PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. října 2014,
kterým se stanoví prováděcí pravidla k rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1313/2013/EU o mechanismu civilní ochrany Unie a zrušují rozhodnutí Komise 2004/277/ES, Euratom a 2007/606/ES, Euratom
(oznámeno pod číslem C(2014) 7489)
(Text s významem pro EHP)
(2014/762/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 1313/2013/EU ze dne 17. prosince 2013 o mechanismu civilní ochrany Unie (1), a zejména na čl. 32 odst. 1 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Obecným cílem mechanismu civilní ochrany Unie (dále jen „mechanismus Unie“) je posilovat spolupráci mezi Unií a členskými státy a usnadňovat koordinaci v oblasti civilní ochrany s cílem zlepšit účinnost systémů pro předcházení přírodním a člověkem způsobeným katastrofám, připravenost a odezvu na ně.
(2)
Jelikož mohou katastrofy udeřit kdykoli, mělo by středisko pro koordinaci odezvy na mimořádné události (Emergency Response Coordination Centre, ERCC) zřízené podle článku 7 rozhodnutí č. 1313/2013/EU v kteroukoli dobu zajišťovat úzké styky s kontaktními místy v členských státech.
(3)
Společný komunikační a informační systém pro mimořádné události (CECIS) je důležitým prvkem mechanismu Unie, protože by měl zajišťovat pravost, integritu a důvěrnost informací vyměňovaných mezi členskými státy v běžných podmínkách i při mimořádných událostech. Vzhledem ke zvláštnostem reakce na nehody způsobující znečištění moří by měla být vytvořena samostatná verze CECIS umožňující přístup sekretariátům regionálních úmluv pro mořské prostředí a třetím zemím, které mají společné regionální moře s Unií.
(4)
Aby se zajistila provozní účinnost, měly by být stanoveny minimální požadavky pro moduly, další kapacity pro odezvu a odborníky určené podle čl. 9 odst. 1 rozhodnutí č. 1313/2013/EU, jakož i pro operační požadavky, fungování a interoperabilitu těchto modulů, jak je stanoveno v čl. 9 odst. 2 rozhodnutí č. 1313/2013/EU. Zejména pro moduly platí, že by měly být schopny po určitou dobu pracovat samostatně, být rychle připraveny k nasazení a interoperabilní. Za účelem posílení interoperability modulů je třeba zavést opatření na úrovni Unie a členských států.
(5)
V oblasti kapacit by měly být stanoveny a pravidelně přezkoumávány cíle pro evropskou kapacitu pro odezvu na mimořádné události (EERC), aby byl pro nasazení v rámci mechanismu Unie k dispozici dostatečný počet všech potřebných typů modulů, dalších kapacit pro odezvu a odborníků. Aby se zajistila jednotná minimální úroveň kvality a interoperability všech kapacit v rámci EERC, je třeba určit a pravidelně přezkoumávat požadavky na kvalitu a interoperabilitu.
(6)
Aby se potvrdilo, že kapacity v dobrovolném společném souboru kapacit splňují všechny nezbytné požadavky a případně využívají částečné spolufinancování „nákladů na úpravu“ ze strany Unie, je třeba stanovit certifikační a registrační postup, včetně prvků sebehodnocení. Tento certifikační a registrační postup by navíc měl zajišťovat odpovídající zeměpisnou vyváženost kapacit v souladu s rozmístěním rizik a zohlednit účast všech členských států, které projeví zájem.
(7)
Po zjištění potenciálních nedostatků v kapacitě pro odezvu v rámci EERC by Komise a členské státy měly mít možnost společně posoudit, zda nejsou k dispozici odpovídající kapacity v rámci nebo mimo rámec dobrovolného souboru. Členské státy, které je zajišťují jednotlivě nebo prostřednictvím konsorcií, by měly využívat částečného spolufinancování ze strany Unie za předpokladu, že je to nákladově efektivní a potvrzené na základě posouzení rizik.
(8)
Za účelem rozvoje fungování EERC by přístup členských států k dodatečným kapacitám pro řešení dočasných nedostatků při mimořádných katastrofách, tj. katastrofách, které svou povahou a rozsahem překračují to, co lze důvodně předpokládat a na což je možné se připravit, měl být částečně podpořen částkami spolufinancování z Unie prostřednictvím rámcových smluv, rámcových dohod o partnerství nebo podobných ujednání. Tyto kapacity by měly být zahrnuty do dobrovolného souboru kapacit pro nasazení v rámci mechanismu Unie.
(9)
Program odborné přípravy v rámci mechanismu Unie i nadále představuje zásadní prvek připravenosti pracovníků působících v oblasti civilní ochrany a zvládání katastrof a nasazených v souvislosti s mechanismem Unie. Rozsah programu je definován v čl. 13 odst. 1 rozhodnutí č. 1313/2013/EU a měl by zahrnovat fáze předcházení katastrofám, připravenosti a odezvy na ně.
(10)
Program mechanismu Unie zaměřený na cvičení by měl i nadále hrát důležitou úlohu pro praktickou připravenost na nasazení se zapojením mechanismu Unie a sdílení zkušeností získaných z provedených opatření v oblasti civilní ochrany v rámci mechanismu Unie. Program zaměřený na cvičení by se měl řídit strategickým rámcem, který stanoví cíle a úlohu cvičení v rámci mechanismu Unie, jakož i specifickými prioritami začleněnými do ročních pracovních programů.
(11)
Měl by být zaveden systematický, cílený a soudržný přístup ke shromažďování, analýze, šíření a uplatňování získaných zkušeností, který by se vztahoval na celý cyklus zvládání katastrof.
(12)
V rámci mechanismu Unie jsou pro zajištění účinné pomoci v případě katastrof důležité jasné operativní postupy pro odezvu na katastrofy, mimo jiné i pro příslušné mezinárodní organizace určené v souladu s čl. 16 odst. 1 rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
(13)
Aby bylo dosaženo maximální účinnosti a účelnosti mechanismu Unie, měly by být všechny žádosti o pomoc a nabídky pomoci formulovány co nejkonkrétnějším způsobem, včetně všech nezbytných informací.
(14)
Za účelem zajištění účinné koordinace pomoci by ERCC mělo sdílet svá posouzení zásadních potřeb a svá doporučení pro nasazení prostředků z dobrovolného souboru kapacit se všemi členskými státy a vypracovávat odpovídající plány nasazení pro každou žádost o pomoc. Výběr kapacit z dobrovolného souboru by měl vycházet ze specifických a objektivních kritérií, jejichž priorita by měla být posouzena na základě stávajících operačních potřeb.
(15)
Aby se v rámci mechanismu Unie případně zlepšil čas potřebný na odezvu, měly by členské státy přijmout nezbytná předběžná opatření pro nasazení svých kapacit registrovaných v dobrovolném souboru.
(16)
Důležitým prvkem mechanismu Unie je dostupnost technických odborníků a odborníků v oblasti hodnocení a koordinace, včetně vedoucích týmů. Je třeba vymezit úkoly a funkce odborníků a postup pro jejich nasazení.
(17)
Článek 23 rozhodnutí č. 1313/2013/EU stanoví zvláštní ustanovení ohledně poskytování podpory na dopravu v případě katastrofy s cílem usnadnit rychlou a účinnou odezvu s pomocí mechanismu Unie. Je třeba stanovit pravidla a postupy vztahující se k žádostem členských států pro získání finanční podpory z Unie na dopravu pomoci do postižené země a ke zpracování těchto žádostí Komisí.
(18)
Z důvodů transparentnosti, soudržnosti a účinnosti je nutné vymezit informace, jež členské státy a Komise musí uvádět v žádostech o podporu na dopravu a v příslušných odpovědích.
(19)
V případě, že může být finanční pomoc Unie poskytnuta v souladu s rozhodnutím č. 1313/2013/EU, členské státy by měly mít možnost požádat buď o grant, nebo o dopravní službu.
(20)
Rozhodnutí Komise 2004/277/ES, Euratom (2) a 2007/606/ES, Euratom (3) by měla být zrušena.
(21)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro civilní ochranu,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA 1
OBECNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Předmět
Toto rozhodnutí stanoví podrobná prováděcí pravidla k rozhodnutí č. 1313/2013/EU, pokud jde o:
a)
komunikaci střediska pro koordinaci odezvy na mimořádné události (ERCC) s kontaktními místy členských států;
b)
složky společného komunikačního a informačního systému pro případy mimořádných událostí (CECIS), jakož i organizaci sdílení informací prostřednictvím CECIS;
c)
určení modulů, dalších kapacit pro odezvu a odborníků, jakož i operačních požadavků na fungování a interoperabilitu modulů, včetně jejich úkolů, kapacit, hlavních složek, soběstačnosti a nasazení;
d)
cíle v oblasti kapacit, požadavky na kvalitu a interoperabilitu a certifikační a registrační postup nezbytné pro fungování EERC, včetně finančních ujednání;
e)
určení a odstranění nedostatků v EERC;
f)
organizaci programu odborné přípravy, rámce pro cvičení a programu vyhodnocení získaných zkušeností;
g)
operativní postupy použitelné pro reakci na katastrofy uvnitř Unie, jakož i mimo Unii, včetně určení příslušných mezinárodních organizací;
h)
postup pro nasazování odborných týmů;
i)
organizování podpory při dopravě pomoci.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
1)
„žadatelem o pomoc“ členský stát nebo třetí země, které jsou zasažené katastrofou nebo bezprostředně ohrožené katastrofou nebo které očekávají, že budou bezprostředně ohrožené katastrofou, jakož i OSN a její agentury a další příslušné mezinárodní organizace specifikované v příloze VII;
2)
„pomocí v oblasti civilní ochrany“ týmy, odborníci nebo moduly určené k civilní ochraně s jejich vybavením a dále materiál nebo zásoby pro pomoc nutnou ke zmírnění okamžitých následků katastrofy;
3)
„rezervními kapacitami“ kapacity pro odezvu na katastrofy, jejichž dostupnost a rychlý přístup k těmto kapacitám jsou spolufinancovány podle čl. 21 odst. 2 písm. d) rozhodnutí č. 1313/2013/EU;
4)
„zásahovými týmy“ lidské a materiální zdroje, včetně modulů, vytvořené jedním nebo několika členskými státy pro zásahy v oblasti civilní ochrany;
5)
„týmem pro technickou pomoc a podporu“ lidské a materiální zdroje vytvořené jedním nebo několika členskými státy pro vykonávání pomocných prací, jak je uvedeno v příloze II.
KAPITOLA 2
STŘEDISKO PRO KOORDINACI ODEZVY NA MIMOŘÁDNÉ UDÁLOSTI (ERCC)
Článek 3
Komunikace ERCC s kontaktními místy členských států
1. Každý členský stát určí národní kontaktní místo pro ERCC, které bude mít nepřetržitý provoz. Za tímto účelem použije „profilovou kartu země“ podle přílohy I.
2. ERCC udržuje úzké styky s kontaktními místy členských států za účelem plnění svých obvyklých povinností a provádění operací odezvy podle tohoto rozhodnutí a rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
KAPITOLA 3
SPOLEČNÝ KOMUNIKAČNÍ A INFORMAČNÍ SYSTÉM PRO MIMOŘÁDNÉ UDÁLOSTI (CECIS)
Článek 4
Struktura CECIS
Systém CECIS se skládá z těchto tří složek:
a)
síťová vrstva, která propojuje příslušné orgány a kontaktní místa v členských státech a ERCC;
b)
aplikační vrstva, která se skládá z databází a jiných informačních systémů potřebných pro fungování mechanismu Unie, a zejména databází nutných k:
i)
sdělování oznámení;
ii)
zajišťování komunikace a sdílení informací mezi ERCC a příslušnými orgány a kontaktními místy;
iii)
šíření zkušeností získaných při zásazích;
c)
bezpečnostní vrstva, která se skládá ze souboru systémů, pravidel a postupů potřebných k zajišťování pravosti, integrity a důvěrnosti údajů uložených v systému CECIS a vyměňovaných jeho prostřednictvím.
Článek 5
Bezpečnost informací
1. Systém CECIS je schopen bezpečně nakládat s dokumenty, databázemi a informačními systémy prostřednictvím celoevropské sítě pro zabezpečenou výměnu dat mezi státními správami (sTESTA) nebo srovnatelné sítě.
2. Dokumenty a informace klasifikované jako „EU CONFIDENTIAL“ nebo vyšší třídy důvěrnosti se předávají podle zvláštních ujednání mezi jejich původcem a příjemcem nebo příjemci, jak je stanoveno v rozhodnutí Komise 2001/844/ES, ESUO, Euratom (4).
Článek 6
Poskytování informací a aktualizace
1. Členské státy předávají Komisi příslušné informace na „profilové kartě země“, která je uvedena v příloze I.
2. Členské státy poskytnou informace o kontaktních místech a v případě potřeby o dalších službách, které se zabývají přírodními, technologickými a radiologickými katastrofami a haváriemi ohrožujícími životní prostředí, včetně znečištění moří v důsledku havárií.
3. Členské státy neprodleně oznámí Komisi veškeré změny informací uvedených v odstavcích 1 a 2.
4. Databáze CECIS obsahuje vymezený oddíl s informacemi o registraci a dostupnosti kapacit pro odezvu v rámci EERC. Komise zajistí nepřetržitý přístup do této databáze národním kontaktním místům civilní ochrany.
5. Členské státy zajistí, aby vymezený oddíl v databázi CECIS byl vždy aktualizován, pokud jde o status dostupnosti a všechny nezbytné faktické údaje týkající se příslušných vlastností všech registrovaných kapacit pro odezvu v rámci EERC.
6. Členské státy případně mohou udělit přístup do CECIS pouze k nahlížení dalším příslušným vnitrostátním orgánům.
Článek 7
Skupina uživatelů CECIS
Skupina uživatelů, která se skládá ze zástupců jmenovaných členskými státy, napomáhá Komisi při ověřování, zkoušení a dalším rozvoji systému CECIS.
Článek 8
Provádění a další rozvoj
1. Komise spravuje a dále rozvíjí systém CECIS, přičemž zohledňuje potřeby a požadavky členských států.
2. Členské státy zavedou pro CECIS na svém území v souladu se závazky učiněnými na základě „profilové karty země“ podle přílohy I odpovídající informační prostředí.
Článek 9
Systém CECIS na pomoc při znečištění moří
1. Komise zajistí, aby měly členské státy a Evropská agentura pro námořní bezpečnost prostřednictvím internetu k dispozici speciální aplikaci CECIS na pomoc při znečištění moří, která zohlední zvláštnosti reakce na mimořádné události na moři.
2. Aplikace je prostřednictvím internetu přístupná rovněž třetím zemím, které mají společné regionální moře s Unií. Sekretariátům příslušných regionálních úmluv pro mořské prostředí lze umožnit přístup ad hoc.
