ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/508
ze dne 1. října 2014
o údajné infrastrukturální podpoře ve prospěch podniku Propapier PM2 GmbH poskytnuté Německem - Státní podpora - SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
(oznámeno pod číslem C(2014) 6847)
(Pouze německé znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 108 smlouvy o fungování Evropské unie (1),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s uvedenými články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dopisem ze dne 29. října 2008 podala Smurfit Kappa Group (dále jen „skupina Smurfit Kappa“ nebo „stěžovatel“) u Komise stížnost, podle níž získal podnik Propapier PM2 GmbH infrastrukturální podporu. Stížnost byla zaregistrována pod číslem jednacím CP 327/08 a (pod číslem NN 45/10) zanesena do rejstříku protiprávní podpory.
(2)
Dopisem ze dne 27. října 2010 informovala Komise Německo o svém rozhodnutí zahájit v souvislosti s údajnou podporou řízení na základě čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie.
(3)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (3). Komise vyzvala všechny zúčastněné strany, aby k údajné podpoře podaly své připomínky.
(4)
Dopisem ze dne 28. ledna 2011 podalo Německo své připomínky (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 31. ledna 2011). Připomínky obdržela Komise rovněž od těchto zúčastněných stran: dne 11. února 2011 společné připomínky od Německého městského sněmu (Deutscher Städtetag), Německého okresního sněmu (Deutscher Landkreistag), Německého sdružení měst a obcí (Deutscher Städte- a Gemeindebund) a Sdružení komunálních podniků (Verband kommunaler Unternehmen, zkr. VKU) a dne 14. února 2011 připomínky stěžovatele (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 1. března 2011). Komise předala tyto připomínky německým orgánům, aby jim umožnila vyjádřit jejich stanovisko; v návaznosti na to obdržela dne 13. dubna 2011 připomínky Německa (znění připomínek, z nějž byly vypuštěny důvěrné údaje, bylo doručeno dne 26. dubna 2011).
(5)
Dne 17. ledna 2013 se uskutečnila schůzka zástupců útvarů Komise a Německa. V dopise ze dne 25. února 2013 předložilo Německo doplňující informace. Dopisem ze dne 26. dubna 2013, na který Německo odpovědělo dopisem ze dne 14. května 2013, si útvary Komise vyžádaly další informace.
(6)
Prostřednictvím emailu ze dne 23. května 2013 si Komise vyžádala další informace, které Německo poskytlo prostřednictvím emailů ze dne 24. května 2013, 27. května 2013 a 28. května 2013.
(7)
V návaznosti na schůzku zástupců útvarů Komise, Německa, zvýhodněného podniku a znalců, která se konala dne 6. června 2013, oznámilo Německo možnost předložení doplňujícího písemného vyjádření. Na základě další žádosti o sdělení informací ze dne 15. října 2013 poskytlo Německo prostřednictvím emailu ze dne 4. listopadu 2013, 13. prosince 2013, 18. prosince 2013, 6. ledna 2014 a 24. dubna 2014 další obsáhlé připomínky.
2. POPIS OPATŘENÍ
(8)
Podnik Propapier PM2 GmbH (dále jen „podnik Propapier“) patří do skupiny Progroup AG (dále jen „skupina Progroup“). Skupina Progroup vyrábí a prostřednictvím svých dceřiných společností distribuuje podkladové papíry z vlnité lepenky a vlnitou lepenku. Stěžovatel, skupina Smurfit Kappa, je jedním z největších výrobců papíru v Evropské unii.
(9)
Dne 2. dubna 2008 schválila (4) Komise veřejnou regionální podporu podniku Propapier na zřízení papírny na výrobu podkladového papíru z vlnité lepenky a přidružené elektrárny v nově otevřeném areálu, který vznikl jako rozšíření stávající průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva v Eisenhüttenstadtu ve spolkové zemi Braniborsko - tato oblast připadala v této době v úvahu jako možný příjemce veřejné regionální podpory podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU.
(10)
Stěžovatel zastával názor, že některé projekty výstavby infrastruktury financované státem v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, mají sloužit výhradně této papírně, a musí být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier.
(11)
Stěžovatel mezi ně zařadil navíc i tyto infrastrukturální projekty (viz oddíl 2.1): vybudování čističky odpadních vod, výstavba parkoviště a nové spojovací komunikace a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
(12)
Stěžovatel kromě toho tvrdil, že podnik Propapier je zvýhodňován rovněž nepřiměřeně nízkými poplatky za využívání čističky odpadních vod (viz oddíl 2.2).
2.1. PODPORA V SOUVISLOSTI S BUDOVÁNÍM ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD A DALŠÍ INFRASTRUKTURY
(13)
V červenci 2008 poskytla spolková země Braniborsko z prostředků programu pro rozvoj komunální hospodářské infrastruktury v rámci společného programu (SP)“Zlepšování regionálních hospodářských struktur“ (dále jen „režim SP“ (5)) přímý příspěvek ve výši 33 808 200 EUR (6) na vybudování nové čističky odpadních vod v novém areálu eisenhüttenstadtské průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. V této souvislosti je třeba poznamenat, že režim SP ve vztahu k financování zřízení či výstavby zařízení pro čištění odpadních vod byl předmětem rozhodnutí ve věci státní podpory N 644e/02 (7), v níž Komise v roce 2003 s platností pro programové období 2004-2006 došla k závěru, že podpora poskytnutá v rámci tohoto režimu nepředstavuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU ve prospěch vlastníka a provozovatele čističky odpadních vod.
(14)
Komise v tomto rozhodnutí z roku 2003 zastávala názor, že příspěvky vyplacené na základě režimu platného v letech 2004-2006 je třeba chápat jako vnitřní převod státních prostředků, a nikoli jako státní podporu ve prospěch vlastníka a provozovatele, protože jejími příjemci nejsou hospodářské podniky. V daném případě se jedná o plnění, které je tradičním úkolem veřejné služby zajišťované obecními subjekty. Z definice tohoto režimu plyne, že příjemcem musí být místní úřad nebo sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband) podléhající obecnímu dozoru. Podporu lze poskytnout jen tehdy, když mezi příjemcem daného opatření, tj. čističky odpadních vod, a uživatelem tohoto zařízení neexistuje žádné právní, osobní ani hospodářské propojení.
(15)
Příspěvek ve výši 42 260 340 EUR představoval 80 % celkových uznatelných nákladů. Příjemcem tohoto příspěvku je Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (dále jen „sdružení TAVZ“), což je mezikomunální veřejnoprávní sdružení zřízené pro zvláštní účely, pověřené zajišťováním dodávek pitné vody a zpracování odpadních vod. Sdružení TAZV je zároveň vlastníkem i provozovatelem čističky odpadních vod a hradilo zbývajících 20 % celkových veřejných investičních nákladů.
(16)
Podpora byla poskytnuta pod podmínkou, že do 15. srpna 2008 budou prokazatelně splněny právní a finanční předpoklady pro nastěhování hlavního investora (v tomto případě podniku Propapier). Výstavba zařízení byla zahájena v říjnu 2008, do provozu bylo zařízení uvedeno v březnu 2010.
(17)
Stěžovatel zastává názor, že zařízení sdružení TAZV představuje vyhrazenou infrastrukturu, protože prakticky celou kapacitu této čističky odpadních vod využívá podnik Propapier. Tvrdí, že zařízení bylo od začátku koncipováno jako čistička odpadních vod, která bude sloužit podniku Propapier, a že představovalo podmínku, bez jejíhož splnění by se papírna v tomto regionu nemohla usadit (jelikož výroba papíru vyžaduje velké množství vody).
(18)
O vyhrazená infrastrukturální opatření přijatá ve prospěch podniku Propapier se podle stěžovatelova názoru jedná i v případě dalších infrastrukturálních projektů: stavby parkoviště v blízkosti areálu podniku Propapier a nové vozovky spojující průmyslovou oblast se státní vozovkou č. 112 a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva. V rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k předběžnému závěru, že tyto projekty nepředstavují selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier, a nelze je proto také považovat za vyhrazenou infrastrukturu. I přesto však vyzvala třetí strany, aby k těmto opatřením podaly své připomínky.
2.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(19)
Dalším bodem stížnosti týkajícím se čističky odpadních vod je tvrzení, že podnik Propapier za používání tohoto zařízení platí o 0,95 EUR za m3 méně, než kolik by si za takovou službu účtoval soukromý investor.
(20)
Výše uživatelských poplatků je stanovena na základě příslušného právního předpisu, tj. zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko (8) (dále jen „KAG Brandenburg“). Podle § 6 KAG Brandenburg se poplatek vypočítá tak, aby pokrýval, ale nepřevyšoval veškeré uplatnitelné náklady na příslušnou čističku odpadních vod (náklady na výstavbu, správu, údržbu, provoz, obsluhu a odvody), předpokládané úroky a předpokládané odpisy. Prostředky podpory, které obec obdrží z jiných státních zdrojů (v tomto případě příspěvek ve výši 33,8 milionu EUR z režimu SP), se při stanovení výše předpokládaných úroků z vlastního vloženého kapitálu nezohledňují. (9) Stěžovatel zastává názor, že prostředky podpory, které sdružení TAZV obdrželo z režimu SP, byly jejich příjemcem, tj. sdružením TAZV, v podobě nižších poplatků za zpracování odpadních vod předány uživateli čističky.
3. DŮVODY PRO ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ (10)
(21)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny tyto předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(22)
Rozhodnutí o zahájení řízení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech opatření byly použity státní prostředky a že by případně mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže na vnitřním trhu.
(23)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou na vybudování čističky odpadních vod poskytnutou ve prospěch sdružení TAZV a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
(24)
V rozhodnutí o zahájení řízení se kromě toho zkoumá otázka, zda podnik Propapier
i.
vybudováním čističky odpadních vod
či prostřednictvím jiných infrastrukturních projektů pro nový areál průmyslové oblasti, ve kterém se nachází nové výrobní prostory podniku Propapier, jmenovitě
ii.
nového parkoviště,
iii.
nové vozovky a
iv.
rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva,
získal selektivní výhodu, nebo zda se jedná o vyhrazené projekty ve prospěch podniku Propapier. (11) Jelikož opatření podle čl. 107 odst. 1 může být jako státní podpora klasifikováno jen tehdy, když je selektivní (tzn. když podnikům nacházejícím se v situaci, která je z právního i věcného hlediska vzhledem k cíli tohoto opatření srovnatelná, ukládá odlišné podmínky), musela Komise přezkoumat, zda podnik Propapier získal díky uvedeným opatřením selektivní výhodu.
(25)
Veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch podniku Propapier Komise již schválila. Jelikož opatření vztahující se na ostatní infrastrukturální projekty jsou prováděna v podporované oblasti, která je podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU způsobilá pro regionální podporu, a jelikož tato opatření mají mít údajně těsnou spojitost s investičním záměrem, který je předmětem regionální podpory, případně jsou na tento záměr výhradně vázaná, dospěla Komise k předběžnému závěru, že pokud by tato opatření prokazatelně přinášela selektivní zvýhodnění podniku Propapier, byla by součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k státní regionální podpoře na období 2007-2013 (12) (dále jen „pokyny k regionální podpoře“). Komise vyslovila pochybnost ohledně slučitelnosti investiční podpory v podobě vyhrazené infrastruktury, a to zejména s ohledem na dodržení vysoké míry podpory a motivačního účinku.
(26)
Podle pokynů k regionální podpoře smějí podniky, jimž byla poskytnuta investiční podpora, získat navíc i podporu na provoz. Slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem pak ale musí být přezkoumána nezávisle na slučitelnosti investiční podpory, a to za použití kritérií uvedených v oddíle 5 pokynů k regionální podpoře. Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že pokud by podniku Propapier byla formou nižších poplatků za zpracování odpadních vod poskytnuta podpora na provoz, která by nebyla slučitelná se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství, musela by být tato podpora na provoz klasifikována jako neslučitelná s pokyny k regionální podpoře a příslušnou schvalovací praxí Komise při poskytování podpory na provoz. Uvádí se v něm, že sídlo příjemce podpory se sice totiž nachází v regionu, který je způsobilý pro regionální podporu (region způsobilý pro regionální podporu podle čl. 107 odst. 3 písm. a) SFEU), nejsou však splněny jiné důležité předpoklady pro slučitelnost podpory na provoz s vnitřním trhem. Nic tak podle tohoto rozhodnutí nenasvědčuje tomu, že by podpora na provoz byla odůvodněná, ať už sama o sobě, nebo s ohledem na podporu regionálního rozvoje, nebo že by její výše byla úměrná kompenzovaným nevýhodám. Upozorňuje navíc, že poskytování podpory na provoz není časově omezeno a její výše se postupem času nesnižuje. Komise proto vyslovila pochybnost ohledně základní slučitelnosti podpory na provoz poskytované formou nižších poplatků s vnitřním trhem.
3.1. PŘÍSPĚVKY NA INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY VČETNĚ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD PODPOROVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ
3.1.1. Parkoviště, rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva, nová vozovka
(27)
V rámci předběžného přezkumu bylo zjištěno, že kapacita parkoviště neodpovídá stavu, který popisuje stěžovatel, a že toto parkoviště se nenachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier. Zjištěno bylo rovněž to, že parkovací místa jsou obecně přístupná a slouží nejen průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, ale i dalším průmyslovým oblastem ve městě a že počet těchto parkovacích míst by mohl obci umožnit zrušení parkovacích míst pro nákladní vozidla uvnitř města. Podnik Propapier si proto postavil i vlastní parkovací místa, kde mohou parkovat i nákladní vozidla. Komise tak dospěla k závěru, že výstavbou parkoviště podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(28)
Ohledně nové spojovací vozovky vybudované mezi průmyslovou oblastí a státní silnicí č. 112 Komise shledala, že díky výstavbě této vozovky se omezila hustota dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, protože nákladní vozidla jedoucí do průmyslové oblasti se mohou nyní městskému středu vyhnout, a zkrátila se rovněž doba dojezdnosti do nejbližšího regionálního střediska. Komise proto dospěla k závěru, že výstavbou nové vozovky podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(29)
Co se týče prací na rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva, Komise shledala, že práce nebyly uskutečněny za účelem selektivního zvýhodnění podniku Propapier, nýbrž tvoří součást nezbytné a pravidelné péče o udržování vodních cest. Komise proto dospěla k závěru, že rozšířením a prohloubením kanálu Odra-Spréva podniku Propapier žádná selektivní výhoda pravděpodobně nevznikla.
(30)
V té době však Komise nemohla zcela vyloučit možnost, že uvedená infrastrukturální opatření přinášejí podniku Propapier větší prospěch než ostatním podnikům.
(31)
Komise si proto vyžádala připomínky od třetích stran s tím, že svůj konečný názor na to, zda předmětná opatření představují státní podporu, si utvoří teprve po jejich obdržení. Současně tehdy vyzvala Německo, aby během formálního vyšetřovacího řízení poskytlo další informace o výstavbě parkoviště, nové vozovky a rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva.
3.1.2. Příspěvek na výstavbu čističky odpadních vod
(32)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení došla Komise k závěru, že pokud by bylo v důsledku vývoje na vnitřním trhu nutné začít považovat režim podpor N 644e/02 za státní podporu, pak by za státní podporu musela být považována rovněž existující podpora ve prospěch sdružení TAZV.
(33)
Komise nicméně vyjádřila pochyby o tom, že čistička odpadních vod představuje vyhrazenou infrastrukturu. V této souvislosti bylo zjištěno, že kromě podniku Propapier využívají toto zařízení jen dva další uživatelé: kanadský podnik 5N PV, který je dodavatelem fotovoltaických materiálů, a podnik EnBW, který je dodavatelem energie. Zároveň však nebylo známo, jaký podíl kapacity čističky odpadních vod na oba tyto zákazníky fakticky připadá. Na základě informací, o které se v té době mohl přezkum opírat, nemohla Komise posoudit, zda by výstavba nové čističky odpadních vod byla nutná i za předpokladu, že by sloužila jen těmto dva podnikům. Jeden z obou zmíněných uživatelů, jmenovitě elektrárna provozovaná podnikem EnBW, byl navíc do projektu podniku Propapier přímo zapojen, protože svou elektrickou energii dodává tato elektrárna podniku Propapier, který ji využívá pro svůj výrobní proces. (13)
(34)
Jestliže podnik Propapier využívá kapacitu čističky odpadních vod z 90 %, jak tvrdí stěžovatel, bylo by podle názoru Komise třeba zvážit, zda tato skutečnost sama o sobě není dostatečným důkazem toho, že výhradním nebo alespoň převážným uživatelem této čističky měl být podnik Propapier (a jedná se tudíž o výhradní zařízení vybudované ve prospěch podniku Propapier). V souvislosti s tím bylo nutno důkladněji přezkoumat argument Německa, že o využívání této čističky odpadních vod by měli mít v budoucnu zájem i další uživatelé.
(35)
Komise kromě toho konstatovala, že je třeba vzít v úvahu, jaký velký počet investorů se může v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva usídlit a jak velkou část kapacity čističky by tito investoři v průměru využívali. V souvislosti s touto otázkou vyzvala Komise Německo, aby dodalo podrobnější informace o celkové koncepci rozvoje této průmyslové oblasti a o nevyužitých kapacitách čističky odpadních vod, které by mohly být přiděleny potenciálním uživatelům. Německo kromě toho mělo předložit i další informace o technické proveditelnosti modulového přístupu při výstavbě čističky odpadních vod. (14)
(36)
Jak již bylo řečeno, Komise dospěla k předběžnému závěru, že pokud by se prokázalo, že opatření týkající se infrastrukturálních projektů jsou selektivní, znamenalo by to, že jsou součástí investičního záměru podniku Propapier, a musela by tudíž splňovat požadavky pokynů k regionální podpoře, zvláště pak ustanovení týkající se maximální míry podpory a motivačního účinku.
3.2. NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD
(37)
Stejně jako v případě opatření týkajících se výstavby čističky odpadních vod zastávalo i v této věci Německo názor, že pokud by poplatky stanovené podniku Propapier obsahovaly prvky podpory, jednalo by se o existující podporu. Podle názoru Německa se rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02, kterým byl schválen režim SP, vztahuje i na nepřímé účinky tohoto programu.
(38)
Komise nicméně ve svém rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že případnou podporu v podobě nižších poplatků za čištění odpadních vod rozhodnutí N 644e/02 nezahrnuje, a že pokud by měla být výše poplatků kvalifikována jako podpora, jednalo by se o novou podporu.
(39)
V rámci posouzení otázky, zda zmíněné poplatky představují pro podnik Propapier hospodářskou výhodu, vyjádřila Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení pochybnost ohledně toho, zda poplatky, které si účtuje sdružení TAZV, odrážejí celkovou výši nákladů a zda by soukromý investor stanovil poplatky ve stejné výši.
(40)
Komise zastávala názor, že poplatky uložené podniku Propapier nepokrývají náklady na čištění odpadních vod v celé jejich výši, protože Německo samo připustilo, že tyto poplatky pokrývají pouze 20 % předpokládaného úroku z vlastního kapitálu, neboť příspěvek ve výši 80 %, který obec na vybudování zařízení obdržela z dalších veřejných zdrojů, nelze brát při kalkulaci předpokládaných úroků v úvahu. Komise k tomu ve svém rozhodnutí o zahájení řízení uvedla především to, že jak směrnice 2000/60/ES (dále jen „rámcová směrnice EU o vodě“), (15) tak i KAG Brandenburg stanoví, že poplatky za používání čističky odpadních vod musí pokrývat veškeré náklady. (16) V rozhodnutí o zahájení řízení se navíc odkazuje na věci InfraLeuna (17) a Kimberly-Clark/Scott (18), v nichž Komise zastává názor, že poplatky, které je podnik za normálních okolností povinen hradit, odpovídají plné výši nákladů.
(41)
Stěžovatel argumentoval tím, že aby bylo možné určit, zda se jedná o výhodu, je zapotřebí srovnat výši poplatků, které podnik Propapier skutečně hradí, s výší poplatků, které si by na místě sdružení TAZV účtoval soukromý investor.
(42)
Německo navrhlo, aby poplatky hrazené podnikem Propapier byly srovnány s průměrnými sazbami evidovanými v rámci daného odvětví, a poukázalo na studii, podle níž se tato průměrná sazba pohybuje mezi 0,24 EUR a 1 EUR za m3. (19)
(43)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení konstatuje, že zásada soukromého investora se zdá být v daném případě použitelná. Vyslovila nicméně pochybnost ohledně toho, zda je existenci státní podpory možné vyloučit na základě uvedené referenční hodnoty, navíc když jsou příslušné údaje očividně zkreslené. I když uvedené poplatky jiných obcí odrážejí plnou výši nákladů, je zjevné, že rozdílné sazby jsou důsledkem rozdílných místních podmínek, které by pro soukromého investora byly důvodem pro různou výši sazeb. Komise proto ve svém rozhodnutí o zahájení řízení vyslovila pochybnost o tom, že by na základě těchto údajů bylo možné zvýhodnění podniku Propapier vyloučit.
(44)
Jak je vyloženo ve 26. bodě odůvodnění, v případě, že opatření skutečně představují novou podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pochybuje Komise o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 SFEU. Kdyby se mělo ukázat, že poplatky představují veřejnou regionální podporu na provoz, bylo na místě o jejich slučitelnosti s vnitřním trhem pochybovat, protože tato podpora není časově omezená, její výše se postupem času nesnižuje a není zaměřena na kompenzaci specifických (nedoložených) nevýhod regionu.
4. PŘIPOMÍNKY NĚMECKA A PŘIPOMÍNKY TŘETÍCH STRAN K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
4.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURÁLNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ VYHRAZENOU INFRASTRUKTURU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
4.1.1. Parkoviště
Vyjádření stěžovatele
(45)
Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení neuznala stěžovatelem uvedený počet parkovacích míst. Podle stěžovatelova vyjádření pocházejí uvedené údaje (parkovací místa pro 186 osobních a 71 nákladních vozidel) z předběžného plánu rozvoje, který si nechal vypracovat Eisenhüttenstadt.
(46)
Podle vyjádření stěžovatele se v původních stavebních plánech podniku Propapier nepočítalo s výstavbou soukromého parkoviště, a i když si podnik Propapier staví své vlastní parkoviště, je to právě tento podnik, jenž má z tzv. veřejného parkoviště přednostní prospěch: podle dopravního značení jsou parkovací místa pro nákladní automobily vyhrazena elektrárně a podniku Propapier. Parkoviště se navíc nachází v bezprostřední blízkosti výrobních prostor podniku Propapier (sahá až k hranicím papírny a sousedí i s elektrárnou, která byla původně součástí záměru podniku Propapier). Součástí parkoviště nejsou žádné odpočinkové prostory, které lze u veřejného parkoviště tohoto druhu zpravidla očekávat.
(47)
Stěžovatel tvrdí, že poloha parkoviště je nepříznivá a příliš odlehlá na to, aby parkoviště mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnila zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru.
Vyjádření Německa
(48)
Podle vyjádření Německa nepředstavuje parkoviště žádnou selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier. Parkoviště je obecně přístupné a neslouží pouze průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Podnik Propapier má navíc k dispozici vlastní parkovací místa (213 míst pro osobní vozidla a 27 míst pro nákladní vozidla) a údajně mu právě bylo uděleno stavební povolení na zřízení dalších parkovacích ploch pro 120 osobních vozidel.
(49)
Německo nesouhlasí s názorem stěžovatele, že parkoviště slouží přednostně podniku Propapier a že má nepříznivou polohu a příliš odlehlou na to, aby mohlo nahradit parkovací místa v městském centru.
