 2001 a 2002 (160).
(342)
Teraz sa musí overiť, či SNCM spĺňala podmienku aj v účtovných rokoch 2003 - 2005, t. j. posledné celé účtovné roky pred vykonaním nových opatrení v roku 2006 v súvislosti s privatizáciou SNCM.
(343)
Ako už je uvedené v odôvodnení 73 a nasledujúcich odôvodneniach, situácia SNCM sa v rokoch 2004 a 2005 výrazne zhoršila. Bežný výsledok spoločnosti bol v roku 2004 vo výške -32,6 milióna EUR a v roku 2005 vo výške -25,8 milióna EUR. Čistý zisk bol v roku 2004 vo výške -29,7 milióna EUR a v roku 2005 vo výške -28,8 milióna EUR. Vlastný kapitál v roku 2005 (-1,7 milióna EUR) klesol o 25,5 milióna EUR v porovnaní s rokom 2004. Tento pokles zodpovedá zániku viac ako polovice sociálneho kapitálu firmy, pričom viac ako štvrtina tohto kapitálu zanikla v priebehu predchádzajúcich 12 mesiacov, čím sú splnené kritériá stanovené v bode 10 písm. a) usmernení z roku 2004.
(344)
Komisia so zreteľom na uvedené usudzuje, že SNCM sa môže považovať za firmu v ťažkostiach v zmysle usmernení z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastný príspevok
(345)
Podľa bodu 43 usmernení: „Rozsah a intenzita pomoci sa musí obmedziť na striktné minimum nevyhnutných nákladov na reštrukturalizáciu, aby sa mohla reštrukturalizácia uskutočniť vzhľadom na existujúce finančné zdroje firmy, jej akcionárov alebo obchodnú skupinu, do ktorej patrí. Takéto posúdenie bude zohľadňovať akúkoľvek vopred poskytnutú pomoc na záchranu. Od príjemcov pomoci sa očakáva, že na plán na reštrukturalizáciu prispejú značnou čiastkou z vlastných finančných zdrojov vrátane predaja aktív, ktoré nie sú pre prežitie firmy podstatné, alebo z externého financovania v rámci trhových podmienok. Takýto príspevok je znakom toho, že trhy veria v uskutočniteľnosť návratu životaschopnosti. Takýto príspevok musí byť reálny, t. j. skutočný, vylučujúci všetky budúce očakávané zisky, ako tok hotovosti, a musí byť čo najvyšší.“
(346)
V bode 44 usmernení je stanovené, že „Komisia bude všeobecne považovať za vhodné nasledujúce príspevky na reštrukturalizáciu: najmenej 25 % v prípade malých podnikov, najmenej 40 % pre stredné podniky a najmenej 50 % pre veľké firmy. Za výnimočných okolností a v prípadoch s osobitnými ťažkosťami, ktoré musí členský štát preukázať, môže Komisia akceptovať nižší príspevok.“
(347)
V bode 7 usmernení je ešte stanovené, že „je vhodné opätovne potvrdiť s dôkladnejším objasnením princíp, že takýto príspevok [od príjemcu pomoci na reštrukturalizáciu] musí byť reálny a nezávislý od pomoci. Príspevok prijímateľa má dvojaký účel. Na jednej strane poukáže na to, že trhy (vlastníci, veritelia) veria v uskutočniteľnosť návratu k životaschopnosti v rámci prijateľnej časovej lehoty; na druhej strane sa tým zabezpečí, že pomoc na reštrukturalizáciu sa obmedzí na minimum potrebné na obnovenie životaschopnosti a zároveň sa obmedzí deformácia hospodárskej súťaže.“
(348)
V judikatúre je ešte zdôraznené, že z vlastného príspevku musí vyplývať, že trhy veria v uskutočniteľnosť návratu k životaschopnosti (161). Komisia zdôrazňuje, že táto požiadavka je osobitne významná v súvislosti so SNCM vzhľadom na jej situáciu od roku 2002. Komisia poukazuje na to, že počiatočné reštrukturalizačné opatrenia z roku 2002 nedosiahli želané výsledky. Niektoré z nich neboli buď dodržané alebo dosiahnuté (pozri odôvodnenie 351). Keďže SNCM nebola schopná od roku 2004 plne vykonávať tieto počiatočné reštrukturalizačné opatrenia, jej hospodárska a finančná situácia sa naďalej zhoršovala (pozri odôvodnenia 73 až 75).