KAPITOLA 4
MODULY, TÝMY PRO TECHNICKOU POMOC A PODPORU, DALŠÍ KAPACITY PRO ODEZVU A ODBORNÍCI
Článek 10
Registrace modulů, týmů pro technickou pomoc a podporu, dalších kapacit pro odezvu a odborníků
1. Členské státy zaregistrují své moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu a odborníky zjištěné podle čl. 9 odst. 6 rozhodnutí č. 1313/2013/EU v databázi CECIS.
2. Moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu a odborníci předem vyčlenění pro EERC se zaregistrují do již dříve vymezeného oddílu databáze CECIS.
3. Informace uvedené v odstavcích 1 a 2 se v případě potřeby aktualizují.
Článek 11
Složení modulů, týmů pro technickou pomoc a podporu, dalších kapacit pro odezvu a odborníků
1. Moduly i týmy pro technickou pomoc a podporu mohou být složeny ze zdrojů jednoho nebo několika členských států.
2. Pokud se modul nebo tým pro technickou pomoc a podporu skládá z více než jedné složky, nasazení uvedeného modulu nebo týmu pro technickou pomoc a podporu může být při zásahu omezeno na složky nutné pro uvedený zásah.
Článek 12
Soběstačnost modulů
1. Podle přílohy II platí pro jednotlivé moduly tyto prvky soběstačnosti:
a)
vhodná ochrana před povětrnostními vlivy;
b)
zdroj elektrické energie a světla pokrývající spotřebu operační základny a vybavení nutného ke splnění mise;
c)
hygienická zařízení určená pro personál modulu;
d)
dostupnost potravin a vody pro personál modulu;
e)
vyšší a střední zdravotnický personál, zdravotnická zařízení a zdravotnické vybavení pro personál modulu;
f)
zařízení pro skladování a údržbu vybavení modulu;
g)
vybavení pro komunikaci s příslušnými partnery, zejména s těmi, kteří mají na starosti koordinaci na místě;
h)
místní přeprava;
i)
logistika, vybavení a personál, které umožňují zřídit operační základnu a zahájit plnění mise bezprostředně po příjezdu na místo.
2. Soulad s požadavky na soběstačnost zaručí členský stát nabízející pomoc některým z těchto způsobů:
a)
vybaví modul potřebným personálem, vybavením a spotřebním materiálem;
b)
provede nezbytná opatření na místě operace;
c)
provede nezbytná předběžná opatření pro spojení nesoběstačného zásahového týmu s týmem pro technickou pomoc a podporu, aby byly splněny požadavky uvedené v článku 13 před registrací příslušného modulu v souladu s čl. 10 odst. 1.
3. Doba, po kterou musí být na počátku plnění mise zaručena soběstačnost, nesmí být kratší než:
a)
96 hodin;
b)
období stanovená v příloze II.
Článek 13
Požadavky na moduly a týmy pro technickou pomoc a podporu
1. Moduly musí být v souladu s obecnými požadavky stanovenými v příloze II.
2. Týmy pro technickou pomoc a podporu musí splňovat obecné požadavky stanovené v příloze II.
3. Obecné požadavky stanovené v příloze II se občas revidují.
4. Členské státy přijmou nezbytná opatření, aby zajistily, že:
a)
moduly jsou schopné spolupracovat s jinými moduly;
b)
týmy pro technickou pomoc a podporu jsou schopné spolupracovat s jinými týmy pro technickou pomoc a podporu a příslušnými aktéry přímo na místě;
c)
složky modulu jsou schopné spolupracovat jako jeden modul;
d)
složky týmu pro technickou pomoc a podporu jsou schopné spolupracovat jako jeden tým pro technickou pomoc a podporu;
e)
moduly a týmy pro technickou pomoc a podporu jsou v případě nasazení mimo Unii schopny spolupracovat s mezinárodními kapacitami pro reakci na katastrofy, které pomáhají postižené zemi;
f)
vedoucí týmů, jejich zástupci a styčné osoby modulů a týmů pro technickou pomoc a podporu se účastní vhodných vzdělávacích kurzů a cvičení podle článků 26 až 32, které organizuje Komise.
KAPITOLA 5
VÝVOJ EVROPSKÉ KAPACITY PRO ODEZVU NA MIMOŘÁDNÉ UDÁLOSTI (EERC) V PODOBĚ DOBROVOLNÉHO SOUBORU
Článek 14
Cíle kapacity
1. Cíle EERC v oblasti kapacit jsou stanoveny v příloze III.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy nejméně jednou za dva roky posoudí vhodnost cílů v oblasti kapacit a případně je změní na základě rizik vyplývajících z vnitrostátních posouzení rizik nebo jiných příslušných vnitrostátních nebo mezinárodních zdrojů informací.
3. Členské státy poskytnou Komisi relevantní informace o rizicích potřebné pro posouzení cílů v oblasti kapacit.
Článek 15
Požadavky na kvalitu a interoperabilitu
1. Požadavky na kvalitu a interoperabilitu uvedené v příloze IV platí pro moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu a odborníky v EERC.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy nejméně jednou za dva roky posoudí vhodnost požadavků na kvalitu a interoperabilitu a případně je změní. Požadavky na kvalitu vycházejí ze zavedených mezinárodních norem, pokud tyto normy již existují.
Článek 16
Certifikační a registrační postup
1. Certifikační a registrační postupy uvedené v odstavcích 2 až 8 platí pro moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu a odborníky v EERC.
2. K certifikaci a registraci dochází po splnění požadavků na kvalitu stanovených v příloze IV, s výjimkou rezervních kapacit, na které se vztahuje čl. 25 odst. 3.
3. Členské státy, které dávají pro začlenění do EERC k dispozici specifický modul, tým pro technickou pomoc a podporu, další kapacitu pro odezvu nebo odborníka, poskytnou informační prvky uvedené v příloze V.
4. Komise posoudí, zda začlenění daného modulu, týmu pro technickou pomoc a podporu, dalších kapacit pro odezvu nebo daného odborníka do EERC připadá v úvahu, a své závěry neprodleně oznámí příslušnému členskému státu. Komise v tomto posouzení zejména zohlední splnění požadavků na kvalitu, cíle v oblasti kapacit, úplnost předložených informací, zeměpisnou blízkost a účast všech členských států, jakož i další relevantní faktory, které stanoví předem a které lze použít na všechny srovnatelné moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu nebo odborníky.
5. Připadá-li na základě poskytnutých informací nebo jakýchkoli dalších informací, které si Komise může od příslušného orgánu členského státu vyžádat, začlenění modulu, týmu pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu nebo odborníka do EERC v úvahu, zahájí Komise certifikační postup. V případech, kdy Komise na základě dostupných informací považuje požadavky na kvalitu a interoperabilitu za splněné, může modul, tým pro technickou pomoc a podporu, další kapacitu pro odezvu nebo odborníka zaregistrovat do dobrovolného souboru.
6. Komise příslušnému orgánu členského státu písemně sdělí své hodnocení požadavků ohledně požadované odborné přípravy, cvičení a/nebo pracovních seminářů a dalších relevantních podmínek pro certifikaci a registraci.
7. Jsou-li splněny všechny podmínky pro certifikaci, Komise prohlásí modul, tým pro technickou pomoc a podporu, další kapacitu pro odezvu nebo odborníka za certifikované pro EERC a sdělí tuto skutečnost členskému státu.
8. Certifikace modulu, týmu pro technickou pomoc a podporu, další kapacity pro odezvu nebo odborníka by měla být opětovně vyhodnocena nejpozději po třech letech, jsou-li přihlášeny k opětovné registraci do EERC.
9. Komise ve spolupráci s členskými státy nejméně jednou za dva roky posoudí vhodnost certifikačních a registračních postupů a případně je změní.
Článek 17
Finanční ujednání ohledně nákladů na úpravu
1. Členské státy mohou požádat o grant na financování nákladů na úpravu individuálně na jednotlivé moduly, týmy pro technickou pomoc a podporu nebo další kapacity pro odezvu, aniž by Komise zveřejnila výzvu k předkládání návrhů. Náklady na úpravu zahrnou nákladové položky stanovené v čl. 21 odst. 2 písm. c) rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
2. Pro odůvodnění své žádosti členské státy Komisi předloží prováděcí plány pro náklady na úpravu, včetně odhadovaných nákladů a harmonogramu.
3. Komise posoudí a - pokud budou splněny příslušné požadavky - schválí prováděcí plány uvedené v odstavci 2 a stanoví, které z uvedených nákladů jsou způsobilé jako náklady na úpravu.
4. Po posouzení žádosti Komise rozhodne o udělení finanční pomoci.
5. Členské státy sdělí Komisi podrobnosti k nákladům vzniklým v souvislosti s náklady na úpravu.
KAPITOLA 6
ŘEŠENÍ NEDOSTATKŮ V KAPACITÁCH PRO ODEZVU
Článek 18
Monitorování pokroku vzhledem k cílům v oblasti kapacit
Komise ve spolupráci s členskými státy soustavně monitoruje pokrok, pokud jde o cíle v oblasti kapacit, zohledňuje přitom kapacity určené podle článku 20 a pravidelně informuje členské státy o svém hodnocení dosaženého pokroku. Komise dostatečně podrobně informuje členské státy o všech přetrvávajících nedostatcích v kapacitách pro odezvu.
Článek 19
Postup zjišťování nedostatků v kapacitách pro odezvu
1. V rámci monitorování pokroku, pokud jde o cíle v oblasti kapacit, Komise ve spolupráci s členskými státy hodnotí rozdíly mezi kapacitami členských států registrovanými v EERC a cíli v oblasti kapacit uvedenými v příloze III.
2. Komise a členské státy považují za kapacity vyčleněné pro EERC pouze ty kapacity, které byly registrovány jako kapacity poskytnuté členskými státy do EERC v souladu s článkem 16.
Článek 20
Postup zjišťování kapacit pro odezvu mimo EERC
1. Pokud Komise spolu s členskými státy zjistila potenciálně významné nedostatky v kapacitách pro odezvu podle článku 19 tohoto rozhodnutí, přezkoumá v souladu s čl. 12 odst. 2 rozhodnutí č. 1313/2013/EU spolu s členskými státy, zda jsou nezbytné kapacity k dispozici mimo EERC.
2. Komise považuje za kapacity, které jsou k dispozici mimo EERC, pouze tyto kapacity:
a)
kapacity registrované v CECIS;
b)
rezervní kapacity nebo
c)
kapacity, které nespadají pod písmena a) nebo b), avšak které mohou být členskému státu či členským státům snadno poskytnuty v požadovaném objemu a na požadovaném místě, v požadované lhůtě a na potřebnou dobu.
3. Za účelem zjištění kapacit uvedených v odst. 2 písm. c) Komise zašle žádost vnitrostátním kontaktním místům, v níž vyloží podrobnosti posouzení potenciálně významných nedostatků v kapacitách pro odezvu a vyzve členské státy, aby poskytly informace o všech kapacitách dostupných mimo EERC podle odst. 2 písm. c).
4. Komise v žádosti stanoví lhůtu k zaslání odpovědi až 60 kalendářních dnů; její přesná délka bude odpovídat očekávané složitosti zjištění kapacit uvedených v odstavci 2 ze strany členských států.
5. Členské státy ve stanovené lhůtě písemně informují Komisi o podrobnostech ohledně všech kapacit uvedených v odstavci 2.
6. Pokud členský stát neodpoví písemně ve stanovené lhůtě, má Komise pro účely tohoto posouzení za to, že v daném členském státě nejsou k dispozici žádné kapacity podle odstavce 2.
7. Na základě informací sdělených členskými státy a při zohlednění pouze těch kapacit, které jsou uvedeny v odstavci 2, Komise posoudí, zda tyto kapacity doplní nedostatečné kapacity pro odezvu zjištěné v souladu s článkem 19 tohoto rozhodnutí. Komise považuje nedostatky v kapacitách za odstraněné pouze tehdy, pokud součet objemu kapacit v rámci EERC a kapacit podle odstavce 2 odpovídá cílům v oblasti kapacit podle přílohy III, nebo tyto cíle překračuje.
Článek 21
Postup při řešení nedostatků v kapacitách pro odezvu
1. Pokud Komise spolu s členskými státy zjistila potenciálně významné nedostatky v kapacitách pro odezvu podle článku 19, které nelze odstranit v souladu s článkem 20, informuje písemně členské státy, přičemž specifikuje, co považuje za strategické nedostatky v kapacitách pro odezvu.
2. Komise písemně vyzve členské státy, aby strategické nedostatky v kapacitách pro odezvu podle čl. 12 odst. 3 rozhodnutí č. 1313/2013/EU odstranily.
3. Členské státy Komisi sdělí, zda, kdy a jak hodlají strategické nedostatky v kapacitách pro odezvu buď samostatně, nebo ve spolupráci s dalšími členskými státy řešit.
Článek 22
Podpora Komise při odstraňování nedostatků v kapacitách pro odezvu
1. Je-li pro odstranění strategických nedostatků v kapacitách pro odezvu podle čl. 12 odst. 3 a čl. 21 odst. 1 písm. j) rozhodnutí č. 1313/2013/EU potřebná finanční podpora ze strany Unie, zveřejní Komise výzvu k předkládání návrhů na podporu členských států.
2. Při odpovídání na výzvu k předkládání návrhů členské státy jednají v souladu čl. 21 odst. 1 písm. j) body iii) a iv) rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
3. Členské státy mimo jiné uvedou požadované procento spolufinancování ze strany Unie.
Článek 23
Způsobilé náklady pro účely podpory při odstraňování nedostatků v kapacitách pro odezvu
1. Způsobilé jsou všechny náklady na vybavení, služby nebo lidské zdroje nezbytné pro prvotní vytvoření kapacit pro odezvu.
2. Způsobilé nejsou průběžné náklady na údržbu nebo provozní náklady.
KAPITOLA 7
ŘEŠENÍ DOČASNÝCH NEDOSTATKŮ PŘI MIMOŘÁDNÝCH KATASTROFÁCH
Článek 24
Finanční ujednání
1. Komise v ročním pracovním programu obecně vymezí požadovaný druh a množství rezervních kapacit, přičemž vezme v úvahu možnost určitých mimořádných typů katastrof v členských státech, či jejich mimořádnou intenzitu, nebo jiné faktory, které činí katastrofu mimořádnou, jako je souběžnost s jinou katastrofou, jakož i možnost přechodných nedostatků v těchto scénářích.
2. Komise pravidelně zahajuje potřebné finanční postupy k pokrytí nákladů stanovených v čl. 21 odst. 2 písm. d) rozhodnutí č. 1313/2013/EU, aby zajistila rychlý přístup k rezervním kapacitám vymezeným v ročním pracovním programu.
3. Rezervní kapacity spolufinancované Komisí doplňují stávající kapacity pro odezvu, které mají členské státy k dispozici v rámci své připravenosti na vnitrostátní úrovni; nenahrazují tedy stávající kapacity pro odezvu.
