PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 19. prosince 2012
podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES o odpovídající ochraně osobních údajů na Novém Zélandu
(oznámeno pod číslem C(2012) 9557)
(Text s významem pro EHP)
(2013/65/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (1), a zejména na čl. 25 odst. 6 uvedené směrnice,
po konzultaci s evropským inspektorem ochrany údajů,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V souladu se směrnicí 95/46/ES jsou členské státy povinny zajistit, aby k předávání osobních údajů do třetí země docházelo, pouze pokud dotyčná třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany a pokud budou před předáním údajů dodržovány právní předpisy členských států provádějící ostatní ustanovení směrnice.
(2)
Komise může dospět k závěru, že třetí země zajišťuje odpovídající úroveň ochrany. Takové zemi mohou členské státy předávat osobní údaje, aniž by byly nutné dodatečné záruky.
(3)
V souladu se směrnicí 95/46/ES má být úroveň ochrany údajů hodnocena s ohledem na všechny okolnosti související s předáním nebo předáváním údajů, a to se zvláštním zřetelem na určité zvláštní podmínky týkající se předávání.
(4)
S ohledem na rozdíly v přístupu třetích zemí k ochraně údajů by způsob, jakým je posuzována odpovídající úroveň této ochrany a jakým jsou na základě směrnice 95/46/ES přijímána a prosazována rozhodnutí, neměl být svévolný ani bezdůvodně diskriminační vůči třetím zemím, nebo mezi třetími zeměmi, kde jsou obdobné podmínky, a aby nevytvářel skrytou překážku obchodu s ohledem na stávající mezinárodní závazky Evropské unie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolonie. Postavení nezávislého dominia získal v roce 1907, avšak své formální ústavní svazky s Velkou Británií přetrhl až v roce 1947. Nový Zéland je unitárním státem a nemá psanou ústavu ve smyslu nejvyššího základního zákona státu. Země je konstituční monarchií a parlamentní demokracií westminsterského modelu, kde hlavou státu je královna Nového Zélandu.
(6)
Nový Zéland ctí zásadu suverenity parlamentu. Podle konvence tam však platí řada zákonů, které mají zvláštní ústavní význam a pohlíží se na ně jako na „vyšší zákony“. To znamená, že tvoří součást ústavního pořádku neboli rámce a formují činnost vlády a přijímání dalších zákonů. V případě změny nebo rušení těchto zákonů se kromě toho předpokládá konsenzus napříč politickým spektrem. Některé tyto zákony - „Bill Of Rights Act“ ze dne 28. srpna 1990 (Public Act No 109 z roku 1990), „Human Rights Act“ ze dne 10. srpna 1993 (Public Act No 82 z roku 1993) a „Privacy Act“ ze dne 17. května 1993 (Public Act No 28 z roku 1993) - se vztahují k ochraně údajů. Ústavní význam těchto zákonů se odráží ve všeobecném konsenzu, že musí být zohledněny při tvorbě a předkládání nových zákonů.
(7)
Právní normy pro ochranu osobních údajů na Novém Zélandu jsou primárně stanoveny v zákoně na ochranu soukromí „Privacy Act“ ve znění „Privacy (Cross-border Information) Amendment Act“ ze dne 7. září 2010 (Public Act No 113 z roku 2010). Tento zákon je starší než směrnice 95/46/ES a neomezuje se jen na automaticky zpracovávané údaje či strukturované údaje v evidenčním systému (rejstříku), nýbrž upravuje veškeré osobní informace v libovolné podobě. Vztahuje se na celý veřejný a soukromý sektor až na několik málo zvláštních výjimek ve veřejném zájmu, které lze v demokratické společnosti očekávat.
(8)
Otázkami soukromí se na Novém Zélandu zabývá mnoho regulačních rámců z hlediska politiky, pravidel, nebo příslušnosti soudů k řešení stížností. Některé mají formu zákonů, ale jiné jsou samoregulační odvětvové normy, včetně regulace sdělovacích prostředků, přímého marketingu, nevyžádaných elektronických zpráv, průzkumu trhu, oblasti zdraví a invalidity, bankovnictví, pojištění a spoření.
