PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 793/2013
ze dne 20. srpna 2013,
kterým se stanoví opatření ve vztahu k Faerským ostrovům, jež mají zajistit zachování populace atlantsko-skandinávského sledě obecného
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1026/2012 ze dne 25. října 2012 o některých opatřeních za účelem zachování populací ryb ve vztahu k zemím, které umožňují neudržitelný rybolov (1), a zejména na článek 4 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Populace atlantsko-skandinávského sledě obecného (též uváděného jako sleď obecný, s jarním třením v norských vodách) je největší populací sledě obecného na světě. Z této populace pochází odlovy v řádu jednoho až dvou milionů tun. Intenzivní využívání populace v důsledku nadměrného rybolovu nicméně vedlo k jejímu vyčerpání a mezi počátkem 70. let a polovinou 90. let minulého století byl na více něž dvě desetiletí ukončen veškerý rybolov, což mělo pro loďstva lovící uvedenou populaci velmi závažné důsledky.
(2)
Od obnovy populace a opětovného zahájení rybolovu v roce 1996 podléhá populace sledě obecného řízení na základě konzultací pěti stran, v jejichž výlučné hospodářské zóně se tato ryba během svého migračního cyklu vyskytuje: jde o Ruskou federaci, Norsko, Faerské ostrovy, Island a Evropskou unii (dále jen „pobřežní státy“).
(3)
Od roku 2007 zahrnovala ujednání dohodnutá při konzultacích pobřežních států konečná pravidla pro rozdělení celkového přípustného odlovu a závazek k zachování relativní stability uvedených podílů pro budoucí roky. Pro populaci atlantsko-skandinávského sledě činily dohodnuté podíly pro Faerské ostrovy 5,16 %, pro Island 14,51 %, pro Unii 6,51 %, pro Norsko 61 % a pro Ruskou federaci 12,82 %. Pobřežní státy se navíc dlouhodobě domluvily na tom, že společně dohodnutá ujednání budou přezkoumávat i revidovat pouze společně, a to na základě nových vědeckých doporučení a k danému datu.
(4)
Aby se usnadnilo stanovení celkových přípustných odlovů, pobřežní státy se na základě dostupných vědeckých poznatků dohodly na dlouhodobém plánu řízení a provedly jej, přičemž daný plán byl v souladu s preventivním přístupem, měl zachovat odlov v rámci bezpečných biologických limitů a byl určen k zajištění udržitelného rybolovu.
(5)
Tento dlouhodobý plán řízení měl zamezit tomu, aby úroveň biomasy u uvedené populace klesla pod 2 500 000 tun, a zároveň bylo třeba vynaložit veškeré úsilí k udržení dané populace nad 5 000 000 tun, což je úroveň, u níž se předpokládá maximální udržitelný výnos. K tomu mělo dojít omezením odlovu způsobem, jenž by odpovídal úmrtnosti způsobené rybolovem na úrovni 0,125. Bylo dohodnuto, že pokud by úroveň biomasy klesla pod úroveň 5 000 000 tun, míra úmrtnosti by měla být snížena, aby se zajistila rychlá obnova dané populace.
(6)
V září 2012 doporučila Mezinárodní rada pro průzkum moří (ICES) v souladu s preventivním přístupem stanoveným v plánu řízení, že celkový přípustný odlov (TAC) pro pět pobřežních států by měl v roce 2013 činit maximálně 619 000 tun, což představuje oproti TAC stanovenému na rok 2012 pokles o 26 %.