Článek 25
Podmínky pro poskytnutí finančního příspěvku Unie
1. Finanční příspěvek Unie se poskytne za podmínky, že členské státy, které se účastní finančních postupů podle čl. 24 odst. 2, akceptují podmínky vymezené v odstavcích 2 až 9. Komise může ve finančních postupech stanovit další podmínky.
2. Členské státy dají rezervní kapacity k dispozici jako součást dobrovolného souboru.
3. Rezervní kapacity splňují nezbytné požadavky na kvalitu a certifikaci vymezené ve finančních postupech podle čl. 24 odst. 2.
4. Rezervní kapacity jsou v dobrovolném souboru registrovány po celou dobu stanovenou v příslušných rámcových smlouvách, rámcových dohodách o partnerství nebo podobných ujednáních. Všechny podmínky a omezení uložené členským státem či členskými státy registrujícími kapacity musí být řádně odůvodněny operačními požadavky.
5. Rezervní kapacity nejsou způsobilé pro finanční pomoc podle článku 17.
6. Komise neprodleně informuje všechny členské státy prostřednictvím CECIS o rezervních kapacitách registrovaných v dobrovolném souboru.
7. Podle článku 11 rozhodnutí č. 1313/2013/EU jsou rezervní kapacity registrované v dobrovolném souboru k dispozici pro nasazení v rámci mechanismu Unie za stejných všeobecných podmínek jako ostatní kapacity registrované v dobrovolném souboru.
8. Rezervní kapacity registrované v dobrovolném souboru se na základě žádosti o pomoc prostřednictvím ERCC nasazují v souladu s operativními postupy pro reakci na katastrofy vymezenými v kapitole 11.
9. Rezervní kapacity registrované v dobrovolném souboru jsou k dispozici pro vnitrostátní využití v členských státech, které dostupnost kapacit spolufinancovaly. Před vnitrostátním využitím tyto členské státy konzultují středisko ERCC, aby se ubezpečily, že:
i)
nedošlo současně k žádné mimořádné katastrofě ani bezprostředně nehrozí taková katastrofa, která by si mohla vyžádat nasazení rezervní kapacity;
ii)
vnitrostátní využití nebude nepřiměřeně bránit rychlému přístupu dalších členských států v případě, že dojde k nové mimořádné katastrofě.
KAPITOLA 8
PROGRAM ODBORNÉ PŘÍPRAVY
Článek 26
Program odborné přípravy
1. Zavádí se program odborné přípravy, který zahrnuje předcházení katastrofám, připravenost a odezvu na ně. Program zahrnuje obecné a zvláštní kurzy a systém výměny odborníků. Program je zaměřen na cílové skupiny uvedené v článku 27.
2. Komise odpovídá za koordinaci a organizaci a za stanovení obsahu a rozvrhu programu odborné přípravy.
Článek 27
Účastníci
1. Cílovými skupinami programu odborné přípravy jsou:
a)
pracovníci členských států působící v oblasti civilní ochrany a zvládání katastrof, zejména vedoucí týmů, jejich zástupci a styčné osoby, odborníci členských států ve smyslu článku 41, včetně odborníků v oblasti předcházení a připravenosti, a klíčoví zaměstnanci národních kontaktních míst;
b)
zaměstnanci orgánů a agentur Unie;
c)
vybraní odborníci ze zemí evropské politiky sousedství, kandidátských zemí a potenciálních kandidátských zemí.
2. Kurzů odborné přípravy se mohou účastnit rovněž vybraní odborníci z:
a)
OSN a jejích agentur;
b)
mezinárodních organizací uvedených v příloze VII;
c)
třetích zemí, případně další relevantní činitelé.
3. Členské státy a Komise určí účastníky každé vzdělávací akce.
Článek 28
Kurzy odborné přípravy
1. Program se skládá ze souboru kurzů - úvodních, operativních a kurzů na řídicí úrovni.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy stanoví počet kurzů, jejich obsah, osnovy a harmonogram, včetně podmínek přihlášení.
3. Komise zajistí, aby instruktoři a přednášející měli aktuální informace o relevantním vývoji mechanismu Unie.
Článek 29
Výměna odborníků
Systém výměny odborníků mezi členskými státy nebo s Komisí odborníkům umožňuje:
a)
získávat a sdílet zkušenosti;
b)
seznámit se s různými technikami a používanými pracovními postupy;
c)
studovat koncepce ostatních zúčastněných složek a institucí pro řešení mimořádných událostí.
Článek 30
Další vzdělávací akce
V případě potřeby a v souladu s ročním pracovním programem se zajistí další možnosti vzdělávání, aby byly pokryty potřeby, které prokazatelně přispívají k hladkému a účinnému provádění opatření civilní ochrany a zvládání katastrof.
Článek 31
Systém hodnocení
Komise zajistí soulad mezi úrovní vzdělávání a jeho obsahem. Za tímto účelem Komise zavede vhodný systém hodnocení prováděných vzdělávacích akcí.
KAPITOLA 9
RÁMEC PRO CVIČENÍ
Článek 32
Program cvičení, strategický rámec a priority
1. Komise zavede a bude řídit program cvičení civilní ochrany.
2. Program cvičení civilní ochrany je určován strategickým rámcem, který stanoví cíle a úlohy cvičení v rámci mechanismu Unie.
3. Cílem programu cvičení je především:
a)
zlepšit kapacity členských států pro odezvu, zejména pokud jde o týmy a další zdroje poskytované při asistenčních zásazích v rámci mechanismu Unie;
b)
zlepšit a ověřit postupy a zavést společný přístup pro koordinaci asistenčních zásahů v rámci mechanismu Unie a snížit dobu odezvy v případě závažných katastrof;
c)
posílit spolupráci mezi složkami civilní ochrany členských států a Komisí;
d)
vyvodit ponaučení ze získaných zkušeností a šířit je;
e)
otestovat uplatňování získaných zkušeností.
4. Obecné priority programu cvičení jsou stanoveny v dlouhodobém komplexním plánu. Tento plán obsahuje prvky příslušných krizových scénářů a související kapacity.
5. Komise:
a)
vypracuje ve spolupráci s členskými státy strategický rámec a dlouhodobý komplexní plán při současném zohlednění programu vyhodnocení získaných zkušeností a dalších relevantních informací;
b)
stanoví cíle cvičení, jakož i jejich úlohu ve vztahu k ostatním složkám mechanismu Unie a
c)
v pracovním programu každoročně předloží návrh specifických priorit cvičení v souladu s dlouhodobým komplexním plánem.
KAPITOLA 10
PROGRAM VYHODNOCENÍ ZÍSKANÝCH ZKUŠENOSTÍ
Článek 33
Sledování, analýza a hodnocení
1. Komise a členské státy sdílejí údaje, informace a hodnocení, které jsou pro ně nezbytné pro sledování, analýzu a hodnocení všech relevantních opatření civilní ochrany v rámci mechanismu Unie.
2. Komise vytvoří a spravuje databázi, kterou mohou členské státy a Komise využívat při sběru a sdílení údajů, při šíření zjištěných zkušeností a vytváření přehledu o stavu jejich uplatňování.
3. Komise usnadní zjišťování zkušeností od příslušných zúčastněných stran, mimo jiné prostřednictvím pořádání zasedání.
Článek 34
Podpora uplatňování zjištěných zkušeností
1. Komise zajistí, aby se zkušeností zjištěné Komisí, členskými státy a příslušnými zúčastněnými stranami promítly do rozhodovacího procesu s cílem dále rozvíjet mechanismus Unie.
2. Zjištěné zkušenosti mají zejména přispět ke stanovení:
a)
priorit programu odborné přípravy, případně včetně obsahu a osnov kurzů odborné přípravy, a programu cvičení;
b)
priorit každoročních výzev k předkládání návrhů na projekty v oblasti předcházení a připravenosti a
c)
priorit plánování činností uvedených v článku 10 rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
3. Komise pravidelně informuje o programu vyhodnocení získaných zkušeností, včetně seznamu zjištěných poznatků, plánovaných nápravných opatření, pravomocí a lhůt, jakož i o stavu uplatňování zkušeností.
4. Členské státy pravidelně informují o pokroku, kterého bylo dosaženo při uplatňování zjištěných poznatků, které spadají do jejich vnitrostátní pravomoci.
KAPITOLA 11
OPERATIVNÍ POSTUPY PRO ODEZVU NA KATASTROFY
Článek 35
Žádosti o podporu a odezva
1. V případě katastrofy uvnitř Unie nebo v případě bezprostřední hrozby takové katastrofy Komise po obdržení žádosti o pomoc prostřednictvím CECIS provede podle situace a neprodleně opatření podle čl. 15 odst. 3 rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
2. V případě katastrofy mimo Unii nebo v případě bezprostřední hrozby takové katastrofy, která může vyžadovat pomoc v oblasti civilní ochrany, může Komise informovat třetí zemi o možnosti požádat o pomoc v rámci mechanismu Unie.
3. Členský stát nebo třetí země, které jsou zasažené katastrofou nebo bezprostředně ohrožené katastrofou, zašlou, pokud chtějí požádat o pomoc v rámci mechanismu Unie, prostřednictvím svých příslušných vnitrostátních orgánů písemnou žádost o pomoc v oblasti civilní ochrany středisku ERCC. Pokud chce o pomoc v rámci mechanismu Unie požádat OSN a její agentury nebo jakákoli mezinárodní organizace uvedená v příloze VII, zašlou písemnou žádost o pomoc v oblasti civilní ochrany středisku ERCC.
4. Žadatel o pomoc poskytne ERCC všechny příslušné informace o situaci a zejména o zvláštních potřebách, požadované pomoci a místě zásahu.
5. Žadatel o pomoc informuje ERCC o harmonogramu, místě vstupu a lokalitě, pro kterou se žádá o pomoc, a o místním operativním kontaktním místě pro řízení katastrofy.
6. ERCC dle možností vypracuje specifické plány nasazení pro každou žádost o pomoc. Tyto plány obsahují doporučení pro poskytování pomoci, včetně výzev k nasazení modulů, týmů pro technickou pomoc a podporu, dalších kapacit pro odezvu a odborníků registrovaných v EERC, a posouzení možných zásadních potřeb. Specifické plány nasazení se řídí strukturou a popisem uvedeným v příloze VI a vycházejí z obecných předem vytvořených plánů podle čl. 15 odst. 3 písm. c) a čl. 16 odst. 3 písm. b) rozhodnutí č. 1313/2013/EU, které pokrývají nejdůležitější druhy rizik katastrof a berou v úvahu rizikové scénáře uvedené v posouzení rizik členských států. Specifické plány nasazení se předávají všem členským státům.
7. Při výběru kapacit z EERC se zohlední tato kritéria, jejichž důležitost může být závislá na zvláštnostech žádosti o pomoc:
a)
dostupnost;
b)
vhodnost;
c)
lokalita/vzdálenost;
d)
odhadované trvání dopravy a náklady na dopravu;
e)
předchozí zkušenosti;
f)
dřívější využití zdroje;
g)
další relevantní kritéria jako jazykové schopnosti nebo kulturní blízkost.
8. Není-li s členskými státy dohodnuto jinak, ERCC nevyzve členské státy, aby nasadily specifické kapacity z EERC do oblastí, kde probíhá nebo hrozí ozbrojený konflikt nebo kde nastaly okolnosti, kdy je ohrožena bezpečnost týmů.
9. Členské státy, které byly vyzvány k nasazení kapacit z EERC, sdělí EERC své konečné rozhodnutí o jejich nasazení podle čl. 11 odst. 7 rozhodnutí č. 1313/2013/EU. ERCC stanoví lhůtu, ve které by měl členský stát odpovědět. Tato lhůta vychází z povahy katastrofy a v žádném případě není kratší než dvě hodiny.
10. Žadatel o pomoc informuje ERCC, které nabídky pomoci přijal.
11. Pokud je pomoc nezbytná pro řešení zásadní potřeby a není dostupná nebo není dostupná v dostatečné míře v EERC, Komise prostřednictvím CECIS neprodleně informuje všechna vnitrostátní kontaktní místa o dostupné finanční podpoře Unie na dopravu podle čl. 23 odst. 3 písm. b) nařízení č. 1313/2013/EU.
12. Pokud jde o žádosti o zásahové týmy a prostředky, ERCC informuje členské státy o výběru žadatele o pomoc. Členské státy poskytující pomoc pravidelně informují ERCC o vysílání zásahových týmů a prostředků, včetně všech kapacit, které jsou součástí EERC.
13. Komise může v souladu s článkem 17 rozhodnutí č. 1313/2013/EU vybrat, jmenovat a vyslat tým odborníků pro podporu na místě.
Článek 36
Mise odborníků
1. Vyslaní odborníci provádějí úkoly stanovené v čl. 8 písm. d) rozhodnutí č. 1313/2013/EU. Pravidelně podávají zprávy orgánům žádajícího státu a ERCC.
2. ERCC průběžně informuje členské státy o pokroku mise odborníků.
3. Žadatel o pomoc pravidelně informuje ERCC o průběhu činností na místě.
4. V případě zásahů v třetích zemích vedoucí týmu pravidelně informuje ERCC o průběhu činností na místě.
5. ERCC shromažďuje všechny obdržené informace a předává je kontaktním místům a příslušným orgánům členských států.
Článek 37
Ukončení zásahu
1. Žádající členský stát nebo kterýkoli z členských států poskytujících pomoc informuje co nejdříve ERCC a vyslané odborníky a zásahové týmy, pokud se domnívá, že jeho pomoc již není zapotřebí nebo nemůže být déle poskytována. Řádné ukončení zásahu organizují vhodným způsobem žadatel o pomoc a členské státy. ERCC je o tom informováno.
2. Ve třetích zemích vedoucí týmu co nejdříve informuje ERCC v případě, že se po přiměřené konzultaci s žadatelem o pomoc domnívá, že pomoci již není zapotřebí, nebo že existují překážky bránící účinnému poskytování pomoci. ERCC předá tyto informace delegaci Unie v dané zemi, jakož i příslušným útvarům Komise, Evropské službě pro vnější činnost a členským státům. ERCC v koordinaci s žadatelem o pomoc zajistí řádné ukončení zásahu vyslaných odborníků a intervenčních týmů.
Článek 38
Podávání zpráv a získané zkušenosti
1. Příslušné orgány žadatele o pomoc a členských států, které poskytly pomoc, a také vyslaní odborníci mají možnost předložit své závěry ke všem aspektům zásahu ERCC. ERCC vypracuje souhrnnou zprávu o poskytnuté pomoci a všech relevantních získaných zkušenostech.
2. Dodatečně k ustanovením článků 33 a 34 sleduje ERCC spolu s členskými státy uplatňování získaných zkušeností za účelem zlepšení asistenčních zásahů v rámci mechanismu Unie.