(50)
Podle Německa bylo stěžovatelem zmiňované dopravní značení vyhrazující parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny pouze přechodné a odůvodněné stavebními pracemi v elektrárně. Tyto práce byly podle Německa ukončeny na konci března roku 2011. Na nové vozovce je vjezd na parkoviště označen a značení se nevztahuje na žádný jednotlivý podnik či zařízení.
4.1.2. Vozovka
Vyjádření stěžovatele
(51)
Stěžovatel nesouhlasí s tvrzením Německa, že nová vozovka má sloužit jako spojení průmyslové oblasti se státní silnicí B 112; podle vyjádření stěžovatele končí vozovka několik metrů za papírnou a nic nenasvědčuje tomu, že by měla někam pokračovat; ale i kdyby měla vést někam dál, nebude sloužit žádnému jinému podniku, protože tímto směrem se už žádný jiný podnik nenachází.
(52)
Stěžovatel se proto domnívá, že parkoviště i vozovka přinášejí selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a jejich používání je vyhrazeno tomuto podniku.
Vyjádření Německa
(53)
Podle Německa bude nová vozovka spojovat stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její novou severní část se státní vozovkou B 112. Německo tvrdí, že vozovka sníží hustotu dopravního provozu a znečištění ovzduší v centru Eisenhüttenstadtu, nákladním vozidlům umožní vyhnout se městskému centru a průmyslovým a obchodním podnikům zkrátí dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou přinejmenším o jednu třetinu. Vozovka je součástí celkového rozvoje průmyslové oblasti, který je naplánován už od roku 1993, a podnikům ve Frankfurtu nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu. Německo tvrdí, že vozovka byla naplánována již v rámci oderského programu zemské vlády.
(54)
Vozovka nabízí další možnosti rozvoje pro průmyslové oblasti ArcelorMittal a některé další. Její výstavba probíhala ve dvou fázích; její poslední úsek byl po určitém zpoždění, které bylo způsobeno technickými problémy, dobudován v roce 2013.
4.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(55)
V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Práce na rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva byly podle vyjádření Německa prováděny v rámci nezbytné a pravidelné péče o udržování vodní cesty, která je součástí transevropské sítě (TEN). Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu budována zdymadla (v současnosti probíhá výstavba zdymadla v Kersdorfu, novostavba zdymadla ve Fürstenwalde byla odložena). Německo uvádí, že tyto práce nijak nesouvisejí s příchodem podniku Propapier a že tomuto podniku nepřinášejí žádnou selektivní výhodu.
4.1.4. Jedná se v případě čističky odpadních vod o infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier?
Vyjádření stěžovatele
(56)
Stěžovatel tvrdí, že podpora nemůže být součástí režimu, který podle rozhodnutí ve věci N 644e/02 žádnou podporu nepředstavuje, protože tento režim skončil na konci roku 2006, a v době přidělení investiční podpory na výstavbu čističky odpadních vod sdružení TAZV už tudíž neexistoval.
(57)
Stěžovatel dále tvrdí, že na režim se nelze odvolávat i proto, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla zřízena pouze k přednostnímu užívání podnikem Propapier.
(58)
Podle stěžovatele je v papírenském průmyslu - a to i v Německu - pravidlem, že recyklační papírny mají svá vlastní zařízení na čištění odpadních vod, takže argument Německa, že podniky musejí být připojeny k veřejnému systému čištění odpadních vod, nemá oporu.
(59)
Podle vyjádření stěžovatele není předmětná čistička odpadních vod součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti, který se vztahuje na všechny potenciální investory, nýbrž plán její výstavby byl vypracován a předložen až v roce 2007, tedy zároveň s plánem výstavby papírny podniku Propapier a zmíněné elektrárny. Návrh usnesení o rozvoji průmyslové oblasti, který město Eisenhüttenstadt předložilo dne 7. listopadu 2007, se podle stěžovatele týká pouze dvou nebo tří investorů. Stěžovatel tvrdí, že město Eisenhüttenstadt začalo svou průmyslovou oblast propagovat teprve v roce 2010, a naznačuje, že k hledání dalších investorů přistoupilo teprve v návaznosti na stížnost skupiny Smurfit Kappa.
(60)
Podle stěžovatelova názoru je z konkrétních stavebních parametrů zařízení sdružení TAZV jednoznačně zřejmé, že toto zařízení bylo budováno přesně tak, aby vyhovovalo potřebám podniku Propapier. Technické vlastnosti čističek odpadních vod jsou zcela specifické pro dané odvětví. Čističky odpadních vod z recyklačních papíren mají zpravidla anaerobní a aerobní fázi čištění, zatímco běžné čističky komunálních odpadních vod vystačí většinou jen s fází aerobního čištění. Okolnost, že čistička odpadních vod sdružení TAZV má fáze obě, představuje doplňující argument ve prospěch tvrzení, že toto zařízení neslouží veřejnému zájmu, nýbrž představuje infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier.
(61)
Podle názoru stěžovatele je velmi nepravděpodobné, že by se při plánování zařízení braly v úvahu jiné kapacitní nároky než nároky papírny podniku Propapier (a k němu přidružené elektrárny, která je nyní ve vlastnictví podniku EnBW). Stěžovatel argumentuje tím, že podnik EnBW není žádným nezávislým uživatelem, protože investice do elektrárny úzce souvisí s projektem papírny a bez této výroby provozované podnikem Propapier by na její realizaci nedošlo.
(62)
Stěžovatel podotýká, že jeden investor, který se v průmyslové oblasti usídlil, podnik 5N PV, využívá jen velmi malé procento dostupné kapacity čističky odpadních vod sdružení TAZV a že jeho nároky na čištění odpadních vod by mohlo uspokojit již dříve existující zařízení tohoto druhu. Jelikož podnik společnosti 5N PV zahájil svůj provoz údajně už v květnu 2008, tj. dva roky před zprovozněním nové čističky odpadních vod sdružení TAZV, využíval zprvu tohoto již dříve existujícího zařízení.
(63)
Stěžovatel uvádí, že neexistovaly žádné prognózy, na jejichž základě by bylo možné očekávat, že přijdou noví potenciální investoři a spolu s tím vzroste i poptávka po zpracování odpadních vod, a že nebyly k dispozici žádné informace o tom, zda a kdy bude možné tyto nové kapacity využívat. V současnosti údajně nejsou k dispozici téměř žádné volné kapacity. Stěžovatel se kromě toho odvolává i na jeden článek z tisku (uveřejněný dne 3. února 2011 v Märkische Oderzeitung), který přináší zprávu o technické závadě na aktivační nádrži a konstatuje, že všechny volné nádrže již využívají stávající průmysloví uživatelé.
(64)
Německo podle stěžovatelova názoru implicite potvrzuje, že čističku odpadních vod nebude používat už žádný další podnik, a sice svým tvrzením, že poplatky za používání nové čističky odpadních vod sdružení TAZV jsou ve srovnání s poplatky za používání staršího zařízení nižší díky tomu, že nové zařízení nevyžaduje výstavbu nákladného kanalizačního systému mezi jednotlivými uživateli (tím potvrdilo, že k čističce nebude připojen žádný další uživatel).
(65)
Podle stěžovatele je z údajů sdružení TAZV zřejmé, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % denní kapacity zařízení.
(66)
Stěžovatel uvádí, že Německem zmiňovaná modulární konstrukce čističky odpadních vod má ryze teoretický charakter a nepřinesla úspory z rozsahu, neboť druhý modul stojí 80 % až 90 % prvního. Poměrně vysoké náklady na připojení modulů svědčí o tom, že vstupní investice ve výši 42 milionů EUR představují selektivní opatření, které přináší prospěch v první řadě podniku Propapier.
(67)
Podle vyjádření stěžovatele může podnik Propapier díky okolnosti, že se nové zařízení sdružení TAZV nachází v bezprostřední blízkosti zařízení podniku Propapier vedle elektrárny a papírny, opětovně využívat bioplyn vznikající při anaerobním zpracování jeho odpadních vod.
(68)
Na základě tohoto tvrzení vyvozuje stěžovatel závěr, že zařízení sdružení TAZV je vyhrazenou infrastrukturou sloužící ve prospěch podniku Propapier a že financování výstavby čističky odpadních vod z veřejných prostředků představuje investiční podporu tohoto podniku. Podle názoru stěžovatele by proto Komise měla přezkoumat, zda toto opatření ve spojení s regionální investiční podporou poskytnutou papírně podniku Propapier (státní podpora SA.23827) splňuje všechny podmínky pokynů k regionální podpoře.
Vyjádření Německa
(69)
Podle Německa nepředstavují opatření žádnou podporu, protože byla vydána v rámci režimu N 644e/02, který žádnou podporu neobsahuje.
Veřejnou infrastrukturu mohou využívat všichni za stejných podmínek
(70)
Německo tvrdí, že čistička odpadních vod nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier: jedná se podle něho o veřejnou infrastrukturu, která spadá do oblasti zabezpečení a slouží ochraně životního prostředí a zdraví obyvatel. Všechny podniky, které nyní sídlí v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva nebo se tam v budoucnu usadí, by měly nárok na připojení k této veřejné čističce odpadních vod a na její využívání za stejných podmínek. Výše poplatků by byla vypočítána podle týchž zákonem stanovených zásad. Čistění odpadních vod spadá v Německu do působnosti obcí, přičemž připojení k čističce odpadních vod a její používání je povinné. Uživatelé neměli možnost rozhodnout se pro jiného poskytovatele této služby, protože ji poskytuje pouze obec.
(71)
Německo odmítá stěžovatelův výrok, že papírny mají zpravidla své vlastní systémy zpracování odpadních vod, a proto nemusejí být připojeny k systémům obecním, přičemž konstatuje, že připojení k zařízení sdružení TAZV a jeho používání je pro podnik Propapier jeho zákonnou povinností. (20) Výjimky z této povinnosti připojení jsou podle Německa velmi omezené (pouze na případy, kdy připojení není možné nebo prakticky uskutečnitelné). O tom, jakým způsobem výrobci papíru zpracovávají odpadní vodu, existuje jen omezené množství volně přístupných údajů, z těchto údajů nicméně vyplývá, že na obecní čističky odpadních vod jsou připojeny mnohé papírny.
Infrastruktura nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier
(72)
Německo nesouhlasí s tvrzení stěžovatele, že zařízení sdružení TAZV byla budováno tak, aby odpovídalo technickým potřebám podniku Propapier: dvoufázový proces čištění odpadních vod není ničím specifickým pro papírenský průmysl, je obvyklý v řadě různých odvětví a dvoustupňové čištění odpadních vod provádí i velký počet obecních čističek odpadních vod. Technické vlastnosti zařízení sdružení TAZV (dvoufázový biologický proces) údajně odpovídají aktuálně platné technické normě, přičemž byla zohledněna okolnost, že velká část odpadní vody bude silně znečištěná. Německo připouští, že obecní čističky odpadních vod, které zpracovávají výlučně odpadní vodu ze sanitárních zařízení nebo vodu jen mírně znečištěnou, zpravidla nemívají zvláštní fázi vstupní úpravy, zdůrazňuje však, že v zařízeních, která musejí zpracovávat odpadní vodu z průmyslové výroby, je dvoufázové zpracování běžné. Německo předložilo seznam 18 německých papíren vyrábějících recyklovaný papír, které jsou připojeny k obecním čističkám odpadních vod, a konstatuje, že v papírenském průmyslu se používají oba druhy obecních čističek odpadních vod (jednofázové i dvoufázové).
(73)
Podle vyjádření Německa je čistička odpadních vod součástí balíku obecných infrastrukturálních opatření, která byla přijata za účelem rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Žádné z těchto opatření není vyhrazeno ve prospěch nějakého jednotlivého podniku. Rozhodnutí o výstavbě čističky, připojení k tomuto zařízení a jeho používání nebylo v pravomoci ani podniku Propapier, ani žádného jiného potenciálního uživatele.
(74)
Německo odmítá výklad, podle něhož byla čistička odpadních vod sdružení TAZV vybudována výlučně pro podnik Propapier. Příslušné orgány prohlašují, že její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier.
(75)
Německo uvádí, že kapacita infrastruktury pro čištění odpadních vod, která je k dispozici mimo průmyslovou oblast, je omezená a zbývající použitelná kapacita nemůže uspokojit více než potřeby jednoho dalšího (menšího) investora; Německo potvrdilo, že podnik 5N PV byl zprvu skutečně připojen k již existujícímu zařízení.
(76)
Okolnost, že příchod podniku Propapier zavdal podnět k zahájení výstavby dlouho plánované čističky odpadních vod, nelze podle Německa vykládat jako selektivní zvýhodnění podniku Propapier. Německo se odvolává na stanovisko generálního advokáta Van Grevena, který ve věci C-225/91 (Matra v. Komise) (21) potvrdil, že je nevyhnutelné, aby infrastrukturu ze začátku využíval hlavně podnik, který se v nově vybudované průmyslové oblasti usadí jako první. Jakmile ovšem rozvoj regionu očekávaným způsobem pokročí, tak se tento stav změní.
(77)
Německo sdělilo, že všechny tři podniky, které v současnosti v průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva sídlí, tj. Propapier, 5N PV a elektrárna společnosti EnBW, jsou k čističce odpadních vod připojeny a toto zařízení používají. Německo dále uvádí, že v průběhu času se uvažovalo i příchodu některých dalších společností (jedno nebo dvě zařízení na výrobu alternativních paliv, továrna na výrobu fotovoltaického skla, nabídky investic do různých odvětví, které předložilo několik investorů, průmyslovou oblast navštívilo také několik potenciálních investorů, aby si toto místo prohlédli), ale že další rozvoj průmyslové oblasti bude, zvláště pak v důsledku krize, která měla obzvláště nepříznivé dopady ve znevýhodněných oblastech, vyžadovat čas.
Současná kapacita
(78)
Německo odmítá stěžovatelovy úvahy, z nichž má vyplývat, že Německo neuvedlo, jakou kapacitu čistička odpadních vod sdružení TAZV nabízí uživatelům, že podnik Propapier využívá nejméně 90 % její dostupné kapacity a že žádná volná kapacita už nezbývá.
(79)
Podle Německa má čistička odpadních vod sdružení TAZV ve své stávající podobě volnou kapacitu, kterou mohou využít noví potenciální investoři. Tři stávající uživatelé podle Německa dohromady využívají kapacitu [ 500] (22) m3/h, přičemž maximální kapacita zařízení sdružení TAZV je 638 m3/h. Celková míra vytížení tohoto zařízení je tudíž asi [60-80] % a k dispozici je volná kapacita odpovídající zhruba [150-250] m3/h. Podnik Propapier využívá průměrnou kapacitu [300-500] m3/h, maximální hodnota se pohybuje kolem [400-500] m3/h. Průměrně tedy podnik Propapier využívá [ 70] % a maximálně [ 70] % celkové kapacity zařízení sdružení TAZV.
Modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV
(80)
Německo tvrdí, že koncepce zařízení sdružení TAZV od začátku počítala s jeho modulárním rozšiřováním, úměrným postupnému rozvoji průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Modulární koncepce zařízení je podle Německa zřejmá ze stručného popisu zařízení sdružení TAZV z roku 2007, ve kterém se hovoří o potenciálně silně znečištěné vodě z papírenského průmyslu, výroby bioetanolu a dalších průmyslových odvětví.
(81)
Německo uvádí, že hlavní konstrukční části zařízení jsou již v této fázi výstavby dimenzovány tak, aby po jeho rozšíření umožňovaly zajišťovat maximální kapacitu. Tak například jmenovitá světlost pětikilometrového potrubí, jímž se odvádí zpracovaná voda z čističky do Odry, je údajně více než trojnásobkem hodnoty odpovídající potřebám zařízení v jeho nynější fázi výstavby (potrubí je schopno pojmout 1 945 m3/h, zatímco v současnosti je objem vypouštěné vody ve špičce pouze 638 m3/h), a sdružení TAZV má podle Německa navíc možnost rozšířit svou čističku odpadních vod na sousední pozemek a zvětšit tak její plochu o další 3,3 ha. Potenciální uživatelé by po takovém modulárním rozšíření čističky odpadních vod měli rovnocennou možnost využívání její kapacity.
(82)
Německo je proto přesvědčeno, že nynější vysoký podíl podniku Propapier na využívání celkové kapacity čističky odpadních vod neopravňuje k tvrzení, že se jedná o selektivní výhodu v jeho prospěch, nýbrž představuje pouze momentální stav, protože předmětná infrastruktura je koncipována tak, aby - po svém modulárním rozšíření - byla schopna uspokojit za stejných podmínek i potřeby dalších uživatelů. K tomu dojde teprve postupem času, protože čistička odpadních vod je součástí celkového hospodářského plánu pro daný region, který zahrnuje několik takových postupně rozšiřovaných oblastí nacházejících se v různých fázích rozvoje. Nynější situace, kdy v této průmyslové oblasti sídlí pouze tři investoři, je jen přechodným stadiem rozvoje oblasti, která v tomto regionu vznikla již v roce 1994. Přibližně polovina průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (35 ha) je stále ještě volná a k dispozici dalším investorům. V roce 2011 Německo odhadovalo, že tato plocha bude obsazena během 5 let, a dodává k tomu, že areál se může rozrůstat ještě i dál, do oblastí „Severovýchod“ (40 ha) a „Sever“ (160 ha).
(83)
Německo odmítá stěžovatelův názor, že modulární konstrukce zařízení sdružení TAZV nepovede k úsporám z rozsahu. Německé orgány tvrdí, že modulární rozšíření zařízení sdružení TAZV je realizovatelné ve třech fázích, a to za podstatně nižších nákladů na kapacitu na m3 než při vstupní investici:
-
Fáze 1 (nárůst kapacity o 33 %, zvýšení objemu odpadní vody o 213 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 19 ha činily 1,2 až 1,5 milionu EUR,
-
Fáze 2 (nárůst kapacity o 69 %, zvýšení objemu odpadní vody o 426 m3) je realizovatelná během několika málo měsíců a náklady by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 38 ha činily 5,3 až 5,6 milionu EUR,
-
Fáze 3 (rozšíření na sousední pozemek; nárůst kapacity o 100 %, zvýšení objemu odpadní vody o 638 m3) by při rozšíření průmyslové oblasti zhruba o 57 ha stála 17 až 18 milionů EUR. Zvýšení kapacity o 100 % by vyžadovalo realizaci možnosti počítající s rozšířením na sousední pozemek, přičemž náklady by nepřesáhly 18 milionů EUR.
(84)
Německo argumentuje tím, že modulární konstrukce čističky odpadních vod odpovídá požadavku hospodárného a úsporného investování prostředků a musí být chápána v souvislosti s tím, že v nových spolkových zemích bývaly dříve čističky odpadních vod naddimenzované. Sankcionování tohoto modulární dimenzování jako selektivního zvýhodňování by ve svých praktických důsledcích vedlo tomu, že infrastruktury budou od začátku neekonomicky předimenzované. Na pokrytí nákladů takto předimenzovaných zařízení by navíc nestačily poplatky.
(85)
Hodnocení současné omezené kapacity zařízení jako selektivní výhody by působilo jako pobídka k budování neekonomicky předimenzované infrastruktury.
(86)
Článek z tisku, na který poukázal stěžovatel (srov. 63. bod odůvodnění), není podle názoru Německa relevantní. Podle příslušných orgánů by vybudování dodatečné nádrže, která by kromě mimořádných událostí technického rázu nebyla využívána, bylo v rozporu s pravidly hospodárného a úsporného plánování platnými v rámci společného programu (SP).
(87)
Podle vyjádření stěžovatele platí uživatelé nového zařízení sdružení TAZV nižší poplatky, než jaké se platí za stávající obecní zařízení, protože nové zařízení nevyžaduje rozsáhlý potrubní systém potřebný k propojení všech jednotlivých uživatelů. Německo odmítá závěr stěžovatele, že k novému zařízení se kvůli tomu nemohou připojit žádní další uživatelé. Podle vyjádření Německa je možnost připojení dalších komerčních uživatelů bezproblémová, přičemž omezení je podmíněno v první řadě velikostí potrubí, které odvádí zpracovanou vodu do Odry.
(88)
Německo odmítá tvrzení stěžovatele, že podnik Propapier může využívat bioplyn produkovaný zařízením sdružení TAZV. Možnost využívat tento bioplyn uživatelé čističky odpadních vod podle Německa nemají. Bioplyn využívá sdružení TAZV ve své vlastní třímegawattové elektrárně.
(89)
Německo odmítá tvrzení, že se sháněním dalších potenciálních investorů, kteří by se chtěli usadit v průmyslové oblasti, se začalo teprve poté, co skupina Smurfit Kappa podala svou stížnost. Úkolem zajistit ekonomické využití průmyslových a komerčních prostor, mj. průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, pověřilo město Eisenhüttenstadt již v roce 1998 investora Center Ostbrandenburg. Podklady pro plánování průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva existují už od roku 1995.
(90)
Německo z toho vyvozuje závěr, že zařízení sdružení TAZV nepředstavuje vyhrazenou infrastrukturu sloužící ve prospěch podniku Propapier.
(91)
Německo dospělo rovněž k závěru, že infrastrukturní opatření týkající se nově vybudované části průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva (výstavba a zprovoznění čističky odpadních vod a další stavební opatření - parkoviště, vozovka, rozšíření/prohloubení kanálu) představují obecná rozvojová opatření, která nepřinášejí podniku Propapier žádnou selektivní výhodu a neslouží k výhradnímu užívání ze strany podniku Propapier. Okolnost, že tuto infrastrukturu v současnosti využívá jen několik málo podniků, které se v průmyslové oblasti usadily jako první, představuje podle vyjádření Německa přechodné stádium, které je neodmyslitelnou součástí perspektivy rozvoje dané oblasti.
4.2. PŘEDSTAVUJÍ NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD VÝHODU VE PROSPĚCH PODNIKU PROPAPIER?
Vyjádření stěžovatele
(92)
Stěžovatel souhlasí s postojem Komise vyjádřeným v rozhodnutí o zahájení řízení (srov. 63. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení a 38. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí), že rozhodnutí ve věci N 644e/02 se na poplatky za používání čističky odpadních vod nevztahuje. Výše poplatků by proto měla odrážet celkovou výši nákladů spojených s jejím používáním. Okolnost, že kalkulace výše poplatků se řídí zákonem o místních poplatcích (Kommunalabgabengesetz), nižší poplatky a z toho plynoucí zvýhodnění podniku Propapier neospravedlňuje.
(93)
Stěžovatel argumentuje tím, že čistička odpadních vod neposkytuje žádné veřejné služby, nýbrž byla vybudována pouze proto, aby ji mohl přednostně využívat podnik Propapier.
(94)
Podle stěžovatele se na základě všech tří metod, které Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení navrhla (zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena), ukázalo, že stanovená výše poplatků podnik Propapier zvýhodňuje.
Zohlednění plné výše nákladů
(95)
Stěžovatel argumentuje dále tím, že nejen článek 9 rámcové směrnice EU o vodě, ale i skutečnost, že většina recyklačních papíren používá vlastní čističku odpadních vod, svědčí pro výpočet zohledňující plnou výši nákladů. Poplatky, které platí podnik Propapier, pokrývají podle stěžovatele pouze 20 % předpokládaného úroku z použitého vlastního kapitálu a nezohledňují tu část vlastního kapitálu, kterou tvoří 80 % příspěvek poskytnutý z veřejných prostředků na úhradu nákladů spojených s výstavbou čističky odpadních vod.
Cena soukromého poskytovatele (test soukromého investora)
(96)
Podle stěžovatelova vyjádření chce mít soukromý hospodářský subjekt nebo vlastník papírny pokryté přinejmenším celkové náklady, takže tato metoda je v souladu s výše uvedeným zohledněním plné výše nákladů.