(7)
Při konzultacích pobřežních států, které se za účelem ujednání na rok 2013 konaly od října 2012 do ledna 2013, se zástupci Faerských ostrovů důsledně a opakovaně vyjadřovali odmítavě k pokračování stávajícího ujednání o rozdělení podílů. Ujednání na rok 2013 byla nakonec uzavřena dne 18. ledna 2013 pouze čtyřmi pobřežní státy, aby se v nejvyšší možné míře udrželo koordinované řízení populace pobřežními státy. Ve schváleném záznamu z těchto konzultací ze dne 23. ledna 2013 se uvádí, že: „Delegace vyjádřily obavu, že Faerské ostrovy odstoupily od dohody pobřežních států bez předchozího oznámení“. Vzhledem k odstoupení Faerských ostrovů z konzultací není možné, aby se na ujednáních dohodlo všech pět smluvních stran, a proto se zbývající čtyři strany dohodly na zohlednění rybolovných zájmů Faerských ostrovů tím, že jim vyhradí jejich tradiční podíl, tj. podíl, který Faerským ostrovům příslušel od ujednání na rok 2007 a jenž odpovídal 31 000 tunám (5,16 % celkového přípustného odlovu).
(8)
Během konzultací pobřežních států konaných do 23. ledna 2013 nevznesli zástupci Faerských ostrovů žádný požadavek ohledně přesného podílu, nepřednesli žádný písemný ani ústní návrh nového ujednání o podílech, nezapojili se do jednání čtyř dalších stran ani nevyvinuli snahu o spolupráci při diskuzi o ujednáních na rok 2013.
(9)
Ministr pro odvětví rybolovu Faerských ostrovů oznámil v prohlášení ze dne 26. března 2013, že pro loďstvo Faerských ostrovů bylo jednostranně stanoveno omezení odlovu ve výši 105 230 tun, což představuje 17 % doporučeného celkového přípustného odlovu neboli víc než třikrát větší podíl, než by odpovídal uplatňovanému podílu z předchozích ujednání, a zvýšení podílu Faerských ostrovů oproti roku 2012 o 145 %. Uvedené jednostranné prohlášení je třeba posoudit s ohledem na výše uvedené vědecké doporučení snížit odlov v roce 2013 o 26 %. Tímto prohlášením se Faerské ostrovy též de facto zřekly společně dohodnutého plánu řízení.
(10)
Uvedenými kroky Faerské ostrovy zhatily spolupráci s Unií a ostatními pobřežními státy při řízení populace společného zájmu, atlantsko-skandinávského sledě obecného, a nedodržely závazky podle čl. 61 odst. 2, čl. 63 odst. 1 a 2, článků 118, 119 a 300 Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a článků 5 a 6 a čl. 8 odst. 1 a 2 Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací (UNFSA).
(11)
Pokud by bylo dosaženo omezení odlovu stanovených čtyřmi pobřežními státy a Faerskými ostrovy, činil by celkový odlov 692 290 tun, což by oproti doporučenému TAC představovalo nadměrný odlov. Podle posouzení a prognóz odlovu, které rada ICES vypracovala v rámci poradenství pro řízení rybolovného období 2013 (2), by takovýto odlov vedl na začátku roku 2014 k biomase reprodukující se populace na úrovni 4 200 000 tun, což je pod úrovní 5 000 000 tun, u níž se očekává maximální udržitelný výnos.
(12)
Nové veřejně dostupné vědecké důkazy poskytnuté radou ICES v květnu 2013 (3) navíc potvrzují, že dlouhodobý plán řízení ve své stávající podobě (s cílem úmrtnosti způsobené rybolovem v míře 0,125) je preventivní povahy, zatímco zvýšením cíle úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu 0,15, jež je rovnocenná hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, plán tuto preventivní povahu ztratí a souvisí s tím zvýšené nebezpečí vyčerpání stavu této populace.
(13)
Podle článku 3 nařízení (EU) č. 1026/2012 může být země označena za zemi umožňující neudržitelný rybolov v případě, že: a) nespolupracuje na řízení populace společného zájmu zcela v souladu s ustanoveními Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 (UNCLOS) a Dohody OSN o provedení ustanovení Úmluvy Organizace spojených národů o mořském právu ze dne 10. prosince 1982 o zachování a řízení tažných populací ryb a vysoce stěhovavých rybích populací ze dne 4. srpna 1995 (UNFSA) nebo jakékoli jiné mezinárodní dohody nebo normy mezinárodního práva a b) buď: i) nepřijala potřebná opatření na řízení rybolovu, nebo ii) přijala opatření na řízení rybolovu bez náležitého ohledu na práva, zájmy a povinnosti jiných zemí a Unie a tato opatření na řízení rybolovu, posuzovaná ve spojení s opatřeními přijatými jinými zeměmi a Unií, vedou k rybolovné činnosti, která by u populace mohla mít za následek vznik neudržitelného stavu.