(9)
Kromě právních předpisů přijatých novozélandským parlamentem platí v zemi rozsáhlý soubor zvykového práva, jehož kořeny pocházejí z anglického zvykového práva, kde jsou zakotveny zásady a pravidla zvykového práva týkající se ochrany údajů. K základním zásadám zvykového práva patří zásada, že nejvyšším zájmem práva je důstojnost člověka. Tato zásada zvykového práva představuje klíčový prvek východisek a souvislostí, z nichž soudy na Novém Zélandu obecně čerpají důvody pro svá rozhodnutí. Novozélandská judikatura vycházející ze zvykového práva zná též řadu dalších stránek ochrany soukromí, včetně zasahování do soukromí, porušení důvěry a doplňkové ochrany v souvislosti s pomluvou, obtěžováním, nactiutrhační lží, nedbalostí a jinými delikty.
(10)
Právní normy o ochraně údajů uplatňované na Novém Zélandu obsahují všechny základní zásady nezbytné pro zajištění odpovídající úrovně ochrany fyzických osob a současně stanoví výjimky a omezení pro ochranu důležitých veřejných zájmů. Do těchto právních norem o ochraně údajů a do výjimek z nich se promítají zásady stanovené ve směrnici 95/46/ES.
(11)
Uplatňování právních norem o ochraně osobních údajů zaručují správní a soudní prostředky nápravy a nezávislý dozor prováděný dozorčím orgánem, komisařem pro ochranu soukromí, který je nadán pravomocemi uvedenými v článku 28 směrnice 95/46/ES a je nezávislý. Kterákoli zainteresovaná strana má navíc právo domáhat se soudní cestou náhrady škody, kterou utrpěla v důsledku protiprávního zpracování jejích osobních údajů.
(12)
Nový Zéland je tudíž třeba považovat za zemi, která zajišťuje odpovídající úroveň ochrany osobních údajů podle směrnice 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutí by se mělo týkat odpovídající úrovně ochrany osobních údajů zajištěné na Novém Zélandu s cílem splnit požadavky čl. 25 odst. 1 směrnice 95/46/ES. Nemělo by se týkat jiných podmínek či omezení, které provádějí jiná ustanovení zmíněné směrnice a které se týkají zpracování osobních údajů v členských státech.
(14)
V zájmu transparentnosti a k dosažení toho, aby příslušné orgány v členských státech zajistily ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů, je nezbytné uvést výjimečné okolnosti, za nichž může být odůvodněno pozastavení určitých toků údajů, bez ohledu na zjištění odpovídající úrovně ochrany.
(15)
Pracovní skupina pro ochranu fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů, zřízená podle článku 29 směrnice 95/46/ES, předložila kladné stanovisko k úrovni ochrany osobních údajů na Novém Zélandu, k němuž bylo přihlédnuto při přípravě tohoto prováděcího rozhodnutí (2).
(16)
Opatření tohoto rozhodnutí jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 31 odst. 1 směrnice 95/46/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Pro účely čl. 25 odst. 2 směrnice 95/46/ES se Nový Zéland považuje za zemi poskytující odpovídající úroveň ochrany osobních údajů předávaných z Evropské unie.
2. Dozorčí orgán příslušný k uplatňování právních norem ochrany osobních údajů na Novém Zélandu je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Aniž jsou dotčeny pravomoci příslušných orgánů členských států přijímat opatření k zajištění dodržování vnitrostátních předpisů přijatých na základě jiných ustanovení než článku 25 směrnice 95/46/ES, mohou tyto orgány vykonávat své stávající pravomoci za účelem pozastavení předávání údajů příjemci na Novém Zélandu s cílem chránit fyzické osoby v souvislosti se zpracováním jejich osobních údajů v těchto případech:
a)
pokud příslušný orgán na Novém Zélandu zjistí, že příjemce nedodržuje použitelné normy ochrany osobních údajů, nebo
b)
pokud je velmi pravděpodobné, že nejsou dodržovány normy týkající se ochrany osobních údajů a pokud se lze důvodně domnívat, že příslušný novozélandský orgán včas nepřijímá nebo nepřijme odpovídající opatření nezbytná pro vyřešení dané věci, pokud by pokračování v předávání údajů vyvolalo bezprostřední riziko vzniku vážné újmy subjektům údajů a pokud příslušné orgány členského státu za daných okolností přiměřeně usilují o informování strany odpovědné za zpracování údajů usazené na Novém Zélandu a poskytly jí příležitost zaujmout stanovisko.
2. Pozastavení předávání údajů skončí, jakmile je zajištěno dodržování norem ochrany a jakmile je o této skutečnosti informován příslušný orgán členského státu.