Referenční cena
(97)
Stěžovatel souhlasí s výkladem Komise obsaženým v rozhodnutí o zahájení řízení, že na základě srovnání s referenčními cenami nelze pravděpodobně existenci podpory vyloučit. Srovnání zohledňující pouze papírny, které používají obecní systém pro zpracování odpadních vod, není podle stěžovatele reprezentativní, protože většina papíren by měla svou vlastní čističku odpadních vod.
(98)
Stěžovatel tvrdí, že Německo předložilo o poplatcích, které platí za čištění odpadních vod jiné papírny, jen velmi selektivní informace (jednu studii, srovnání se sazbami v průmyslové oblasti Spreetal/Schwarze Pumpe a jedno staré rozhodnutí z roku 1990) a že tyto příklady nemohou sloužit jako základ pro výpočet referenční ceny mimo jiné proto, že výše poplatků závisí na výši dotací a investičních nákladů a že v různých regionech mohou platit různé právní předpisy. Stěžovatel nabízí srovnání se svým vlastním zařízením, které využívá obecní systém čištění odpadních vod v (důvěrná informace), a ve svém výpočtu dochází k závěru, že podnik Propapier by za předpokladu stavebních investic ve výši 42 miliony EUR (jako v Eisenhüttenstadtu) musel hradit 4 EUR/m3, což je vysoko nad úrovní poplatků, které v současnosti podnik Propapier platí.
(99)
Stěžovatel tvrdí, že Německem uvedený článek byl uveřejněn v roce 2004 a vychází ze studie uveřejněné v roce 2002, která čerpá z údajů z let 2001-2002. Poukazuje v této souvislosti na přílohu 6 písemného prohlášení Německa ze dne 30. ledna 2009, jehož součástí byl článek z jednoho internetového zpravodajského serveru, který nesl název „Das Papier 2004-T174“. (23) Tato studie zahrnuje podle vyjádření stěžovatele sedm anonymních papíren, přičemž není jasné, zda tyto papírny provozují svou vlastní čističku odpadních vod, nebo jsou připojeny ke komunálnímu systému čištění odpadních vod, a zda zohledněné náklady zahrnovaly pouze náklady na provoz (bez kapitálových nákladů či případných dalších neprovozních nákladů). Pokud by studie srovnávala pouze papírny s vlastní čističkou odpadních vod, měla by brát v úvahu i kapitálové náklady.
Vyjádření Německa
(100)
Německo trvá na svém stanovisku, že případná výhoda vyplývající z výše poplatků za používání zařízení sdružení TAZV by nepředstavovala žádnou státní podporu, protože rozhodnutí Komise ve věci N 644e/02 se podle názoru Německa vztahuje i na nepřímé účinky režimu SP, tj. i na poplatky. Německo argumentuje rovněž tím, že jelikož opatření ve věci N 644e/02 bylo prohlášeno za opatření, které žádnou podporu neobsahuje, nemůže představovat státní podporu na úrovni uživatele. Podle názoru Německa změnila Komise svůj postoj k otázce, zda podpora poskytnutá jednomu provozovateli infrastruktury může být dále předána uživateli infrastruktury, teprve poté, co Tribunál vydal rozsudek ve věci Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
Německo připouští, že platnost rozhodnutí ve věci N 644e/02 ohledně poskytnutí investiční podpory pro sdružení TAZV skončila. Německé orgány nicméně zdůrazňují, že příslušný právní předpis, který je základem rozhodnutí ve věci N 644e/02, se shoduje s tím, na jehož základě bylo přijato opatření ve prospěch sdružení TAZV. Právní základ byl pouze aktualizován, po stránce obsahové však zůstal beze změn. Německo proto argumentuje tím, že ze samotné aktualizace právního základu nelze automaticky vyvozovat, že se jedná o státní podporu.
(102)
Německo zdůrazňuje, že kalkulace nákladů je transparentní a v souladu s právními předpisy.
Podnik Propapier není hospodářsky zvýhodňován
(103)
Německo zaujalo stanovisko ke třem možnostem vypočítání výše poplatků, které by měl hradit podnik využívající služby v oblasti zpracování odpadních vod (68. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení): zohlednění plné výše nákladů, cena soukromého poskytovatele, referenční cena.
Zohlednění plné výše nákladů o žádném zvýhodnění nesvědčí
(104)
Německo nesouhlasí s názorem, že poplatky hrazené podnikem Propapier nepokrývají plnou výši nákladů. Postup výpočtu výše nákladů je stanoven zákonem (a řídí se zásadou návratnosti nákladů s tou výjimkou, že při stanovení výše předpokládaných úroků se neberou v úvahu dotace třetích stran (25)). Podle právních předpisů by náklady měly být pokryty, nikoli však překročeny. Sdružení TAZV má pokryty všechny náklady, které mu vznikají, a to včetně úroků z podílu sdružení TAZV na investovaném kapitálu. Kalkulace fiktivních úroků z dotací, které poskytla spolkové země, je neoprávněná, protože sdružení TAZV tyto náklady nevznikly.
(105)
Podnik Propapier nebyl nijak selektivně zvýhodněn, protože poplatky jsou pro všechny uživatele nově vybudovaného zařízení stejné.
(106)
Odpověď, zda by bez příspěvku poskytnutého na vybudování čističky odpadních vod v rámci režimu SP byly vyšší, závisí podle Německa na mnoha faktorech, například na dostupnosti jiných finančních prostředků.
(107)
Zásada, že znečišťovatel platí, ani rámcová směrnice EU o vodě údajně nezavazuje příslušné orgány k tomu, aby do výše úroků z použitého kapitálu započítávaly i dotace. Rámcová směrnice EU o vodě podle nich předepisuje, že musejí být pokryty náklady na vodohospodářské služby, avšak pokud jde o provedení tohoto předpisu, ponechává členským státům volný prostor. V daném případě jsou údajně veškeré náklady sdružení TAZV (na vodohospodářské služby) pokryty. Zásada, že znečišťovatel platí, nemá podle nich absolutní platnost, nýbrž musí být „zohledněna“. V daném případě byla tato zásada zohledněna tak, že kalkulace zahrnula veškeré náklady sdružení TAZV.
(108)
V rámcové směrnici EU o vodě je řeč o „přiměřené“ výši příspěvku. Německo k tomu uvádí, že poplatky, které hradí podnik Propapier, jsou ve srovnání s jinými oblastmi Německa či Evropské unie srovnatelně vysoké. Německé orgány dále konstatují, že podle rámcové směrnice EU o vodě mohou členské státy přihlédnout k sociálním, environmentálním a ekonomickým důsledkům úhrady, jakož i ke geografickým a klimatickým podmínkám dotčených oblastí.
(109)
Německo uvádí, že srovnání s věcmi Kimberly-Clark či InfraLeuna (viz 70. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení) není na místě. Ve věci Kimberly-Clark je předmětem sporu to, že určitému podniku byla poskytnuta zvýhodněná sazba, která zavdala důvod k podezření, že je možné, že nejsou pokryty veškeré náklady. V daném případě jsou však veškeré náklady pokryty a sazební podmínky jsou pro všechny uživatele stejné. Ve věci Kimberly-Clark jde podle Německa o to, že průmyslová oblast byla zpřístupněna s ohledem na zvláštní potřeby jednoho jediného podniku, kdežto v daném případě je průmyslová oblast přístupná většímu počtu příchozích investorů.
(110)
Ve věci InfraLeuna je předmětem rozhodnutí výše cen za používání soukromých infrastruktur stanovená soukromými podniky, zatímco v dané věci se jedná o využívání komunální infrastruktury a o poplatky, jejichž výši neurčuje trh, nýbrž zákon. V daném případě nesli uživatelé údajně všechny náklady, které za normálních okolností musí nést společnost provozující čističku odpadních vod. Na neliberalizovaném trhu se službami v oblasti zpracování odpadních vod jsou podle Německa nákladové faktory, které musí být zohledněny, stanoveny zákonem, a to pro všechny podniky stejně (KAG Brandenburg).
(111)
Rozhodnutí ve věcech Wagner a Weida Leder, která jsou uvedena v rozhodnutí o zahájení řízení (71. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 19), se týkala dotací na vybudování soukromých čističek odpadních vod. V daném případě však podnik Propapier nezískal žádné dotace na dobrovolné soukromé investice, nýbrž hradil poplatky za užívání, které mu ukládal zákon.
Test soukromého investora není použitelný
(112)
Voda není podle názoru Německa běžné zboží. Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu rozčleněno na regionální monopoly, které drží obce jako veřejnoprávní subjekty plnící úkoly v oblasti zpracování odpadních vod. Zpracování odpadních vod proto v Německu nemá podobu hospodářské činnosti, nýbrž je výkonem veřejné správy, který je povinností obcí. Sdružení TAZV je činné jako veřejný orgán, a nikoli jako podnik, jehož chování lze prověřovat testem tržního investora. V Německu je připojení k čističce odpadních vod a její používání povinné. Uživatelé by neměli možnost volby jiného poskytovatele této služby, protože tuto službu poskytuje pouze obec. Poplatky ukládá zákon, schválily je příslušné orgány a nesmějí být vyšší než náklady.
(113)
Odvětví zpracování odpadních vod je v Německu soukromému podnikání otevřeno jen v omezené míře. Soukromé podniky by se na činnosti v tomto odvětví mohly podílet pouze na základě provozovatelských či podnikových smluv týkajících se technické stránky plnění zákonných povinností obcí vztahujících se na čištění odpadních vod. Odpovědnost za plnění daného úkolu nese nicméně obec, kterou k vypsání takové zakázky žádný právní předpis nezavazuje. Soukromé podniky by kromě toho mohly zajišťovat plnění technických úkolů (ve výjimečných případech též účtovat poplatky), avšak ani v takovém případě nesmí výše poplatků překročit jejich náklady. Sdružení TAZV žádnou třetí stranu plněním technických úkolů nepověřilo.
(114)
Vzhledem k tomu, že poplatky jsou stanoveny zákonem a nesmějí přesáhnout výši nákladů na infrastrukturu, neexistuje žádný trh, na kterém by nějaké soukromé podniky mohly určovat výši poplatků za využívání služeb v oblasti zpracování odpadních vod s cílem dosahování zisku. K hospodářské soutěži mezi soukromými podniky nebo mezi soukromými a veřejnoprávními podniky o koncového spotřebitele tu nedochází.
(115)
Podle názoru Německa není v takovém případě možné srovnávat chování dotyčného provozovatele s chováním soukromého investora. Test soukromého investora není tudíž použitelný
Referenční ceny
(116)
Vzhledem k tomu, že připojení k čističce odpadních vod je povinné, neexistuje v tomto odvětví žádná hospodářská soutěž, a tedy ani tvorba tržních cen, které by byly použitelné jako referenční hodnoty pro přezkoumání výhody z hlediska právních předpisů v oblasti státní podpory.
(117)
Německo odmítá stěžovatelův výklad, že komunální systém pro zpracování odpadních vod využívá jen několik málo papíren, a že referenční hodnoty pro toto odvětví, opírající se pouze o údaje z těchto papíren, nejsou tudíž reprezentativní.
(118)
Ve svých připomínkách označilo Německo za nesprávné tvrzení, že podnik Propapier platí poplatek ve výši 0,95 EUR/m3 (jak se uvádí v 72. a 80. bodě odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení), a tvrdí, že od roku 2010 hradí poplatek ve výši 1,18 EUR/m3. Tento poplatek je srovnatelně vysoký s jinými lokalitami v Evropské unii, anebo alespoň není neobvyklý. Podle průzkumu Svazu německých papíren (VDP), kterého se zúčastnilo 77 podniků z německého papírenského odvětví představujících 68 % tohoto odvětví, byla průměrná výše poplatků v roce 2007 údajně 1,12 EUR/m3 (v rozpětí od 0,31 EUR/m3 do 2,20 EUR/m3). Poplatek hrazený podnikem Propapier tudíž ležel uvnitř tohoto rozpětí a převyšoval průměrnou hodnotu zjištěnou v rámci tohoto sondování.
(119)
V pozdějších připomínkách Německo Komisi sdělilo, že v roce 2012 se poplatek zvýšil na 1,41 EUR/m3, aby se kompenzovaly ztráty z počáteční provozní fáze čističky odpadních vod. Vzhledem k úsporám na nákladech za energii byl poplatek na začátku roku 2013 v souladu s právně závazným požadavkem, že poplatky musejí pokrývat náklady, nesmí však překročit jejich výši, snížen na 1,39 EUR/m3. Podnik Propapier musel kromě toho svou odpadní vodu před jejím vypuštěním do zařízení sdružení TAZV začít upravovat. Náklady na tuto vstupní úpravu se údajně pohybovaly okolo […] EUR/m3, což celkové náklady podniku Propapier na zpracování odpadní vody zvýšilo na […] EUR/m3; průměrné náklady v tomto odvětví se (v roce 2010) oproti tomu pohybovaly kolem 1,27 EUR/m3.
(120)
Německo uvádí, že srovnání s poplatky, které hradí jiní výrobci papíru v Evropské unii, představuje správné referenční kritérium, na jehož základě si lze ověřit, že k žádnému hospodářskému zvýhodnění nedochází a že námitky, které Komise vznesla proti takovému srovnávání, nejsou zcela přesvědčivé.
(121)
Podle vyjádření Německa představují příklady, které byly Komisi předloženy, průměrné ceny zohledňující plnou výši nákladů. Německo tvrdí, že nemá žádné údaje, které by svědčily o tom, že by tyto poplatky zahrnovaly státní podporu.
(122)
Německo uvádí, že příklad Lenzing Lyocell (26) je velmi přesvědčivý, a to i přesto, že skutkový stav spadá do doby před deseti lety (podnik Propapier platí podle Německa více než dvojnásobný poplatek, poplatky za zpracování odpadních vod se však během posledních 10 let údajně nezvýšily o více než 100 %).
Existující podpora
(123)
Německo předneslo dva argumenty, které mají zdůvodňovat, proč by poplatky v případě, že by představovaly podporu, měly být považovány za existující podporu ve smyslu čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení č. 659/1999.
(124)
Německo prohlašuje, že v roce 2003 dospěla Komise ve svém rozhodnutí ve věci N 644e/02 k závěru, že je-li příjemcem sdružení zřízené pro zvláštní účely (Zweckverband), jako je tomu v případě sdružení TAZV, pak režim SP žádnou státní podporu ve prospěch provozovatelů čističek odpadních vod nepředstavuje. Komise opřela tento svůj závěr o skutečnost, že sdružení zřízené pro zvláštní účely podléhá obecnímu dozoru a zajišťuje poskytování služby obecného hospodářského zájmu. Německo poukazuje na to, že Komise sama v 57. bodě odůvodnění svého rozhodnutí o zahájení řízení konstatovala, že předmětný režim by i za předpokladu, že by v důsledku vývoje vnitřního trhu začal představovat podporu, měl být klasifikován jako existující podpora podle čl. 1 písm. b) bodu v) nařízení (ES) č. 659/1999.
(125)
Jak se uvádí ve 100. bodě odůvodnění tohoto rozhodnutí, rozhodnutí ve věci N 644e/02 se podle vyjádření Německa vztahuje i na nepřímé účinky společného programu, tzn. i na poplatky. Poplatky nemusejí být oznamovány, protože metoda stanovení jejich výše je součástí provádění režimu SP.
(126)
Na podporu svého argumentu, že se v případě těchto poplatků jedná o existující podporu, Německo uvádí, že podpora tvořící součást poplatků byla zavedena ještě předtím, než vstoupila dne 1. ledna 1958 v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Podpora zavedená předtím, než vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, zůstává i v případě pozdějších úprav existující podporou, pokud se nezmění „jádro“ původního režimu. (27) Upřesnění všeobecného právního předpisu, který platil už před 1. lednem 1958, nepředstavuje novou podporu podléhající oznamovací povinnosti. (28)
(127)
Německo prohlašuje, že zákony o místních poplatcích platily již před rokem 1958, kdy vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství, a použitelné byly i po tomto datu. Ustanovení § 6 odst. 2 KAG Brandenburg v platném znění na základě skutečnosti, že Braniborsko zaujímá část bývalého Pruského království, navazuje na pruský zákon o místních poplatcích ze dne 14. července 1893 (PrKAG) a na bavorský zákon o místních poplatcích (BayGAG). Německo svůj argument podpírá těmito dílčími argumenty:
a)
Uvedené zákony platily bez přerušení i v letech 1919-1933 i v letech 1933-1945.
b)
Současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG.
c)
KAG Brandenburg zachovává - bez ohledu na zvláštní postavení nových spolkových zemí v důsledku rozdělení Německa - historickou kontinuitu s PrKAG.
Dílčí argument a:
(128)
Již PrKAG počítá s možností obcí vybírat poplatky za využívání veřejných infrastruktur. Zákon o místních poplatcích, který platí od roku 1938 v Bavorsku (a který se stal základem řady podobných zákonů v dalších spolkových zemí v jižním Německu), nabízí tuto možnost také. (29) Podle PrKAG mají být sazby poplatků stanoveny zpravidla tak, aby byly pokryty náklady na správu a údržbu daného zařízení, včetně výdajů na úroky a umoření použitého kapitálu. Ačkoli podle PrKAG musely poplatky pokrývat pouze výdaje na úroky z použitého kapitálu (na infrastrukturu), z rozsudků vydaných na základě PrKAG v poválečné době vyplývá, že v době platnosti PrKAG nebylo úročení dotací třetích stran předepsaným požadavkem.
(129)
PrKAG, popřípadě srovnatelné platné zákony spolkových zemí, nepřestaly platit ani v době Výmarské republiky, ani po uchvácení moci národními socialisty. Zůstaly tedy v platnosti i po roce 1918.
Dílčí argument b:
(130)
Po II. světové válce platil PrKAG jako zemský zákon v rámci právní úpravy, kterou určil Základní zákon z roku 1949 (dále jen „GG“), podle něhož zákony, které s ním nejsou v rozporu, zůstávají v platnosti (článek 123 GG), a prostřednictvím ustanovení, která spolkovým zemím umožňovala vydávat v určitých oblastech vlastní zákony, zůstal v platnosti. Je tudíž zřejmé, že PrKAG platil ve spolkových zemích už předtím, že vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství.
(131)
Po vzniku Spolkové republiky Německo v roce 1949 byl PrKAG v některých západních spolkových zemích postupně nahrazen jednotlivými zákony o místních poplatcích. V souvislosti s tím, jak byl v 60. a 70. letech 20. století PrKAG nahrazován těmito zemskými zákony, došlo k upřesnění této právní úpravy a jejímu terminologickému sjednocení, nicméně jádro tohoto zákona zůstalo zachováno. V platnosti zůstalo především ustanovení, že na dotace třetích stran se nevztahují žádné předpokládané úroky. (30) Úročen byl podle PrKAG pouze cizí kapitál. Podle zemských zákonů se úroky vztahovaly pouze na vlastní kapitál; ani PrKAG, ani tyto zemské zákony však neukládaly předpokládané úroky z dotací.
(132)
Německo je tudíž toho názoru, že současné zákony starých spolkových zemí o místních poplatcích navazují na PrKAG. V daném případě je podle vyjádření Německa důležité zejména zohlednit KAG Severního Porýní-Vestfálska z roku 1969, (31) který byl vzorem pro KAG Brandenburg a který nahradil PrKAG z roku 1906; jakkoli došlo k určitým nezbytným pojmovým úpravám, po stránce obsahové si KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG odpovídají (viz 128. bod odůvodnění tohoto rozhodnutí). Také v dalších spolkových zemích (například Porýní-Falc, Šlesvicko-Holštýnsko a Hesensko) je základem zákonů o místních poplatcích PrKAG, na který navazují.
Dílčí argument c:
(133)
Německo tvrdí, že v důsledku rozdělení Německa po II. světové válce získal KAG Brandenburg zvláštní postavení. V letech, které následovaly po vzniku NDR, byla obecní samospráva mající svou vlastní oblast působnosti jak v Braniborsku, tak i v ostatních východoněmeckých spolkových zemích zrušena. Byly přijaty právní předpisy v duchu centralistického státního řízení. Zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990 (32) (které vydala Lidová komora NDR před znovusjednocením Německa dne 3. října 1990) obecní samosprávu opět obnovilo a stanovilo, že za své finanční hospodaření nesou odpovědnost samy obce. Obce kromě toho získaly obce právo vybírat úplaty a poplatky za obecní služby.
(134)
KAG Brandenburg ze dne 27. června 1991 vychází z KAG Severního Porýní-Vestfálska, a téměř se s ním tedy shoduje.
(135)
I přesto, že právní vývoj byl v mezidobí daném existencí NDR odlišný, v úpravě zákonů o místních poplatcích ve východoněmeckých a západoněmeckých spolkových zemích se tato odlišnost neprojevuje. KAG Brandenburg navazuje na právní tradici PrKAG a stojí mimo právní tradici tehdejší NDR. Mezi vodohospodářskou soustavou NDR (a jejím systémem zpracování odpadních vod) a současným systémem zpracování odpadních vod spolkové země Braniborsko neexistuje navíc žádná institucionální kontinuita. Základním kamenem pro vydávání zákonů o místních poplatcích v nových spolkových zemích položil zákon o organizaci a správě obcí ze dne 17. května 1990. Zákony nových spolkových zemí o místních poplatcích po obsahové stránce navazují na zákony o místních poplatcích platné ve starých spolkových zemích, které jsou zase pokračováním PrKAG. Tento stav je nevyhnutelným důsledkem skutečnosti, že přistoupení nových spolkových zemí ke Spolkové republice Německo probíhalo v souladu se Základním zákonem. (33) Tato skutečnost je obzvláště patrná na vzniku a vývoji KAG Brandenburg. KAG Brandenburg patří do právní tradice KAG Severního Porýní-Vestfálska a PrKAG. Rozdělení Německa a přetržení kontinuity právní tradice ve východoněmeckých spolkových zemích, které bylo jeho důsledkem, nesmí vést při výkladu KAG Brandenburg k nevýhodě.
(136)
KAG Brandenburg má historickou kontinuitu s PrKAG.
(137)
Německo argumentuje dále tím, že zásada přiměřenosti a zásada návratnosti nákladů platily už předtím, než v roce 1958 vstoupila v platnost Smlouva o založení Evropského hospodářského společenství. Zásada přiměřenosti vyžaduje, aby výše poplatku nebyla zjevně neúměrná hodnotě takto zpoplatněné služby orgánu veřejné správy. Tato zásada je nedílnou součástí zásady právního státu, která je zakotvena v ústavě. Zásada návratnosti nákladů přímo navazuje na PrKAG. Tato zásada nebyla sice uplatňována důsledně ve všech kalkulacích poplatků, příjmy obce z poplatků však přesto nesměly výrazněji překračovat výši jejích výdajů.
Zachování zásady ochrany legitimního očekávání a obecné zásady rovného zacházení
(138)
Německo dále tvrdí, že pokud by došlo k tomu, že Komise bude považovat poplatky vyměřené podniku Propapier za podporu na provoz, byl by požadavek vrácení prostředků podpory v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a obecnou zásadou rovného zacházení.
(139)
Zásada ochrany legitimního očekávání stanoví, že 1) orgán Unie musí u dotčeného subjektu vyvolat podložená očekávání a 2) že opatrný a obezřetný hospodářský subjekt nesmí být v situaci, kdy může předvídat vydání opatření, které se může dotýkat jeho zájmů.
(140)
Jelikož režim SP (schválený rozhodnutím ve věcí N 644e/2002) nebyl považován za státní podporu, může na straně podniku Propapier vzniknout podložené očekávání, že v jeho prospěch není poskytována žádná podpora. O slučitelnosti tohoto režimu s právem Unie nebyly dříve žádné pochybnosti, protože Evropská komise podobné režimy dosud nepřezkoumávala.
