ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 15. července 2013,
kterým se některé členské státy opravňují, aby v zájmu Evropské unie ratifikovaly protokol, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily, jakož i učinily prohlášení ohledně uplatňování příslušných vnitřních pravidel práva Unie
(2013/434/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 81 odst. 2 ve spojení s čl. 218 odst. 6 písm. a) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na souhlas Evropského parlamentu,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie usiluje o vytvoření společného soudního prostoru založeného na zásadě vzájemného uznávání soudních rozhodnutí.
(2)
Protokol ze dne 12. září 1997 (dále jen „protokol z roku 1997“), kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963 (dále jen „Vídeňská úmluva“), byl vyjednán s cílem zlepšit odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Je tudíž žádoucí, aby se v členských státech, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, uplatňovala ustanovení protokolu z roku 1997.
(3)
Unie má výlučnou pravomoc, pokud jde o články XI a XII Vídeňské úmluvy v znění protokolu z roku 1997, pokud se jejich ustanovení týkají pravidel stanovených nařízením Rady (ES) č. 44/2001 ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (1). Nařízení Rady (ES) č. 44/2001 bude ke dni 10. ledna 2015 nahrazeno nařízením Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1215/2012 ze dne 12. prosince 2012 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (2). Členské státy si ponechávají pravomoc v záležitostech, na něž se vztahuje protokol z roku 1997 a jež se netýkají práva Unie. Vzhledem k obsahu a záměru protokolu z roku 1997 nelze přijetí ustanovení protokolu spadajících do pravomoci Unie oddělit od ustanovení, která spadají do pravomoci členských států.
(4)
Vídeňská úmluva ani protokol z roku 1997 neumožňují účast regionálním organizacím pro hospodářskou integraci. Unie se proto nemůže stát smluvní stranou protokolu z roku 1997.
(5)
Členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy, a před přistoupením k Evropské unii protokol z roku 1997 neratifikovaly, by proto měly být oprávněny protokol z roku 1997 v zájmu Unie ratifikovat nebo k němu přistoupit.
(6)
Dvanáct členských států Unie, konkrétně Belgie, Německo, Řecko, Španělsko, Francie, Itálie, Nizozemsko, Portugalsko, Slovinsko, Finsko, Švédsko a Spojené království jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy o odpovědnosti vůči třetím stranám v oblasti jaderné energie ze dne 29. července 1960, pozměněné dodatkovým protokolem ze dne 28. ledna 1964 a protokolem ze dne 16. listopadu 1982 (dále jen „Pařížská úmluva“). Pařížská úmluva stanoví režim pro odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi, který vychází z podobných zásad jako Vídeňská úmluva. Protokol ze dne 12. února 2004 (dále jen „protokol z roku 2004“), kterým se mění Pařížská úmluva, zlepšuje odškodnění obětí škod způsobených jadernými událostmi. Členské státy, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy, byly oprávněny rozhodnutími Rady 2004/294/ES (3) a 2007/727/ES (4), aby protokol z roku 2004 v zájmu tehdejšího Společenství ratifikovaly nebo k němu přistoupily. Je proto objektivně opodstatněné, aby toto rozhodnutí nebylo určeno těm členským státům, které jsou smluvními stranami Pařížské úmluvy a nikoli Vídeňské úmluvy.
(7)
Pět členských států Unie, konkrétně Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko, kromě toho není smluvními stranami ani Vídeňské úmluvy, ani Pařížské úmluvy. Vzhledem k tomu, že protokol z roku 1997 mění Vídeňskou úmluvu a že nařízení (ES) č. 44/2001 opravňuje členské státy vázané uvedenou úmluvou, aby pokračovaly v uplatňování pravidel stanovených v úmluvě, která se týkají příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, je objektivně opodstatněné, aby bylo toto rozhodnutí určeno pouze těm členským státům, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy. Irsko, Kypr, Lucembursko, Malta a Rakousko by se tedy měly i nadále řídit pravidly obsaženými v nařízení (ES) č. 44/2001 a používat je pro oblast upravenou Vídeňskou úmluvou a protokolem z roku 1997, kterým se uvedená úmluva mění.
(8)
V důsledku toho se použití ustanovení protokolu z roku 1997, pokud jde o Unii, omezí pouze na ty členské státy, které jsou smluvními stranami Vídeňské úmluvy v okamžiku přijetí tohoto rozhodnutí.
(9)
Pravidla týkající se uznávání a výkonu soudních rozhodnutí, která jsou stanovena v článku XII Vídeňské úmluvy ve znění článku 14 protokolu z roku 1997, by neměla mít přednost před pravidly upravujícími řízení o uznávání a výkonu soudních rozhodnutí stanovenými v nařízení (ES) č. 44/2001. Členské státy, jež jsou tímto rozhodnutím oprávněny ratifikovat protokol z roku 1997 nebo k němu přistoupit, by tudíž měly učinit prohlášení stanovené v tomto rozhodnutí, aby bylo zajištěno uplatňování příslušných pravidel Unie.