(14)
Na základě výše uvedených hledisek splňují Faerské ostrovy všechna kritéria, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov, a Komise tak může přijmout opatření stanovená v nařízení (EU) č. 1026/2012.
(15)
Podle článku 6 nařízení (EU) č. 1026/2012 se Komise rozhodnutím ze dne 17. května 2013 (4) a dopisem z téhož dne odhodlala oznámit autonomní vládě Faerských ostrovů a vládě Dánska svůj záměr označit Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov a uvedla důvody pro uvedené označení a popis možných opatření, která lze podle uvedeného nařízení přijmout. Autonomní vláda Faerských ostrovů potvrdila přijetí uvedeného dopisu téhož dne.
(16)
Autonomní vláda Faerských ostrovů odpověděla na oznámení dne 17. června 2013, přičemž tvrzení přeložená Komisí zpochybnila vlastními argumenty, jimiž bylo, že Faerské ostrovy neodstoupily z procesu konzultací, jsou i nadále odhodlány nalézt projednané řešení ohledně rozdělení dané populace a EU nemá právo používat donucovací opatření. Vláda nicméně nikterak nevyjádřila úmysl změnit své rozhodnutí ohledně neudržitelného omezení odlovu na rok 2013, ani neposkytla žádné jasné odůvodnění svého vysokého omezení odlovu na rok 2013, s výjimkou nepodloženého tvrzení o „zvýšeném výskytu této populace v posledních letech v námořních oblastech spadajících pod jurisdikci Faerských ostrovů“.
(17)
Komise prověřila v dané záležitosti stávající vědeckou literaturu a nalezla pouze tvrzení ukazující na příležitostný delší výskyt sledě obecného ve vodách Faerských ostrovů v daném období, ovšem neshledala žádný odkaz, jenž by umožňoval výklad tohoto jevu jakožto stabilní nebo trvalé zvýšení množství této populace. Pokud jde o argument Faerských ostrovů, že v roce 2014 stav populace poklesne tak pod úroveň maximálního udržitelného výnosu v každém případě, a nikoli v důsledku jejich jednostranně navýšeného podílu, je třeba poznamenat, že podle nejnovějších vědeckých doporučení (viz výše 12. bod odůvodnění) se populace sice může obnovit na úroveň maximálního udržitelnému výnosu, dojde-li však ke zvýšení stávající cílové úrovně úmrtnosti způsobené rybolovem na hodnotu rovnocennou hodnotě vyplývající ze zvýšení podílu Faerských ostrovů, bude tato populace setrvávat pod úrovní maximálního udržitelnému výnosu po delší dobu a nebezpečí vyčerpání stavu této populace bude vyšší.
(18)
Na základě podrobného rozboru argumentů autonomní vlády Faerských ostrovů došla Komise k závěru, že tyto argumenty nevyvracejí důvody z oznámení Komise, ani nepředstavují objektivní důvod ospravedlňující nedostatečnou spolupráci této země. Tento závěr společně s neochotou k nápravě jednostranných omezení odlovů na rok 2013 vedou Komisi k závěru, že Faerské ostrovy nadále splňují kritéria pro to, aby byly označeny za zemi umožňující neudržitelný rybolov.
(19)
Komise má tudíž za to, že je nutné přijmout opatření podle článku 4 nařízení (EU) č. 1026/2012.
(20)
Tato opatření musí být účinná a přiměřená pro dosažení cíle ochrany a měla by Faerským ostrovům zabránit v tom, aby k pokračování neudržitelného rybolovu sledě obecného využívaly trhy, přístavy a zařízení Unie.