Článek 3
1. Členské státy neprodleně uvědomí Komisi o přijetí opatření podle článku 2.
2. Členské státy a Komise se rovněž vzájemně informují o případech, kdy opatření přijatá subjekty pověřenými zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu nejsou dostatečná.
3. Pokud informace shromážděné podle čl. 2 odst. 1 a podle odstavců 1 a 2 tohoto článku prokáží, že některý subjekt pověřený zajišťováním souladu s normami ochrany na Novém Zélandu neplní účinně svou úlohu, uvědomí o tom Komise příslušný orgán Nového Zélandu a, bude-li třeba, předloží návrh opatření postupem podle čl. 31 odst. 2 směrnice 95/46/ES s cílem zrušit toto rozhodnutí, pozastavit jeho účinnost nebo omezit jeho působnost.
Článek 4
Komise sleduje provádění tohoto rozhodnutí a relevantní poznatky sdělí výboru zřízenému podle článku 31 směrnice 95/46/ES, včetně důkazů, které by mohly mít vliv na hodnocení podle článku 1 tohoto rozhodnutí, tj. že ochrana na Novém Zélandu je odpovídající ve smyslu článku 25 směrnice 95/46/ES, a včetně důkazů, že se toto rozhodnutí provádí diskriminačním způsobem.
Článek 5
Členské státy přijmou veškerá opatření, která jsou nezbytná pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím, do 20. března 2013.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 19. prosince 2012.
VYKONÁVACIE ROZHODNUTIE KOMISIE
z 19. decembra 2012
podľa smernice Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES o primeranej ochrane osobných údajov Novým Zélandom
[oznámené pod číslom C(2012) 9557]
(Text s významom pre EHP)
(2013/65/EÚ)
EURÓPSKA KOMISIA,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie,
so zreteľom na smernicu Európskeho parlamentu a Rady 95/46/ES z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (1), a najmä na jej článok 25 ods. 6,
po konzultácii s európskym dozorným úradníkom pre ochranu údajov,
keďže:
(1)
Podľa smernice 95/46/ES sú členské štáty povinné zabezpečiť, aby sa osobné údaje mohli poskytnúť tretej krajine len vtedy, ak príslušná tretia krajina zabezpečí primeranú úroveň ochrany a ak sú pred poskytnutím údajov dodržané právne predpisy členských štátov, ktorými sa vykonávajú iné ustanovenia uvedenej smernice.
(2)
Komisia môže konštatovať, že tretia krajina zabezpečuje primeranú úroveň ochrany. V takom prípade môžu členské štáty prenášať osobné údaje bez potreby dodatočných záruk.
(3)
Podľa smernice 95/46/ES by sa úroveň ochrany údajov mala hodnotiť na základe všetkých okolností, ktoré sprevádzajú operáciu prenosu údajov alebo súbor operácií prenosu údajov, a osobitná pozornosť by sa mala venovať niektorým uvedeným prvkom relevantným pre prenos.
(4)
Vzhľadom na rozdielny prístup k ochrane údajov v tretích krajinách by sa hodnotenie primeranosti a prijatie a presadzovanie akéhokoľvek rozhodnutia na základe smernice 95/46/ES mali vykonať tak, aby nedochádzalo k svojvoľnej alebo neodôvodnenej diskriminácii tretích krajín alebo medzi tretími krajinami, v ktorých existujú podobné podmienky, ani k vytváraniu skrytej prekážky obchodu vzhľadom na súčasné medzinárodné záväzky Európskej únie.
(5)
Nový Zéland je bývalá britská kolónia. Stal sa nezávislým územím v roku 1907, ale formálne svoje ústavné prepojenie s Veľkou Britániou zrušil až v roku 1947. Nový Zéland je unitárny štát, ktorý nemá písanú ústavu v konvenčnom zmysle zavedeného ústavného dokumentu. Štátnym zriadením je konštitučná monarchia a parlamentná demokracia na základe westminsterského modelu, pričom hlavou štátu je kráľovná Nového Zélandu.