(10)
Spojené království a Irsko, na něž se vztahuje Protokol č. 21 o postavení Spojeného království a Irska s ohledem na prostor svobody, bezpečnosti a práva připojený ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se účastní přijímání a používání tohoto rozhodnutí.
(11)
V souladu s články 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, připojeného ke Smlouvě o Evropské unii a ke Smlouvě o fungování Evropské unie, se Dánsko neúčastní přijímání tohoto rozhodnutí, a toto rozhodnutí pro ně není závazné ani použitelné,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby v zájmu Unie ratifikovaly protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, nebo k němu přistoupily.
Znění protokolu z roku 1997 se připojuje k tomuto rozhodnutí.
Článek 2
Rada opravňuje Bulharsko, Českou republiku, Estonsko, Litvu, Maďarsko, Polsko a Slovensko, aby učinily následující prohlášení:
„Soudní rozhodnutí v záležitostech, na něž se vztahuje Protokol ze dne 12. září 1997, kterým se mění Vídeňská úmluva o občanskoprávní odpovědnosti za jaderné škody ze dne 21. května 1963, vydaná soudem některého členského státu Evropské unie, jenž je smluvní stranou tohoto protokolu, jsou uznávána a vykonatelná v [název členského státu činícího prohlášení] v souladu s příslušnými pravidly Evropské unie v této oblasti.“
Článek 3
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Bulharské republice, České republice, Estonské republice, Litevské republice, Maďarsku, Polské republice a Slovenské republice v souladu se Smlouvami.
V Bruselu dne 15. července 2013.
ROZHODNUTIE RADY
z 15. júla 2013,
ktorým sa určité členské štáty oprávňujú v záujme Európskej únie ratifikovať protokol, ktorým sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou z 21. mája 1963, alebo k nemu pristúpiť a urobiť vyhlásenie o uplatňovaní príslušných vnútorných pravidiel práva Únie
(2013/434/EÚ)
RADA EURÓPSKEJ ÚNIE,
so zreteľom na Zmluvu o fungovaní Európskej únie, a najmä na jej článok 81 ods. 2 v spojení s článkom 218 ods. 6 písm. a),
so zreteľom na návrh Európskej komisie,
so zreteľom na súhlas Európskeho parlamentu,
keďže:
(1)
Únia pracuje na vytvorení spoločného justičného priestoru založeného na zásade vzájomného uznávania súdnych rozhodnutí.
(2)
Protokol z 12. septembra 1997 (ďalej len „protokol z roku 1997“), ktorým sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou z 21. mája 1963 (ďalej len „Viedenský dohovor“), bol predmetom rokovaní s cieľom zlepšiť náhradu škody obetiam, ktorým vznikla škoda v dôsledku jadrových udalostí. Je preto žiadúce, aby sa ustanovenia protokolu z roku 1997 uplatňovali v členských štátoch, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru.
(3)
Únia má výlučnú právomoc so zreteľom na články XI a XII Viedenského dohovoru, zmeneného a doplneného protokolom z roku 1997, pokiaľ tieto ustanovenia majú vplyv na pravidlá stanovené v nariadení Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (1). Nariadenie (ES) č. 44/2001 bude od 10. januára 2015 nahradené nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (2). Členské štáty si ponechávajú právomoc v oblastiach upravených v protokole z roku 1997, ktoré nemajú vplyv na právo Únie. Vzhľadom na predmet a cieľ protokolu z roku 1997 nemožno oddeliť prijatie ustanovení protokolu, ktoré patria do právomoci Únie, od ustanovení, ktoré patria do právomoci členských štátov.
(4)
K Viedenskému dohovoru a protokolu z roku 1997 sa nemôžu pripojiť regionálne organizácie hospodárskej integrácie. Z tohto dôvodu sa Únia nemôže stať zmluvnou stranou protokolu z roku 1997.
(5)
Členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru a ktoré pred svojím pristúpením k Únii neratifikovali protokol z roku 1997, by preto mali byť oprávnené protokol z roku 1997 v záujme Únie ratifikovať alebo k nemu pristúpiť.
(6)
Dvanásť členských štátov Únie, konkrétne Belgicko, Nemecko, Grécko, Španielsko, Francúzsko, Taliansko, Holandsko, Portugalsko, Slovinsko, Fínsko, Švédsko a Spojené kráľovstvo, sú zmluvnými stranami Parížskeho dohovoru o zodpovednosti tretích strán v oblasti jadrovej energie z 29. júla 1960, zmeneného a doplneného dodatočným protokolom z 28. januára 1964 a protokolom zo 16. novembra 1982 (ďalej len „Parížsky dohovor“). Parížskym dohovorom sa na základe podobných zásad, ako sú zásady Viedenského dohovoru, stanovuje režim náhrad pre obete, ktorým vznikla škoda v dôsledku jadrovej udalosti. Protokolom z 12. februára 2004 (ďalej len „protokol z roku 2004“), ktorým sa mení a dopĺňa Parížsky dohovor, sa zlepšuje náhrada škôd spôsobených jadrovou udalosťou. Rozhodnutiami Rady 2004/294/ES (3) a 2007/727/ES (4) sa členské štáty, ktoré sú zmluvnými stranami Parížskeho dohovoru, oprávnili ratifikovať v záujme vtedajšieho Spoločenstva protokol z roku 2004 alebo k nemu pristúpiť. Je preto objektívne opodstatnené, aby toto rozhodnutie nebolo určené tým členským štátom, ktoré nie sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru, ale sú zmluvnými stranami Parížskeho dohovoru.