(21)
Kromě toho Komise zhodnotila ekologické, obchodní, hospodářské a sociální účinky daných opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, která mohou být přijata podle čl. 4 odst. 1 nařízení (EU) č. 1026/2012, jakož i administrativní zátěž související s jejich prováděním.
(22)
Na základě tohoto hodnocení se zdá být vhodné přijmout jako první krok některá opatření uvedená v čl. 4 odst. 1 písm. c), d), e) a i) nařízení (EU) č. 1026/2012. Pokud by se tato opatření ukázala jako neúčinná a Faerské ostrovy by i nadále umožňovaly neudržitelný rybolov, lze zavést i další opatření.
(23)
Faerský rybolov sledě obecného provozovaný plavidly lovícími pomocí vlečných sítí pelagické druhy může být v chladnějších měsících roku cíleným rybolovem, ale koncem jara a v létě, kdy jsou sledi obecní a makrely obecné loveny v obdobném množství, je rybolovem smíšeným. Oba druhy může během rybolovného období odlovit stejné plavidlo při stejném vytažení sítě v rámci téhož rybářského výjezdu nebo v tomtéž lovišti. Makrela obecná je tak přidruženým druhem sledě obecného. Dalším odlovem a vývozem nakrely obecné by proto byly Faerské ostrovy vedeny k dalšímu odlovu vysokého množství sledě obecný, jenž je nevyhnutelným vedlejším úlovkem, a to i v případě, že by sleď obecný nemohl být do Unie vyvážen. Proto pokud by se do opatření nezahrnul dovoz makrely obecné, byla by oslabena účinnost zákazu dovozu sledě obecného jako prostředku, který má k zabránit dalším škodám ve vztahu k udržitelnosti populace sledě obecného. Makrela obecná žije natolik na stejném teritoriu jako sleď obecný, že při lovu makrely obecné v lovištích pod kontrolou Faerských ostrovů vždy hrozí riziko, že dojde i k odlovu sledě obecného. Z tohoto důvodu existuje u všech makrel obecných pod kontrolou Faerských ostrovů pravděpodobnost, že by mohly být uloveny společně se sleděm obecným. V důsledku této skutečnosti by se v zájmu účinnosti měla obchodní opatření vztahovat jak na sledě obecného, tak na makrelu obecnou.
(24)
Při posuzování přiměřenosti opatření, a zejména při rozhodování o tom, zda by se omezení obchodu s hlavními druhy ulovenými při rybolovu sledě obecného měla týkat jen určitého množství, nebo zda by měl být zakázán veškerý dovoz, Komise zkoumala, zda by jako přiměřenější opatření mohla být oproti úplnému zákazu dovozu všech produktů vyrobených ze sledě obecného nebo makrely obecné nebo produktů obsahujících tyto ryby zamýšlena i jiná alternativní opatření. Posuzovány byly tři možné varianty: i) množstevní omezení všech produktů, jimiž by se dovoz omezil na tradiční obchodní výměny, ii) úplný zákaz pouze čerstvých, zmrazených nebo konzervovaných ryb, kromě složitějších výrobků, jako je rybí moučka a tuk a iii) zákaz dovozu omezený pouze na sledě obecného a produkty z něj. Zatímco první z těchto tří variant by mohla být vzhledem ke značnému významu vývozu rybí moučky z Faerských ostrovů do EU velmi účinnou, považuje se v této fázi za příliš zatěžující, zejména přihlédne-li se ke skutečnosti, že tento krok může jednak ovlivnit ta odvětví rybolovu Faerských ostrovů, která přímo nesouvisí s odvětvím pelagického rybolovu, a zároveň vytvoří vysokou administrativní zátěž v souvislosti s rozbory vzorků rybí moučky a tuku ve specializovaných laboratořích za účelem určení jejich druhového složení. Třetí varianta, jak je uvedeno výše, se považuje za neúčinnou, pokud mohou být její případné hospodářské důsledky snadno kompenzovány vývozem makrely obecné. Z tohoto důvodu skýtá největší rovnováhu mezi prostředky a jejich žádoucími účinky druhá alternativa, přičemž k dosažení potřebného výsledku neexistují žádná jiná méně obtížná opatření.