Článek 39
Náklady
1. Není-li dohodnuto jinak, nese náklady na pomoc poskytnutou členskými státy žadatel o pomoc.
2. Každý členský stát poskytující pomoc může s přihlédnutím k povaze katastrofy a rozsahu škody nabídnout svou pomoc zcela nebo zčásti bezplatně. Daný členský stát se také může kdykoli zcela nebo zčásti vzdát náhrady svých nákladů.
3. Není-li dohodnuto jinak, žadatel o pomoc po dobu trvání zásahu zajistí asistenčním týmům ubytování a stravu a bezplatně jim doplňuje zásoby. Asistenční týmy jsou nicméně zpočátku logisticky nezávislé a soběstačné po určitou rozumnou dobu závisející na použitých prostředcích a o své situaci informují ERCC.
4. Náklady na vyslání odborníků a příslušnou logistickou podporu se hradí v souladu s čl. 22 písm. a) rozhodnutí č. 1313/2013/EU. Tyto náklady jsou způsobilé pro financování z prostředků Unie.
Článek 40
Náhrada škody
1. Členský stát žádající pomoc nebude od ostatních členských států žádat náhradu škody v případě, že daná škoda vznikne následkem asistenčního zásahu v rámci mechanismu Unie a tohoto rozhodnutí, neprokáže-li se, že vznikla podvodem či závažným pochybením.
2. V případě škody, kterou utrpěly třetí strany v důsledku asistenčních zásahů, spolupracuje členský stát žádající pomoc s členským státem poskytujícím pomoc, aby usnadnily náhradu této škody v souladu s platnými právními předpisy a příslušnými rámci.
KAPITOLA 12
POSTUP PRO NASAZOVÁNÍ ODBORNÝCH TÝMŮ
Článek 41
Kategorie odborníků
Členské státy zařadí odborníky do těchto kategorií:
a)
techničtí odborníci;
b)
odborníci na hodnocení;
c)
odborníci na koordinaci;
d)
vedoucí týmů.
Článek 42
Úkoly a funkce
1. Techničtí odborníci jsou schopni poskytovat poradenství o specifických, vysoce technických tématech a souvisejících rizicích a jsou k dispozici misím.
2. Odborníci na hodnocení jsou schopni provést hodnocení situace a poskytnout poradenství o vhodné reakci a jsou k dispozici misím.
3. Odborníky na koordinaci mohou být zástupci vedoucích týmu, osoby odpovědné za logistiku a komunikaci a případně další pracovníci. V případě potřeby mohou být techničtí odborníci a odborníci na hodnocení začleněni do koordinačního týmu, aby pomáhali vedoucímu týmu po celou dobu trvání mise.
4. Vedoucí týmu odpovídá za vedení hodnoticího a koordinačního týmu během zásahu. Udržuje kontakty s orgány dotčené země, s ERCC včetně styčného úředníka ERCC, s ostatními mezinárodními organizacemi a v případě asistenčních zásahů v rámci mechanismu Unie mimo členské státy také s delegací Unie v dané zemi.
5. Odborníci vysílaní na přípravné mise mohou být Komisí po dohodě s jejich jmenujícím členským státem pověřeni každou funkcí uvedenou v článku 41 a musejí být schopni poskytovat poradenství ohledně přiměřených opatření na zlepšení připravenosti, včetně správních kapacit, potřeby včasného varování, odborné přípravy, cvičení a zvyšování povědomí, a poskytovat o nich zprávy.
6. Odborníci vysílaní na preventivní mise mohou být Komisí po dohodě s jejich jmenujícím členským státem pověřeni každou funkcí uvedenou v článku 41 a musejí být schopni poskytovat poradenství ohledně přiměřených preventivních opatření a schopnosti zvládání rizik a poskytovat o nich zprávy.
Článek 43
Databáze odborníků
1. Údaje o odbornících uloží Komise v databázi odborníků a zpřístupní je prostřednictvím systému CECIS.
2. Odborníci registrovaní v EERC jsou v databázi podle odstavce 1 konkrétně identifikováni.
Článek 44
Požadavky na odbornou přípravu
Odborníci v případě potřeby absolvují program odborné přípravy zavedený v souladu s článkem 26.
Článek 45
Jmenování
V případě žádosti o pomoc jsou za jmenování dostupných odborníků a sdílení jejich kontaktních údajů s ERCC odpovědné členské státy.
Článek 46
Mobilizace a dohoda o poskytování služeb
1. ERCC je schopné mobilizovat a vyslat určené odborníky během velmi krátké doby po jejich jmenování do konkrétní mise členskými státy.
2. Komise s každým odborníkem podepíše dohodu o poskytování služeb, která obsahuje tyto prvky:
a)
cíle mise;
b)
mandát;
c)
předpokládané trvání mise;
d)
informace o místní kontaktní osobě;
e)
podmínky pojistného krytí;
f)
denní příspěvky na náhradu výdajů;
g)
specifické platební podmínky;
h)
pokyny pro technické odborníky, odborníky na hodnocení, odborníky na koordinaci a vedoucí týmů.
KAPITOLA 13
PODPORA DOPRAVY
Článek 47
Formy podpory dopravy
Podpora dopravy může mít tuto formu:
a)
sdružování a sdílení dopravních kapacit;
b)
zjištění zdrojů dopravy na komerčním trhu nebo z jiných zdrojů a usnadnění přístupu členských států k těmto zdrojům; nebo
c)
poskytnutí unijní podpory členským státům prostřednictvím grantů nebo dopravních služeb od soukromých či jiných subjektů.
Článek 48
Postup při podpoře dopravy prostřednictvím mechanismu Unie
1. U každé žádosti o podporu dopravy se použijí postupy uvedené v článcích 49 a 50.
2. Žádosti podává příslušný orgán uvedený v článku 56 a zasílá je v písemné podobě Komisi. Žádosti musí obsahovat informace stanovené v části A přílohy VIII.
3. V případě sdružování dopravních kapacit může jeden členský stát převzít vedoucí úlohu a požádat o finanční podporu ze strany Unie na celou operaci.
4. Všechny žádosti o podporu dopravy podle tohoto rozhodnutí a související odpovědi a výměna informací mezi členskými státy a Komisí se předávají ERCC, které je zpracovává.
5. Žádosti se předávají prostřednictvím CECIS nebo elektronickou poštou. Žádosti o financování z prostředků Unie zaslané systémem CECIS, faxem nebo elektronickou poštou se přijímají za předpokladu, že jsou Komisi neprodleně poskytnuty originály podepsané příslušným orgánem.
6. Komise však může podle článku 179 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 (5) zavést elektronický systém pro veškerou výměnu informací s příjemci, včetně uzavírání grantových dohod, oznamování rozhodnutí o udělení grantu a jejich případných změn.
Článek 49
Žádosti o podporu dopravy
1. Komise po obdržení žádosti o podporu tuto skutečnost ihned oznámí kontaktním místům určeným členskými státy podle čl. 9 odst. 7 rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
2. V oznámení může Komise případně vyzvat členské státy, aby ji podrobně informovaly o všech dopravních zdrojích, které mohou dát žádajícímu členskému státu k dispozici, či o všech dalších alternativních řešeních, která mohou pro uspokojení potřeb vyjádřených dotčenou zemí navrhnout. Komise může pro poskytnutí těchto informací stanovit maximální lhůtu.
3. Poté, co Komise informovala kontaktní místa podle odstavce 1, se požadovaná podpora dopravy stává způsobilou pro spolufinancování ze strany Unie, aniž by byl dotčen článek 53.
Článek 50
Odpovědi na žádosti o podporu dopravy
1. Členské státy, které mohou poskytnout podporu dopravy, informují Komisi co nejdříve, nejpozději však do 24 hodin po obdržení oznámení podle článku 49, není-li v oznámení stanoveno jinak, o veškerých dopravních zdrojích, které mohou dát dobrovolně k dispozici v reakci na žádost o podporu při sdružování nebo zjišťování dopravních zdrojů. Tyto informace obsahují prvky uvedené v části B přílohy VIII a zahrnují informace o finančních podmínkách nebo dalších případných omezeních.
2. Komise co nejdříve shrne informace o dostupných dopravních zdrojích a předá je členskému státu, který podává žádost.
3. Kromě informací uvedených v odstavci 2 sdělí Komise členským státům veškeré ostatní informace o dopravních zdrojích, které má k dispozici z jiných zdrojů, včetně komerčního trhu, a usnadní členským státům přístup k těmto dodatečným zdrojům.
4. Členský stát, který podává žádost, informuje Komisi o dopravních řešeních, která zvolil, a udržuje spojení s členskými státy, jež tuto podporu poskytují, nebo s hospodářským subjektem určeným Komisí.
5. O volbě členského státu, který podává žádost, Komise informuje všechny členské státy. Tento členský stát Komisi pravidelně informuje o tom, jak pokračuje poskytování jemu určené pomoci v oblasti civilní ochrany.
Článek 51
Žádost o grant
1. V případě, že některý členský stát nalezl možné dopravní řešení, avšak pro dopravu pomoci v oblasti civilní ochrany je nutné financování z prostředků Unie, může tento členský stát požádat Unii o grant.
2. Členský stát ve své žádosti uvede požadované procento spolufinancování ze strany Unie, které nepřekročí 55 % způsobilých nákladů na opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 2 rozhodnutí č. 1313/2013/EU a nepřekročí 85 % způsobilých nákladů na opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 3 písm. a) a b) rozhodnutí č. 1313/2013/EU. Komise o žádosti neprodleně informuje všechny členské státy.
3. Komise může podle článku 178 nařízení Komise v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012 navazovat rámcová partnerství s relevantními příslušnými orgány členských států.
Článek 52
Žádost o dopravní službu
1. V případech, kdy členský stát žádající o podporu dopravy nenalezl žádné dopravní řešení, může Komisi požádat, aby za účelem dopravy pomoci v oblasti civilní ochrany do postižené země uzavřela smlouvu na dopravní službu se soukromým nebo jiným subjektem.
2. Jakmile Komise žádost uvedenou v odstavci 1 obdrží, neprodleně o ní informuje všechny členské státy a zároveň informuje členský stát, který o dopravní službu žádá, o všech dostupných dopravních řešeních a jejich nákladech.
3. Na základě výměny informací uvedené v odstavcích 1 a 2 členský stát svou žádost o dopravní službu písemně potvrdí spolu se závazkem uhradit Komisi vzniklé náklady v souladu s ustanoveními článku 54. Členský stát uvede, jaké procento nákladů uhradí. Tento procentní podíl nesmí být nižší než 45 % na opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 2 rozhodnutí č. 1313/2013/EU a 15 % na opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 3 písm. a) a b) rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
4. Členský stát neprodleně oznámí Komisi všechny změny v žádosti o dopravní službu.
Článek 53
Rozhodnutí o financování podpory dopravy z prostředků Unie
1. Za účelem zjištění, zda jsou splněna kritéria stanovená v čl. 23 odst. 1 písm. d) rozhodnutí č. 1313/2013/EU a zásady hospodárnosti, účinnosti a účelnosti podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 (6), se vezmou v úvahu:
a)
informace obsažené v žádosti o finanční podporu z prostředků Unie předložené členským státem v souladu s čl. 48 odst. 2;
b)
potřeby vyjádřené postiženou zemí;
c)
veškerá posouzení potřeb provedená odborníky, kteří během katastrofy podávají zprávy Komisi;
d)
další relevantní a spolehlivé informace, jež má Komise v době rozhodnutí k dispozici od členských států a mezinárodních organizací;
e)
údaje o účinnosti a účelnosti dopravních řešení, která mají zajistit včasné poskytnutí pomoci v oblasti civilní ochrany;
f)
možnosti zajištění dopravy na místě;
g)
jiné akce prováděné Komisí.
2. Členské státy poskytnou všechny další informace nutné k vyhodnocení toho, jak jsou plněna kritéria stanovená v čl. 23 odst. 1 písm. d) rozhodnutí č. 1313/2013/EU. Jakmile členské státy obdrží žádost Komise o tyto informace, informují Komisi co nejdříve.
3. Komise uvede výši předběžného financování, které má být vyplaceno a které může dosáhnout až 85 % požadovaného finančního příspěvku Unie za předpokladu, že jsou k dispozici rozpočtové prostředky. Předběžné financování není možné u grantů nižších než limit stanovený pro granty nízké hodnoty ve smyslu článku 185 nařízení v přenesené pravomoci (EU) č. 1268/2012, ledaže by členský stát požadující finanční podporu prokázal, že by bez předběžného financování bylo ohroženo provedení akce.
4. Rozhodnutí o finanční podpoře bude neprodleně sděleno členskému státu, který o finanční podporu žádá. Bude sděleno i všem ostatním členským státům.
5. Jednotlivé žádosti o granty na dopravu, u nichž je požadovaný finanční příspěvek Unie nižší než 2 500 EUR, nejsou způsobilé pro spolufinancování ze strany Unie s výjimkou případů, kdy se na ně vztahují rámcová partnerství uvedená v čl. 51 odst. 3.
Článek 54
Vyplacení finančních prostředků Unie na podporu dopravy
Na náklady, jež Komisi vzniknou postupem podle článku 52, Komise členským státům, které uvedenou finanční podporu Unie přijaly, vystaví do 90 dnů od ukončení dopravní operace, na niž byla finanční podpora Unie poskytnuta, inkasní příkaz na částku, která je uvedena v rozhodnutí vydaném Komisí na žádost o dopravní službu a představuje alespoň 15 % nákladů na dopravu pro opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 3 rozhodnutí č. 1313/2013/EU a 45 % pro opatření související s dopravou podle čl. 23 odst. 2 rozhodnutí č. 1313/2013/EU.
Článek 55
Náhrada škody
Členský stát žádající o podporu dopravy nebude Unii žádat o náhradu škody způsobené na jeho majetku nebo obslužném personálu v případě, že tato škoda vznikne následkem poskytnutí podpory dopravy, jež se řídí tímto rozhodnutím, neprokáže-li se, že vznikla podvodem či závažným pochybením.
Článek 56
Určení příslušných orgánů
Členské státy určí příslušné orgány oprávněné žádat a přijímat finanční podporu od Komise podle tohoto rozhodnutí a o tomto jmenování informují Komisi do 60 dnů od zveřejnění tohoto rozhodnutí. Jakékoliv změny v těchto informacích je třeba Komisi neprodleně oznámit.
Oznámení příslušných orgánů učiněná členskými státy podle článku 12 rozhodnutí 2007/606/ES, Euratom však zůstávají v platnosti, dokud dotčený členský stát neučiní další oznámení.
KAPITOLA 14
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 57
Zrušení
Zrušují se rozhodnutí 2004/277/ES, Euratom a 2007/606/ES, Euratom. Odkazy na zrušená rozhodnutí se považují za odkazy na toto rozhodnutí v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze IX.
Článek 58
Určení
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 16. října 2014.