(349)
Náklady na reštrukturalizáciu dosiahli v roku 2002 výšku 46 miliónov EUR. Pokiaľ ide o opatrenia z roku 2006, Komisia sa domnieva, že výška nákladov na reštrukturalizáciu zodpovedala výške pomoci (162), t. j. 202,5 milióna EUR plus kapitálové zvýšenie od súkromných investorov vo výške 26,25 milióna EUR, čo je spolu 274,8 milióna EUR. Vlastný príspevok tvorí 42,385 milióna EUR z predaja čistých aktív a 26,25 milióna EUR ako kapitálové zvýšenie od súkromných partnerov, čo je celkový vlastný príspevok 68,635 milióna EUR. Keď sa teda zoberú do úvahy nové opatrenia z roku 2006, vlastný príspevok dosiahol výšku 25 %, pričom v usmerneniach je stanovené, že musí byť najmenej 50 %. Komisia poznamenáva, že francúzske orgány sa neodvolali na výnimočné okolnosti a osobitne ťažké situácie, keď Komisia môže akceptovať nižší príspevok. Komisia sa v každom prípade domnieva, že v tomto konkrétnom prípade nenastali výnimočné okolnosti, ktoré by oprávňovali zníženie výšky vlastného príspevku požadovaného v usmerneniach z roku 2004.
(350)
Komisia sa preto domnieva, že vlastný príspevok SNCM k reštrukturalizačnému úsiliu je nedostatočný z hľadiska ustanovení usmernení.
6.2.2.2. Návrat k dlhodobej životaschopnosti
(351)
Komisia vo svojom rozhodnutí o začatí konania vyjadrila pochybnosti o návrate k dlhodobej životaschopnosti SNCM, najmä vzhľadom na tieto skutočnosti:
-
SNCM neplánovala ukončiť všetky svoje stratové činnosti,
-
úspech plánu reštrukturalizácie bol úzko spojený s udelením poverenia službou vo verejnom záujme týkajúcou sa zabezpečovania dopravného spojenia medzi Marseille a Korzikou od 1. januára 2007 do 31. decembra 2012,
-
predpokladané zníženie počtu členov posádky stanovené v pláne z roku 2002 nebolo dosiahnuté a nedosiahlo sa ani 10 % zvýšenie produktivity,
-
zrušenie 400 miest v ekvivalente plného pracovného času a opatrenia zamerané na produktivitu stanovené v pláne z roku 2006 boli z dôvodu sklzov plánu z roku 2002 nedostatočné.
(352)
Francúzske orgány odpovedali, že zmena akcionárov a vykonávanie troch opatrení stanovených v pláne privatizácie by SNCM umožnili rozvinúť svoju činnosť na zdravom základe, takže stratová povaha určitých častí jej podniku nebola preto nenapraviteľná.
(353)
Komisia poznamenáva, že opatrenia stanovené v pláne reštrukturalizácie z roku 2002 nemohli byť uskutočnené do konca, čo viedlo k výraznému zhoršeniu výsledkov spoločnosti v rokoch 2004 a 2005. Zvýšenie obratu v roku 2006 o 20 miliónov EUR a zvýšenie náhrad za službu vo verejnom záujme o 9 miliónov EUR nepostačovali na obnovenie prevádzkového zisku, pretože zvýšenie cien palív a prevádzkových nákladov bolo omnoho vyššie, ako sa očakávalo. Odborník Komisie poznamenal, že vykonávaniu obchodného plánu kupujúcich vážne spomalili viaceré udalosti (163), a usúdil, že kumulované straty budú pravdepodobne omnoho väčšie, ako sa pôvodne očakávalo pre rok 2007.