(141)
V případě, že by Komise usoudila, že se jedná o podporu na provoz, požadavek vrácení prostředků podpory, které nejsou součástí poplatků, by byl také v rozporu se zásadou rovného zacházení, podle níž musejí být stejné skutkové situace předmětem stejného zacházení. Požadavek vracení prostředků by zvýhodnil konkurenty podniku Propapier.
4.3. PŘIPOMÍNKY NĚMECKÝCH SDRUŽENÍ OBCÍ A SDRUŽENÍ KOMUNÁLNÍCH PODNIKŮ (VERBAND KOMMUNALER UNTERNEHMEN, ZKR. VKU)
(142)
Německá sdružení obcí a VKU vítají připomínky Německa ze dne 28. ledna 2011, na jejichž formulaci se samy podílely. Odvolávají se zejména na argument, že zpracování odpadních vod v Německu je úkolem obcí, které tím vykonávají veřejnou správu, a nikoli hospodářskou činnost. Závazek zajištění organizace a financování této činnosti na sebe obce berou v rámci své odpovědnosti za výkon povinnosti obecní samosprávy v zájmu občanů.
(143)
Německá sdružení obcí a VKU prohlašují, že ustanovení § 6 odst. 2 věta 5 KAG Brandenburg, podle nějž poplatky za používání čističky odpadních vod musejí pokrývat náklady, předpokládané úroky a předpokládané odpisy, avšak dotace se při stanovení výše předpokládaných úroků z použitého kapitálu nezohledňují, je v zájmu spotřebitelů. Jelikož příspěvky třetích stran nepředstavují prostředky, které by obce investovaly jako svůj vlastní kapitál, neměli by mít spotřebitelé povinnost platit z těchto příspěvků obcím úroky.
5. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
(144)
Předmětná opatření je třeba klasifikovat jako státní podporu tehdy, když jsou splněny následující předpoklady: i) opatření musí představovat podporu poskytovanou státem nebo ze státních prostředků, ii) danému podniku musí díky těmto opatřením vzniknout určitá hospodářská výhoda, iii) tato výhoda musí být selektivní, a iv) opatření musejí nebo mohou narušit hospodářskou soutěž a ovlivňovat obchod mezi členskými státy. O státní podporu se jedná tehdy, když jsou současně splněny všechny předpoklady uvedené v čl. 107 odst. 1 SFEU.
(145)
Již rozhodnutí o zahájení nijak nezpochybňuje, že v rámci všech předmětných opatření byly použity státní prostředky a že by mohlo dojít k narušení hospodářské soutěže a obchodu na vnitřním trhu.
(146)
Komise k příslušným bodům stížnosti uvedla, že je nutno rozlišovat mezi 1) údajnou státní podporou poskytnutou ve prospěch podniku Propapier v podobě vyhrazených infrastrukturálních opatření (vybudování čističky odpadních vod a některé další infrastrukturní projekty v novém areálu průmyslové oblasti, v němž se nachází nová provozovna podniku Propapier) a 2) údajnou podporou poskytnutou podniku Propapier v podobně nižších poplatků za zpracování odpadních vod.
5.1. PŘEDSTAVUJÍ INFRASTRUKTURNÍ PROJEKTY FINANCOVANÉ Z VEŘEJNÝCH PROSTŘEDKŮ OBECNOU INFRASTRUKTURU NEBO INFRASTRUKTURU VYHRAZENOU VÝLUČNĚ PODNIKU PROPAPIER?
(147)
Komise v minulosti zastávala názor, že veřejná správa může na území své působnosti realizovat činnosti stanovené v rámci územního plánování. V této souvislosti může financovat infrastruktury, z nichž budou mít prospěch všichni obyvatelé. Komise rovněž zastává názor, že není podstatné, z jakého důvodu jsou tyto infrastruktury budovány, děje-li se tak k celkovému obecnému užitku. Pakliže však infrastruktury tohoto druhu slouží pouze jednomu soukromému podniku, musí jejich financování převzít tento podnik. Z toho vyplývá, že Komise musí u státních podpor zkoumat konkrétní účinky opatření, a nikoli sledované cíle. V daném případě se proto Komise domnívá, že je třeba prověřit, které infrastruktury mají obecný užitek (včetně podniku Propapier) a které slouží pouze podniku Propapier. Neboť podnik Propapier musí financovat pouze tyto druhé. (34)
(148)
Komise konstatuje, že parkoviště, vozovku a kanál Odra-Spréva podnik neprovozuje ve smyslu právních předpisů Unie v oblasti hospodářské soutěže, protože jejich využívání je bezplatné. V daném případě tudíž nevzniká otázka, zda tyto infrastruktury představují státní podpory ve prospěch jejich vlastníka a provozovatele.
5.1.1. Parkoviště
(149)
Stěžovatel tvrdí, že parkoviště je na nepříznivém místě a příliš odlehlé na to, aby ho mohly využívat i jiné městské firmy a aby městu umožnilo zrušit parkovací místa pro nákladní vozidla v městském centru. Německo fakticky neprokázalo opak. Ovšem sama skutečnost, že se v bezprostřední blízkosti nějakého podniku nachází parkoviště, nemůže automaticky znamenat to, že toto parkoviště je parkovištěm vyhrazeným pro tento podnik nebo že tomuto podniku přednostně slouží. Stěžovatelem zmiňované dopravní značení (viz 46. bod odůvodnění), které vyhrazovalo parkovací místa pro nákladní vozidla pracovníkům elektrárny, bylo pouze přechodné a zdůvodněné stavebními pracemi v elektrárně, které byly koncem března 2011 ukončeny. Komise konstatuje, že parkoviště je volně přístupné a označené na veřejné vozovce, aniž by na této značce bylo uvedeno, že parkoviště je vyhrazeno nějakému jednotlivému podniku. Otázka, jestli jsou součástí parkoviště odpočinkové prostory, nemá z hlediska klasifikace tohoto parkoviště jako obecné infrastruktury žádný význam.
(150)
Německo předložilo dostatečné důkazy pro to, že parkoviště nebylo budováno výlučně pro podnik Propapier, nýbrž bylo součástí celkového hospodářského plánu dané průmyslové oblasti. Podnik Propapier kromě toho používá i svá vlastní parkovací místa pro 27 nákladních vozidel a 213 osobních vozidel. Plánuje rovněž výstavbu dalších parkovacích ploch pro 120 nákladních vozidel (stavební povolení bylo již uděleno). Německo již v době, kdy bylo přijato rozhodnutí o zahájení řízení, potvrdilo, že vlastní parkovací plochy podniku Propapier nabízejí dostatečný počet parkovacích míst pro vozidla jeho pracovníků, dodavatelů a návštěvníků.
(151)
Na základě výše uvedených důvodů Komise potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že parkoviště není výlučně vyhrazeno podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.2. Vozovka
(152)
V případě vozovky se jedná o vozovku veřejnou. Je součástí celkové koncepce rozvoje této průmyslové oblasti, která vznikla již v roce 1993, dlouho předtím, než se podnik Propapier rozhodl v této oblasti usadit. Není pravda, že vozovka končí několik metrů za papírnou podniku Propapier, jak uvádí stěžovatel, nýbrž spojuje stávající průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva a její severní část, kam se bude tato průmyslová oblast rozšiřovat, se státní vozovkou B 112. Poslední úsek byl dokončen v roce 2013. Nová vozovka může sloužit i dalším podnikům, protože průmyslové oblasti ArcelorMittal i dalším průmyslovým oblastem nabízí nové možnosti rozvoje. Tato vozovka umožňuje průmyslovým a obchodním podnikům zkrátit dobu dojezdnosti do Frankfurtu nad Odrou a frankfurtským podnikům nabízí lepší dopravní spojení s říčním přístavem v Eisenhüttenstadtu.
(153)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že vozovka není vyhrazena podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.3. Rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva
(154)
Stěžovatel ve své stížnosti uvedl, že infrastrukturální opatření přijatá v rámci rozšíření a prohloubení kanálu Odra-Spréva byla vyhrazena výlučně podniku Propapier a zahrnovala státní podporu ve prospěch podniku Propapier. V roce 2008 rozšířilo město Eisenhüttenstadt průmyslovou oblast na kanálu Odra-Spréva, aby přilákalo nové podniky. Od roku 2003 jsou po celé délce kanálu (který je součástí transevropské sítě (TEN)) budována zdymadla. Žádná skutečnost však nesvědčí o tom, že by mezi těmito infrastrukturálními opatřeními a příchodem podniku Propapier existovala příčinná souvislost, ani o tom, že by v rámci těchto opatření byla podniku Propapier poskytnuta nějaká selektivní výhoda; Komise je s Německem zajedno rovněž v názoru, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva je součástí nezbytné a pravidelné péče o udržování kanálu.
(155)
Komise proto potvrzuje svůj předběžný názor, který vyslovila v rozhodnutí o zahájení řízení, že rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavuje selektivní výhodu ve prospěch podniku Propapier a nezahrnuje žádnou státní podporu.
5.1.4. Čistička odpadních vod
(156)
Komise konstatuje, že kapacita stávající infrastruktury pro zpracování odpadních vod, která se nachází mimo novou část průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva, je omezená. Zbývající kapacita stávající čističky odpadních vod v Eisenhüttenstadtu by mohla uspokojit leda potřeby nového menšího investora. V případě, že by do nové průmyslové oblasti přišel jeden větší nebo několik menších investorů, přestala by dostačovat.
(157)
Komise dále konstatuje, že čistička odpadních vod sdružení TAZV nebyla vybudována výlučně pro podnik Propapier. Její výstavba byla plánována už v rámci jiných potenciálních investic v letech 2004-2006, dlouho před příchodem podniku Propapier. Německo předložilo důkazy o tom, že s čističkou odpadních vod se počítalo již v rámci plánu hospodářského rozvoje průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva. Německo přineslo rovněž důkazy o tom, že proběhlo několik informačních kampaní, které měly získat pro nový areál průmyslové oblasti na kanálu Odra-Spréva investory, které však byly až dosud neúspěšné, protože nové investory (kromě podniku Propapier, EnWB a 5N PV) se regionálním orgánům doposud přilákat nepodařilo.
(158)
Ačkoli je čistička odpadních vod - díky své vstupní anaerobní fázi čištění - technicky uzpůsobena tak, aby umožňovala zpracování silně znečištěné vody z průmyslové výroby, jako je výroba podkladových papírů z vlnité lepenky za použití starého papíru, mohla by být tato vstupní anaerobní fáze čištění zajímavá i pro jiné uživatele produkující vysoce znečištěnou vodu z průmyslové výroby obsahující organické složky, jako jsou výrobci nápojů a potravin. Z hlediska zpracování průmyslově znečištěné vody, která obsahuje vysoký podíl znečišťujících organických složek, kromě toho čističky odpadních vod se vstupní anaerobní fází čištění nabízejí celou řadu ekonomických a ekologických výhod.
(159)
I když zařízení sdružení TAZV při své stávající velikosti slouží hlavně k pokrytí potřeb podniku Propapier, je využíváno rovněž, a to za stejných podmínek, oběma dalšími podniky, které se v této oblasti usadily. Modulární konstrukce zařízení umožňuje jeho další rozšiřování, aby mohlo zpracovávat odpadní vodu od dalších uživatelů. Ale i bez tohoto modulárního rozšíření tvoří současné kapacitní rezervy zhruba [20-40] %, které mohou být využity pro zpracovávání odpadních vod od dalších uživatelů, přičemž aktuální celkovou kapacitu by bylo možno zvýšit na dvojnásobek (viz 80. až 84. bod odůvodnění). Čistička odpadních vod je bez jakékoli diskriminace přístupná všem uživatelům (pro nové investory, kteří se v této průmyslové oblasti usadí, je připojení k čističce a její používání povinné) a může zpracovávat odpadní vodu i od jiných než papírenských podniků.
(160)
Skutečnost, že zařízení sdružení TAZV je v současné době využíváno převážně (v průměru [ 70] % a maximálně [ 70] %) podnikem Propapier, nemusí podle názoru Komise nutně znamenat to, že se jedná o zařízení představující vyhrazenou infrastrukturu, neboť z hospodářského hlediska je jeho modulární konstrukce v době, kdy je k dispozici jen omezené množství veřejných rozpočtových prostředků, smysluplná. Náklady, které by vyžadovalo zdvojnásobení kapacity zařízení sdružení TAZV a které by podle odhadu Německa tvořily méně než 50 % vstupních investičních nákladů, svědčí v rozporu s tvrzením stěžovatele, že modulární konstrukce zařízení umožňuje úspory z rozsahu.
(161)
Skutečnost, že veřejná regionální podpora na vybudování předmětného zařízení byla poskytnuta pod podmínkou, že se hlavní investor (v tomto případě podnik Propapier) usadí v novém areálu průmyslové oblasti, považuje Komise za postup odpovídající řádnému veřejnému hospodaření s prostředky, jejichž množství je omezené, neboť budovat hned od začátku rozsáhlou veřejnou infrastrukturu, která nemá dosud zajištěné využití nebo jejíž kapacita je naddimenzovaná, postrádá rozumný smysl.
(162)
Argument, že papírny zpravidla využívají své vlastní čističky odpadních vod, lze na základě číselných údajů, které předložilo Německo, odmítnout. I když některé podniky v papírenském odvětví, jakož i v jiných odvětví průmyslu, využívají svých vlastních zařízení na čištění (nebo předčištění) odpadní vody, sama tato skutečnost ještě nesvědčí o tom, že v případech, kdy průmysloví uživatelé využívají veřejných čističek odpadních vod, jsou ze strany státu tímto způsobem zvýhodňováni, neboť tito uživatelé platí poplatky, a průběžně tak hradí příslušné náklady.
(163)
Komise proto dospěla k závěru, že čistička odpadních vod je obecnou infrastrukturou, a dotace poskytnuté sdružení TAZV tudíž nepředstavují investiční podporu ve prospěch podniku Propapier. Na rozdíl od parkoviště, vozovky a kanálu Odra-Spréva je provoz čističky odpadních vod hospodářskou činností, protože její provozovatel nabízí službu (zpracování odpadních vod) za úplatu jiným účastníkům trhu. Komise nicméně konstatovala, že případná podpora ve prospěch sdružení TAZV by v každém případě představovala existující podporu (51. až 57. bod odůvodnění rozhodnutí o zahájení řízení). Případné podpory ve prospěch sdružení TAZV proto nemusejí být v tomto rozhodnutí dále přezkoumávány.
(164)
Souhrnný závěr, k němuž Komise dospěla, je tedy takový, že projekty budování infrastruktury v novém areálu průmyslové oblasti, kde se nachází nové výrobní zařízení podniku Propapier, nejsou určeny výhradně pro tuto papírnu, a nemohou být proto klasifikovány jako vyhrazená infrastruktura a státní podpora ve prospěch podniku Propapier. To znamená, že podpořené investice nepředstavují jednu investici ve smyslu 60. bodu pokynů k regionální podpoře, která by zahrnovala veřejnou regionální investiční podporu ve prospěch papírny podniku Propapier, již Komise schválila ve svém konečném rozhodnutí ve věci SA.23827 (2013/C) (viz poznámku pod čarou č. 4). Hodnocení investiční podpory ve prospěch podniku Propapier, které bylo předmětem uvedeného rozhodnutí, se tedy tímto rozhodnutím nemění.
5.2. MAJÍ BÝT NIŽŠÍ POPLATKY ZA POUŽÍVÁNÍ ČISTIČKY ODPADNÍCH VOD POVAŽOVÁNY ZA STÁTNÍ PODPORU?
(165)
Co se týče argumentu Německa, že v případě opatření, jež bylo přijato ve prospěch daného provozovatele v rámci režimu, který Komise nepovažovala za podporu, nelze uvažovat o žádné „podpoře“, jež by mohla být uživateli příslušné infrastruktury předána, chtěla by Komise znovu poukázat na to, že rozhodnutí o režimu podpor N 644e/02 neobsahuje žádný výrok o tom, jestli poplatky za používání infrastruktury nemohou za určitých okolností představovat podporu ve prospěch uživatele této infrastruktury. Komise trvá na tom, co konstatovala ve svém konečném rozhodnutí, že nebyla informována o žádném režimu poplatků, který by se týkal dotací poskytnutých v rámci ohlášeného režimu SP; rozhodnutí o schválení tohoto režimu nelze tudíž chápat jako schválení implicitně přípustných podpor, jejichž právním základem by byl zákon o místních poplatcích.
(166)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou neslučitelné s vnitřním trhem, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy“.
(167)
Skutečnost poskytnutí státní podpory musí být stanovena nezávisle na tom, 1) zda rámcová směrnice EU o vodě a německé právní předpisy, které tuto směrnici provádějí, vyžadují úplné krytí nákladů spojených s poskytováním služeb v oblasti zpracování odpadních vod a 2) zda poplatky jsou v souladu s tím, co tyto právní předpisy stanoví. Jinak řečeno, opatření, která jsou v souladu s rámcovou směrnicí EU o vodě i s platnými německými právními předpisy, mohou i přesto představovat státní podporu, pakliže jsou splněny všechny podmínky čl. 107 odst. 1 SFEU (viz 144. bod odůvodnění).
Státní prostředky a přičitatelnost
(168)
Poplatky, které mají být hrazeny za používání čističky odpadních vod, určuje a vybírá obec v souladu s § 6 zákona o místních poplatcích ve spolkové zemi Braniborsko. Je-li stanovená výše poplatků nižší, než by byla výše poplatků soukromého investora, znamená to pro obec ztrátu příjmů.
(169)
Opatření by pak bylo financováno státem nebo ze státních prostředků ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, protože příjem obce by byl v důsledku výhody poskytnuté podniku Propapier nižší.
(170)
Je-li výše poplatků stanovena tak, že z toho určitému podniku vzniká výhoda, bylo by to nutné přičítat také státu, protože stanovení výše poplatků je úkolem veřejnoprávní instituce - města Eisenhüttenstadt.
Hospodářská výhoda
(171)
Jak bylo objasněno v rozhodnutí o zahájení řízení, (35) Komise musela přezkoumat, zda stanovené poplatky, které byly uloženy podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod, představují pro podnik Propapier (selektivní) hospodářskou výhodu.
(172)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora zahrnuje pojem „výhody“ nejen pozitivní plnění, jako jsou dotace, ale rovněž opatření, která různým způsobem snižují náklady, jež obvykle nese podnik, a která tak, aniž by byla subvencemi v užším slova smyslu, mají tutéž povahu a stejné účinky. (36)
(173)
Uplatní-li se tento přístup na případ, který je předmětem tohoto rozhodnutí, vzniká otázka, zda jsou poplatky uložené podniku Propapier za využívání čističky odpadních vod nižší než náklady, které by za normálních tržních podmínek musel nést srovnatelný podnik, tj. zda výše poplatků je v souladu se zásadou účastníka trhu v tržním hospodářství. Tuto otázku lze podle názoru Komise přezkoumat dvojím způsobem:
-
srovnáním ceny, kterou platí podnik Propapier, s referenční výší poplatků, které se za zpracování odpadních vod v příslušném členském státě obvykle účtují,
-
na základě analýzy ziskovosti ex ante, z níž vyplyne, že soukromý poskytovatel by si účtoval poplatky ve stejné výši.
Referenční cena
(174)
Vzhledem k Německem popsanému způsobu, jakým je organizován trh (viz 112. a 113. bod odůvodnění), a vzhledem ke skutečnosti, že (ani soukromí) provozovatelé si za své služby nemohou účtovat ceny podle svého vlastního uvážení, jelikož ceny předepisuje zákon (KAG Brandenburg), je Komise toho názoru, že není možné stanovit referenční ceny, které by si za obvyklých tržních podmínek účtoval soukromý provozovatel.
(175)
Komise dále konstatuje, že Německo předložilo údaje o cenách, které v odvětví, v němž působí podnik Propapier, platí jiné podniky. Ačkoli Německo tvrdí, že předložené referenční ceny představují průměrné ceny odrážející plnou výši nákladů, nelze na jejich základě poznat, zda tyto poplatky obsahují státní podporu. Pochybnost Komise ohledně použitelnosti těchto údajů jako východiska srovnání se nepodařilo rozptýlit. Důvodem toho je především skutečnost, že tyto ceny mohou podle názoru Komise odrážet různé nákladové položky a není jisté, zda neobsahují státní podporu.
Analýza ziskovosti ex ante
(176)
Vzhledem k tomu, že nejsou k dispozici spolehlivé referenční tržní hodnoty, je Komise toho názoru, že k odpovědi na otázku, zda uskutečněný právní úkon odpovídá obvyklým tržním podmínkám, lze dojít za pomoci jiné obecně uznávané standardní metody posuzování cen. V případě infrastruktur, které nejsou vyhrazeny žádnému jednotlivému uživateli, nýbrž jsou k dispozici všem uživatelům, lze podle názoru Komise soudit, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena tehdy, když uživatelé dané infrastruktury, nahlíženo z hlediska ex ante, dodatečně přispívají k ziskovosti provozovatele. (37)
(177)
Tato skutečnost nastává v případě, že dohoda provozovatele s jednotlivým spotřebitelem umožňuje tomuto provozovateli pokrytí nákladů vyplývajících z této dohody a dosažení přiměřeného zisku na základě spolehlivých střednědobých vyhlídek. (38)
(178)
V této analýze by kromě toho měly být zohledněny veškeré příjmy a očekávané dodatečné výdaje, které provozovateli v souvislosti s činností daného uživatele vzniknou. (39)
(179)
Tyto dodatečné náklady zahrnují veškeré kategorie výdajů či případných investic, jako například dodatečné personální, technické a investiční náklady, které jsou spojeny s přítomností uživatele. (40) Náklady, které by provozovatel musel nést v každém případě, tedy i mimo rámec dohody s uživatelem, se naopak nezohledňují.
(180)
Vzhledem k těmto faktorům je Komise toho názoru, že zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, tzn. že nižší poplatek nepředstavuje výhodu ve prospěch podniku Propapier, a to z následujících důvodů:
a)
Čistička odpadních vod je k dispozici všem uživatelům a její užívání není vyhrazeno podniku Propapier.
b)
Poplatek hrazený podnikem Propapier zahrnuje náklady na provoz, správu, údržbu, obsluhu a odvody, předpokládané odpisy a předpokládané úroky z 20 % vlastního kapitálu, který byl do čističky odpadních vod investován. Tento poplatek tudíž pokrývá veškeré dodatečné náklady, které provozovateli čističky odpadních vod v souvislosti s činností podniku Propapier vznikají.
(181)
Co se týče přiměřenosti zisku, který by měly poplatky kromě pokrytí dodatečných nákladů přinášet, je třeba konstatovat, že poplatky v daném případě pokrývají nejen dodatečné náklady, ale i předpokládané úroky z 20 % investovaného vlastního kapitálu. Podle výše definovaného způsobu výpočtu dodatečných nákladů to sice nelze výslovně označit za přiměřený zisk, pro provozovatele jsou nicméně tyto poplatky zdrojem dodatečného příjmu, jak by tomu bylo i v případě přiměřeného zisku.
(182)
Vzhledem k tomu, že poplatky nejsou pro podnik Propapier žádnou výhodou, a nepředstavují tudíž státní podporu, nemusela se Komise již zabývat otázkou, zda se jedná o podporu existující (viz 123. až 137. bod odůvodnění) nebo podporu na provoz (viz 26. bod odůvodnění), anebo zda je taková případná podpora na provoz slučitelná s vnitřním trhem. Vzhledem k tomuto zjištění může Komise ponechat otevřenu také otázku, zda by byl požadavek vracení poplatků (v případě, že by byly klasifikovány jako podpora na provoz) v rozporu se zásadou ochrany legitimního očekávání a se zásadou rovného zacházení.