(6)
Krajina funguje na princípe parlamentnej zvrchovanosti. Napriek tomu na základe konvencie existuje viacero zákonov, ktoré sú mimoriadne dôležité a sú považované za „vyššie právo”. To znamená, že predstavujú časť ústavného poriadku alebo usporiadania a ovplyvňujú činnosť vlády a prijímanie ďalších zákonov V prípade zmeny a doplnenia alebo zrušenia týchto zákonov sa očakáva konsenzus naprieč celým politickým spektrom. Viacero týchto zákonov - Listina práv z 28. augusta 1990 (Zákon č. 109 z roku 1990, Zákon o ľudských právach z 10. augusta1993 (Zákon č. 82 z roku 1993) a Zákon o ochrane súkromia zo 17. mája 1993 (Zákon č. 28 z roku 1993) - súvisí s ochranou údajov. Ústavný význam týchto zákonov sa prejavuje v konvencii, že musia byť zohľadnené pri tvorbe alebo navrhovaní nových zákonov.
(7)
Právne zásady pre ochranu osobných údajov na Novom Zélande sú primárne ustanovené v Zákone o ochrane súkromia, ktorý bol zmenený a doplnený pozmeňujúcim Zákonom o cezhraničných informáciách zo 7. septembra 2010 (Zákon č. 113 z roku 2010). Vznikol skôr ako smernica 95/46/ES a neobmedzuje sa na automaticky spracované údaje alebo štruktúrované údaje v evidenčnom systéme, ale vzťahuje sa na všetky osobné údaje v akejkoľvek podobe alebo forme. Vzťahuje sa na celý verejný a súkromný sektor s niekoľkými osobitnými výnimkami vo verejnom záujme, ktoré je v demokratickej spoločnosti možné očakávať.
(8)
Otázky súkromia v súvislosti s politikou, pravidlami alebo jurisdikciou na Novom Zélande upravuje viacero regulačných rámcov. Niektoré sú upravené zákonmi, kým iné sú samoregulačnými subjektmi v rámci priemyselných odvetví vrátane regulácie médií, priameho marketingu, nevyžiadaných elektronických správ, prieskumu trhu, zdravia a postihnutí, bankovníctva, poisťovníctva a sporenia.
(9)
Okrem právnych predpisov schválených novozélandským parlamentom existuje v krajine rozsiahle zvykové právo, ktoré má pôvod v anglickom zvykovom práve, v ktorom sú zakotvené zásady zvykového práva a pravidlá súvisiace s ochranou údajov. Medzi základné zásady zvykového práva patrí, že dôstojnosť človeka je najvyšším záujmom práva. Táto zásada zvykového práva je kľúčovým prvkom východísk, z ktorých súdy na Novom Zélande všeobecne čerpajú dôvody pre svoje rozhodnutia. Judikatúra na Novom Zélande, ktorá vychádza zo zvykového práva okrem toho obsahuje mnoho iných aspektov súkromia vrátane narušenia súkromia, porušenia dôvery a doplnkovej ochrany v súvislosti s ohováraním, urážkou na cti, obťažovaním, urážlivým klamstvom, nedbalosťou a inými.
(10)
Právne normy na ochranu údajov uplatňované na Novom Zélande zahŕňajú všetky základné zásady potrebné na dosiahnutie primeranej úrovne ochrany fyzických osôb a stanovujú aj výnimky a obmedzenia na zabezpečenie významných verejných záujmov. V týchto právnych normách na ochranu údajov a výnimkách sa zohľadňujú zásady stanovené v smernici 95/46/ES.
(11)
Uplatňovanie týchto právnych noriem ochrany údajov je zaručené správnymi a súdnymi opravnými prostriedkami a nezávislým dohľadom vykonávaným dozorným orgánom, komisárom pre súkromie, ktorý má právomoci rovnakého druhu ako sú ustanovené v článku 28 smernice 95/46/ES, a ktorý koná úplne nezávisle. Akákoľvek zainteresovaná strana má okrem toho právo vymáhať súdnou cestou náhradu škody, ktorú utrpela v dôsledku protiprávneho spracovania jej osobných údajov.
(12)
Nový Zéland by sa preto mal považovať za krajinu, ktorá poskytuje primeranú úroveň ochrany osobných údajov, ako je uvedené v smernici 95/46/ES.
(13)
Toto rozhodnutie sa týka primeranosti ochrany poskytovanej na Novom Zélande so zreteľom na splnenie požiadaviek článku 25 ods. 1 smernice 95/46/ES. Nemalo by mať vplyv na podmienky alebo obmedzenia, ktorými sa vykonávajú iné ustanovenia uvedenej smernice, ktoré sa vzťahujú na spracovanie osobných údajov v členských štátoch.