(354)
Komisia sa v dôsledku toho domnieva, že odpovede francúzskych orgánov dostatočne neodstránili všetky jej pochybnosti. Spájanie návratu k životaschopnosti s udelením poverenia službou vo verejnom záujme od roku 2007 do roku 2013 a vykonávanie troch opatrení stanovených v pláne privatizácie, ktorý nebol potvrdený ako zákonný a zlučiteľný s vnútorným trhom, sa zdá byť riskantné. Aby bol dlhodobý plán na obnovenie životaschopnosti podniku vierohodný, musia byť prinajmenšom príslušné predpoklady realistické. V tomto prípade však úspech plánu závisí takmer výlučne od výskytu dvoch hypotetických udalostí, ktoré sú mimo kontroly SNCM. Komisia má navyše vzhľadom na finančnú situáciu SNCM v danom čase pochybnosti týkajúce sa jej schopnosti financovať potrebnú renováciu niektorých jej trajektov. Túto renováciu však francúzske orgány predstavili ako faktor, ktorý im umožní dosiahnuť ich ciele obnovenej životaschopnosti.
(355)
Komisia sa preto domnieva, že podmienka obnovy dlhodobej životaschopnosti, ktorá sa požaduje v usmerneniach, nie je splnená.
6.2.2.3. Zabránenie nenáležitému narušeniu hospodárskej súťaže (kompenzačné opatrenia)
(356)
V zrušenom rozhodnutí z roku 2008 boli uvedené štyri kompenzačné opatrenia:
-
zatvorenie dcérskej spoločnosti Corsica Marittima (82 000 cestujúcich v roku 2000), ktorá zabezpečovala dopravné spojenie medzi Talianskom a Korzikou, a teda stiahnutie skupiny SNCM z trhu pre túto trasu,
-
takmer úplné stiahnutie SNCM z dopravného spojenia medzi Toulonom a Korzikou, čo je trh, ktorý v roku 2002 predstavoval až 460 000 cestujúcich,
-
obmedzenie celkového počtu ponúkaných miest a počtu spiatočných ciest, ktoré SNCM každoročne zabezpečuje od roku 2003, najmä na spojení medzi Nice a Korzikou,
-
predaj štyroch plavidiel.
(357)
Komisia by chcela pripomenúť, že tieto opatrenia navrhli francúzske orgány v súvislosti s pomocou vo výške 15,81 milióna EUR, t. j. pomocou na reštrukturalizáciu poskytnutou v roku 2002.
(358)
Celková pomoc sa teraz na základe zrušenia rozhodnutia z roku 2008 rozsudkom z 11. septembra 2012 rovná sume vyše 210 miliónov EUR. Komisia sa nazdáva, že jej pochybnosti neboli rozptýlené z týchto dôvodov:
(359)
Pokiaľ ide o predaj štyroch plavidiel v rámci reštrukturalizačných opatrení v roku 2002, Komisia poznamenáva, že tento predaj bol čiastočne vykompenzovaný dodaním plavidla Danielle Casanova v júni 2002 a plavidiel na zmiešanú prepravu nákladu a cestujúcich Paglia Orga a Pascal Paoli v roku 2003.
(360)
Pokiaľ ide o zatvorenie dcérskej spoločnosti Corsica Marittima, v odseku 40 usmernení je okrem iného uvedené, že „Odpisy a ukončenie stratových aktivít, ktoré by boli rozhodne nevyhnutné na obnovenie životaschopnosti, sa na účely posúdenia kompenzačných opatrení nebudú považovať za zníženie kapacity alebo obmedzenie prítomnosti na trhu.“ Zatvorenie dcérskej spoločnosti Corsica Marittima, ktorá bola stratová od svojho vzniku v roku 1990, nemožno preto považovať za kompenzačné opatrenie, ale skôr za opatrenie, ktoré má prispieť k obnove dlhodobej životaschopnosti.