6. ZÁVĚR
(183)
Komise tudíž dospěla k závěru, že vybudování čističky odpadních vod sdružením TAZV, stejně jako výstavba parkoviště, nové vozovky a rozšíření/prohloubení kanálu Odra-Spréva nepředstavují vyhrazená infrastrukturní opatření.
(184)
Komise dále dospěla rovněž k závěru, že poplatky účtované za zpracování odpadních vod nepředstavují státní podporu. Zásada investora/účastníka trhu v tržním hospodářství je dodržena, a podniku Propapier PM2 GmbH tudíž nevzniká žádná hospodářská výhoda.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Německem realizovaná infrastrukturní opatření nepředstavují infrastrukturu vyhrazenou podniku Propapier PM2 GmbH. Poplatky, které podniku Propapier za používání čističky odpadních vod účtuje sdružení TAZV, neobsahují státní podporu. Infrastrukturní opatření a sazební režimy poplatků proto nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU.
Článek 2
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo.
V Bruselu dne 1. října 2014.
DECISÃO (UE) 2015/508 DA COMISSÃO
de 1 de outubro de 2014
sobre o alegado auxílio às infraestruturas concedido pela Alemanha a favor da Propapier PM2 GmbH - auxílio estatal SA.36147 (C 30/10) (ex NN 45/10; ex CP 327/08)
[notificada com o número C(2014) 6847]
(Apenas faz fé a versão na língua alemã)
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia, nomeadamente, o artigo 108.o, n.o 2, primeiro parágrafo,
Tendo em conta o Acordo sobre o Espaço Económico Europeu, nomeadamente, o artigo 62.o, n.o 1, alínea a),
Tendo em conta o Regulamento (CE) n.o 659/1999 do Conselho, de 22 de março de 1999, que estabelece as regras de execução do artigo 108.o do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia (1),
Após ter convidado as partes interessadas a apresentarem as suas observações em conformidade com as disposições acima citadas (2), e tendo em conta essas observações,
Considerando o seguinte:
1. PROCEDIMENTO
(1)
A Comissão recebeu uma denúncia, por carta datada de 29 de outubro de 2008, do Grupo Smurfit Kappa (doravante designado «Smurfit Kappa» ou «autor da denúncia») na qual se alega que a Propapier PM2 GmbH tinha beneficiado de um auxílio às infraestruturas. A denúncia foi registada com a referência CP 327/08 e foi transferida para o registo dos auxílios ilegais (com a referência NN 45/10).
(2)
Por carta datada de 27 de outubro de 2010, a Comissão informou a Alemanha da sua intenção de dar início ao procedimento previsto no artigo 108.o, n.o 2, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia a respeito do alegado auxílio.
(3)
A decisão da Comissão de dar início ao procedimento foi publicada no Jornal Oficial da União Europeia (3). A Comissão convidou as partes interessadas a apresentar as suas observações relativamente ao alegado auxílio.
(4)
A Alemanha apresentou as suas observações por carta datada de 28 de janeiro de 2011 (a versão não confidencial foi recebida a 31 de janeiro de 2011). A Comissão recebeu igualmente as observações das seguintes partes interessadas: uma observação conjunta das associações municipais alemãs Deutscher Städtetag, Deutscher Landkreistag e Deutscher Städte - und Gemeindebund, bem como da associação de empresas municipais (Verband kommunaler Unternehmen - VKU), em 11 de fevereiro de 2011, e uma observação do autor da denúncia com data de 14 de fevereiro de 2011 (a versão não confidencial foi recebida a 1 de março de 2011). A Comissão enviou estas observações à Alemanha, dando-lhe a oportunidade de se pronunciar sobre as mesmas; as observações da Alemanha foram recebidas a 13 de abril de 2011 (a versão não confidencial foi recebida a 26 de abril de 2011).
(5)
Em 17 de janeiro de 2013, realizou-se uma reunião entre os serviços da Comissão e as autoridades alemãs. Por carta datada de 25 de fevereiro de 2013, as autoridades alemãs apresentaram novas informações. Os serviços da Comissão solicitaram informações adicionais, por carta datada de 26 de abril de 2013, as quais foram enviadas pela Alemanha por carta datada de 14 de maio de 2013.
(6)
A Comissão solicitou, por correio eletrónico datado de 23 de maio de 2013, informações adicionais, as quais foram enviadas pela Alemanha por correios eletrónicos datados de 24, 27 e 28 de maio de 2013.
(7)
Após uma reunião realizada em 6 de junho de 2013, com os serviços da Comissão, as autoridades alemãs, os representantes da empresa beneficiária e peritos, a Alemanha anunciou possíveis observações adicionais. Após um pedido de informações adicionais, datado de 15 de outubro de 2013, a Alemanha enviou extensas observações adicionais por correios eletrónicos datados de 4 de novembro, 13 e 18 de dezembro de 2013, e 6 de janeiro e 24 de abril de 2014.
2. DESCRIÇÃO DAS MEDIDAS
(8)
A Propapier PM2 GmbH (doravante designada «Propapier») pertence à Progroup AG (doravante designada «Progroup»). A Progroup produz e vende através das suas subsidiárias materiais para caixas de cartão ondulado e caixas de cartão ondulado. O autor da denúncia, o Grupo Smurfit Kappa, é um dos maiores produtores de papel na União Europeia.
(9)
A Comissão aprovou (4), em 2 de abril de 2008, o auxílio regional para a construção, pela Propapier, de uma fábrica de papel com vista à produção de materiais para caixas de cartão ondulado e de uma central elétrica associada, numa zona recentemente ampliada do parque industrial já existente «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» em Eisenhüttenstadt/Brandenburg, uma área que, na altura, era elegível para efeitos de auxílio regional, nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE.
(10)
O autor da denúncia alegou que alguns projetos de infraestruturas, financiados através de recursos estatais, no parque industrial recentemente alargado onde se situa a nova estação da Propapier, se destinam exclusivamente à fábrica de papel e que, por isso, deverão ser reconhecidos como infraestrutura dedicada e o seu financiamento equiparado a um auxílio estatal a favor da Propapier.
(11)
O autor da denúncia especificou os seguintes projetos de infraestruturas (ver ponto 2.1 abaixo): a construção de uma estação de tratamento de águas residuais, a construção de um parque de estacionamento, uma nova estrada de ligação e o aprofundamento e alargamento do canal Oder-Spree.
(12)
Além disso, o autor da denúncia alegou que as taxas cobradas pela utilização da estação de tratamento de águas residuais são vantajosas para a Propapier (ver ponto 2.2 abaixo).
2.1. AUXÍLIO PARA A CONSTRUÇÃO DA ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS E OUTRAS INFRAESTRUTURAS
(13)
Em julho de 2008, o Land de Brandenburg concedeu, a partir dos recursos do programa-quadro da ação de interesse comum para a melhoria das estruturas económicas regionais (Ausbau der kommunalen wirtschaftsnahen Infrastruktur im Rahmen der Gemeinschaftsausgabe - GA) (doravante designado «regime GA» (5)) uma subvenção direta de 33 808 200 euros (6) para a construção de uma nova estação de tratamento de águas residuais numa extensão da zona industrial situada no canal Oder-Spree, em Eisenhüttenstadt. É de referir, a este propósito, que o regime GA para o financiamento da construção ou alargamento de estações de tratamento de águas residuais foi objeto do processo N 644e/02 (7), no qual a Comissão estabeleceu, em 2003, para o período de programação 2004-2006, que o auxílio público do regime não constituía um auxílio estatal nos termos do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, a favor do proprietário e do operador da estação de tratamento de águas residuais.
(14)
Na sua decisão de 2003, a Comissão considerou as subvenções provenientes do regime em vigor entre 2004 e 2006 como uma transferência interna de recursos estatais e não como um auxílio estatal aos proprietários e operadores, sobretudo porque os beneficiários não eram operadores económicos e o serviço era um serviço público típico de interesse geral a ser prestado pelos municípios. De acordo com as condições do regime, o beneficiário deve ser uma autoridade local (Gebietskörperschaft) ou uma associação de municípios com fins específico de direito público (Zweckverband), sujeita à supervisão do município. Em termos de elegibilidade, não pode existir nenhuma relação jurídica, pessoal ou comercial entre o beneficiário da medida, ou seja, a estação de tratamento de águas residuais, e o utilizador da estação.
(15)
A subvenção atingiu 80% dos custos totais elegíveis de 42 260 340 euros. O beneficiário da subvenção é a Trinkwasser- und Abwasserzweckverband Oderaue Eisenhüttenstadt (doravante designada TAZV), uma associação intermunicipal de direito público responsável pelo abastecimento de água potável e pelo tratamento de águas residuais. A TAZV é proprietária e operadora da estação de tratamento de águas residuais e suportou os restantes 20% do total financiamento público do investimento.
(16)
A subvenção estava sujeita à condição de que o cumprimento dos requisitos legais e financeiros para a nomeação de um investidor principal (neste caso, a Propapier) fosse comprovado até 15 de agosto de 2008. A construção da estação teve início em outubro de 2008 e a sua colocação em serviço ocorreu em março de 2010.
(17)
O autor da denúncia declara que a estação da TAZV é uma infraestrutura dedicada, uma vez que a Propapier utilizará praticamente toda a sua capacidade para tratamento de águas residuais. De acordo com o autor da denúncia, a estação tinha sido originalmente concebida para a Propapier como uma estação de tratamento de águas residuais e era uma condição prévia para a construção de uma fábrica de papel naquela região (sendo que a produção de papel exige uma utilização elevada de água).
(18)
No que diz respeito aos outros projetos de infraestruturas, o autor da denúncia alega que a construção de um parque de estacionamento adjacente à instalação da Propapier, a construção de uma estrada de ligação entre a zona industrial e a estrada B-112, e o alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree são medidas dedicadas à Propapier. Na decisão de início do procedimento, a Comissão chegou à conclusão preliminar de que estas não conferiam uma vantagem seletiva à Propapier e que, portanto, não constituíam infraestruturas dedicadas. Ainda assim, a Comissão convidou todas as partes interessadas a apresentar as suas observações quanto a estas medidas.
2.2. TAXAS REDUZIDAS PARA A UTILIZAÇÃO DA ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS
(19)
Outro elemento da denúncia relativamente à estação de tratamento de águas residuais é o facto da taxa de 0,95 euros por metro cúbico cobrada à Propapier pela utilização da estação ser inferior à taxa que um investidor privado cobraria pelo mesmo serviço.
(20)
O cálculo das taxas de utilização é regulado pela legislação relevante, a Lei relativa às taxas municipais de Brandenburg, Kommunalabgabengesetz für das Land Brandenburg (8) (doravante designada KAG Brandenburg). O artigo 6.o da KAG Brandenburg prevê que o cálculo das taifas para a utilização da estação tem de cobrir, mas não exceder, todos os custos elegíveis para a estação de tratamento de águas residuais relevante (custos de construção, manutenção e reparação, funcionamento, de pessoal e administrativos), os juros calculados e as amortizações calculadas. Contudo, as subvenções que o município recebeu de outras fontes públicas (neste caso, a subvenção de 33,8 milhões de euros do regime GA) não podem ser tidas em consideração no cálculo dos juros imputados sobre o capital investido (9). O autor da denúncia considera que a subvenção que a TAZV recebeu a partir dos recursos do regime GA é transferida do beneficiário TAZV para os utilizadores da estação de tratamento de águas residuais sob a forma de taxas reduzidas referentes ao tratamento das águas residuais.
3. MOTIVOS PARA DAR INÍCIO AO PROCEDIMENTO (10)
(21)
As medidas de auxílio em apreço devem ser equiparadas a auxílios estatais se forem cumpridas as seguintes condições: i) o auxílio deve ser concedido por um Estado-Membro ou através de recursos estatais, ii) deve conferir uma vantagem económica à empresa, iii) a vantagem deve ser seletiva, e iv) a medida deve falsear ou ameaçar falsear a concorrência, afetando o comércio entre os Estados-Membros. Considera-se que existe auxílio estatal quando as condições previstas no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE forem cumpridas numa base cumulativa.
(22)
No que se refere à decisão de início do procedimento, é incontestável que todas as medidas em questão envolviam a utilização de recursos estatais e que estes poderiam falsear a concorrência no mercado interno.
(23)
A Comissão observou que, no que diz respeito aos elementos da alegação, é necessário fazer uma distinção entre 1) um potencial auxílio estatal à TAZV para a construção da estação de tratamento de águas residuais e 2) um potencial auxílio à Propapier sob a forma de taxas reduzidas de tratamento de águas residuais.
(24)
A decisão de início do procedimento avaliou igualmente se a construção da
i)
estação de tratamento de águas residuais
e de outros projetos de infraestruturas no parque industrial recentemente alargado, onde a nova estação Propapier se situa, nomeadamente
ii)
o novo parque de estacionamento,
iii)
a nova estrada e
iv)
o alargamento e aprofundamento do Canal Oder-Spree,
criou uma vantagem seletiva ou se constituiu uma infraestrutura dedicada à Propapier (11). Tendo em conta que, nos termos do artigo 107.o, n.o 1, uma medida só é considerada como auxílio estatal se for seletiva (ou seja, deve tratar de forma diferente as empresas que se encontrem numa situação jurídica e factual comparável relativamente ao objetivo da medida), a Comissão teve de avaliar se a Propapier foi favorecida seletivamente pelas medidas.
(25)
A Comissão já aprovou um auxílio regional ao investimento para a Propapier. Uma vez que as medidas para os outros projetos de infraestruturas deverão ser executadas numa região assistida elegível para auxílio regional, nos termos do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE e que se alega que se encontram estritamente ligadas/dedicadas a um projeto de investimento que beneficia de auxílio regional, a Comissão adotou a título preliminar a posição de que, caso se comprove que são seletivas a favor da Propapier, deveriam fazer parte do projeto de investimento da Propapier e teriam, portanto, de cumprir os requisitos das Orientações relativas aos auxílios estatais com finalidade regional para o período 2007-2013 (OAR) (12). A Comissão manifestou dúvidas relativamente à compatibilidade de todos os auxílios ao investimento sob a forma de infraestrutura dedicada, em particular no que diz respeito ao cumprimento das regras sobre a intensidade máxima dos auxílios estatais e do efeito de incentivo.
(26)
De acordo com as OAR, os beneficiários de auxílios que tenham recebido um auxílio ao investimento podem beneficiar de um auxílio ao funcionamento adicional. A compatibilidade do auxílio ao funcionamento com o mercado interno deverá, porém, ser avaliada de modo independente da compatibilidade do auxílio ao investimento, com base nos critérios estabelecidos na secção 5 das OAR. A Comissão concluiu na decisão de início do procedimento que, se a Propapier beneficiar de um auxílio ao funcionamento sob a forma de redução das taxas de tratamento de águas residuais que não reflita o princípio do investidor em economia de mercado, este auxílio ao funcionamento não poderá ser reconhecido como estando em conformidade com as regras das OAR e com a prática da Comissão no que se refere à aprovação de auxílios ao funcionamento. De facto, apesar de o beneficiário do auxílio estar situado numa região elegível para o auxílio ao funcionamento [região assistida, ao abrigo do artigo 107.o, n.o 3, alínea a), do TFUE], não foram cumpridos outros critérios importantes para a compatibilidade do auxílio ao funcionamento com o mercado interno. Não há indícios de que o auxílio ao funcionamento fosse justificado em termos da sua contribuição para o desenvolvimento regional ou da sua natureza, ou que o seu nível fosse proporcional às desvantagens que se propunha corrigir. Além disso, o auxílio ao funcionamento não seria nem temporário, nem reduzido com o tempo. Deste modo, a Comissão manifestou dúvidas quanto à compatibilidade de princípio com o mercado interno de todos os auxílios ao funcionamento sob a forma de taxas reduzidas.
3.1. SUBVENÇÕES PARA PROJETOS DE INFRAESTRUTURAS FINANCIADOS POR AUTORIDADES PÚBLICAS, INCLUINDO A ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS
3.1.1. Parque de estacionamento, alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree, nova estrada
(27)
No decurso da avaliação preliminar, verificou-se que a capacidade do parque de estacionamento não correspondia à alegação do autor da denúncia e que o mesmo não se encontrava na proximidade imediata das instalações da Propapier. Além disso, verificou-se que o parque de estacionamento era acessível em termos gerais, que servia não apenas o parque industrial da zona do Canal Oder-Spree, como também outras zonas comerciais do centro da cidade, e que a sua capacidade poderia permitir ao município o encerramento de parques de estacionamento para veículos pesados no centro da cidade. Além disso, a Propapier estava a construir o seu próprio parque de estacionamento, que era também acessível a veículos pesados. Por estes motivos, a Comissão concluiu que a construção do parque de estacionamento não constituiria provavelmente uma vantagem seletiva para a Propapier.
(28)
No que respeita à construção de uma nova estrada de ligação entre a zona industrial e a estrada B-112, a Comissão observou que a construção da estrada reduziria o tráfego e a poluição atmosférica no centro de Eisenhüttenstadt, uma vez que os veículos pesados que se destinassem à zona industrial poderiam assim evitar o centro da cidade, e salientou ainda que a distância até ao centro regional mais próximo seria igualmente reduzida. Por estes motivos, a Comissão concluiu que a construção da nova estrada não constituiria provavelmente uma vantagem seletiva para a Propapier.
(29)
No que diz respeito ao trabalho de alargamento e aprofundamento do Canal Oder-Spree, a Comissão observou que este não seria realizado com o intuito de fornecer uma vantagem seletiva à Propapier, mas que fazia parte da manutenção regular necessária do sistema hidroviário. Por estes motivos, a Comissão concluiu que o alargamento e aprofundamento não constituiriam provavelmente uma vantagem seletiva para a Propapier.
(30)
Porém, nessa altura, a Comissão considerou que não se poderia excluir inteiramente que a Propapier pudesse beneficiar mais destas infraestruturas do que outras empresas.
(31)
Antes de emitir um parecer final sobre o auxílio relativamente a estas medidas, a Comissão convidou as partes interessadas a apresentarem as suas observações. Ao mesmo tempo, convidou a Alemanha a apresentar, durante o procedimento formal de investigação, mais informações sobre a construção do parque de estacionamento, a construção da nova estrada e sobre o alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree.
3.1.2. Subvenção para a construção da estação de tratamento de águas residuais
(32)
Na decisão de início do procedimento, a Comissão concluiu que, caso o regime de auxílio N 644e/02 fosse entretanto considerado como auxílio devido à evolução do mercado interno, então este deveria ser considerado como um auxílio existente concedido à TAZV.
(33)
No entanto, a Comissão manifestou dúvidas quanto ao facto de a estação de tratamento de águas residuais poder ser considerada uma infraestrutura dedicada. Neste contexto, verificou-se que, além da Propapier, existiam apenas dois utilizadores adicionais, nomeadamente o fornecedor de componentes fotovoltaicos Canadiano, 5N PV, e o fornecedor de energia, EnBW. Além disso, não existiam informações concretas relativamente à quota-parte da capacidade da estação de tratamento de águas residuais que estes dois clientes absorvem. Com base nas informações disponíveis naquela altura, e no que diz respeito apenas a estas duas empresas, não foi possível à Comissão avaliar se a construção da nova estação de tratamento de águas residuais era necessária. Além do mais, um destes outros dois clientes, designadamente a central elétrica explorada pela EnBW, esteve diretamente envolvido no projeto da Propapier, uma vez que a central elétrica era responsável pelo fornecimento de energia para os processos de produção da fábrica de papel (13).
(34)
A Comissão observou ainda que, se a Propapier utilizava de facto 90% da capacidade de tratamento, tal como alegado pelo autor da denúncia, seria oportuno esclarecer se este facto, por si só, não constituía uma prova suficiente de que a estação servia exclusivamente ou, pelo menos, principalmente, a Propapier, sendo-lhe por isso dedicada. O argumento da Alemanha a este respeito, de que a construção da estação de tratamento de águas residuais seria futuramente utilizada por outros utilizadores, teve de ser sujeito a verificações adicionais.
(35)
Foi igualmente observado que deveria ser tida em consideração a localização dos investidores no parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» e qual a capacidade, em média, que utilizariam. A este respeito, foi solicitado à Alemanha que apresentasse mais informações quanto ao plano geral para o desenvolvimento da zona industrial e à restante capacidade da estação de tratamento de águas residuais que seria atribuída a potenciais utilizadores. Foi igualmente solicitado à Alemanha que apresentasse mais informações relativamente à viabilidade técnica da abordagem modular na construção da estação de tratamento (14).
(36)
Conforme acima explicado, a Comissão considerou a título preliminar que, se as medidas para os projetos de infraestruturas fossem reconhecidas como sendo seletivas, então, tais medidas formariam parte do projeto de investimento da Propapier e teriam de cumprir os requisitos das OAR, em particular as regras elativas à intensidade máxima dos auxílios estatais e ao efeito de incentivo.
3.2. TAXAS REDUZIDAS PARA A UTILIZAÇÃO DA ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS
(37)
A Alemanha considerou que, tal como ocorre com a medida para a construção da estação de tratamento de águas residuais, caso as taxas cobradas pela Propapier impliquem um auxílio, então, estas deverão ser reconhecidas como um auxílio existente. A Alemanha considerou que a decisão da Comissão no processo N 644e/02, que autorizou o regime GA, abrangeu também os efeitos indiretos do regime.
(38)
Porém, a Comissão concluiu, na decisão de início do procedimento, que o possível auxílio sob a forma de taxas reduzidas não era abrangido pela decisão N 644e/02, e se essas taxas mais baixas constituíssem um auxílio estatal, então tal auxílio seria considerado como um novo auxílio.
(39)
Ao avaliar se as taxas estabelecidas constituíam uma vantagem económica para a Propapier, a Comissão, na sua decisão de início do procedimento, manifestou dúvidas sobre se as taxas cobradas pela TAZV refletiam os custos totais e se um investidor privado fixaria as taxas ao mesmo nível.
(40)
A Comissão considerou que as taxas cobradas à Propapier não refletiam o custo total para o tratamento de águas residuais, uma vez que a Alemanha reconheceu que estas taxas refletiam apenas 20% dos juros imputados sobre o capital investido, tendo em conta que a subvenção de 80% recebida pelo município de outras fontes públicas para a construção da estação não deve ser considerada no cálculo dos juros imputados. Neste contexto, na sua decisão de início do procedimento, a Comissão estabeleceu, em primeiro lugar, que nem a Diretiva 2000/60/CE (doravante designada «Diretiva-Quadro da Água») (15), nem a lei «KAG Brandenburg» requerem que as taxas relativas à utilização de uma instalação para o tratamento de águas residuais reflitam os custos totais (16). Na decisão de início do procedimento remete-se para os processos InfraLeuna (17) e Kimberly-Clark/Scott (18), nos quais a Comissão considera que as taxas estabelecidas ao nível dos custos totais correspondem aos custos que ume empresa tem normalmente de suportar.
(41)
O autor da denúncia alegou que, para se estabelecer a vantagem, o nível das taxas efetivamente pagas pela Propapier deveria ser comparado com o nível das taxas cobradas por um investidor privado que se encontre na mesma situação que a TAZV.
(42)
A Alemanha sugeriu que se comparasse as taxas pagas pela Propapier com o valor médio das tarifas observado no setor em causa e citou um estudo que concluiu que esse valor se situava entre 0,24 euros e 1 euro (19).
(43)
Na sua decisão de início do procedimento, a Comissão observou que o princípio do investidor privado poderia ser aplicado no presente caso. Porém, manifestou dúvidas quanto ao facto de a utilização de um valor de referência poder excluir a presença do auxílio, uma vez que os dados apresentados pareciam estar distorcidos. Mesmo que as taxas mencionadas por outros municípios refletissem os custos totais, as diferenças de preços diferentes parecem refletir realidades locais diferentes, o que para um investidor privado poderia justificar níveis de preços diferentes. Como resultado, naquela altura, a Comissão não estava convencida de que existência de uma vantagem para a Propapier pudesse ser excluída com base nestes dados.