(25)
Při posuzování přiměřenosti Komise rovněž zkoumala, zda nejsou zapotřebí i jiná opatření než omezení dovozu, zejména pak omezení vztahující se na využívání přístavů. Jelikož jsou přístavy využívány pro doplňování paliva, vykládku, výměnu posádky, opravy a odpočinek posádky, a představují tak běžné a nezbytné činnosti spojené s lovem sledě obecného, dospěla Komise k závěru, že tato opatření jsou rovněž nezbytná a neexistují žádná jiná, méně omezující opatření, jimiž by se za účelem postihu neudržitelného lovu sledě obecného loďstvům Faerských ostrovů zabránilo využívat zařízení EU.
(26)
Při hodnocení ekologických, obchodních, hospodářských a sociálních účinků opatření v krátkodobém a dlouhodobém horizontu, jakož i administrativní zátěže související s prováděním těchto opatření lze dospět k závěru, že opatření jsou přiměřená a nebudou mít nepřijatelné účinky ani nevytvoří nepatřičnou zátěž. Opatření jsou šetrná vůči životnímu prostředí, neboť se předpokládá, že přispějí k lepší udržitelnosti populace sledě obecného. Obchodní účinky opatření budou mírné, neboť jakkoli lze očekávat bezprostřední hospodářský dopad, ve střednědobém horizontu bude možné nalézt alternativní mechanismy obchodní výměny a neočekává se, že by v rámci EU byly nakonec problémy se zásobováním. Hospodářské a sociální účinky by měly být v krátkodobém horizontu mírné, neboť budou souviset s obchodními účinky; ovšem ve střednědobém a dlouhodobém horizontu budou, pakliže se opatřeními dosáhne požadovaných dopadů, tyto účinky nevyhnutelně velmi příznivé, a to zvláště pro loďstva, která z hospodářského hlediska značně závisejí na lovu pelagických ryb. Administrativní zátěž v souvislosti s danými opatřeními bude poměrně nízká, uvážíme-li, že většinou kontrolních prostředků (včetně personálu) potřebných k prosazování opatření již členské státy disponují.
(27)
Na závěr Komise přezkoumala slučitelnost opatření s mezinárodním právem a došla k závěru, že se týkají vyčerpatelné populace ryb a mají zamezit nadměrnému využívání populace, jelikož cílem těchto opatření je udržet populaci atlantsko-skandinávského sledě obecného v rámci bezpečných biologických limitů. Tato opatření platí ve spojení s vlastními opatřeními Unie pro zachování zdrojů (čl. 5 odst. 1 písm. b) nařízení (EU) č. 1026/2012). Unie zejména v souladu s doporučením Mezinárodní rady pro průzkum moří (ICES) snížila svůj odlov o 26 % a v plném rozsahu uplatňuje podmínky a omezení dlouhodobého plánu řízení, na němž se pobřežní státy dohodly a uplatňují jej od roku 1999 a který rada ICES v květnu 2013 opětovně potvrdila jako plán, jenž je v souladu s preventivním přístupem, i jako správný řídicí přístup pro zachování odlovu v rámci bezpečných biologických limitů. Kromě toho pro nárok Faerských ostrovů na větší podíl na rybolovu atlantsko-skandinávského sledě obecného neexistují nezvratné vědecké důkazy a z tohoto důvodu by bylo vhodné odlov Faerských ostrovů snížit ve smyslu doporučení rady ICES na rok 2013.