DECISÃO DE EXECUÇÃO DA COMISSÃO
de 16 de outubro de 2014
que estabelece as normas de execução da Decisão 1313/2013/UE do Parlamento Europeu e do Conselho relativa a um Mecanismo de Proteção Civil da União Europeia e que revoga as Decisões 2004/277/CE, Euratom e 2007/606/CE, Euratom da Comissão
[notificada com o número C(2014) 7489]
(Texto relevante para efeitos do EEE)
(2014/762/UE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Decisão 1313/2013/UE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de dezembro de 2013, relativa a um Mecanismo de Proteção Civil da União Europeia (1), nomeadamente o artigo 32.o, n.o 1,
Considerando o seguinte:
(1)
O Mecanismo de Proteção Civil da União («Mecanismo da União») tem por objetivo geral reforçar a cooperação entre a União e os Estados-Membros e a facilitar a coordenação no domínio da proteção civil, a fim de aumentar a eficácia dos sistemas que visam prevenir, preparar e responder a catástrofes naturais ou de origem humana.
(2)
Na medida em que as catástrofes podem ocorrer a qualquer momento, o Centro de Coordenação de Resposta de Emergência (CCRE), instituído nos termos do artigo 7.o da Decisão 1313/2013/UE deve assegurar permanentemente um contacto estreito com os pontos de contacto dos Estados-Membros.
(3)
O Sistema Comum de Comunicação e Informação de Emergência (CECIS) é um elemento essencial do Mecanismo da União na medida em que garante a autenticidade, a integridade e a confidencialidade das informações trocadas entre os Estados-Membros que participam no mecanismo em condições normais e em situações de emergência. Deve ser criada uma versão separada do CECIS que faculte o acesso aos secretariados das convenções marítimas regionais e aos países terceiros que partilham um mar regional com a União em virtude das especificidades da resposta aos incidentes de poluição marinha.
(4)
Para assegurar a eficácia operacional, devem ser definidos requisitos mínimos para os módulos, outras capacidades de resposta e peritos, identificados em conformidade com o artigo 9.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE, bem como requisitos operacionais de funcionamento e de interoperabilidade, como previsto no artigo 9.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE. Concretamente, os módulos devem ser capazes de funcionar de forma autossuficiente durante um determinado período de tempo, ser facilmente mobilizáveis e interoperacionais. Para melhorar a interoperabilidade dos módulos são necessárias medidas a nível da União e dos Estados-Membros.
(5)
Os objetivos de capacidade para a Capacidade Europeia de Resposta de Emergência (CERE) devem ser definidos e revistos periodicamente, a fim de se dispor de um número suficiente de módulos, outras capacidades de resposta e peritos de todos os tipos necessários disponíveis para mobilização no âmbito do Mecanismo da União. Os requisitos de qualidade e de interoperabilidade devem ser definidos e revistos periodicamente para garantir um nível mínimo uniforme de qualidade e de interoperabilidade de todas as capacidades que participam na CERE.
(6)
Deve ser definido um processo de certificação e registo, que inclua elementos de autoavaliação, para confirmar que as capacidades constantes da reserva voluntária cumprem todos os requisitos necessários e, se for caso disso, beneficiam de um cofinanciamento limitado da União dos «custos de adaptação». Este processo de certificação e de registo deve, além disso, assegurar um equilíbrio geográfico adequado das capacidades, em função da localização dos riscos, e prever a participação de todos os Estados-Membros.
(7)
A identificação de eventuais lacunas a nível da capacidade de resposta da CERE deve permitir à Comissão e aos Estados-Membros determinar em conjunto em que casos não estão disponíveis capacidades suficientes na reserva voluntária ou noutras fontes. Os Estados-Membros que procuram suprir tais lacunas individualmente ou através de consórcios devem poder beneficiar do um cofinanciamento limitado da União, desde que tal cofinanciamento apresente uma boa relação custo-eficácia e seja confirmado por avaliações de risco.
(8)
A fim de reforçar o funcionamento da CERE, a União poderá proporcionar montantes limitados de cofinanciamento no âmbito de contratos-quadro, acordos-quadro de parceria ou acordos similares para facilitar o acesso dos Estados-Membros a capacidades que lhes permitam suprir insuficiências temporárias em situações de catástrofe extraordinária, ou seja, catástrofes cuja dimensão e natureza ultrapassam o que um Estado possa razoavelmente prever e preparar-se para enfrentar. Estas capacidades devem ser integradas na reserva voluntária para mobilização ao abrigo do Mecanismo da União.
(9)
O programa de formação do Mecanismo da União continua a ser um elemento essencial para a preparação do pessoal dos serviços de proteção civil e de gestão de catástrofes mobilizado no quadro do Mecanismo da União. Em conformidade com o âmbito de aplicação definido no artigo 13.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE, o programa deve abranger as fases de prevenção, preparação e resposta.
(10)
O programa de exercícios do Mecanismo da União deve continuar a exercer um papel fundamental na preparação prática para as mobilizações que implicam o Mecanismo da União e na partilha dos ensinamentos extraídos das intervenções de proteção civil levadas a cabo no âmbito deste último. O programa de exercícios deverá ser orientado por um quadro estratégico que defina os objetivos e a função dos exercícios no âmbito do Mecanismo da União, bem como pelas prioridades específicas incluídas nos programas de trabalho anuais.
(11)
Deve ser estabelecida uma abordagem sistemática, bem direcionada e coerente para a recolha, análise, difusão e aplicação dos ensinamentos retirados que abranja o ciclo completo da gestão de catástrofes.
(12)
No âmbito do Mecanismo da União, são importantes procedimentos operacionais de resposta a catástrofes para garantir uma assistência eficaz em caso de emergência, nomeadamente para as organizações internacionais competentes identificadas em conformidade com o artigo 16.o, n.o 1, da Decisão 1313/2013/UE.
(13)
A fim de permitir a máxima eficácia e eficiência do Mecanismo da União, todos os pedidos e ofertas de assistência devem ser tão específicos quanto possível e incluir todas as informações necessárias.
(14)
A fim de assegurar a coordenação eficaz da assistência, o CCRE deve partilhar a sua avaliação das necessidades críticas e as suas recomendações para mobilização a partir da reserva voluntária com todos os Estados-Membros e desenvolver planos de mobilização adequados para cada pedido de assistência. A seleção de capacidades da reserva voluntária deve assentar em critérios objetivos e específicos, cuja prioridade deve ser avaliada à luz das necessidades operacionais do momento.
(15)
Para melhorar, se necessário, os tempos de resposta no âmbito do Mecanismo da União, os Estados-Membros devem tornar as disposições prévias necessárias para a mobilização das suas capacidades registadas na reserva voluntária.
(16)
A disponibilidade de peritos técnicos, de avaliação e de coordenação, nomeadamente chefes de equipa, é um elemento importante do Mecanismo da União. É necessário definir as tarefas e as funções dos peritos e estabelecer o procedimento para a sua mobilização.
(17)
O artigo 23.o da Decisão 1313/2013/UE estabelece disposições especiais para prestar apoio ao transporte em caso de catástrofe, de modo a facilitar uma resposta rápida e eficaz através do Mecanismo da União. É necessário estabelecer as regras e procedimentos para os pedidos efetuados pelos Estados-Membros tendo em vista a obtenção de apoio financeiro da União para o transporte da assistência para o país afetado e para o tratamento desses pedidos pela Comissão.
(18)
Por razões de transparência, coerência e eficácia, é necessário definir as informações a apresentar nos pedidos de apoio ao transporte e nas respetivas respostas pelos Estados-Membros e pela Comissão.
(19)
Sempre que possa ser fornecido apoio financeiro da União em conformidade com a Decisão 1313/2013/UE, os Estados-Membros devem poder optar entre um pedido de subvenção e um pedido de um serviço de transporte.
(20)
As Decisões 2004/277/CE, Euratom (2) e 2007/606/CE, Euratom (3) da Comissão são revogadas.
(21)
As medidas previstas na presente decisão estão em conformidade com o parecer do Comité da Proteção Civil,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
CAPÍTULO 1
DISPOSIÇÕES GERAIS
Artigo 1.o
Objeto
A presente decisão estabelece as normas de execução da Decisão 1313/2013/UE relativamente ao seguinte:
a)
A interação do Centro de Coordenação de Resposta de Emergência (CCRE) com os pontos de contacto dos Estados-Membros;
b)
As componentes do Sistema Comum de Comunicação e Informação de Emergência (CECIS), bem como a organização da partilha de informações através do CECIS;
c)
A identificação dos módulos, outras capacidades de resposta e peritos, bem como os requisitos operacionais de funcionamento e de interoperabilidade dos módulos, incluindo tarefas, capacidades, componentes principais, autossuficiência e mobilização;
d)
Os objetivos de capacidade, os requisitos de qualidade e de interoperabilidade, bem como os processos de certificação e registo necessários ao funcionamento da CERE, incluindo as disposições financeiras;
e)
A identificação e a eliminação de lacunas a nível da CERE.
f)
A organização do programa de formação, do programa de exercícios e do programa de ensinamentos retirados;
g)
Os procedimentos operacionais de resposta às situações de catástrofe tanto dentro como fora da União, incluindo a identificação das organizações internacionais competentes;
h)
O processo para a mobilização de equipas de peritos;
i)
A organização do apoio ao transporte dos meios de assistência.
Artigo 2.o
Definições
Para efeitos do disposto na presente decisão, entende-se por:
1) «requerente de assistência»: o Estado-Membro ou país terceiro afetado por uma catástrofe ocorrida ou iminente ou que prevê ser afetado por uma catástrofe iminente, bem como as Nações Unidas e as suas agências e as outras organizações internacionais competentes indicadas no anexo VII;
2) «assistência de proteção civil»: equipas, peritos ou módulos destinados à proteção civil e respetivo equipamento, bem como materiais ou fornecimentos de socorro necessários para atenuar as consequências imediatas de uma catástrofe.
3) «capacidades de amortecimento»: capacidades de resposta a catástrofes, cuja disponibilidade e rápido acesso são cofinanciadas, nos termos do artigo 21.o, n.o 2, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE;
4) «equipas de intervenção»: recursos humanos e materiais, incluindo módulos, constituídos por um ou mais Estados-Membros para intervenções de proteção civil.
5) «equipas de assistência técnica e de apoio»: recursos humanos e materiais constituídos por um ou mais Estados-Membros para a execução de tarefas de apoio referidos no anexo II.
CAPÍTULO 2
CENTRO DE COORDENAÇÃO DE RESPOSTA DE EMERGÊNCIA (CCRE)
Artigo 3.o
Interação do CCRE com os pontos de contacto dos Estados-Membros
1. Cada Estado-Membro designa um ponto de contacto nacional para o CCRE disponível 24 horas por dia e sete dias por semana. A designação deve ser feita utilizando o modelo de ficha por país apresentado no anexo I.
2. O CCRE mantém um contacto estreito com os pontos de contacto dos Estados-Membros para efeitos do exercício das suas funções e para as operações de resposta previstas na presente decisão e na Decisão 1313/2013/UE.
CAPÍTULO 3
SISTEMA COMUM DE COMUNICAÇÃO E INFORMAÇÃO DE EMERGÊNCIA (CECIS)
Artigo 4.o
Níveis do CECIS
O CECIS é composto por três componentes:
a)
Um nível de rede, que liga as autoridades competentes e os pontos de contacto nos Estados-Membros e o CCRE;
b)
Um nível de aplicação, ou seja, as bases de dados e outros sistemas de informação necessários ao funcionamento do Mecanismo da União, nomeadamente para:
i)
comunicar notificações;
ii)
assegurar a comunicação e a partilha de informações entre o CCRE e as autoridades competentes e pontos de contacto;
iii)
difundir os ensinamentos retirados das intervenções realizadas;
c)
Um nível de segurança, ou seja, o conjunto dos sistemas, normas e procedimentos necessários para garantir a autenticidade, a integridade e a confidencialidade dos dados armazenados e trocados através do CECIS.
Artigo 5.o
Segurança das informações
1. O CECIS deve ser capaz de tratar documentos, bases de dados e sistemas de informação de forma segura, através dos Serviços Seguros Transeuropeus de Telemática entre as Administrações (sTESTA) ou uma rede comparável.
2. Os documentos e as informações com a classificação «EU CONFIDENTIAL» ou superior, serão transmitidos de acordo com disposições especiais acordadas entre a entidade de origem e o(s) destinatário(s), como previsto na Decisão 2001/844/CE, CECA, Euratom (4).
Artigo 6.o
Informações e atualização
1. Os Estados-Membros comunicam à Comissão as informações adequadas utilizando para o efeito o modelo de ficha por país constante do anexo I.
2. Os Estados-Membros facultam informações sobre os pontos de contacto e, se necessário, outros serviços que lidam com as catástrofes naturais, tecnológicas e radiológicas ou com os acidentes ambientais, incluindo a poluição marinha acidental.
3. Os Estados-Membros notificam imediatamente a Comissão de quaisquer alterações às informações referidas nos n.os 1 e 2.
4. A base de dados CECIS deve conter uma secção específica com informações sobre o registo e a disponibilidade das capacidades de resposta a nível da CERE. A Comissão deve assegurar o acesso permanente dos pontos de contacto nacionais para a proteção civil.
5. Os Estados-Membros devem assegurar que a secção específica da base de dados CECIS está permanentemente atualizada no que respeita às disponibilidades e a todos os dados factuais necessários sobre as características pertinentes de todas as capacidades de resposta registadas na CERE.
6. Se for caso disso, os Estados-Membros podem facultar às outras autoridades nacionais competentes o acesso aos dados do CECIS unicamente para efeitos de consulta.
Artigo 7.o
Grupo de utilizadores do CECIS
Um grupo de utilizadores composto por representantes nomeados pelos Estados-Membros, deve assistir a Comissão na validação, ensaio e desenvolvimento do CECIS.
Artigo 8.o
Implementação e desenvolvimento
1. A Comissão deve gerir e desenvolver o CECIS, tendo em conta as necessidades e os requisitos dos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros devem dispor no seu território de um ambiente informático adaptado ao CECIS, em conformidade com os compromissos por eles assumidos, utilizando para o efeito o modelo de ficha por país constante do anexo I.
Artigo 9.o
A poluição marinha no CECIS
1. A Comissão deve assegurar a disponibilização de uma aplicação CECIS específica para a poluição marinha, acessível aos Estados-Membros e à Agência Europeia da Segurança Marítima através da Internet, de molde a refletir as especificidades da resposta a incidentes marítimos.
2. A aplicação deve estar igualmente acessível, através da Internet, aos países terceiros que partilham um mar regional com a União. O acesso pode ainda ser concedido pontualmente aos secretariados das convenções marítimas regionais pertinentes.
CAPÍTULO 4
MÓDULOS, EQUIPAS DE ASSISTÊNCIA TÉCNICA E DE APOIO, OUTRAS CAPACIDADES DE RESPOSTA E PERITOS
Artigo 10.o
Registo de módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos
1. Os Estados-Membros devem registar na base de dados CECIS os seus módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos, identificados em conformidade com o artigo 9.o, n.o 6, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Os módulos, as equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos previamente afetados à CERE devem ser registados numa secção específica da base de dados CECIS.