(361)
Táto istá logika sa uplatňuje v súvislosti s dopravným spojením medzi Korzikou a Nice. Komisia poznamenáva, že SNCM má menšinový podiel na trhu, 70 % trhový podiel má Corsica Ferries (164). Podľa správy pána Stephensa je vysoký dopyt po dopravnom spojení z Nice, najmä počas letného obdobia. Po tejto službe je dopyt aj mimo letného obdobia. Táto trasa však bola v období rokov 2004 až 2007 z hľadiska bežného výsledku stratová. Toto opatrenie sa preto nemôže považovať za kompenzačné opatrenie, ale skôr za opatrenie, ktoré má prispieť k obnove dlhodobej životaschopnosti.
(362)
Komisia tiež poznamenáva, že osobná doprava medzi Korzikou a prístavom v Toulone sa výrazne zvýšila a vzrástla z menej ako 200 000 cestujúcich ročne v roku 1999 na takmer 1 milión v roku 2007 (165). Takmer úplné stiahnutie SNCM z tejto trasy možno preto považovať za kompenzačné opatrenie. Komisia však poznamenáva, že trasa Toulon - Korzika je pre SNCM z hľadiska počtu cestujúcich najmenej významná.
(363)
Komisia sa však domnieva, že aj keby sa toto opatrenie klasifikovalo ako kompenzačné opatrenie, ani zďaleka by nepostačovalo. V bode 40 usmernení, je uvedené, že „Opatrenia musia proporcionálne zodpovedať deformačným účinkom pomoci…“ Ako už bolo uvedené v odôvodneniach 341 a 341, Komisia konštatuje, že tieto opatrenia navrhli francúzske orgány v súvislosti so sumou 15,81 milióna EUR, ktorá zodpovedá pomoci na reštrukturalizáciu poskytnutú v roku 2002. Keďže celková výška pomoci je teraz približne 218 miliónov EUR, Komisia je toho názoru, že navrhnuté opatrenia sú nedostatočné v porovnaní s narušením hospodárskej súťaže spôsobeným poskytnutím tejto pomoci.
(364)
Komisia preto dospela k záveru, že jej pochybnosti týkajúce sa klasifikácie týchto opatrení, či už ako kompenzačných opatrení, alebo ako opatrení potrebných na obnovenie životaschopnosti, neboli rozptýlené. V každom prípade navrhnuté opatrenia vôbec nepostačujú.
(365)
Francúzske orgány poukázali na riziko monopolného postavenia CFF, ak by SNCM zanikla. Komisia sa domnieva, že francúzske orgány nepreukázali dostatočne existenciu a význam tohto rizika. Doprava osôb a nákladu medzi kontinentálnym Francúzskom a Korzikou je konkurenčný trh otvorený pre všetkých prevádzkovateľov pôsobiacich v Stredozemí. Tento trh sa vyznačuje aj neprítomnosťou prekážok vstupu. Postavenie Corsica Ferries nie je v žiadnom prípade také, aby odôvodňovalo narušenie hospodárskej súťaže spornými opatreniami.
(366)
Komisia vzhľadom na uvedené usúdila, že navrhnuté opatrenia nespĺňajú kritériá stanovené v odsekoch 38 až 42 usmernení.
VII. ZÁVER
7.1. NEZLUČITEĽNOSŤ A VRÁTANIE KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTORÝ FRANCÚZSKE ORGÁNY OZNÁMILI V ROKU 2002, A TROCH NOVÝCH OPATRENÍ, KTORÉ FRANCÚZSKE ORGÁNY VYKONALI V ROKU 2006
(367)
Kapitálový vklad vo výške 15,81 milióna EUR, ktorý francúzske orgány oznámili v roku 2002, a tri nové opatrenia, ktoré francúzske orgány vykonali v roku 2006, t. j. predaj 75 % SNCM za zápornú cenu 158 miliónov EUR, kapitálové zvýšenie vo výške 8,75 milióna EUR upísané CGMF a zálohová platba vo výške 38,5 milióna EUR v prospech zamestnancov SNCM, predstavujú pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Táto pomoc je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
(368)
Komisia poukazuje na to, že podľa článku 14 ods. 1 nariadenia (ES) č. 659/199 musí príjemca vrátiť akúkoľvek protiprávnu pomoc, ktorá je nezlučiteľná s vnútorným trhom.