(28)
V důsledku uvedených skutečností by jako první krok měla být přijata opatření, která by zahrnovala: a) zákaz dovozu sledě obecného a makrely obecné z atlantsko-skandinávských populací a produktů rybolovu obsahujících tyto ryby nebo produktů z nich vyrobených a b) omezení využívání přístavů Unie plavidly provozujícími rybolov populací atlantsko-skandinávského sledě obecného a makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z uvedeného rybolovu. Za účelem snazšího prosazování opatření vztahujících se na plavidla, která provozují lov příslušných populací sledě obecného nebo makrely obecné či která přepravují ryby a produkty rybolovu pocházející z těchto populací, by členským státům měly být poskytnuty seznamy těchto plavidel. Aby bylo možné určit, zda byly sleď obecný či makrela obecná uloveny pod kontrolou Faerských ostrovů, měl by se využívat systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení Rady (ES) č. 1005/2008 ze dne 29. září 2008, kterým se zavádí systém Společenství pro předcházení, potírání a odstranění nezákonného, nehlášeného a neregulovaného rybolovu, mění nařízení (EHS) č. 2847/93, (ES) č. 1936/2001 a (ES) č. 601/2004 a zrušují nařízení (ES) č. 1093/94 a (ES) č. 1447/1999 (5).
(29)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro rybolov a akvakulturu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení označuje Faerské ostrovy za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného a stanoví ve vztahu k Faerským ostrovům opatření k zajištění dlouhodobého zachování této populace.
Článek 2
Oblast působnosti a cíle
Toto nařízení se použije na rybolov atlantsko-skandinávského sledě obecného provozovaný pod kontrolou Faerských ostrovů. Má za cíl zajistit dlouhodobou udržitelnost populace atlantsko-skandinávského sledě obecného.
Článek 3
Definice
Pro účely tohoto nařízení se použijí tyto definice:
a)
„populací atlantsko-skandinávského sledě obecného“ se rozumí populace sledě obecného (Clupea harengus) v podoblastech ICES (Mezinárodní rady pro průzkum moří) I, II, V, XII a XIV (6);
b)
„atlantsko-skandinávským sleděm obecným“ se rozumí ryba z populace atlantsko-skandinávského sledě obecného;
c)
makrela obecná je rybou druhu Scomber scombrus, která byla ulovena v oblastech výskytu atlantsko-skandinávského sledě obecného;
d)
výrazem „uloven pod kontrolou Faerských ostrovů“ se rozumí uloven plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů nebo plavidly plujícími pod vlajkou jiného státu, které mají povolení k rybolovu ve výlučné hospodářské zóně Faerských ostrovů nebo byly pronajaty faerskou společností či faerskými orgány.
Článek 4
Označení
Faerské ostrovy se označují za zemi umožňující neudržitelný rybolov populace atlantsko-skandinávské sledě obecného.
Článek 5
Opatření
1. Na území Unie, včetně za účelem překládky v přístavech, se zakazuje vstup ryb nebo produktů rybolovu stanovených v příloze, které sestávají ze sledě obecného nebo makrely obecné ulovených pod kontrolou Faerských ostrovů, které jsou z nich vyrobeny nebo které je obsahují.
2. Zakazuje se využívání přístavů Unie plavidly plujícími pod vlajkou Faerských ostrovů lovícími populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné a plavidly přepravujícími ryby nebo produkty rybolovu pocházející z atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné, které byly uloveny plavidly plujícími pod vlajkou uvedené země nebo plavidly, jež mají od uvedené země povolení a plují pod vlajkou jiného státu. Tento zákaz se nepoužije v případě vyšší moci nebo nouze ve smyslu článku 18 Úmluvy Organizace spojených národů z roku 1982 o mořském právu, pokud jde o služby, které jsou nezbytně nutné pro nápravu těchto situací.
Článek 6
Provádění
1. Příslušné orgány členských států využijí systém osvědčení o úlovku uvedený v kapitole III nařízení (ES) č. 1005/2008, aby určily všechny produkty, na které se vztahuje zákaz uvedený v čl. 5 odst. 1 tohoto nařízení.
2. Pro snazší provádění zákazu stanoveného v čl. 5 odst. 2 obdrží členské státy orientační seznamy plavidel, jež dle spolehlivých zdrojů údajů provozovaly nebo v současnosti provozují rybolov populace atlantsko-skandinávského sledě obecného nebo makrely obecné pod kontrolou Faerských ostrovů.