3. As informações referidas nos n.os 1 e 2 devem ser atualizadas se necessário.
Artigo 11.o
Composição dos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos
1. Os módulos e as equipas de assistência técnica e de apoio podem ser constituídos por recursos proporcionados por um ou mais Estados-Membros.
2. Quando um módulo ou uma equipa de assistência técnica e de apoio é constituído por mais de uma componente, a mobilização desse módulo ou equipa de assistência técnica e de apoio para uma intervenção pode ser limitada às componentes necessárias a essa intervenção.
Artigo 12.o
Autossuficiência dos módulos
1. A cada um dos módulos especificados no anexo II são aplicados os seguintes elementos de autossuficiência:
a)
Abrigo adequado às condições meteorológicas;
b)
Produção de energia e iluminação que satisfaça o consumo da base operacional e do equipamento necessário para o cumprimento da missão;
c)
Instalações de saneamento e higiene destinadas ao pessoal do módulo;
d)
Disponibilidade de alimentos e de água para o pessoal do módulo;
e)
Pessoal médico ou paramédico, instalações e fornecimentos médicos para o pessoal do módulo;
f)
Armazenamento e manutenção dos equipamentos do módulo;
g)
Equipamento para a comunicação com os parceiros relevantes, nomeadamente os responsáveis pela coordenação no terreno;
h)
Transporte local;
i)
Logística, equipamento e pessoal que permitam a instalação de uma base operacional e o início da missão imediatamente após a chegada ao terreno.
2. O cumprimento dos requisitos de autossuficiência será garantido pelo Estado-Membro que faz a oferta através de qualquer um dos seguintes elementos:
a)
Afetação ao módulo do pessoal, equipamento e consumíveis necessários;
b)
Tomar as disposições necessárias no local das operações;
c)
Tomar as disposições prévias necessárias para associar uma equipa de intervenção que não seja autossuficiente a uma equipa de assistência técnica e de apoio, com vista ao cumprimento dos requisitos referidos no artigo 13.o antes de registar o módulo, em conformidade com o artigo 10.o, n.o 1.
3. O período durante o qual deve ser garantida a autossuficiência da missão desde o início não pode ser inferior a:
a)
96 horas;
b)
ou aos períodos estabelecidos no anexo II.
Artigo 13.o
Requisitos dos módulos e equipas de assistência técnica e de apoio
1. Os módulos devem cumprir os requisitos gerais estabelecidos no anexo II.
2. As equipas de assistência técnica e de apoio devem cumprir os requisitos gerais estabelecidos no anexo II.
3. Os requisitos gerais estabelecidos no anexo II devem ser revistos periodicamente.
4. Os Estados-Membros devem tomar as medidas necessárias para assegurar:
a)
A capacidade dos módulos para funcionar com outros módulos;
b)
A capacidade das equipas de assistência técnica e de apoio para funcionar com outras equipas de assistência técnica e de apoio e com os intervenientes pertinentes no terreno;
c)
A capacidade das componentes de um módulo para funcionar em conjunto como um único módulo;
d)
A capacidade das componentes de uma equipa de assistência técnica e de apoio para funcionar em conjunto como uma equipa de assistência técnica e de apoio única;
e)
A capacidade dos módulos e das equipas de assistência técnica e de apoio, quando mobilizados fora da União, para funcionar com capacidades internacionais de resposta a catástrofes, que estejam a prestar auxílio ao país afetado;
f)
A participação dos chefes de equipa, dos chefes de equipa adjuntos e dos agentes de ligação dos módulos e das equipas de assistência técnica e de apoio nos cursos de formação e exercícios adequados organizados pela Comissão, como previsto nos artigos 26.o a 32.o.
CAPÍTULO 5
DESENVOLVIMENTO DA CAPACIDADE EUROPEIA DE RESPOSTA DE EMERGÊNCIA (CERE) SOB A FORMA DE UMA RESERVA VOLUNTÁRIA
Artigo 14.o
Objetivos de capacidade
1. Os objetivos de capacidade da CERE estão definidos no anexo III.
2. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação dos objetivos de capacidade e, se necessário, revê-los-á com base nos riscos identificados nas avaliações de risco nacionais ou por outras fontes de informação nacionais ou internacionais.
3. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão as informações sobre os riscos necessárias à avaliação dos objetivos de capacidade.
Artigo 15.o
Requisitos de qualidade e de interoperabilidade
1. Os requisitos de qualidade e de interoperabilidade indicados no anexo IV são aplicáveis aos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos no âmbito da CERE.
2. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação dos requisitos de qualidade e de interoperabilidade e, se necessário, revê-los-á. Os requisitos de qualidade devem basear-se nas normas internacionais estabelecidas quando estas já existam.
Artigo 16.o
Processo de certificação e registo
1. Os requisitos de certificação e registo especificados nos n.os 2 a 8 são aplicáveis aos módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos no âmbito da CERE.
2. A certificação e o registo estão subordinados ao cumprimento dos requisitos de qualidade estabelecidos no anexo IV, com exceção das capacidades de amortecimento que são abrangidas prelo disposto no artigo 25.o, n.o 3.
3. Os Estados-Membros que oferecem um determinado módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos para inclusão na CERE devem fornecer os elementos de informação que figuram no anexo V.
4. A Comissão deve avaliar se o módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos em causa têm condições para ser incluídos na CERE e comunicar as suas conclusões sem demora ao Estado-Membro em causa. Nessa avaliação, a Comissão examinará, em especial, o cumprimento dos requisitos de qualidade, os objetivos de capacidade, a exaustividade das informações fornecidas, a proximidade geográfica e a participação de todos os Estados-Membros, assim como outros fatores relevantes que a Comissão determinará antecipadamente e que serão aplicáveis a todos os módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos comparáveis.
5. Sendo confirmadas as condições de inclusão na CERE, a Comissão dará início ao processo de certificação do módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos com base nas informações fornecidas e eventuais informações complementares que a Comissão poderá solicitar à autoridade competente do Estado-Membro. Nos casos em que a Comissão considera, com base nas informações disponíveis, que estão cumpridos os requisitos de qualidade e de interoperabilidade, o módulo, a equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos podem ser registados na reserva voluntária.
6. A Comissão comunicará por escrito à autoridade competente do Estado-Membro a sua avaliação das necessidades de formação, exercícios, e/ou seminários, bem como de outras condições de certificação e registo pertinentes.
7. Se todas as condições de certificação forem cumpridas, a Comissão declarará o módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos certificados no âmbito da CERE e comunicará esta informação ao Estado-Membro.
8. A certificação de um módulo, equipa de assistência técnica e de apoio, outra capacidade de resposta ou peritos deve ser reavaliada no prazo máximo de três anos, para que seja possível um novo registo no âmbito da CERE.
9. A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará, pelo menos de dois em dois anos, a adequação do processo de certificação e de registo e, se necessário, revê-lo-á.
Artigo 17.o
Disposições financeiras para os custos de adaptação
1. Os Estados-Membros podem solicitar uma subvenção para o financiamento dos custos de adaptação por cada módulo, equipa de assistência técnica e de apoio ou outra capacidade de resposta sem que a Comissão tenha de publicar um convite à apresentação de propostas. Os custos de adaptação incluem os custos especificados no artigo 21.o, n.o 2, alínea c), da Decisão 1313/2013/UE.
2. Para a fundamentação do pedido, os Estados-Membros devem apresentar à Comissão planos de execução para os custos de adaptação, incluindo estimativas de custos e um calendário.
3. A Comissão deve avaliar e, se forem cumpridos os requisitos pertinentes, aprovar os planos de execução referidos no n.o 2, especificando os custos que são elegíveis como custos de adaptação.
4. Após a avaliação do pedido, a Comissão deve tomar a decisão de concessão da subvenção.
5. Os Estados-Membros apresentarão um relatório à Comissão com uma descrição pormenorizada dos custos incorridos para a adaptação.
CAPÍTULO 6
COLMATAR LACUNAS DE CAPACIDADE DE RESPOSTA
Artigo 18.o
Acompanhamento dos progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade
A Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, deve acompanhar continuamente os progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade, tendo em conta as capacidades identificadas nos termos do artigo 20.o, e informar regularmente os Estados-Membros sobre a avaliação dos progressos realizados. A Comissão deve informar os Estados-Membros, pormenorizadamente, sobre eventuais lacunas ainda existentes a nível da capacidade de resposta.
Artigo 19.o
Procedimento para a identificação de lacunas de capacidade de resposta
1. No quadro do acompanhamento dos progressos no sentido da consecução dos objetivos de capacidade, a Comissão, em colaboração com os Estados-Membros, avaliará a diferença entre as capacidades dos Estados-Membros registadas no âmbito da CERE e os objetivos de capacidade fixados no anexo III.
2. A Comissão e os Estados-Membros devem considerar como capacidades afetadas à CERE apenas as capacidades que tenham sido registadas como disponibilizadas pelos Estados-Membros à CERE, em conformidade com o artigo 16.o.
Artigo 20.o
Procedimento para a identificação de capacidades de resposta fora do âmbito da CERE
1. Se, em conjunto com os Estados-Membros, a Comissão identificar lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta em conformidade com o artigo 19.o da presente decisão, verificará, em colaboração com os Estados-Membros, se estão disponíveis as capacidades necessárias fora do âmbito da CERE, em conformidade com o artigo 12.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE.
2. A Comissão deve considerar como disponíveis fora do âmbito da CERE apenas as seguintes capacidades:
a)
Capacidades registadas no SECIS;
b)
Capacidades de amortecimento; ou
c)
Capacidades não abrangidas pelas alíneas a) e b) mas que podem ser prontamente disponibilizadas ao Estado-Membro ou Estados-Membros nas quantidades requeridas, bem como no local, prazo e duração requeridos.
3. Para efeitos de verificação das capacidades referidas na alínea c), a Comissão envia um pedido aos pontos de contacto nacionais no qual especifica a avaliação de lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta e convida os Estados-Membros a fornecer informações sobre as eventuais capacidades disponíveis fora do âmbito da CERE, como referido na alínea c).
4. A Comissão deve especificar no pedido um prazo de resposta até 60 dias, cuja duração exata dependerá do grau de complexidade previsto do processo de verificação das capacidades referidas no n.o 2 levado a cabo pelos Estados-Membros.
5. Os Estados-Membros devem comunicar por escrito à Comissão dentro desse prazo as capacidades eventualmente disponíveis referidas no n.o 2.
6. Se um Estado-Membro não responder por escrito dentro do prazo fixado, a Comissão presumirá, para efeitos desta verificação, que não está disponível nesse Estado-Membro nenhuma das capacidades referidas no n.o 2.
7. Com base nas informações recebidas dos Estados-Membros e tendo apenas em conta as capacidades referidas no n.o 2, a Comissão avaliará se essas capacidades colmatam as lacunas de capacidade de resposta identificadas em conformidade com o artigo 19.o da presente decisão. A Comissão deve considerar colmatadas as lacunas de capacidade apenas quando o número de capacidades no âmbito da CERE e de capacidades referidas no n.o 2 combinadas for igual ou superior aos objetivos de capacidade fixados no anexo III.
Artigo 21.o
Procedimento para a resolução de lacunas de capacidade de resposta
1. Se, em conjunto com os Estados-Membros, a Comissão identificar lacunas potencialmente significativas de capacidade de resposta em conformidade com o artigo 19.o, que não podem ser colmatadas em conformidade com o artigo 20.o, deve notificar por escrito os Estados-Membros, indicando exatamente quais as lacunas de capacidade de resposta estratégica.
2. A Comissão convida por escrito os Estados-Membros a colmatarem as lacunas de capacidade de resposta estratégica, em conformidade com o artigo 12.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE.
3. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão se, quando e como tencionam colmatar as lacunas de capacidade de resposta estratégica, quer individualmente, quer em cooperação com outros Estados-Membros.
Artigo 22.o
Apoio da Comissão para ajudar a colmatar lacunas de capacidade de resposta estratégica
1. Quando for solicitado financiamento à União para colmatar lacunas de capacidade de resposta estratégica nos termos dos artigos 12.o, n.o 3 e 21.o, n.o 1, alínea j), da Decisão 1313/2013/UE, a Comissão publica um convite à apresentação de propostas para apoiar os Estados-Membros.
2. Ao responderem ao convite à apresentação de propostas, os Estados-Membros devem cumprir o disposto no artigo 21.o, n.o 1, alínea j), subalíneas iii) e iv) da Decisão 1313/2013/UE.
3. Os Estados-Membros indicarão, nomeadamente, a percentagem de cofinanciamento solicitada à União.
Artigo 23.o
Custos elegíveis para ajudar a colmatar lacunas de capacidade de resposta
1. São elegíveis todos os custos de equipamento, serviços ou recursos humanos necessários para a criação inicial de capacidades de resposta.
2. Não são elegíveis os custos de manutenção corrente ou de funcionamento.
CAPÍTULO 7
SUPRIR INSUFICIÊNCIAS TEMPORÁRIAS EM SITUAÇÕES DE CATÁSTROFE EXTRAORDINÁRIA
Artigo 24.o
Disposições financeiras
1. No programa de trabalho anual, a Comissão deve definir o tipo e o número de capacidades de amortecimento em termos gerais, tendo em conta a possibilidade de ocorrência nos Estados-Membros de certos tipos de catástrofes extraordinárias, de catástrofes de intensidade extraordinária ou de outros fatores que fazem com que uma catástrofe seja extraordinária, tais como a coincidência com outra catástrofe e a probabilidade de ocorrência de insuficiências temporárias neste tipo de cenários.
2. A Comissão lançará periodicamente os procedimentos financeiros necessários para cobrir os custos previstos no artigo 21.o, n.o 2, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE a fim de garantir um acesso rápido às capacidades de amortecimento definidas no programa de trabalho anual.
3. As capacidades de amortecimento cofinanciadas pela Comissão devem complementar as capacidades de resposta de que os Estados-Membros dispõem para a sua preparação a nível nacional, não podendo substituir estas últimas.
Artigo 25.o
Condições aplicáveis à contribuição financeira da União
1. A contribuição financeira da União está subordinada à aceitação, por parte dos Estados-Membros que participam nos procedimentos financeiros previstos no artigo 24.o, n.o 2, das condições referidas nos números 2 a 9. A Comissão pode definir outras condições no quadro dos procedimentos financeiros.
2. Os Estados-Membros devem disponibilizar capacidades de amortecimento no âmbito da reserva voluntária.
3. As capacidades de amortecimento devem cumprir os requisitos de qualidade e de certificação especificados nos procedimentos financeiros previstos no artigo 24.o, n.o 2.
4. As capacidades de amortecimento devem ser registadas na reserva voluntária para todo o período definido nos contratos-quadro, acordos-quadro de parceria ou acordos similares pertinentes. As condições e limitações impostas pelo(s) Estado(s)-Membro(s) que regista(m) as capacidades devem ser devidamente justificadas por requisitos operacionais.