(44)
Tal como explicado no considerando 26, se a medida for de facto reconhecida como um novo auxílio estatal, nos termos do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, a Comissão tem dúvidas quanto à sua compatibilidade com o mercado interno, nos termos do artigo 107o, n.o 3, do TFUE. Caso as taxas sejam consideradas como um auxílio regional ao funcionamento, continuam a existir dúvidas quanto à sua compatibilidade, uma vez que este auxílio não é temporário, nem será reduzido com o tempo e não destinar-se a atenuar desvantagens específicas (não comprovadas) da região em questão.
4. OBSERVAÇÕES DA ALEMANHA E DAS PARTES INTERESSADAS RELATIVAMENTE À DECISÃO DE INÍCIO DO PROCEDIMENTO
4.1. OS PROJETOS DE INFRAESTRUTURAS FINANCIADOS PELAS AUTORIDADES PÚBLICAS SÃO CONSIDERADOS INFRAESTRUTURAS DESTINADAS A BENEFICIAR A PROPAPIER?
4.1.1. Parque de estacionamento
Observações do autor da denúncia
(45)
Na sua decisão de início do procedimento a Comissão não aceitou o número de lugares de estacionamento apresentado pelo autor da denúncia. Segundo o autor da denúncia, estes números (parque de estacionamento para 186 veículos ligeiros e 71 veículos pesados) foram retirados do plano de desenvolvimento preliminar encomendado pela cidade Eisenhüttenstadt.
(46)
O autor da denúncia alega que os planos de construção originais da Propapier não mencionavam a construção de um parque de estacionamento privado e que, mesmo que a Propapier esteja a construir o seu próprio parque de estacionamento, o parque de estacionamento público contínua a beneficiá-la predominantemente, uma vez que este inclui uma sinalização que atribui lugares de estacionamento a veículos pesados da central elétrica e da fábrica de papel. Além disso, o parque de estacionamento situa-se na proximidade imediata das instalações da Propapier (estendendo-se até aos limites da fábrica de papel e ficando adjacente à central elétrica, que inicialmente fazia parte do projeto da Propapier). O parque de estacionamento não disponibiliza as áreas de serviço normalmente incluídas num parque de estacionamento deste tipo.
(47)
O autor da denúncia alega que a localização do parque de estacionamento é inconveniente e demasiado distante para prestar serviço a outros locais comerciais do centro da cidade e para permitir que o município encerre os parques de estacionamento para veículos pesados no centro da cidade.
Observações da Alemanha
(48)
Segundo a Alemanha, o parque de estacionamento não constitui uma vantagem seletiva para a Propapier. É geralmente acessível e não serve apenas a zona industrial do Canal Oder-Spree. A Alemanha observa ainda que a Propapier possui o seu próprio parque de estacionamento (213 lugares para veículos ligeiros e 27 para veículos pesados) e que já foi emitida uma licença de construção para 120 lugares adicionais destinados a veículos ligeiros.
(49)
A Alemanha não concorda com as alegações do autor da denúncia de que o parque de estacionamento beneficia sobretudo a Propapier e de que a localização do parque de estacionamento é inconveniente e demasiado distante para prestar serviços a outros locais comerciais do centro da cidade em Eisenhüttenstadt.
(50)
A Alemanha explica que a sinalização - que atribui lugares de estacionamento a veículos pesados para a central elétrica - à qual o autor da denúncia se refere, era temporária e fora apenas utilizada devido a trabalhos de construção que ocorreram na central elétrica. Estes trabalhos de construção terminaram no fim de março de 2011. O acesso ao parque de estacionamento está indicado ao longo da nova estrada e não refere nenhuma empresa ou instalação em particular.
4.1.2. Estrada
Observações do autor da denúncia
(51)
O autor da denúncia não concorda com as alegações da Alemanha de que a nova estrada se destinava a estabelecer uma ligação entre a zona industrial e a estrada B-112; segundo o autor da denúncia, a estrada termina poucos metros depois da fábrica de papel, sem planos visíveis para a sua continuação e, caso fosse continuada, esta estrada não serviria outras empresas uma vez que estas são inexistentes na zona em questão.
(52)
Consequentemente, o autor da denúncia é da opinião que o parque de estacionamento e a estrada concedem à Propapier uma vantagem seletiva e destinam-se à sua utilização.
Observações da Alemanha
(53)
A Alemanha alega que a nova estrada irá estabelecer uma ligação entre o atual parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» e as suas zonas de expansão a norte com a estrada B-112. A construção da nova estrada permitirá reduzir o tráfego e a poluição atmosférica no centro de Eisenhüttenstadt, uma vez que os veículos pesados poderão evitar o centro da cidade. Além disso, o tempo de viagem do tráfego industrial e comercial para Frankfurt (Oder) será reduzido, pelo menos, por um terço. Faz parte do desenvolvimento geral da zona industrial, que foi planeado em 1993, e oferece às empresas localizadas em Frankfurt um melhor acesso ao porto interno de Eisenhüttenstadt. A Alemanha alega que a estrada já tinha sido planeada no programa Oder do governo do Land.
(54)
Esta estrada fornece mais opções de desenvolvimento para a zona industrial da ArcelorMittal e outras zonas industriais. A estrada foi construída em duas etapas; após um atraso causado por dificuldades técnicas, a última secção foi concluída em 2013.
4.1.3. Alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree
(55)
A Cidade de Eisenhüttenstadt ampliou, de facto, o parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» em 2008 com o intuito de atrair novas empresas. A Alemanha alega que os trabalhos de alargamento e aprofundamento no Canal Oder-Spree fazem parte da manutenção regular necessária da hidrovia (que faz parte da Rede Transeuropeia - RTE). Desde 2003, foram incorporadas comportas ao longo de todo o canal (atualmente a comporta Kersdorf, a construção da comporta Fürstenwalde foi adiada). A Alemanha alega que não existe qualquer ligação com o estabelecimento da Propapier, nem qualquer vantagem seletiva para a mesma.
4.1.4. A estação de tratamento de águas residuais constitui uma infraestrutura destinada a beneficiar a Propapier?
Observações do autor da denúncia
(56)
O autor da denúncia alega que o auxílio não pode ser enquadrado no regime de «não auxílio» da decisão no processo N 644e/02, uma vez que este regime não era aplicável quando o auxílio ao investimento para a construção da estação de tratamento de águas residuais (TAZV) foi concedido, pois expirou no final de 2006.
(57)
O autor da denúncia salienta que o regime também não é aplicável porque a estação de tratamento de águas residuais não fornece um serviço público, tendo sido construída unicamente para utilização predominante da Propapier.
(58)
O autor da denúncia sugere que a indústria do papel tem normalmente as suas estações de tratamento de águas residuais para fábricas de papel reciclado, também na Alemanha, e que portanto o Argumento desta última de que as empresas são obrigadas a associar-se à rede pública de esgotos não é válido.
(59)
O autor da denúncia alega que a estação de tratamento de águas residuais não faz parte de um plano de desenvolvimento económico geral da zona industrial, que incluiria todos os potenciais investidores no parque, mas que foi desenvolvida e apresentada ao mesmo tempo que a fábrica de papel e que a central elétrica da Propapier, em 2007. O projeto de decisão do município de Eisenhüttenstadt sobre o desenvolvimento do parque industrial, datado de 7 de novembro de 2007, diz respeito apenas a dois ou três investidores. O autor da denúncia alega que o município de Eisenhüttenstadt só deu início às atividades promocionais da zona industrial em 2010 e sugere que a cidade apenas começou a procurar novos investidores após o Smurfit Kappater apresentado a sua denúncia.
(60)
O autor da denúncia considera que as características específicas de construção da estação da TAZV demonstram claramente que foi especificamente adaptada às necessidades da Propapier. As características técnicas das estações de tratamento de águas residuais visam um sector muito específico. As estações de tratamento de águas residuais para fábricas de papel reciclado incluem geralmente uma fase de tratamento anaeróbio e aeróbico, enquanto as redes de esgotos comunitárias normalizadas só incluem, muitas vezes, a fase de tratamento aeróbico. O facto de a estação de tratamento de águas residuais da TAZV incluir ambas as fases fornece ao autor da denúncia um argumento adicional, declarando assim que não se pode considerar que esta sirva o interesse público, mas que se trata de uma infraestrutura que serve os interesses da Propapier.
(61)
O autor da denúncia é de opinião que é muito improvável que as necessidades de capacidade, que não sejam as da central elétrica da Propapier (e da sua central elétrica complementar, atualmente propriedade da EnBW) tenham sido consideradas quando a estação foi projetada. O autor da denúncia alega que a EnBW não é um utilizador independente, uma vez que o investimento da central elétrica está, de facto, intrinsecamente ligado ao projeto da fábrica de papel e não existiriam sem a estação da Propapier.
(62)
O autor da denúncia salienta que o outro investidor naquela zona, a 5N PV, utiliza apenas uma pequena percentagem da capacidade de tratamento disponível da TAZV, e que as suas necessidades de tratamento de águas residuais poderiam ter sido cobertas através da estação de tratamento de águas residuais existente. De facto, uma vez que a 5N PV já se encontrava em funcionamento desde maio de 2008, dois anos antes da nova estação da TAZV se tornar operacional, já tinha utilizado a estação de tratamento de águas residuais existente.
(63)
O autor da denúncia alega que não existiam previsões no que respeita as necessidades de capacidade de tratamento esperadas para os potenciais novos investidores e que não tinham sido fornecidas informações sobre se e quando estaria operacional esta capacidade adicional. O autor da denúncia salienta que, de qualquer modo, neste momento já não existe praticamente capacidade disponível. O autor da denúncia menciona ainda um artigo de imprensa (Märkische Oderzeitung de 3 de fevereiro de 2011) que dava conta de um problema técnico num tanque de arejamento e que indicava que todos os tanques disponíveis são necessários para os atuais utilizadores industriais.
(64)
Segundo o autor da denúncia, a Alemanha confirmou, de modo implícito, que mais nenhuma empresa utilizaria a estação de tratamento de águas residuais, ao afirmar que as taxas para a nova estação da TAZV são inferiores às praticadas na estação existente porque a nova estação não requer a existência de uma rede de esgotos dispendiosa entre os utilizadores (confirmando, deste modo, que não serão adicionados novos utilizadores).
(65)
De acordo com o autor da denúncia, os cálculos da TAZV demonstram que a Propapier utiliza, pelo menos, 90 % da capacidade diária da estação.
(66)
O autor da denúncia alega que a modularidade da estação de tratamento de águas residuais declarada pela Alemanha é puramente teórica e não resulta em economias de escala, visto que o segundo módulo teria um custo de 80-90 % superior ao do primeiro. Os custos relativamente elevados para a adição de módulos suportam a conclusão de que o investimento inicial de 42 milhões de euros beneficia principalmente a Propapier como uma medida seletiva.
(67)
O autor da denúncia sugere que o facto de a nova estação da TAZV ter sido construída na proximidade imediata da estação da Propapier, ao lado da central elétrica e da fábrica de papel, permite à Propapier reutilizar o biogás que resulta do tratamento anaeróbio das suas águas residuais.
(68)
Com base no exposto, o autor da denúncia conclui que a estação da TAZV constitui uma infraestrutura destinada a beneficiar a Propapier, e que o financiamento público da construção da estação de tratamento de águas residuais constitui um auxílio ao investimento à Propapier. O autor da denúncia alega que a Comissão deveria, portanto, avaliar se esta medida, juntamente com o auxílio ao investimento regional concedido para a fábrica de papel da Propapier (processo SA.23827), cumpre todos os requisitos das Orientações relativas aos auxílios estatais com finalidade regional (OAR).
Observações da Alemanha
(69)
As medidas concedidas ao abrigo do regime N 644e/02 não são consideradas como auxílio.
Infraestruturas públicas disponíveis para todos em condições idênticas
(70)
A Alemanha alega que a estação de tratamento de águas residuais não se destina a beneficiar a Propapier: constitui uma infraestrutura pública abrangida pela proteção contra riscos e pela proteção ambiental, bem como pela proteção da população contra doenças. Todas as empresas atuais e futuras estabelecidas na zona do Oder-Spree-Kanal têm o direito de se associar e utilizar a estação municipal de tratamento de águas residuais em condições idênticas. As taxas são calculadas de acordo com os mesmos princípios previstos na lei. O tratamento de águas residuais na Alemanha é da responsabilidade dos municípios, sendo obrigatória a ligação à rede e a sua utilização. Os utilizadores não podem optar por um prestador de serviços que não seja a entidade municipal.
(71)
A Alemanha rejeita a afirmação do autor da denúncia de que as fábricas de papel geralmente têm as suas próprias redes de esgotos e não têm a obrigação de estabelecer uma ligação à rede de esgotos comunitária, afirmando que a Propapier é obrigada por lei (20) a associar-se e a utilizar a estação da TAZV. As exceções à obrigação de ligação à estação são muito limitadas (apenas quando esta ligação é impossível ou pouco razoável). Existem poucos dados publicamente disponíveis sobre o tratamento de águas residuais de produtores de papel, porém os dados existentes demonstram que muitas fábricas de papel estão associadas às estações de tratamento de águas residuais comunitárias.
A infraestrutura não foi especificamente criada para a Propapier
(72)
A Alemanha não concorda com a alegação do autor da denúncia de que a estação da TAZV foi adaptada às necessidades técnicas da Propapier: o tratamento de águas residuais de duas etapas não é específico da indústria do papel, sendo comum em diversos setores industriais, e existem diversas estações de tratamento comunitário que incluem o tratamento de águas residuais em duas etapas. As características técnicas da estação da TAZV (processo biológico de duas etapas) foram baseadas nos padrões técnicos atuais, tendo em consideração que uma parte substancial das águas residuais estariam altamente poluídas. A Alemanha admite que as estações de tratamento comunitário que tratam exclusivamente águas residuais de instalações sanitárias ou águas ligeiramente poluídas, geralmente não têm uma etapa adicional para o pré-tratamento, porém, salienta que o tratamento de duas etapas é uma prática comum para as estações que tratam águas residuais industriais. A Alemanha apresentou uma lista com 18 fábricas de papel na Alemanha que produzem papel reciclado e que estão associadas a estações de tratamento comunitário, alegando que ambos os tipos de estação de tratamento comunitário (uma etapa ou duas etapas) são utilizados no setor do papel.
(73)
De acordo com a Alemanha, a estação de tratamento de águas residuais faz parte de um conjunto de medidas relativas às infraestruturas gerais levadas a cabo para desenvolver a zona do Oder-Spree-Kanal. Nenhuma das medidas se destina a beneficiar uma empresa em particular. As decisões relativas à construção da estação, ligação à sua rede e à respetiva utilização não são deixadas à discrição da Propapier, nem dos potenciais utilizadores.
(74)
A Alemanha não concorda com a alegação de que a estação de tratamento de águas residuais foi construída especificamente para servir a Propapier. A Alemanha explica que a construção já tinha sido planeada no contexto de outros potenciais investimentos, em 2004-2006, muito antes da chegada da Propapier.
(75)
A Alemanha explica que a capacidade existente na infraestrutura de tratamento de águas residuais fora da zona industrial era limitada, e que a sua capacidade residual disponível seria apenas suficiente para responder às necessidades de um investidor adicional (minoritário); a Alemanha confirma que, de facto, a 5N PV estava inicialmente associada à estação existente.
(76)
A Alemanha alega que o facto de o estabelecimento da Propapier ter motivado o início da construção da estação de tratamento de águas residuais, há muito planeada, não pode ser considerado como uma vantagem seletiva para a Propapier. A Alemanha refere a opinião do advogado-geral Van Gerven, que no Processo C-255/91 (Matra/Comissão) (21) confirmou que era inevitável, no período inicial, que a infraestrutura fosse essencialmente utilizada pela primeira empresa a estabelecer-se na nova zona industrial. No entanto, esta situação vai-se alterando à medida que a região se desenvolve, tal como esperado.
(77)
A Alemanha informou que as três empresas atualmente estabelecidas no parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal», nomeadamente a Propapier, a 5N PV e a central elétrica da EnBW, estão ligadas à estação de tratamento de águas residuais e utilizam a mesma. A Alemanha explicou que, por diversas vezes, já foram tidos em conta vários estabelecimentos adicionais (uma ou duas centrais de combustíveis de substituição, uma empresa de construção de vidro fotovoltaico, propostas de investimento apresentadas a vários investidores nos diferentes setores e potenciais investidores visitaram o local), mas que o desenvolvimento futuro da zona industrial levará tempo, devido sobretudo à crise que atingiu com particular vigor as regiões desfavorecidas.
Capacidade atual
(78)
A Alemanha rejeita as alegações do autor da denúncia segundo o qual a Alemanha não indicou a capacidade do sistema de tratamento de águas residuais para os utilizadores da estação da TAZV, a Propapier utiliza, pelo menos, 90 % da capacidade disponível e não há capacidade disponível.
(79)
A Alemanha alega que, na sua configuração atual, a estação de tratamento de águas residuais da TAZV tem capacidade disponível para potenciais novos investidores. Os três utilizadores atuais ocupam, em conjunto, uma capacidade de [ 500] (22) m3/h, sendo que a capacidade máxima da estação da TAZV é de 638 m3/h. Assim, a utilização da capacidade é de aproximadamente de [60-80 %] e há uma capacidade disponível de aproximadamente [150-250] m3/h. A capacidade média utilizada pela Propapier é de [300-500] m3/h, e a capacidade máxima é de [400-500] m3/h. Assim, a Propapier utiliza em média [ 70]% e um máximo de [ 70]% da capacidade total da estação da TAZV.
Projeto modular da estação da TAZV
(80)
A Alemanha alega que a estação da TAZV se destinava, desde o início, a ser ampliada em etapas modulares durante o desenvolvimento gradual da zona industrial do Oder-Spree-Kanal. O planeamento modular da estação é descrito no TAZV-Kurzbeschreibung 2007 que refere a potencial existência de águas altamente poluídas provenientes da indústria do papel, da produção de bio-etanol e de outros setores industriais.
(81)
A Alemanha explica que, na fase atual, as partes principais da estação já estão dimensionadas para atingirem uma capacidade máxima após a ampliação: por exemplo, o diâmetro nominal da conduta de 5 Km que leva a água até ao rio Oder após o tratamento, é três vezes maior do que o necessário para a fase de construção atual (tem capacidade para suportar um volume de 1 945 m3/h, enquanto a capacidade máxima atual da estação é apenas de 638 m3/h), e a TAZV tem a possibilidade de ampliar a estação de tratamento de águas residuais num terreno adjacente de 3,3 hectares. Depois de uma ampliação modular desta natureza, os potenciais utilizadores terão também acesso em condições iguais à estação de tratamento de águas residuais.
(82)
Deste modo, a Alemanha alega que a capacidade da estação de tratamento de águas residuais atualmente utilizada pela Propapier não comprova a existência de uma vantagem seletiva, apenas dá uma imagem limitada, visto que a infraestrutura foi concebida - através da ampliação modular - para servir mais utilizadores em condições idênticas. Esta ampliação levará tempo porque a estação de tratamento de águas residuais faz parte de um plano de desenvolvimento económico geral para a região, que envolve várias áreas de expansão em diferentes etapas. A situação atual com apenas três investidores instalados corresponde a uma fase transitória no desenvolvimento das zonas industriais desta região desde 1994. Cerca de metade da zona industrial de Oder-Spree-Kanal (35 hectares) contínua disponível para novos investidores. Em 2011, a Alemanha previa que este espaço seria ocupado no prazo de 5 anos e alegava que seria ainda possível uma nova ampliação nas áreas «Nordost» (40 hectares) e «Nord» (160 hectares).
(83)
A Alemanha rejeita a opinião do autor da denúncia de que o projeto modular da estação do TAZV não resultará em economias de escala. As autoridades alemãs explicam que a ampliação modular da estação da TAZV é viável em três etapas e com custos substancialmente reduzidos por m3 de capacidade crescida, em comparação com o investimento inicial:
-
a primeira etapa (aumento de capacidade em 33%, adicionando 213 m3) é viável no prazo de poucos meses e teria um custo de 1,2 a 1,5 milhões de euros, para uma área industrial adicional de aproximadamente 19 hectares;
-
a segunda etapa (aumento de capacidade em 69 %, adicionando 426 m3) é viável no prazo de poucos meses e teria um custo de 5,3 a 5,6 milhões de euros, para uma área industrial adicional de aproximadamente 38 hectares;
-
a terceira etapa (ampliação do terreno adjacente; aumento de capacidade em 100%, adicionando 638 m3) teria um custo de 17 a 18 milhões euros, para uma área industrial adicional de aproximadamente 57 hectares; um aumento de capacidade em 100% exigiria que a ampliação fosse efetuada no lote de terreno adjacente e teria um custo até 18 milhões de euros.
(84)
A Alemanha alega que o projeto modular da estação de tratamento de águas residuais está em conformidade com a necessidade de utilização eficaz e económica de recursos, e deverá ser considerado no contexto do sobredimensionamento anterior das estações de tratamento de águas residuais nos novos Länder alemães. Declarar este projeto modular como uma vantagem seletiva seria efetivamente um convite ao sobredimensionamento não rentável da infraestrutura pública. Além disso, as taxas não cobririam os custos de tal sobredimensionamento.
(85)
Caracterizar a atual limitação da estação como uma vantagem seletiva resultaria num incentivo ao sobredimensionamento não rentável da infraestrutura.
(86)
A Alemanha alega que o artigo de imprensa mencionado pelo autor da denúncia (Ver o considerando 63) não é relevante. Segundo a Alemanha, instalar mais uma bacia não utilizada, apenas para incidentes técnicos seria contrário às regras do planeamento parcimonioso e económico imposto pelo GA.
(87)
O autor da denúncia alegou que os utilizadores da nova estação TAZV pagam taxas mais reduzidas do que as taxas aplicadas na estação municipal existente, porque a nova estação não necessita de uma rede de condutas extensa para ligar todos os utilizadores. A Alemanha rejeita a conclusão apresentada pelo autor da denúncia de que esta situação demonstra que não podem ser adicionados novos utilizadores à nova estação. A Alemanha alega que os utilizadores industriais podem ligar-se facilmente, e que qualquer limitação resultará, em grande parte, da dimensão da conduta que leva a água tratada até ao rio Oder.
(88)
A Alemanha rejeita a alegação apresentada pelo autor da denúncia de que a Propapier pode utilizar o biogás produzido pela estação da TAZV. Não existe nenhuma possibilidade de os utilizadores da estação de tratamento de águas residuais utilizarem o biogás. A TAZV utiliza o biogás na sua própria central elétrica 3 MV.
(89)
A Alemanha rejeita a alegação de que só começou a promover o parque industrial junto de outros potenciais investidores depois da denúncia da Smurfit Kappa: em 1998, Eisenhüttenstadt confiou ao Centro de Investidores de Ostbrandenburg a tarefa de promoverem as zonas industrial e comercial, incluindo a zona do Oder-Spree-Kanal. Os documentos de planeamento para o parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» existem desde 1995.
(90)
A Alemanha conclui que a estação da TAZV não constitui uma infraestrutura destinada a beneficiar a Propapier.
(91)
A Alemanha conclui ainda que as medidas relativas às infraestruturas no parque industrial alargado «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal» (construção e operação de uma estação de tratamento de águas residuais e de outras medidas - parque de estacionamento, estrada, aprofundamento/alargamento do canal) - são medidas de desenvolvimento geral que não constituem uma vantagem seletiva para a Propapier, não se destinando a beneficiar a mesma. Segundo a Alemanha, o facto de a infraestrutura estar atualmente a ser utilizada apenas por um número limitado de empresas corresponde a uma fase transitória normal que faz parte de um processo de desenvolvimento como este.