Článek 7
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost sedmým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 20. srpna 2013.
REGULAMENTO DE EXECUÇÃO (UE) N.o 793/2013 DA COMISSÃO
de 20 de agosto de 2013
que estabelece medidas em relação às Ilhas Faroé para assegurar a conservação da unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta o Regulamento (UE) n.o 1026/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 25 de outubro de 2012, relativo a certas medidas para efeitos da conservação das unidades populacionais de peixes em relação aos países que permitem a pesca não sustentável (1), nomeadamente o artigo 4.o,
Considerando o seguinte:
(1)
A unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo (igualmente referido como arenque norueguês que desova na primavera) é a maior unidade populacional de arenque do mundo. Produziu capturas de cerca de um a dois milhões de toneladas. No entanto, a exploração intensiva devida à sobrepesca levou à rutura da unidade populacional e à cessação de todas as pescarias durante mais de duas décadas, entre o início dos anos 70 e meados dos anos 90, com consequências muito graves para as frotas que exploravam a unidade populacional.
(2)
A unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo foi gerida, desde a sua recuperação e a reabertura da pescaria em 1996, na sequência de consultas, pelas cinco partes cuja zona económica exclusiva (ZEE) é visitada pela espécie durante o seu ciclo migratório: a Federação da Rússia, a Noruega, as Ilhas Faroé, a Islândia e a União Europeia (a seguir designadas por «os Estados costeiros»).
(3)
Desde 2007, as modalidades acordadas durante as consultas aos Estados costeiros incluem regras definitivas sobre a repartição do total admissível de capturas e o compromisso de se manter o princípio da estabilidade relativa das quotas nos próximos anos. As quotas acordadas para a unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo foram de 5,16 % para as Ilhas Faroé, 14,51 % para a Islândia, 6,51 % para a União, 61 % para a Noruega e 12,82 % para a Federação da Rússia. Além disso, os Estados costeiros têm desde há muito em vigor um acordo segundo o qual a avaliação e a revisão das modalidades de gestão estabelecidas de comum acordo serão feitas apenas em conjunto, com base em novos pareceres científicos e até uma determinada data.
(4)
Para facilitar a fixação dos totais admissíveis de capturas, os Estados costeiros acordaram e implementaram, com base nos conhecimentos científicos disponíveis, um plano de gestão de longo prazo consonante com a abordagem de precaução, destinado a manter as capturas dentro dos limites biológicos de segurança e a assegurar o exercício de uma pesca sustentável.
(5)
O plano de gestão de longo prazo visava evitar que a unidade populacional descesse abaixo do nível de biomassa de 2 500 000 t e fazer todos os esforços para mantê-la acima de 5 000 000 t, o nível que se supunha produzir o rendimento máximo sustentável. Isto devia ser feito restringindo as capturas de forma compatível com uma mortalidade por pesca de 0,125. Foi acordado que, se o nível da biomassa descesse abaixo do nível de 5 000 000 t, a mortalidade por pesca deveria ser reduzida, a fim de assegurar a rápida recuperação da unidade populacional.
(6)
Em setembro de 2012, o Conselho Internacional de Exploração do Mar (CIEM) recomendou, em conformidade com a abordagem de precaução definida no plano de gestão, que o total admissível de capturas (TAC) para os cinco Estados costeiros não devia ser superior a 619 000 toneladas em 2013, o que representa uma diminuição de 26 % em relação ao TAC fixado para 2012.
(7)
Nas consultas aos Estados costeiros realizadas entre outubro de 2012 e janeiro de 2013, tendo em vista a negociação das modalidades para 2013, os representantes das Ilhas Faroé declararam de forma coerente e repetida a sua recusa em prosseguirem com o atual acordo de repartição. As modalidades para 2013 foram finalmente concluídas em 18 de janeiro de 2013 por apenas quatro Estados costeiros, a fim de manter, na medida do possível, uma gestão coordenada da unidade populacional pelos Estados costeiros. A ata aprovada dessas consultas, datada de 23 de janeiro de 2013, declara: «As delegações exprimiram a sua preocupação com o facto de as Ilhas Faroé se terem retirado do acordo entre os Estados costeiros sem notificação prévia». Dada a impossibilidade de estabelecer um acordo entre as cinco partes, devido à retirada das Ilhas Faroé das consultas, foi acordado entre as restantes quatro partes a tomada em consideração dos interesses de pesca das Ilhas Faroé reservando a sua quota tradicional, ou seja, a quota que as Ilhas Faroé detêm desde o acordo de 2007, que correspondia a 31 000 toneladas (5,16 % do TAC).