(14)
V záujme transparentnosti a s cieľom zaručiť schopnosť príslušných orgánov v členských štátoch zabezpečiť ochranu jednotlivcov v súvislosti so spracovaním ich osobných údajov je nevyhnutné vymedziť výnimočné okolnosti, za ktorých môže byť pozastavenie toku určitých údajov opodstatnené, a to bez ohľadu na existenciu primeranej ochrany.
(15)
Pracovná skupina pre ochranu jednotlivcov so zreteľom na spracovanie osobných údajov zriadená podľa článku 29 smernice 95/46/ES vydala kladné stanovisko k úrovni primeranosti ochrany osobných údajov na Novom Zélande (2), ktoré bolo zohľadnené pri príprave tohto vykonávacieho rozhodnutia.
(16)
Opatrenia stanovené v tomto rozhodnutí sú v súlade so stanoviskom výboru zriadeného podľa článku 31 ods. 1 smernice 95/46/ES,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
1. Na účely článku 25 ods. 2 smernice 95/46/ES sa Nový Zéland považuje za krajinu, ktorá poskytuje primeranú úroveň ochrany osobných údajov prenášaných z Európskej únie.
2. Príslušný dozorný orgán pre uplatňovanie zásad ochrany právnych údajov na Novom Zélande je uvedený v prílohe k tomuto rozhodnutiu.
Článok 2
1. Bez toho, aby boli dotknuté právomoci prijímať opatrenia na zabezpečenie dodržiavania vnútroštátnych predpisov prijatých podľa iných ustanovení, ako sú ustanovenia článku 25 smernice 95/46/ES, príslušné orgány členských štátov môžu vykonávať svoje súčasné právomoci pozastaviť tok údajov smerom k príjemcovi na Novom Zélande s cieľom chrániť fyzické osoby v súvislosti so spracovaním ich osobných údajov v týchto prípadoch:
a)
ak príslušný orgán na Novom Zélande zistil, že príjemca nedodržiava uplatniteľné normy ochrany, alebo
b)
ak je pravdepodobné, že normy ochrany sa porušujú, ak existujú dostatočné dôvody na podozrenie, že príslušný orgán na Novom Zélande nevykonáva alebo nevykoná príslušné včasné kroky na vyriešenie tohto prípadu, ak by pokračovanie v prenose vytvorilo bezprostredné riziko spôsobenia vážnej ujmy dotknutým osobám a príslušné orgány v členských štátoch vyvinuli za daných okolností primerané úsilie, aby o tom upovedomili stranu zodpovednú za spracovanie na Novom Zélande a poskytli jej možnosť reagovať.
2. Pozastavenie sa ukončí hneď, ako sa zabezpečí dodržiavanie noriem ochrany a je o tom upovedomený príslušný orgán dotknutého členského štátu.
Článok 3
1. Ak členské štáty prijmú opatrenia podľa článku 2, bezodkladne o tom informujú Komisiu.
2. Členské štáty a Komisia sa navzájom informujú o prípadoch, v ktorých opatrenia prijaté orgánmi zodpovednými za zabezpečenie dodržiavania noriem ochrany na Novom Zélande nedokáže zaručiť takýto súlad.
3. Ak informácie zhromaždené podľa článku 2 ods. 1 a podľa odsekov 1 a 2 tohto článku poskytujú dôkaz o tom, že niektorý orgán zodpovedný za zabezpečenie dodržiavania noriem ochrany na Novom Zélande neplní účinne svoju úlohu, Komisia informuje príslušný orgán na Novom Zélande a ak je to potrebné, predloží návrh opatrení v súlade s postupom uvedeným v článku 31 ods. 2 smernice 95/46/ES s cieľom zrušiť, pozastaviť alebo obmedziť rozsah pôsobnosti tohto rozhodnutia.
Článok 4
Komisia monitoruje fungovanie tohto rozhodnutia a oznamuje všetky relevantné zistenia výboru zriadenému podľa článku 31 smernice 95/46/ES vrátane akéhokoľvek dôkazu, ktorý by mohol ovplyvniť zistenie uvedené v článku 1 tohto rozhodnutia, že ochrana na Novom Zélande je primeraná v zmysle článku 25 smernice 95/46/ES, a akéhokoľvek dôkazu o tom, že toto rozhodnutie sa vykonáva diskriminačným spôsobom.
Článok 5
Členské štáty prijmú všetky potrebné opatrenia na dosiahnutie súladu s týmto rozhodnutím do 20. marca 2013.
Článok 6
Toto rozhodnutie je určené členským štátom.
V Bruseli 19. decembra 2012