5. As capacidades de amortecimento não são elegíveis para a assistência financeira referida no artigo 17.o.
6. A Comissão informará imediatamente, através do CECIS, todos os Estados-Membros das capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária.
7. As capacidades registadas na reserva voluntária devem estar disponíveis para mobilização no âmbito do Mecanismo da União nas mesmas condições gerais aplicáveis a outras capacidades registadas na reserva voluntária, em conformidade com o artigo 11.o da Decisão 1313/2013/UE.
8. Na sequência de um pedido de assistência através do CCRE, a mobilização de capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária deve respeitar os procedimentos operacionais para a resposta a catástrofes descritos no capítulo 11.
9. As capacidades de amortecimento registadas na reserva voluntária devem ser disponibilizadas para utilização interna nos Estados-Membros que cofinanciaram a sua disponibilidade. Antes da utilização interna, tais Estados-Membros devem consultar o CCRE para confirmar:
i)
a inexistência de uma catástrofe extraordinária simultânea ou iminente que possa originar um pedido de mobilização da capacidade de amortecimento;
ii)
que a utilização interna não compromete indevidamente o acesso rápido de outros Estados-Membros caso ocorram novas catástrofes extraordinárias.
CAPÍTULO 8
PROGRAMA DE FORMAÇÃO
Artigo 26.o
Programa de formação
1. Deve ser criado um programa de formação no domínio da prevenção, da preparação e da resposta a catástrofes. O programa deve incluir cursos gerais e específicos e um sistema de intercâmbio de peritos. O programa será dirigido aos grupos-alvo indicados no artigo 27.o.
2. A Comissão será responsável pela coordenação e organização, bem como pela definição do conteúdo e do calendário do programa de formação.
Artigo 27.o
Participantes
1. Os grupos-alvo do programa de formação são os seguintes:
a)
Pessoal dos serviços de proteção civil e de gestão de catástrofes dos Estados-Membros, nomeadamente chefes de equipa e os seus adjuntos, agentes de ligação e os peritos dos Estados-Membros, tal como previsto no artigo 41.o, incluindo peritos em matéria de prevenção e preparação e elementos principais dos pontos de contacto nacionais;
b)
Pessoal das instituições e agências da União;
c)
Peritos selecionados dos países abrangidos pela Política Europeia de Vizinhança e dos países candidatos e potencialmente candidatos.
2. A participação nos cursos de formação deve estar aberta igualmente a peritos selecionados provenientes de:
a)
Nações Unidas e respetivas agências;
b)
Organizações internacionais referidas no anexo VII;
c)
Países terceiros e, se for caso disso, outros intervenientes pertinentes.
3. Os Estados-Membros e a Comissão devem designar os seus formandos para cada sessão de formação.
Artigo 28.o
Cursos de formação
1. O programa será constituído por uma série de cursos de vários níveis: de base, operacional e de gestão.
2. A Comissão deve, em colaboração com os Estados-Membros, definir a configuração, o conteúdo, os currículos e os calendários dos cursos, incluindo os requisitos de acesso.
3. A Comissão deve assegurar que os formadores e os oradores estão atualizados sobre os aspetos mais pertinentes da evolução do Mecanismo da União.
Artigo 29.o
Intercâmbio de peritos
O sistema de intercâmbio de peritos entre Estados-Membros ou com a Comissão deve permitir-lhes:
a)
Adquirir e partilhar experiências;
b)
Familiarizar-se com as várias técnicas e procedimentos operacionais utilizados;
c)
Estudar abordagens adotadas por outros serviços e instituições de emergência participantes.
Artigo 30.o
Ações de formação adicionais
Quando adequado e em conformidade com o plano de trabalho anual, serão proporcionadas oportunidades de formação adicionais para satisfazer as necessidades identificadas com vista à execução harmoniosa e eficaz das intervenções de proteção civil e de gestão de catástrofes.
Artigo 31.o
Sistema de avaliação
A Comissão garantirá a coerência do nível da formação e do seu conteúdo. Para o efeito, instaurará um sistema de avaliação adequado das ações de formação organizadas.
CAPÍTULO 9
QUADRO PARA OS EXERCÍCIOS
Artigo 32.o
Programa de exercícios, quadro estratégico e prioridades
1. A Comissão criará e gerirá um programa de exercícios de proteção civil.
2. O programa de exercícios de proteção civil deve ser orientado por um quadro estratégico que fixe os objetivos e as funções dos exercícios no âmbito do Mecanismo da União.
3. O programa de exercícios deve ter como objetivos:
a)
Melhorar a capacidade de resposta dos Estados-Membros, em especial no que se refere às equipas e outros ativos fornecidos para intervenções de assistência no âmbito do Mecanismo da União;
b)
Melhorar e verificar os procedimentos e definir uma abordagem comum para a coordenação das intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União e encurtar o tempo de resposta a catástrofes graves;
c)
Reforçar a cooperação entre os serviços de proteção civil dos Estados-Membros e da Comissão;
d)
Identificar e partilhar os ensinamentos retirados;
e)
Testar a aplicação dos ensinamentos retirados.
4. As prioridades gerais do programa de exercícios devem ser delineadas num plano global de longo prazo, que deve incluir elementos relativos a cenários de catástrofe e capacidades de resposta pertinentes.
5. A Comissão deve:
a)
Elaborar o quadro estratégico e o plano global de longo prazo em colaboração com os Estados-Membros, tendo em conta os ensinamentos retirados do programa e outras informações pertinentes;
b)
Definir os objetivos dos exercícios, bem como o seu papel em relação às outras componentes do Mecanismo da União; e
c)
Apresentar, anualmente, uma proposta no programa de trabalho para exercícios prioritários específicos de acordo com o plano global de longo prazo.
CAPÍTULO 10
PROGRAMA DE ENSINAMENTOS RETIRADOS
Artigo 33.o
Acompanhamento, análise e avaliação
1. A Comissão e os Estados-Membros devem partilhar os dados, as informações e as avaliações necessárias para poderem acompanhar, analisar e avaliar todas as intervenções de proteção civil no âmbito do Mecanismo da União.
2. A Comissão deve criar e gerir uma base de dados que possa ser utilizada pelos Estados-Membros e pela Comissão para recolher e partilhar dados, divulgar os ensinamentos identificados e manter uma visão de conjunto sobre o seu estado de execução.
3. A Comissão deve facilitar a identificação dos ensinamentos com as partes interessadas relevantes, nomeadamente através da organização de reuniões.
Artigo 34.o
Promoção da execução
1. A Comissão deve assegurar que os ensinamentos identificados pela Comissão, os Estados-Membros e as partes interessadas relevantes são tomados em consideração no processo de tomada de decisão para o aprofundamento do Mecanismo da União.
2. Tais ensinamentos devem contribuir para o estabelecimento de:
a)
Prioridades do programa de formação, incluindo, se adequado, o conteúdo e os currículos dos cursos de formação e do programa de exercícios;
b)
Prioridades dos convites anuais à apresentação de projetos de prevenção e de preparação; e
c)
Prioridades das atividades de planeamento a que se refere o artigo 10.o da Decisão 1313/2013/UE.
3. A Comissão apresentará regularmente relatórios sobre o programa de ensinamentos retirados, nos quais enumera os ensinamentos identificados, as medidas corretivas previstas, as responsabilidades e os prazos e indica o estado de execução dos ensinamentos.
4. Os Estados-Membros apresentarão regularmente relatórios sobre os progressos realizados na execução dos ensinamentos identificados que se enquadram na sua responsabilidade nacional.
CAPÍTULO 11
PROCEDIMENTOS OPERACIONAIS DE RESPOSTA A CATÁSTROFES
Artigo 35.o
Pedidos de assistência e resposta
1. Em caso de catástrofe ou de catástrofe iminente no território da União, logo que recebe um pedido de assistência através do CECIS, a Comissão deve, consoante o caso e sem demora, iniciar ações previstas no artigo 15.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Em caso de catástrofe ou de catástrofe iminente fora do território da União, que requeira assistência da proteção civil, a Comissão pode informar o país terceiro sobre as possibilidades de pedir assistência ao abrigo do Mecanismo da União.
3. Um Estado-Membro ou um país terceiro afetado por uma catástrofe ou ameaçado por uma catástrofe iminente que pretenda pedir assistência através do Mecanismo da União, deve dirigir ao CCRE, através das autoridades nacionais competentes, um pedido escrito de assistência da proteção civil. Se desejar pedir assistência através do Mecanismo da União, das Nações Unidas e respetivas agências, ou de qualquer uma das organizações internacionais indicadas no anexo VII, o pedido de assistência da proteção civil deve ser apresentado por escrito ao CCRE.
4. O requerente de assistência comunicará ao CCRE todos as informações pertinentes sobre a situação, nomeadamente necessidades específicas, apoio solicitado e localização.
5. O requerente de assistência informará o CCRE do prazo, do ponto de entrada e do local onde é solicitada assistência, bem como do ponto de contacto operacional no terreno encarregado de gerir a catástrofe.
6. O CCRE deve preparar, na medida do possível, planos de mobilização específicos para cada pedido de assistência. Estes devem prever recomendações para a prestação de assistência, incluindo apelos para a mobilização de módulos, equipas de assistência técnica e de apoio, outras capacidades de resposta e peritos registados na CERE, bem como uma avaliação das eventuais necessidades críticas. Os planos de mobilização específicos devem seguir a estrutura e a configuração indicadas no anexo VI e basear-se nos planos gerais preestabelecidos referidos nos artigos 15.o, n.o 3, alínea c) e 16.o, n.o 3, alínea b), da Decisão 1313/2013/UE, que devem cobrir os tipos de riscos de catástrofe mais importantes e ter em conta os cenários de risco identificados nas avaliações de risco dos Estados-Membros. Os planos de mobilização específicos devem ser transmitidos a todos os Estados-Membros.
7. No processo de seleção das capacidades da CERE devem ser considerados os seguintes critérios, cuja prioridade depende das características do pedido de assistência em causa:
a)
Disponibilidade;
b)
Adequação;
c)
Localização/proximidade;
d)
Tempo de transporte e custos estimados;
e)
Experiência anterior;
f)
Utilização anterior do ativo;
g)
Outros critérios relevantes, tais como capacidades linguísticas e proximidade cultural.
8. Salvo acordo em contrário com os Estados-Membros, o CCRE não lhes solicitará a mobilização de capacidades específicas da CERE para zonas de conflito armado ou em risco de conflito armado ou para situações em que a segurança das equipas possa estar em risco.
9. Os Estados que recebem um pedido de mobilização de capacidades da CERE devem, em conformidade com o artigo 11.o, n.o 7, da Decisão 1313/2013/UE, comunicar ao CCRE a sua decisão definitiva sobre a mobilização. O CCRE deve precisar o tempo que o Estado-Membro terá, em princípio, para responder, o qual deve estar relacionado com a natureza da catástrofe, não devendo, em caso algum, ser inferior a duas horas.
10. O requerente de assistência deve informar o CCRE sobre as ofertas de assistência que aceitou.
11. Quando a assistência necessária para suprir uma necessidade crítica não estiver disponível na CERE, ou não o estiver em quantidade suficiente, a Comissão informará imediatamente todos os pontos de contacto nacionais, através do CECIS, do apoio financeiro que poderá ser disponibilizado pela União para transporte, em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alínea b), da Decisão 1313/2013/UE.
12. No que se refere aos pedidos de equipas e de meios de intervenção, o CCRE informará os Estados da escolha do requerente de assistência. Os Estados-Membros que prestam assistência manterão o CCRE regularmente informado do envio das equipas e meios de intervenção, nomeadamente de todas as capacidades que fazem parte da CERE.
13. A Comissão pode selecionar, designar e enviar uma equipa de peritos para apoio no terreno, em conformidade com o artigo 17.o da Decisão 1313/2013/UE.
Artigo 36.o
Missões de peritos
1. Os peritos enviados desempenharão as tarefas estabelecidas no artigo 8.o, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE e informarão regularmente as autoridades do Estado requerente e o CCRE.
2. O CCRE manterá os Estados-Membros informados da evolução das missões de peritos.
3. O requerente de assistência deve informar regularmente o CCRE sobre a evolução das atividades em curso no terreno.
4. Em caso de intervenção em países terceiros, o chefe de equipa informará regularmente o CCRE sobre a evolução das atividades em curso no terreno.
5. O CCRE reunirá todas as informações recebidas e distribui-las-á aos pontos de contacto e às autoridades competentes dos Estados-Membros.
Artigo 37.o
Fim das operações
1. O Estado-Membro requerente ou qualquer um dos Estados-Membros que presta assistência informará o mais rapidamente possível o CCRE e os peritos e equipas de intervenção enviados de que a sua assistência deixou de ser necessária ou já não pode ser prestada. O fim efetivo das operações será organizado de forma adequada pelo requerente de assistência e pelos Estados-Membros, devendo o CCRE ser informado da situação.
2. Nos países terceiros, o chefe de equipa deve informar o CCRE o mais rapidamente possível se, após consultas adequadas com o requerente de assistência, considerar que a assistência deixou de ser necessária ou que existem obstáculos que impedem a sua prestação efetiva. O CCRE transmitirá estas informações à delegação da União no país em causa, bem como aos serviços competentes da Comissão, ao SEAE e aos Estados-Membros. O CCRE, em coordenação com o requerente de assistência, assegurará o fim efetivo das operações dos peritos e equipas de intervenção enviados.
Artigo 38.o
Relatórios e ensinamentos identificados
1. As autoridades competentes do requerente de assistência e dos Estados-Membros que prestaram assistência, bem como os peritos enviados, terão a possibilidade de apresentar ao CCRE as suas conclusões sobre todos os aspetos da intervenção. O CCRE elaborará um relatório de síntese sobre a assistência prestada e os eventuais ensinamentos pertinentes.
2. Para além do disposto nos artigos 33.o e 34.o, o CCRE, juntamente com os Estados-Membros, deve dar seguimento à execução dos ensinamentos identificados para melhorar as intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União.
Artigo 39.o
Custos
1. Salvo acordo em contrário, o requerente de assistência suportará os custos da assistência prestada pelos Estados-Membros.
2. Os Estados-Membros que prestam assistência podem, tendo em conta, nomeadamente, a natureza da catástrofe e a dimensão dos danos, oferecer assistência total ou parcialmente gratuita. Os Estados-Membros em causa podem ainda, em qualquer momento, renunciar ao reembolso total ou parcial dos seus custos.
3. Salvo acordo em contrário, durante a intervenção, o requerente de assistência facultará gratuitamente a alimentação e o alojamento das equipas de assistência, bem como o seu reabastecimento. Não obstante, na fase inicial, as equipas de assistência devem ser independentes e autossuficientes do ponto de vista logístico durante um período razoável, em função dos ativos e equipamentos usados, e informarão o CCRE em conformidade.