4.2. TERÁ A PROPAPIER ALGUMA VANTAGEM COM A REDUÇÃO DAS TAXAS PAGAS PELA UTILIZAÇÃO DA ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS?
Observações do autor da denúncia
(92)
O autor da denúncia concorda com a opinião da Comissão apresentada na decisão de início do procedimento (ver o considerando 63 da decisão de início do procedimento e o considerando 38 da presente Decisão) de que o regime de auxílio N 644e/02 não abrange as taxas pegas pela utilização da estação de tratamento de águas residuais. Deste modo, as taxas devem refletir o custo total da utilização. O facto de o cálculo das taxas ser baseado em legislação (Kommunalabgabengesetz) não justifica as taxas reduzidas e a vantagem daí resultante para a Propapier.
(93)
O autor da denúncia alega que a estação de tratamento de águas residuais não fornece um serviço público, tendo sido construída unicamente para utilização predominante da Propapier.
(94)
De acordo com o autor da denúncia, os três critérios (custo total, investidor privado, preços de referência) propostos pela Comissão na sua decisão de início do procedimento, demonstram que as taxas cobradas concedem à Propapier uma vantagem económica.
Critério do custo total
(95)
O autor da denúncia argumenta ainda que, não só o artigo 9.o da Diretiva-Quadro «Água» da UE, mas também o facto de a maior parte das fábricas de papel possuírem a sua própria estação de tratamento de águas residuais, favorecem o cálculo dos custos totais. A taxa paga pela Propapier cobre apenas 20% dos juros imputados sobre o capital aplicado, e não tem em conta a parte do capital resultante dos 80% de contribuição pública para o custo da construção da estação de tratamento de águas residuais.
Critério do investidor privado
(96)
O autor da denúncia considera que, normalmente, um operador privado ou um proprietário de uma fábrica de papel pretende, pelo menos, cobrir os seus custos totais, pelo que este critério seria idêntico ao do custo total.
Preços de referência
(97)
O autor da denúncia concorda com a posição expressa pela Comissão na decisão de início do procedimento, de que é pouco provável que a utilização de preços de referência possa excluir a concessão do auxílio. Comparar apenas as fábricas de papel que utilizam redes de esgotos municipais não seria representativo, uma vez que a maioria das fábricas de papel tem a sua própria estação de tratamento de águas residuais.
(98)
O autor da denúncia alega que a Alemanha apresentou apenas informações muito seletivas sobre as taxas pagas pelo tratamento de águas residuais por outras fábricas de papel (um estudo, uma comparação com as tarifas da Spreetal/Schwarze Pumpe, e uma decisão de 1990), e que estes exemplos não podem constituir uma base para a definição de uma referência porque tais tarifas dependem de subvenções e de custos de investimento, e a legislação pode divergir de região para região. O autor da denúncia faz uma comparação com a sua própria estação que utiliza a rede de esgotos municipal em (informação confidencial) e calcula que, com um investimento de construção de 42 milhões de euros (como em Eisenhüttenstadt), a Propapier deveria pagar 4 euros /m3, um valor muito acima do que esta paga atualmente.
(99)
O autor da denúncia alega que o artigo citado pela Alemanha foi publicado em 2004 e é baseado num estudo publicado em 2002, que recorre a dados de 2000/2001. O autor da denúncia refere-se ao Anexo 6 do documento apresentado pela Alemanha, em 30 de janeiro de 2009, que incluía um artigo de uma fonte noticiosa em linha, «Das Papier 2004-T174» (23). Segundo o autor da denúncia, o estudo refere-se apenas a sete fábricas de papel anónimas, não sendo claro se estas possuem a sua própria estação de tratamento de águas residuais ou se estão ligadas à rede municipal, e se os custos considerados incluem apenas os custos operacionais (excluindo-se os custos de capital ou outros custos não operacionais). Se o estudo comparar apenas as fábricas de papel que utilizam as suas próprias estações de tratamento de águas residuais, então os custos de capital deverão ser incluídos.
Observações da Alemanha
(100)
A Alemanha mantém a sua posição de que qualquer vantagem relativa ao auxílio estatal, resultante das taxas cobradas pela utilização da estação da TAZV, não constitui um auxílio estatal, uma vez que, na opinião da Alemanha, a decisão da Comissão no processo N 644e/02 abrange também os efeitos indiretos do regime GA, ou seja, as taxas. A Alemanha alega ainda que a medida que no processo N 644e/02 foi considerada como não constituindo um auxílio estatal, não pôde tornar-se num auxílio estatal ao nível do utilizador. Segundo a Alemanha, a Comissão modificou a sua posição relativamente à questão de saber se um auxílio concedido ao operador de uma infraestrutura só pode ser transferido para o utilizador de uma infraestrutura depois do Tribunal ter decidido sobre o processo Flughafen Leipzig-Halle GmbH (24).
(101)
A Alemanha admite que a decisão no processo N 644e/02 tinha já expirado quando o auxílio foi concedido à TAZV. Porém, salienta que a disposição legal relevante, na qual a decisão no processo N 644e/02 se baseia, era idêntica àquela com base na qual a medida à TAZV foi concedida. A base jurídica foi sujeita apenas a meras atualizações, porém, o seu conteúdo mantém-se inalterado. Deste modo, a Alemanha alega que, uma simples atualização de uma base jurídica não resulta necessariamente numa qualificação de auxílio estatal.
(102)
A Alemanha salienta que o cálculo dos custos é transparente e está estabelecido na lei.
Não existe nenhuma vantagem económica para a Propapier
(103)
A Alemanha toma posição relativamente às três possibilidades para calcular a taxa para uma empresa que utilize serviços de tratamento de águas residuais (considerando 68 da decisão de início do procedimento): método do custo total, preço do investidor privado, preço de referência.
Com a aplicação do método do custo total não existe nenhuma vantagem
(104)
A Alemanha não concorda com a alegação de que a taxa paga pela Propapier não cobre o custo total. O cálculo do custo está estabelecido na lei (nos termos da qual deve, em princípio, cobrir os custos, salvo que as subvenções de terceiros não são consideradas no cálculo dos juros imputados (25)). A lei estabelece que os custos devem ser cobertos, mas não podem ser excedidos. Todos os custos incorridos pela TAZV estão cobertos, incluindo os juros sobre a parte da TAZV no capital investido. O cálculo do juro fictício sobre subvenções provenientes do Land não se justificaria, uma vez que a TAZV não incorreu nesses custos.
(105)
A Propapier não beneficia de nenhuma vantagem seletiva, uma vez que as taxas são as mesmas para todos os utilizadores da estação recém construída.
(106)
O facto de a taxa poder ser ou não mais elevada sem as subvenções do regime GA para a construção da estação de tratamento de águas residuais, depende de vários fatores, tais como a disponibilidade de outros financiamentos.
(107)
Nem o princípio do «poluidor-pagador», nem a Diretiva-Quadro «Água» da UE obrigam as autoridades a incluírem subvenções no cálculo dos juros sobre o capital investido. A Diretiva-Quadro «Água» estabelece que os custos dos serviços no setor da água devem ser recuperados, no entanto, concede aos Estados-Membros uma margem relativamente ao modo de implementação. No presente caso, todos os custos da TAZV (o serviço no setor da água) estão cobertos. O princípio do poluidor-pagador não é absoluto, mas deve ser «tido em consideração». No presente caso, é tido em consideração através do cálculo de todos os custos da TAZV.
(108)
A Diretiva-Quadro «Água» da UE prevê uma contribuição «adequada». A Alemanha observa que, em comparação com outras regiões na Alemanha ou na União Europeia, a taxa para a Propapier é relativamente elevada. A Alemanha salienta ainda que a Diretiva-Quadro «Água» da UE prevê também que os Estados-Membros tenham em consideração os efeitos sociais, ambientais e económicos da cobertura dos custos, bem como as condições geográficas e climáticas da região em causa.
(109)
A Alemanha alega que a comparação com os processos Kimberly-Clark ou InfraLeuna (ver o considerando 70 da decisão de início do procedimento) não é apropriada. O processo Kimberly-Clark estava relacionado com uma preferência pautal, que levantou suspeitas porque nem todos os custos estavam cobertos. Neste caso específico, todos os custos estão cobertos e as preferenciais pautais são as mesmas para todos os utilizadores. No processo Kimberly-Clark, uma zona industrial estava a ser desenvolvida para responder às necessidades específicas de uma empresa, enquanto, no presente caso, a zona industrial está a ser desenvolvida por vários investidores.
(110)
A decisão InfraLeuna diz respeito à fixação de preços das empresas privadas para utilização de infraestruturas privadas, enquanto o presente caso diz respeito à utilização de infraestruturas municipais e a taxas não relacionadas com o mercado, fixadas por lei. No presente caso, os utilizadores suportam todos os custos que uma empresa que presta serviços no setor das águas residuais tem geralmente de suportar. Num mercado de tratamento de águas residuais não liberalizado, as rubricas da despesa a serem tidas em consideração são as mesmas para todas as empresas e estão previstas na lei («KAG Brandenburg»).
(111)
As decisões relativas ao processo Wagner e Weida Leder, citadas na decisão de início do procedimento (considerando 71 e nota de rodapé 20) dizem respeito a subvenções para a construção de estações de tratamento de águas residuais. Neste caso em específico, a Propapier não recebe subvenções para investimentos privados voluntários, mas paga as taxas de utilizador impostas pela lei.
O critério do investidor privado não é aplicável
(112)
A Alemanha considera que a água não é um produto comercial normal. O setor do tratamento de águas residuais é organizado como um monopólio regional de entidades municipais públicas. Deste modo, o tratamento de águas residuais na Alemanha não é considerado como uma atividade económica, mas como uma missão de autoridade pública obrigatória para os municípios. A TAZV atua como uma autoridade pública e não como uma empresa cujo comportamento possa ser analisado no âmbito do critério do investidor privado no mercado. Na Alemanha é obrigatória a ligação e a utilização da rede de tratamento de águas residuais. Os utilizadores não podem optar por um prestador de serviços que não seja a entidade municipal. As taxas estão previstas na lei e são decididas pelas autoridades. As taxas não podem exceder os custos.
(113)
O setor do tratamento de águas residuais na Alemanha é acessível às empresas privadas, porém de forma limitada. Só podem operar, com base em contratos de gestão ou de exploração, na satisfação das obrigações técnicas impostas pela lei em matéria de tratamento de águas residuais. Contudo, a responsabilidade pela missão continua a ser do município, que não é legalmente obrigado a colocar o contrato a concurso. Além disso, as empresas privadas podem realizar missões técnicas (ou, em casos excecionais, cobrar taxas), no entanto, também neste caso, as taxas aplicadas não podem exceder os seus custos. A TAZV não transferiu nenhuma missão técnica a terceiros.
(114)
Uma vez que as taxas estão previstas na lei e não podem exceder os custos da infraestrutura, não existe nenhum mercado na qual as taxas de tratamento de águas residuais possam ser fixadas por empresas privadas com vista à obtenção de lucros. No que diz respeito ao número de utilizadores, não existe concorrência entre as empresas privadas, nem entre empresas privadas e públicas.
(115)
A Alemanha considera que, em tal caso, não é possível comparar o comportamento do operador com o comportamento de um investidor privado. Assim, o critério do investidor privado não é aplicável.
Preços de referência
(116)
Devido à obrigação de ligação à estação de tratamento de águas residuais, não existe concorrência e, nesse contexto, nenhum preço de mercado que possa ser utilizado como referência para avaliar a vantagem ao abrigo das regras relativas aos auxílios estatais.
(117)
A Alemanha rejeita a alegação do autor da denúncia de que poucas fábricas de papel utilizam redes de esgotos municipais e que, portanto, não seria representativo para o setor utilizar como referência apenas os dados provenientes dessas fábricas de papel.
(118)
Nas suas observações, a Alemanha fez uma correção e afirmou que a Propapier não paga uma taxa de 0,95 euros/m3 (como mencionado nos considerandos 72 e 80 da decisão de início do procedimento), mas sim de 1,18 euros/m3 desde 2010. Em comparação com outras regiões na União Europeia, esta é uma taxa elevada ou, pelo menos, inabitual. De acordo com um inquérito da associação alemã de produtores de papel, realizado junto de 77 empresas alemãs que operam no setor do papel, representando 68% deste último, a taxa média para o ano de 2007 foi de 1,12 euros/m3 (variando entre 0,31/m3 e 2,20 euros/m3). A taxa paga pela Propapier encontra-se dentro do intervalo e acima da média deste mesmo exemplo.
(119)
Em declarações posteriores, a Alemanha informou a Comissão de que a taxa tinha aumentado para 1,41 euros/m3, em 2012, a fim de cobrir as perdas do período de arranque da estação de tratamento de águas residuais. Uma vez que se verificou uma poupança nos custos de energia, e em conformidade com a obrigação legal de que as taxas têm de cobrir, mas não podem exceder os custos, a taxa foi fixada a 1,39 euros/m3, no início de 2013. Além disso, a Propapier tem de efetuar um pré-tratamento das águas residuais antes destas serem transportadas para a estação da TAZV. Os custos do pré-tratamento ascendem aproximadamente a […]euros/m3, o que faz com que o custo total do tratamento de águas residuais para a Propapier seja de […]/m3 EUR, comparativamente com um custo médio no setor de 1,27 euros/m3, em 2010.
(120)
A Alemanha alega que a comparação com as taxas pagas por outros produtores de papel na União Europeia é a referência adequada para verificar se existe uma vantagem económica ou não, e que as dúvidas manifestadas pela Comissão, de que tal comparação não seria correta, são infundadas.
(121)
A Alemanha alega que os exemplos comunicados por si à Comissão são preços médios com base nos custos totais. Declara que não existiam razões para crer que tais taxas constituíam um auxílio estatal.
(122)
A Alemanha alega que o exemplo Lenzing Lyocell (26) é válido, mesmo que tenha ocorrido há 10 anos (a Propapier paga mais do dobro da taxa, embora as taxas não tenham aumentado em mais de 100% nos últimos 10 anos).
Auxílio existente
(123)
A Alemanha apresenta dois argumentos para fundamentar a sua opinião de que as taxas, se constituírem um auxílio, deveriam constituir um auxílio existente, na aceção do artigo 1.o, alíneas b) e v), do Regulamento (CE) n.o 659/1999.
(124)
A Alemanha explica que a Comissão concluiu, em 2003, na sua decisão de início do procedimento no processo N 644e/02, que o regime GA não constituía um auxílio estatal para os operadores das estações de tratamento de águas residuais, se fossem constituídos - tal como no caso da TAZV - sob a forma de uma «Zweckverband» (uma associação municipal de direito público para fins específicos). A Comissão baseou esta conclusão no facto de a «Zweckverband» estar sujeita à supervisão do município, e por estar a prestar um serviço público. Porém, tal como observado pela Comissão no considerando 57 da decisão de início do procedimento, mesmo que o regime fosse, entretanto, considerado como um auxílio devido à evolução do mercado interno, seria um auxílio existente nos termos do artigo 1.o, alíneas b) e v) do Regulamento (CE) n.o 659/1999.
(125)
Tal como explicado no considerando 100 da presente Decisão, segundo a Alemanha, a decisão no processo N 644e/02 abrange também os efeitos indiretos do regime GA, ou seja, as taxas. As taxas não requerem uma notificação em separado, uma vez que o regulamento relativo ao cálculo das taxas faz parte da execução do regime.
(126)
Com referência ao argumento de que as taxas constituem um auxílio existente, a Alemanha alega que as taxas constituem um auxílio que já existia antes da entrada em vigor do Tratado que estabelece a Comunidade Económica Europeia, em 1 de janeiro de 1958. O auxílio que já existia antes da entrada em vigor de tal Tratado considera-se também um auxílio existente, independentemente das alterações que possam vir a ocorrer, desde que a essência original do regime de auxílio não seja alterada (27). A clarificação de especificações gerais aplicáveis antes de 1 de janeiro de 1958 não constitui um novo auxílio que deva ser notificado à Comissão (28).
(127)
A Alemanha explica que a legislação relativa às taxas municipais já existia antes da entrada em vigor do Tratado CEE em 1958, e que continuou a ser aplicável depois dessa data. O artigo 6.o, n.o 2, da atual lei «KAG Brandenburg» remonta, devido ao facto de Brandenburg fazer parte do antigo território do Reino da Prússia, à lei das taxas municipais para o Reino da Prússia, de 14 de julho de 1893 (lei «PrKAG»), e à lei das taxas municipais para a Baviera («BayGAG»):
a)
estas leis continuaram em vigor de 1919 a 1933, e de 1933 a 1945.
b)
as Leis relativas às taxas municipais dos antigos Länder alemães, mas atualmente em vigor, remontam à lei «PrKAG».
c)
independentemente da posição especial dos novos Länder devido à divisão da Alemanha, existe uma continuidade histórica entre a lei «KAG Brandenburg» e a lei «PrKAG».
Subargumento a):
(128)
A lei «PrKAG» já incluía a possibilidade de os municípios cobrarem taxas pela utilização de infraestruturas públicas. O regulamento das taxas municipais que tem estado em vigor na Baviera desde 1938 (e que foi a base para a redação de uma série de regulamentos semelhantes noutros Länder do sul da Alemanha) também prevê esta possibilidade (29). Segundo a lei «PrKAG», as taxas são normalmente calculadas de forma a que sejam cobertos os custos operacionais e de gestão, relativos à instalação, e que incluem os encargos com juros e o reembolso de capital. Apesar de a lei «PrKAG» apenas mencionar que as taxas têm de abranger os juros sobre o capital (utilizado na infraestrutura), foram posteriormente, no período do pós-guerra, apresentadas interpretações relativas à lei «PrKAG» que sugeriram que uma taxa de juro sobre garantias de terceiros não estava prevista na lei «PrKAG».
(129)
A lei «PrKAG» ou as leis estatais semelhantes não foram expressamente revogadas, nem pela República de Weimar, nem depois da tomada de poder pelos nacionais socialistas. Assim, estas leis mantiveram-se em vigor depois de 1918.
Subargumento b):
(130)
Depois da Segunda Guerra Mundial, a lei «PrKAG» continuou em vigor sob a forma de ato legislativo regional (Landesrecht), ao abrigo da Lei Fundamental (Grundgesetz - GG) de 1949, que permitia a continuação das leis que não lhe fossem contrárias (artigo 123.o GG), e através de disposições que permitiam que os Länder aprovassem leis em determinadas áreas. Este desenvolvimento torna claro que a lei «PrKAG» estava em vigor nos Länder alemães antes da entrada em vigor do Tratado que instituiu a Comunidade Económica Europeia.
(131)
Após a criação da República Federal da Alemanha, em 1949, a lei «PrKAG» foi gradualmente substituída no Länder da Alemanha Ocidental por várias Leis relativas a Taxas Municipais. Com a substituição da lei «PrKAG» pelas leis regionais (Landesgesetze), nas décadas de 60 e 70, o sistema tornou-se mais claro e a terminologia foi adaptada, porém a essência da legislação manteve-se intacta. Em particular, as subvenções de terceiros foram excluídas do âmbito dos juros imputados (30). Por força da lei «PrKAG», os juros só eram calculados sobre o capital estrangeiro. O cálculo dos juros nas Landesgesetze foi alargado ao capital, porém nem a lei «PrKAG», nem Landesgesetz previam o cálculo de juros sobre garantias.
(132)
Deste modo, a Alemanha considera que as Leis relativas às Taxas Municipais dos antigos Länder alemães, mas atualmente em vigor, constituem uma continuação das disposições da lei «PrKAG». A Alemanha sugere que para fins do presente caso, é particularmente importante ter em conta as Leis relativas às Taxas Municipais da Renânia do Norte-Vestefália, de 1969 (31), que serviu como modelo para a lei «KAG Brandenburg», e que substituiu a lei «PrKAG», de 1906. A essência da lei «KAG Brandenburg» permanece a mesma, tal como a da lei «PrKAG», embora tenham sido efetuadas as adaptações necessárias à terminologia (ver o considerando 128 da presente Decisão). É importante salientar que as leis relativas às taxas municipais de outros Länder (Renânia-Palatinado, Schleswig-Holstein, Hessen) também tinham por base a lei «PrKAG» que também foi revogada.
Subargumento c):
(133)
A Alemanha considera que a lei «KAG Brandenburg» possui um estatuto especial resultante da divisão da Alemanha a seguir à Segunda Guerra Mundial. Os anos que se seguiram à fundação da República Democrática Alemã (RDA) puseram um fim à autonomia dos municípios, através da sua esfera de atividade independente em Brandenburg e nos outros Länder da Alemanha Oriental. Os regulamentos eram aprovados ao nível do governo central. Porém, a Lei relativa à Constituição Municipal, de 17 de maio de 1990 (32) (aprovada pela câmara nacional da RDA, antes da reunificação alemã, a 3 de outubro de 1990), restaurou a autonomia dos municípios e estabeleceu que os municípios deveriam cobrir os custos das suas operações através dos seus próprios recursos. Assim, adquiriram o direito de receber remunerações e taxas pela prestação de serviços.
(134)
A lei «KAG Brandenburg», de 27 de junho de 1991, foi inspirada na Lei relativa às Taxas Municipais da Renânia do Norte-Vestefália e inclui disposições virtualmente idênticas a esta última.
(135)
Apesar de o direito ter evoluído de forma diferente na RDA, não é percetível um tratamento diferente das leis relativas às taxas municipais nos Länder na Alemanha Oriental e nos da Alemanha Ocidental. É evidente que a lei «KAG Brandenburg» tem por base a tradição jurídica da lei «PrKAG», verificando-se uma rutura com a tradição jurídica da antiga RDA. Além disso, não existe nenhuma continuidade institucional entre o sistema de tratamento de águas residuais da antiga RDA e o atual sistema de tratamento de águas residuais do Land de Brandenburg. A Lei Municipal (Kommunalverfassung) de 17 de maio de 1990, foi a base para a aprovação das leis relativas às taxas municipais nos novos Länder. Estas leis eram semelhantes às dos antigos Länder, que, por sua vez, remontam à lei «PrKAG». Esta foi uma inevitável consequência da integração nos novos Länder na República Federal Alemã ao abrigo da GG (33). A génese da lei «KAG Brandenburg» mostra-o claramente. A «KAG Brandenburg» inscreve-se na tradição jurídica da lei «KAG Nordrhein-Westfalen» e da lei «PrKAG». A divisão da Alemanha e a quebra da tradição jurídica daí resultante nos Länder da Alemanha Oriental não deveriam resultar em desvantagens na interpretação da lei «KAG Brandenburg».
(136)
Deste modo, há uma continuidade histórica entre a lei «KAG Brandenburg» e a lei «PrKAG».
(137)
A Alemanha alega ainda que os princípios da equivalência e da cobertura dos custos já existiam antes do Tratado CEE ter entrado em vigor em 1958. O princípio da equivalência exige que uma taxa seja proporcional ao serviço prestado pela autoridade pública. Trata-se de um princípio do Estado de direito que a GG consagra. O princípio da cobertura dos custos resulta da lei «PrKAG». Mesmo que o princípio não seja rigorosamente aplicado em todos os cálculos de taxas, as receitas de taxas de um município não podem exceder de modo significativo os seus custos.
A observância do princípio da proteção da confiança legítima e o princípio geral da igualdade de tratamento
(138)
A Alemanha alega ainda que, se a Comissão considerasse que as taxas cobradas à Propapier constituíam um auxílio ao funcionamento, a recuperação destes elementos do auxílio seria contrária tanto ao princípio da proteção da confiança legítima, como ao princípio geral da igualdade de tratamento.
(139)
Por força do princípio da proteção da confiança legítima, 1) um órgão da União deu origem a expectativas legítimas, e 2) um operador económico prudente não poderia ter previsto a adoção de uma medida que pudesse afetar os seus interesses.