(369)
Francúzske orgány musia na účely tohto vrátenia v súlade s kapitolou V nariadenia Komisie (ES) č. 794/2004 (166) pripočítať k sume pomoci úroky z vymáhaných prostriedkov za obdobie od dátumu, keď bola dotknutá pomoc poskytnutá spoločnosti, do času, keď bola skutočne vrátená (167).
7.2. NEZLUČITEĽNOSŤ A VRÁTENIE POMOCI NA ZÁCHRANU
(370)
Akonáhle opatrenia oznámené ako pomoc na reštrukturalizáciu nespĺňajú podmienky zlučiteľnosti stanovené v usmerneniach, mali by sa vyvodiť dôsledky tejto nezlučiteľnosti, pokiaľ ide o pomoc na záchranu, ktorú francúzske orgány poskytli SNCM a ktorá je predmetom rozhodnutia Komisie zo 17. júla 2002, a žiadať o jej vrátenie.
(371)
Francúzske orgány 19. novembra 2002 poslali Komisii kópiu dohôd o zálohovej platbe medzi SNCM a CGMF, ako aj dôkazy o vrátení zálohovej platby CGMF spoločnosti SNCM dvoma bankovými prevodmi z 13. mája a 14. júna 2002.
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Kapitálový vklad 15,81 milióna EUR a tri nové opatrenia, ktoré francúzske orgány vykonali v roku 2006, t. j. predaj 75 % SNCM za zápornú cenu 158 miliónov EUR, kapitálové zvýšenie vo výške 8,75 milióna EUR, ktoré upísala CGMF, a zálohová platba vo výške 38,5 milióna EUR v prospech zamestnancov SNCM, ktoré Francúzsko vykonalo v prospech SNCM v rozpore s článkom 108 ods. 3 ZFEÚ, predstavujú štátnu pomoc, ktorá je nezákonná a nezlučiteľná s vnútorným trhom.
Článok 2
1. Francúzsko je povinné vymôcť od príjemcu pomoc uvedenú v článku 1.
2. Vymáhané sumy sa úročia odo dňa, keď ich príjemca dostal k dispozícii, až do ich skutočného vymoženia.
3. Úrok sa vypočíta na zostavenom základe v súlade s kapitolou V nariadenia (ES) č. 794/2004 a s nariadením (ES) č. 271/2008, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie (ES) č. 794/2004 (168).
Článok 3
1. Vymáhanie pomoci uvedenej v článku 1 je okamžité a účinné.
2. Francúzsko zabezpečí vykonanie tohto rozhodnutia do štyroch mesiacov odo dňa jeho oznámenia.
Článok 4
1. Do dvoch mesiacov od oznámenia tohto rozhodnutia Francúzsko predloží Komisii tieto informácie:
a)
celková suma (istina a úroky), ktorá sa má od príjemcu vymôcť;
b)
podrobný opis opatrení, ktoré už boli prijaté alebo sa plánujú prijať, na vykonanie tohto rozhodnutia;
c)
dokumenty dokazujúce, že príjemcovi bolo nariadené vrátenie pomoci.
2. Francúzsko bude pravidelne informovať Komisiu o priebehu vnútroštátnych opatrení prijatých na vykonanie tohto rozhodnutia až do úplného vrátenia pomoci uvedenej v článku 1. Francúzsko na požiadanie Komisie bezodkladne predloží informácie o opatreniach, ktoré sa už prijali alebo ktoré sa plánujú prijať, na vykonanie tohto rozhodnutia. Okrem toho oznámi podrobné informácie o sumách pomoci a úrokoch, ktoré už príjemca vrátil.
Článok 5
Toto rozhodnutie je určené Francúzskej republike
V Bruseli 20. novembra 2013