(7)
Okrem toho päť členských štátov Únie, t. j. Írsko, Cyprus, Luxembursko, Malta a Rakúsko, nie je ani zmluvnou stranou Viedenského dohovoru, ani Parížskeho dohovoru. Vzhľadom na to, že protokolom z roku 1997 sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor a že nariadenie (ES) č. 44/2001 oprávňuje členské štáty viazané týmto dohovorom, aby pokračovali v uplatňovaní pravidiel týkajúcich sa právomoci, uznávania a výkonu, ktoré sú v ňom stanovené, je objektívne opodstatnené, aby toto rozhodnutie bolo určené len tým členským štátom, ktoré sú zmluvnými stranami Viedenského dohovoru. V dôsledku toho by Írsko, Cyprus, Luxembursko, Malta a Rakúsko mali naďalej vychádzať z pravidiel stanovených v nariadení (ES) č. 44/2001 a uplatňovať ich v oblasti, na ktorú sa vzťahuje Viedenský dohovor a protokol z roku 1997, ktorým sa tento dohovor mení a dopĺňa.
(8)
V dôsledku toho sa uplatňovanie ustanovení protokolu z roku 1997, pokiaľ ide o Úniu, obmedzí len na tie členské štáty, ktoré sú v čase prijatia tohto rozhodnutia zmluvnými stranami Viedenského dohovoru.
(9)
Pravidlá uznávania a výkonu rozsudkov stanovené v článku XII Viedenského dohovoru, zmenené a doplnené článkom 14 protokolu z roku 1997, by nemali mať prednosť pred pravidlami, ktorými sa riadia postupy na uznávanie a výkon rozsudkov, stanovenými v nariadení (ES) č. 44/2001. Z toho dôvodu by členské štáty, ktoré sa týmto rozhodnutím oprávňujú ratifikovať protokol z roku 1997 alebo k nemu pristúpiť, mali urobiť vyhlásenie stanovené v tomto rozhodnutí, ktorého cieľom je zabezpečiť uplatňovanie príslušných pravidiel Únie.
(10)
Spojené kráľovstvo a Írsko, na ktoré sa vzťahuje Protokol č. 21 o postavení Spojeného kráľovstva a Írska s ohľadom na priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa zúčastňujú na prijatí a uplatňovaní tohto rozhodnutia.
(11)
V súlade s článkami 1 a 2 Protokolu č. 22 o postavení Dánska, ktorý je pripojený k Zmluve o Európskej únii a k Zmluve o fungovaní Európskej únie, sa Dánsko nezúčastňuje na prijímaní tohto rozhodnutia a nie je ním viazané, ani nepodlieha jeho uplatňovaniu,
PRIJALA TOTO ROZHODNUTIE:
Článok 1
Rada týmto oprávňuje Bulharsko, Českú republiku, Estónsko, Litvu, Maďarsko, Poľsko a Slovensko ratifikovať v záujme Únie protokol z 12. septembra 1997, ktorým sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou z 21. mája 1963, alebo k nemu pristúpiť.
Text protokolu z roku 1997 je pripojený k tomuto rozhodnutiu.
Článok 2
Rada týmto oprávňuje Bulharsko, Českú republiku, Estónsko, Litvu, Maďarsko, Poľsko a Slovensko urobiť toto vyhlásenie:
„Rozsudky v záležitostiach upravených protokolom z 12. septembra 1997, ktorým sa mení a dopĺňa Viedenský dohovor o občianskoprávnej zodpovednosti za škody spôsobené jadrovou udalosťou z 21. mája 1963, vydané súdom členského štátu Európskej únie, ktorý je zmluvnou stranou tohto protokolu, sa uznávajú a vykonávajú v [názov členského štátu, ktorý robí toto vyhlásenie], a to v súlade s príslušnými pravidlami Európskej únie v danej oblasti.“
Článok 3
Toto rozhodnutie nadobúda účinnosť dňom nasledujúcim po jeho uverejnení v Úradnom vestníku Európskej únie.
Článok 4
Toto rozhodnutie je určené Bulharskej republike, Českej republike, Estónskej republike, Litovskej republike, Maďarsku, Poľskej republike a Slovenskej republike v súlade so zmluvami.
V Bruseli 15. júla 2013