(140)
Uma vez que o regime GA (aprovado pela decisão no processo N 644e/02) não foi considerado como auxílio, a Propapier poderia ter uma expectativa legítima de que não estava a beneficiar de um auxílio estatal. Inicialmente, não havia dúvidas quanto à compatibilidade destas medidas com o direito da União, uma vez que nenhuma medida semelhante tinha sido objeto de escrutínio por parte da Comissão Europeia.
(141)
A recuperação do elemento de auxílio não incluído nestas taxas após se ter concluído que constituíam um auxílio ao funcionamento seria igualmente contrária ao princípio da igualdade de tratamento, que exige que factos idênticos sejam tratados de igual modo. A recuperação em questão colocaria os concorrentes da Propapier em situação de vantagem.
4.3. OBSERVAÇÕES DAS ASSOCIAÇÕES MUNICIPAIS ALEMÃS E DA ASSOCIAÇÃO DE EMPRESAS MUNICIPAIS (VKU)
(142)
As associações municipais alemãs e a associação de empresas municipais (VKU) aceitaram plenamente as observações da Alemanha constantes da sua apresentação de, 28 de janeiro de 2011, na qual também participaram. Referem-se, em particular, às observações relativas ao facto de o tratamento de águas residuais na Alemanha ser uma missão não económica e soberana dos municípios. Os municípios são responsáveis pela organização e pelo financiamento desta missão no âmbito do seu governo autónomo local e constitucional, tendo por base o interesse do cidadão.
(143)
As associações municipais alemãs e a associação de empresas municipais (VKU) explicam que os n.os 2 e 5 do artigo 6.o da lei «KAG Brandenburg», segundo os quais as taxas para a estação de tratamento de águas residuais têm de cobrir os custos, os juros e amortizações imputados, sendo que as subvenções não são consideradas no cálculo do juros sobre o capital investido, são do interesse do consumidor. Dado que as subvenções de terceiros não constituem capital próprio investido pelos municípios, os consumidores não deveriam pagar aos municípios juros sobre tais subvenções.
5. AVALIAÇÃO DA MEDIDA NO ÂMBITO DAS REGRAS RELATIVAS AOS AUXÍLIOS ESTATAIS
(144)
As medidas em questão devem ser equiparadas e um auxílio estatal se as seguintes condições forem cumpridas: i) o auxílio deve ser concedido por um Estado-Membro ou através de recursos estatais, ii) deve conferir uma vantagem económica à empresa, iii) a vantagem deve ser seletiva, e iv) a medida deve falsear ou ameaçar falsear a concorrência, afetando o comércio entre os Estados-Membros. Considera-se que existe auxílio estatal quando as condições previstas no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE forem cumpridas numa base cumulativa.
(145)
Na decisão de início do procedimento foi observado que era incontestável que todas as medidas em questão envolvessem a utilização de recursos estatais e que estas poderiam falsear a concorrência e o comércio no mercado interno.
(146)
A Comissão observa que, relativamente aos elementos da denúncia, é necessário fazer uma distinção entre 1) o alegado auxílio estatal à Propapier através de medidas relativas a infraestruturas dedicadas (construção da estação de tratamento de águas residuais, bem como de outros projetos de infraestruturas no recentemente ampliado parque industrial onde se situa a nova estação da Propapier), e 2) o alegado auxílio à Propapier sob forma de taxas reduzidas no tratamento de águas residuais.
5.1. OS PROJETOS DE INFRAESTRUTURAS FINANCIADOS PELAS AUTORIDADES PÚBLICAS SÃO CONSIDERADOS INFRAESTRUTURAS DESTINADAS A BENEFICIAR EXCLUSIVAMENTE A PROPAPIER?
(147)
A Comissão já havia considerado que as autoridades publicas podiam levar a cabo trabalhos com vista a desenvolver os seus territórios. Podem, por exemplo, financiar investimentos para infraestruturas que têm como objetivo beneficiar a população no seu conjunto. Além disso, a Comissão considera que o motivo para o estabelecimento de tal infraestrutura é irrelevante, desde que este seja do interesse da comunidade local no seu conjunto. Porém, se tal infraestrutura pretende apenas responder às necessidades de uma empresa privada, então tal empresa será responsável pelo seu financiamento. Tal resulta do facto de que, no que diz respeito ao auxílio estatal, cabe à Comissão avaliar o impacto das medidas relevantes na prática, e não os objetivos pretendidos. No caso em apreço, a Comissão considera que se trata de avaliar que infraestrutura constitui um benefício para a comunidade no seu conjunto (incluindo a Propapier) e que infraestrutura apenas beneficia a Propapier. Apenas a última deve ser financiada pela Propapier (34).
(148)
A Comissão observa que o parque de estacionamento, a estrada e o Canal Oder-Spree não são explorados por empresas na aceção da legislação da UE no domínio da concorrência, uma vez que a sua utilização é gratuita. Deste modo, a atribuição de auxílio estatal aos proprietários e operadores destas infraestruturas não se coloca no caso em apreço.
5.1.1. Parque de estacionamento
(149)
O autor da denúncia alega que a localização do parque de estacionamento é inconveniente e demasiado distante para prestar serviço a outros locais comerciais do centro da cidade e para permitir que o município encerre os parques de estacionamento para veículos pesados no centro da cidade. A Alemanha não apresentou efetivamente nenhum argumento em contrário, contudo, o facto de um parque de estacionamento se situar na proximidade imediata de uma empresa não significa que seja apenas dedicado a essa mesma empresa, ou que a beneficie predominantemente. A sinalização à qual o autor da denúncia se refere (ver o considerando 46), que atribui lugares de estacionamento a veículos pesados para a central elétrica, foi utilizada temporariamente devido a trabalhos de construção que ocorreram na central elétrica, que terminaram no final de março de 2011. A Comissão salienta que o parque de estacionamento é de acesso gratuito e que o seu acesso está sinalizado na via pública sem quaisquer referências a uma empresa específica. E que se este disponibiliza ou não áreas de serviço não é relevante para a sua qualificação como uma infraestrutura geral.
(150)
A Alemanha apresentou provas suficientes de que o parque de estacionamento não foi construído especificamente para servir a Propapier, mas que fazia parte do plano de desenvolvimento económico do parque industrial. Além disso, a Propapier possui um parque privado com 27 lugares disponíveis para veículos pesados e 213 para veículos ligeiros. Está em vista a construção de mais 120 lugares de estacionamento para veículos ligeiros (tendo já sido emitida a licença de construção). A Alemanha já tinha confirmado, na altura da decisão de início do procedimento, que a capacidade do parque de estacionamento da Propapier era suficiente para acolher os seus empregados, fornecedores e visitantes.
(151)
Com base no que precede, a Comissão confirma a sua posição preliminar, constante da decisão de início do procedimento, de que o parque de estacionamento não é dedicado exclusivamente à Propapier e não envolve nenhum auxílio estatal.
5.1.2. Estrada
(152)
A estrada é uma via pública. Está integrada no desenvolvimento geral da zona industrial, que já tinha sido planeado em 1993, muito antes dos planos de estabelecimento da Propapier. Contrariamente às observações do autor da denúncia, a estrada não termina poucos metros depois da fábrica de papel da Propapier, mas estabelece uma ligação entre a atual zona industrial Oder-Spree-Kanal e as suas zonas de expansão a norte com a estrada B-112. O último troço ficou concluído em 2013. A nova estrada pode ser utilizada por outras empresas, uma vez que oferece mais opções de desenvolvimento para a zona industrial da ArcelorMittal e outras zonas industriais. A nova estrada poderá reduzir o tempo de viagem do tráfego industrial e comercial para Frankfurt (Oder) e facilita o acesso das empresas localizadas em Frankfurt ao porto fluvial de Eisenhüttenstadt.
(153)
Com base no que precede, a Comissão confirma a posição preliminar, constante da decisão de início do procedimento, de que a estrada não é dedicada à Propapier e não envolve nenhum auxílio estatal.
5.1.3. Alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree
(154)
O autor da denúncia alegou na sua denúncia que as obras de infraestrutura para o alargamento e aprofundamento do Canal Oder-Spree se dedicavam exclusivamente à Propapier e que envolviam um auxílio estatal à mesma empresa. A Cidade de Eisenhüttenstadt ampliou, de facto, o parque industrial ‘Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal’ em 2008 com o intuito de atrair novas empresas. Desde 2003, foram incorporadas comportas ao longo de todo o canal (que atualmente faz parte da Rede Transeuropeia - RTE). Contudo, não há nenhuma indicação de um nexo de causalidade entre estas obras de infraestruturas e o estabelecimento da Propapier, nem de que estas obras constituiriam uma vantagem seletiva para a Propapier, e a Comissão concorda com a observação da Alemanha de que o alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree faz parte da manutenção regular e necessária da hidrovia.
(155)
Com base no que precede, a Comissão confirma a sua posição preliminar, constante da decisão de início do procedimento, de que o alargamento/aprofundamento do Canal Oder-Spree não é dedicado à Propapier e não envolve nenhum auxílio estatal.
5.1.4. Estação de tratamento de águas residuais
(156)
A Comissão salienta que a capacidade da infraestrutura de tratamento de águas residuais fora da zona industrial ampliada, Oder-Spree-Kanal, é limitada. A capacidade residual disponível da estação de tratamento de águas residuais em Eisenhüttenstadt poderia apenas satisfazer as necessidades de um pequeno investidor, mas não seria suficiente para satisfazer as necessidades de um grande investidor, ou vários pequenos investidores, que pretendessem instalar-se na nova zona.
(157)
A Comissão salienta ainda que a estação de tratamento de águas residuais da TAZV não foi construída especificamente para servir a Propapier. A construção já tinha sido planeada no contexto de outros potenciais investimentos, em 2004-2006, muito antes da instalação da Propapier. A Alemanha apresentou provas que demonstram que a estação de tratamento de águas residuais foi planeada como parte integrante do desenvolvimento económico do parque industrial «Industriegebiet am Oder-Spree-Kanal». Além disto, a Alemanha apresentou provas de várias campanhas públicas para atrair investidores para a zona industrial ampliada do Canal Oder-Spree, sem que, no entanto, até ao momento, estas campanhas tenham tido algum sucesso, pois as autoridades regionais ainda não conseguiram atrair novos investidores para a zona (além da Propapier, EnWB e 5N PV).
(158)
Embora a estação de tratamento de águas residuais tenha sido projetada tecnicamente - através da primeira etapa de tratamento anaeróbio - para tratar águas residuais provenientes de grandes poluidores industriais, tais como os produtores de caixas de cartão ondulado de fibra reciclada, seria igualmente útil para outros utilizadores que produzam águas residuais industriais com um elevado teor de poluição orgânica, tais como empresas da indústria alimentar e das bebidas, terem acesso a uma primeira etapa de tratamento anaeróbio. Além disso, para as águas residuais industriais com um elevado teor de poluição orgânica, as estações de tratamento de águas residuais que incluem uma primeira etapa de tratamento anaeróbio têm várias vantagens ambientais e económicas importantes.
(159)
Apesar das suas dimensões atuais, a estação da TAZV responde essencialmente às necessidades da Propapier, mas é também utilizada - ao abrigo das mesmas condições - pelas outras duas empresas estabelecidas na zona. A sua estrutura modular permite que seja alargada a utilizadores adicionais. Mesmo sem a ampliação modular, existe atualmente uma capacidade disponível [20-40%] para mais investidores, com potencial para duplicar a capacidade total atual (ver considerandos 80 a 84). A estação de tratamento de águas residuais está aberta a todos os utilizadores numa base não discriminatória - os novos investidores que pretendam estabelecer-se no parque industrial são obrigados por lei a associar-se e a utilizar a estação - e pode também tratar de águas residuais provenientes de empresas que não estejam envolvidas no setor da produção de papel.
(160)
A Comissão é da opinião que o facto de a estação da TAZV estar, atualmente, a ser utilizada predominantemente pela Propapier (em média [ 70]% e no máximo por [ 70]%), não quer necessariamente dizer que esta constitui uma infraestrutura dedicada, uma vez que a sua estrutura modular faz sentido do ponto de vista económico em momentos de orçamentos públicos limitados. Ao contrário do que foi alegado pelo autor da denúncia, o custo da duplicação de capacidade da estação da TAZV, cujo montante estimado pela Alemanha ascende a menos de 50% do custo de investimento inicial, demonstra que o conceito modular permite a realização de economias de escala.
(161)
O facto de o auxílio regional para a construção da estação ter sido concedido sob a condição de se estabelecer um investidor principal, neste caso a Propapier, no parque industrial ampliado, é considerado pela Comissão como uma gestão pública eficaz de recursos escassos, já que não faz sentido construir uma grande infraestrutura pública sem que existam garantias de que esta será utilizada, nem incorrer em situações de sobredimensionamento.
(162)
A afirmação de que as fábricas de papel normalmente têm as suas próprias estações de tratamento de águas residuais pode ser rejeitada com base nos cálculos apresentados pela Alemanha. Embora existam estações de (pré-) tratamento de águas residuais internas na indústria do papel, bem como nas outras indústrias, isto não significa propriamente que, quando os utilizadores industriais recorrem à estação municipal de tratamento de águas residuais, o Estado transfere uma vantagem para os utilizadores, uma vez que estes cobrem os custos ao longo do tempo através das suas taxas.
(163)
Deste modo, a Comissão conclui que a estação de tratamento de águas residuais constitui uma infraestrutura geral e que, portanto, a atribuição à TAZV não constitui um auxílio ao investimento para a Propapier. Ao contrário do que aconteceu no caso do parque de estacionamento, da estrada e do Canal Oder-Spree, o operador da estação de tratamento de águas residuais exerce uma atividade económica, uma vez que oferece um serviço (tratamento de águas residuais) mediante remuneração no mercado. No entanto, a Comissão conclui que qualquer auxílio atribuído à TAZV constituiria, de qualquer modo, um auxílio existente (considerandos 51 a 57 da decisão de início do procedimento). Deste modo, não há necessidade de continuar a avaliar o potencial auxílio à TAZV na presente Decisão.
(164)
Em suma, a Comissão conclui que os vários projetos de infraestruturas, financiados através de recursos estatais, no parque industrial recentemente ampliado onde se situa a nova estação da Propapier, não se destinam exclusivamente à fábrica de papel e que, por isso, não deverão ser reconhecidos como infraestrutura dedicada, nem como auxílio estatal a favor da Propapier. Isto significa que estes investimentos objeto de auxílio não constituem um projeto de investimento único no contexto do ponto 60 das OAR, tendo sido aprovado o auxílio ao investimento regional a favor da fábrica de papel da Propapier, na Decisão SA.23827 (2013/C) final (ver nota de rodapé 4). Deste modo, a avaliação do auxílio ao investimento atribuído à Propapier, objeto nessa decisão, não é afetada pela presente Decisão.
5.2. AS TAXAS REDUZIDAS PARA A UTILIZAÇÃO DA ESTAÇÃO DE TRATAMENTO DE ÁGUAS RESIDUAIS CONSTITUEM UM AUXÍLIO ESTATAL?
(165)
No que respeita o argumento da Alemanha de que, no caso de uma medida que não foi concedida ao operador no âmbito de um regime que a Comissão qualificou de auxílio estatal, nenhum auxílio pode ser repercutido no utilizador da infraestrutura, a Comissão recorda mais uma vez que, na decisão relativa ao auxílio N 644e/02, não se pronunciou sobre se as taxas cobradas pela utilização da infraestrutura podiam ou não constituir um auxílio estatal a favor dos utilizadores dessa mesma infraestrutura. A Comissão mantém a posição defendida na decisão de início do procedimento de que não lhe foi comunicado nenhum regulamento relativo a taxas, que seria aplicável aos subsídios abrangidos pelo regime notificado, e que, deste modo, a decisão que autoriza o regime não pode ser considerada como uma autorização implícita de um potencial auxílio, cuja base jurídica seria a Lei relativa às Taxas Municipais.
(166)
O artigo 107.o, n.o 1, do TFUE estabelece que os auxílios concedidos por um Estados-Membro ou provenientes de recursos estatais, independentemente da forma que assumam, que falseiem ou ameacem falsear a concorrência, favorecendo certas empresas ou certas produções, e que afetem o comércio entre os Estados-Membros, são incompatíveis com o mercado interno.
(167)
É importante salientar que a existência de auxílio estatal terá de ser estabelecida independentemente de 1) a Diretiva-Quadro «Água» e a legislação alemã que executa a diretiva exigirem ou não a recuperação dos custos totais pela prestação de serviços de tratamento de águas residuais, e de 2) as taxas cumprirem com as disposições de tais leis. Por outras palavras, as medidas que cumprirem plenamente com a Diretiva da UE e com a legislação alemã aplicável podem igualmente constituir um auxílio estatal, se todas as condições previstas no artigo 107.o, n.o 1, do TFUE (ver considerando 144) forem cumpridas.
Recursos estatais e imputabilidade
(168)
As taxas devidas pela utilização da estação de tratamento de águas residuais são estabelecidas e cobradas pelo município, em conformidade com o n.o 6 do «Kommunalabgabengesetz Brandenburg». A fixação das taxas a um nível inferior ao das taxas cobradas por um investidor privado implicaria a perda de receitas por parte do município.
(169)
Assim, a medida seria concedida pelo Estado, ou através de recursos estatais, na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do TFUE, uma vez que a receita do município diminuiria devido à vantagem concedida à Propapier.
(170)
A fixação das taxas a um nível vantajoso seria igualmente imputável ao Estado, uma vez que resulta de um ato de uma autoridade pública, ou seja, o município de Eisenhüttenstadt.
Vantagem económica
(171)
Tal como explicado na decisão de início do procedimento (35), a Comissão deveria avaliar se o nível a que foram fixadas as taxas de tratamento de águas residuais para a Propapier constitui uma vantagem económica (seletiva) para esta empresa.
(172)
Segundo a jurisprudência constante, o conceito de «vantagem» abrange não só benefícios, tais como subvenções, mas também medidas que, sob diversas formas, atenuam os encargos que normalmente estão incluídos no orçamento de uma empresa e que, por isso, não sendo subvenções na aceção estrita da palavra, têm a mesma natureza e efeitos idênticos (36).
(173)
Em relação ao presente caso, a questão que se coloca é se as taxas cobradas à Propapier pelo serviço de tratamento de águas residuais são inferiores às que uma empresa semelhante teria de pagar em circunstâncias normais, ou seja, se o nível dos encargos está em conformidade com o princípio do operador em economia de mercado. Segundo a Comissão, há duas formas de verificar esta situação:
-
estabelecer uma comparação entre o preço pago pela Propapier e o preço referência que é normalmente cobrado no Estado-Membro em questão, no setor do tratamento de águas residuais,
-
uma análise de rentabilidade ex ante que demonstre que um operador privado teria praticado o mesmo nível de preços.
Preços de referência
(174)
No contexto da organização do mercado, tal como descrito pela Alemanha (Ver considerandos 112-113), e tendo em conta o facto de que os operadores, mesmo sendo privados, não podem fixar livremente os preços para os seus serviços por estarem vinculados pela lei «KAG Brandenburg», a Comissão é da opinião que não é possível estabelecer preços de referência cobrados por um operador privado em circunstâncias normais de mercado.
(175)
A Comissão observa ainda que a Alemanha apresentou dados sobre os preços pagos pelas empresas no setor em que a Propapier opera. Embora a Alemanha alegue que os preços de referência que apresentou são médias que refletem os custos totais, não há qualquer indicação sobre se estas taxas incluem ou não um auxílio estatal. As dúvidas da Comissão quanto à utilidade destes dados para efeitos de comparação não foram dissipadas. Isto deve-se, em primeiro lugar, ao facto de a Comissão considerar que estes preços podem refletir realidades de custo diferentes e podem ou não incluir um auxílio estatal.
Análise da rentabilidade ex ante
(176)
Devido à ausência de referências de mercado fiáveis, a Comissão considera que o facto de uma transação estar em conformidade com as condições de mercado pode ser determinado com base numa metodologia de avaliação normalizada e geralmente aceite. A Comissão considera que, para uma infraestrutura aberta a todos e não dedicada a um utilizador específico, o critério do operador/investidor de mercado é cumprido se os utilizadores da infraestrutura contribuírem gradualmente, de uma perspetiva ex ante, para a rentabilidade do operador (37).
(177)
Assim acontece, quando acordo comercial do operador com o utilizador individual permite ao operador cobrir todos os custos resultantes deste acordo, com uma margem de lucro razoável tendo por base perspetivas sólidas a médio prazo (38).
(178)
Esta avaliação deve, além disso, ter em consideração todas as receitas e todos os custos adicionais previstos incorridos pelo operador em relação à atividade do utilizador em questão (39).
(179)
Tais custos abrangem todas as categorias de encargos e investimentos, tais como despesas de pessoal, equipamento e custos de investimento, resultantes da presença do utilizador (40). Por outro lado, os custos que o operador teria, em todo o caso, de suportar, independentemente do acordo com o utilizador, não devem ser tidos em consideração.
(180)
Com base nestes fatores, a Comissão considera cumprido o critério do operador/investidor de mercado, ou seja, as taxas reduzidas não conferem uma vantagem à Propapier pelos seguintes motivos:
a)
A estação de tratamento de águas residuais está aberta a todas e não é dedicada à Propapier.
b)
A taxa paga pela Propapier inclui custos operacionais, de manutenção e reparação, de pessoal e administrativos, depreciação imputada, bem como de juros imputados sobre 20 % do capital investido no tratamento de águas residuais. Abrange, portanto, os custos incorridos pelo operador da estação de tratamento de águas residuais em relação à atividade da Propapier.
(181)
No que diz respeito à margem de lucro razoável que as taxas de utilização devem cobrir para além dos custos adicionais, as taxas, no caso em apreço, abrangem não apenas os custos adicionais mas também os juros imputados sobre 20 % do capital investido. Se esta situação não for expressamente identificada como um lucro razoável para efeitos da abordagem de custos adicionais acima mencionada, fornecerá ao operador uma receita adicional, tal como um lucro razoável.
(182)
Dado que a taxa não confere uma vantagem e que, portanto, não constitui um auxílio estatal, a Comissão não necessitou de avaliar se as taxas constituem ou não um auxílio existente (ver considerandos 123 a 137) ou um auxílio ao funcionamento (ver considerando 26), nem de abordar a questão da compatibilidade de tal auxílio ao funcionamento com o mercado interno. Tendo em conta esta conclusão, a Comissão pode igualmente deixar em aberto a questão de saber se uma recuperação das taxas (caso se conclua que estas constituem um auxílio ao funcionamento) seria contrária ao princípio da confiança legítima e ao princípio geral da igualdade de tratamento.
6. CONCLUSÃO
(183)
Deste modo, a Comissão conclui que a construção da estação de tratamento de águas residuais da TAZV, do parque de estacionamento e da estrada, bem como o alargamento e aprofundamento do Canal Oder-Spree não constituem infraestruturas dedicadas.
(184)
A Comissão conclui ainda que as taxas para o tratamento de águas residuais não constituem nenhum auxílio estatal. O critério do operador/investidor de mercado foi cumprido e, portanto, não se verificou qualquer vantagem económica a favor da Propapier PM2 GmbH,
APROVOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
As medidas relativas a infraestruturas implementadas pela Alemanha não constituem uma infraestrutura dedicada à Propapier PM2 GmbH. As taxas cobradas pela TAZV à Propapier pela utilização da estação de tratamento de águas residuais não envolvem nenhum auxílio estatal. Deste modo, as medidas relativas a infraestruturas e as regras de fixação de taxas não constituem auxílios na aceção do artigo 107.o, n.o 1, do Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia.
Artigo 2.o
A República Federal da Alemanha é a destinatária da presente decisão.
Feito em Bruxelas, em 1 de outubro de 2014.