4. Os custos de envio de peritos e de apoio logístico devem ser tratados à luz do disposto no artigo 22.o, alínea a), da Decisão 1313/2013/UE. Estes custos são elegíveis para financiamento da União.
Artigo 40.o
Indemnizações
1. Os Estados-Membros que requerem assistência renunciarão à apresentação de qualquer pedido de indemnização aos Estados-Membros por prejuízos causados, desde que tais prejuízos sejam consequência da intervenção de assistência prestada ao abrigo do Mecanismo da União e da presente decisão, salvo em caso de fraude devidamente comprovada ou falta grave.
2. Em caso de prejuízos causados a terceiros decorrentes das intervenções de assistência, os Estados-Membros requerentes e o Estado-Membro que presta assistência cooperarão no sentido de facilitar a indemnização dos referidos prejuízos, em conformidade com a legislação e enquadramentos aplicáveis.
CAPÍTULO 12
PROCESSO DE MOBILIZAÇÃO DE EQUIPAS DE PERITOS
Artigo 41.o
Categorias de peritos
Os Estados-Membros classificarão os peritos nas seguintes categorias:
a)
Peritos técnicos;
b)
Peritos em avaliação;
c)
Peritos em coordenação;
d)
Chefes de equipa.
Artigo 42.o
Atribuições e funções
1. Os peritos técnicos deverão ser capazes de emitir pareceres sobre temas específicos e altamente técnicos e sobre riscos existentes e estar disponíveis para participar em missões.
2. Os peritos em avaliação deverão ser capazes de avaliar a situação e emitir pareceres sobre as medidas adequadas a adotar e estar disponíveis para participar em missões.
3. Os membros da equipa de coordenação podem incluir os adjuntos dos chefes de equipa, elementos responsáveis pela logística e as comunicações e outro pessoal, conforme necessário. Se tal for solicitado, os peritos técnicos e os peritos em avaliação podem ser incorporados na equipa de coordenação para apoiar o chefe de equipa durante toda a missão.
4. O chefe de equipa terá a seu cargo a direção da equipa de avaliação e coordenação durante uma intervenção. O chefe de equipa deverá assegurar a articulação adequada com as autoridades do país afetado, com o CCRE, incluindo o agente de ligação do CCRE, com outras organizações internacionais, bem como, em caso de intervenções de assistência ao abrigo do Mecanismo da União realizadas fora do território dos Estados-Membros, também com a delegação da União nesse país.
5. Os peritos mobilizados para missões de preparação poderão ser mandatados pela Comissão, de comum acordo com os Estados-Membros que os tenham nomeado, para assumir as funções especificadas no artigo 41.o, devendo poder formular pareceres e apresentar relatórios sobre as medidas de preparação adequadas, nomeadamente em termos de capacidade administrativa, necessidades para os sistemas de alerta precoce, formação, exercícios e ações de sensibilização.
6. Os peritos mobilizados para missões de prevenção poderão ser mandatados pela Comissão, de comum acordo com os Estados-Membros que os tenham nomeado, para assumir as funções especificadas no artigo 41.o, devendo poder formular pareceres e apresentar relatórios sobre as medidas de prevenção adequadas e as capacidades de gestão de riscos.
Artigo 43.o
Base de dados de peritos
1. As informações sobre os peritos serão reunidas pela Comissão numa base de dados de peritos e disponibilizadas através do CECIS.
2. Os peritos incluídos na CERE devem estar especificamente identificados na base de dados a que se refere o n.o 1.
Artigo 44.o
Requisitos de formação
Quando necessário, os peritos seguirão o programa de formação estabelecido em conformidade com o artigo 26.o.
Artigo 45.o
Nomeação
Caso seja apresentado um pedido de assistência, os Estados-Membros serão responsáveis pela nomeação dos peritos a disponibilizar, devendo facultar os seus contactos ao CCRE.
Artigo 46.o
Mobilização e acordo de serviço
1. O CCRE deverá ser capaz de mobilizar e enviar os peritos designados num prazo muito curto após a sua nomeação para essa missão específica pelos Estados-Membros.
2. A Comissão assina com cada perito um acordo de serviço, que cobre os seguintes elementos:
a)
Objetivos da missão;
b)
Mandato;
c)
Duração prevista da missão;
d)
Informações sobre a pessoa de contacto no local;
e)
Condições da cobertura pelo seguro;
f)
Subsídio diário para cobrir as despesas;
g)
Condições de pagamento específicas;
h)
Orientações para peritos técnicos, peritos em avaliação, peritos em coordenação e chefes de equipa.
CAPÍTULO 13
APOIO AO TRANSPORTE
Artigo 47.o
Formas de apoio ao transporte
O apoio ao transporte pode assumir as seguintes formas:
a)
Mutualização e partilha de capacidades de transporte;
b)
Identificação dos recursos de transporte existentes no mercado comercial ou junto de outras fontes e facilitação do acesso a esses recursos por parte dos Estados-Membros; ou
c)
Prestação de apoio da União aos Estados-Membros através de subvenções ou de serviços de transporte contratados a entidades privadas ou outras entidades.
Artigo 48.o
Procedimento aplicável ao apoio ao transporte no âmbito do Mecanismo da União
1. Sempre que seja apresentado um pedido de apoio ao transporte, são aplicáveis os procedimentos previstos nos artigos 49.o e 50.o.
2. Os pedidos devem ser apresentados pela autoridade competente referida no artigo 56.o e enviados à Comissão por escrito, devendo conter as informações previstas na parte A do anexo VIII.
3. No caso de mutualização de capacidades de transporte, um Estado-Membro pode tomar a iniciativa de solicitar apoio financeiro da União para toda a operação.
4. Todos os pedidos de apoio ao transporte ao abrigo da presente decisão e as respostas e trocas de informações conexas entre os Estados-Membros e a Comissão serão transmitidos e tratados pelo CCRE.
5. Os pedidos devem ser transmitidos através do CECIS, ou por correio eletrónico. A transmissão através do sistema CECIS, por fax ou por correio eletrónico, de pedidos que envolvam financiamento da União será aceite desde que os documentos originais, assinados pela autoridade competente, sejam enviados à Comissão imediatamente a seguir.
6. No entanto, a Comissão pode aplicar um sistema de intercâmbio eletrónico de dados para todos os intercâmbios com os beneficiários, nomeadamente a celebração de convenções de subvenção, a notificação das decisões de subvenção e quaisquer alterações introduzidas, em conformidade com o artigo 179.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012 da Comissão (5).
Artigo 49.o
Pedidos de apoio ao transporte
1. Quando receber um pedido de apoio, a Comissão deve notificar imediatamente desse facto os pontos de contacto designados pelos Estados-Membros em conformidade com o artigo 9.o, n.o 7, da Decisão 1313/2013/UE.
2. Na notificação, a Comissão pode, se for caso disso, solicitar aos Estados-Membros que lhe facultem informações pormenorizadas sobre os recursos de transporte que podem colocar à disposição do Estado-Membro que requer apoio ou que lhe proponham uma solução alternativa para dar resposta às necessidades do país afetado. A Comissão pode indicar um período de tempo máximo para a transmissão dessas informações.
3. Após notificação pela Comissão dos pontos de contacto, em conformidade com o n.o 1, o pedido de apoio ao transporte passa a ser elegível para cofinanciamento pela União, sem prejuízo do disposto no artigo 53.o.
Artigo 50.o
Respostas aos pedidos de apoio ao transporte
1. Os Estados-Membros que podem prestar apoio ao transporte devem informar a Comissão, o mais rapidamente possível e o mais tardar no prazo de 24 horas a contar da receção da notificação referida no artigo 49.o, salvo especificação em contrário na notificação, dos recursos de transporte que podem disponibilizar voluntariamente em resposta ao pedido de apoio para a mutualização ou a identificação de recursos de transporte. Essa informação deve conter os elementos previstos na parte B do anexo VIII e incluir informações sobre as condições financeiras ou outras restrições, se for caso disso.
2. A Comissão deve, logo que possível, coligir as informações sobre os recursos de transporte disponíveis e transmiti-las ao Estado-Membro que apresentou o pedido.
3. Para além das informações referidas no n.o 2, a Comissão deve transmitir aos Estados-Membros quaisquer outras informações de que disponha sobre os recursos de transporte disponíveis de outras fontes, incluindo o mercado comercial, e facilitar o acesso dos Estados-Membros a esses recursos suplementares.
4. O Estado-Membro que requer apoio informa a Comissão das soluções de transporte que selecionou e contacta os Estados-Membros que prestam essa assistência ou o operador identificado pela Comissão.
5. A Comissão informa todos os Estados-Membros da seleção feita pelo Estado-Membro que apresentou o pedido. Esse Estado-Membro mantém a Comissão regularmente informada da evolução da prestação da sua assistência de proteção civil.
Artigo 51.o
Pedido de subvenção
1. Quando um Estado-Membro tiver identificado uma solução de transporte possível mas for necessário financiamento da União para permitir o transporte de assistência de proteção civil, esse Estado-Membro pode solicitar uma subvenção da União.
2. O Estado-Membro deve indicar no seu pedido a percentagem de cofinanciamento da União solicitada, que não deve exceder 55 % dos custos elegíveis para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE, nem um máximo de 85 % das despesas elegíveis para as ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alíneas a) e b), da Decisão 1313/2013/UE. A Comissão informa imediatamente todos os Estados-Membros do pedido.
3. A Comissão pode criar parcerias-quadro com as autoridades competentes dos Estados-Membros, tal como referido no artigo 178.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012.
Artigo 52.o
Pedido de serviço de transporte
1. Caso o Estado-Membro que requer apoio ao transporte não tiver identificado uma solução de transporte possível, pode solicitar à Comissão que celebre um contrato de prestação de serviços de transporte com entidades privadas ou outras entidades a fim de transportar a sua assistência de proteção civil para o país afetado.
2. Ao receber um pedido nos termos do n.o 1, a Comissão informa imediatamente todos os Estados-Membros desse pedido e informa o Estado-Membro que requer o serviço de transporte sobre as eventuais soluções de transporte disponíveis e respetivos custos.
3. Com base no intercâmbio de informações referido nos n.os 1 e 2, o Estado-Membro confirma por escrito o seu pedido de serviço de transporte e o seu compromisso de reembolsar a Comissão em conformidade com o artigo 54.o. O Estado-Membro indica a percentagem dos custos que reembolsará. Essa percentagem não deve ser inferior a 45 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE e a 15 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, alíneas a) e b), da Decisão 1313/2013/UE.
4. O Estado-Membro notifica imediatamente a Comissão de eventuais alterações ao pedido de serviço de transporte.
Artigo 53.o
Decisão de financiamento da União para apoio ao transporte
1. Para determinar se são cumpridos os critérios estabelecidos no artigo 23.o, n.o 1, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE, bem como os princípios da economia, da eficiência e da eficácia do Regulamento (UE, Euratom) n.o 966/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho (6), devem ser tomados em consideração os seguintes aspetos:
a)
As informações contidas no pedido de financiamento da União apresentado pelo Estado-Membro em conformidade com o artigo 48.o, n.o 2;
b)
As necessidades expressas pelo país afetado;
c)
As eventuais avaliações das necessidades efetuadas pelos peritos que informam a Comissão durante a catástrofe;
d)
Outras informações relevantes e fiáveis de que disponha a Comissão no momento da decisão fornecidas pelos Estados-Membros e por organizações internacionais;
e)
A eficiência e a eficácia das soluções de transporte destinadas a assegurar o fornecimento atempado da assistência de proteção civil;
f)
As possibilidades de obtenção do serviço no mercado local;
g)
Outras ações realizadas pela Comissão.
2. Os Estados-Membros devem apresentar todas as informações complementares necessárias para avaliar o cumprimento dos critérios definidos no artigo 23.o, n.o 1, alínea d), da Decisão 1313/2013/UE. Quando recebem um pedido de informação da Comissão, os Estados-Membros devem responder o mais rapidamente possível.
3. A Comissão indicará o pré-financiamento a pagar, que poderá atingir 85 % da contribuição financeira da União solicitada, em função das disponibilidades orçamentais. Não será concedido qualquer pré-financiamento de subvenções abaixo do limiar fixado para as subvenções de valor reduzido, tal como definido no artigo 185.o do Regulamento Delegado (UE) n.o 1268/2012, a menos que o Estado-Membro que solicita apoio financeiro possa demonstrar que a ausência de pré-financiamento é passível de comprometer a execução da ação.
4. A decisão sobre o apoio financeiro é imediatamente comunicada ao Estado-Membro que o solicitou e a todos os outros Estados-Membros.
5. Os pedidos individuais de subvenção para transporte relativos a uma contribuição financeira da União inferior a 2 500 euros não são elegíveis para cofinanciamento da União, exceto se estiverem abrangidos pelas parcerias-quadro referidas no artigo 51.o, n.o 3.
Artigo 54.o
Reembolso do financiamento da União para apoio ao transporte
No que respeita aos custos incorridos pela Comissão no âmbito do procedimento previsto no artigo 52.o, a Comissão emite, no prazo de 90 dias depois de concluída a operação de transporte para a qual foi concedido apoio financeiro da União, uma nota de débito aos Estados-Membros que beneficiaram do financiamento da União, num montante correspondente ao que figura na decisão adotada pela Comissão sobre o pedido de serviço de transporte e que representa pelo menos 15 % dos custos de transporte para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 3, da Decisão 1313/2013/UE e 45 % para ações de transporte em conformidade com o artigo 23.o, n.o 2, da Decisão 1313/2013/UE.
Artigo 55.o
Indemnizações
O Estado-Membro que requer apoio ao transporte renunciará à apresentação de qualquer pedido de indemnização da União por prejuízos causados aos seus próprios bens ou ao seu pessoal de serviço, desde que tais prejuízos sejam consequência do apoio ao transporte prestado em conformidade com a presente decisão, salvo em caso de fraude devidamente comprovada ou falta grave.
Artigo 56.o
Designação das autoridades competentes
Os Estados-Membros designarão as autoridades competentes autorizadas a requerer e a receber apoio financeiro da Comissão em aplicação da presente decisão e informarão desse facto a Comissão no prazo de 60 dias após a notificação da presente decisão. Quaisquer alterações a essa informação serão imediatamente notificadas à Comissão.
Todavia, as notificações das autoridades competentes efetuadas pelos Estados-Membros, em conformidade com o artigo 12.o da Decisão 2007/606/CE, Euratom, permanecem válidas até indicação em contrário do Estado-Membro em causa.
CAPÍTULO 14
DISPOSIÇÕES FINAIS
Artigo 57.o
Revogação
A Decisão 2004/277/CE, Euratom e a Decisão 2007/606/CE, Euratom são revogadas. As remissões feitas para as decisões revogadas devem entender-se como feitas para a presente decisão e ser lidas de acordo com o quadro de correspondência que consta do anexo IX.
Artigo 58.o
Destinatários
Os destinatários da presente decisão são os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 16 de outubro de 2014.