(8)
No decurso das consultas com os Estados costeiros que levaram às conclusões de 23 de janeiro de 2013, os representantes das Ilhas Faroé não fizeram qualquer exigência de uma quota precisa, não apresentaram por escrito ou oralmente qualquer proposta sobre um novo regime de repartição, não procuraram colaborar com as outras quatro partes e não fizeram qualquer esforço para cooperar na discussão de um acordo para 2013.
(9)
O Ministro das Pescas das Ilhas Faroé anunciou, numa declaração de 26 de março de 2013, que tinha sido fixado unilateralmente para a frota das Ilhas Faroé um limite de captura de 105 230 toneladas, o que representa 17 % do TAC recomendado ou mais do triplo da quota que corresponderia à aplicação das disposições previamente acordadas e a um aumento de 145 % da sua quota em 2012. Este anúncio unilateral deve ser avaliado à luz dos pareceres científicos acima referidos, que aconselham uma redução de 26 % das capturas em 2013. Com este anúncio, as Ilhas Faroé também abandonaram de facto o plano de gestão acordado conjuntamente.
(10)
Através destas ações, as Ilhas Faroé não cooperaram com a União nem com os outros Estados costeiros na gestão de uma unidade populacional de interesse comum, o arenque atlanto-escandinavo, e não cumpriram as obrigações previstas nos artigos 61.o, n.o 2, 63.o, n.os 1 e 2, 118.o, 119.o e 300.o da Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar, de 10 de dezembro de 1982 (UNCLOS), e nos artigos 5.o, 6.o e 8.o, n.os 1 e 2, do Acordo das Nações Unidas relativo à aplicação das disposições da Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar, de 10 de dezembro de 1982, respeitantes à conservação e gestão das populações de peixes transzonais e das populações de peixes altamente migradores (UNFSA).
(11)
Se os limites de captura estabelecidos pelos quatro Estados costeiros e as Ilhas Faroé fossem atingidos, as capturas totais elevar-se-iam a 692 290 toneladas, o que representaria uma sobrepesca em relação ao TAC recomendado. De acordo com as avaliações e previsões de capturas efetuadas pelo CIEM ao emitir parecer para a gestão da campanha de pesca de 2013 (2), tais capturas conduziriam a biomassa da unidade populacional reprodutora (SSB) no início de 2014 a um nível de 4 200 000 t, bastante inferior ao de 5 000 000 t que deverá produzir o rendimento máximo sustentável.
(12)
Além disso, novas provas científicas publicamente disponíveis, fornecidas pelo CIEM em maio de 2013 (3), confirmam que o plano de gestão de longo prazo na sua configuração atual (que visa uma taxa de mortalidade por pesca de 0,125) é de precaução, ao passo que um aumento da taxa-alvo de mortalidade por pesca para 0,15, que é um valor equivalente ao resultante do aumento da quota das ilhas Faroé, transforma o plano num de não prevenção, associando-lhe um maior risco de rutura da unidade populacional.
(13)
De acordo com o artigo 3.o do Regulamento (UE) n.o 1026/2012, um país pode ser identificado como país que permite a pesca não sustentável se: (a) não cooperar na gestão de uma unidade populacional de interesse comum em conformidade total com a Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar, de 10 de dezembro de 1982 (UNCLOS), e do Acordo das Nações Unidas relativo à aplicação das disposições da Convenção das Nações Unidas sobre o Direito do Mar de 10 de dezembro de 1982 respeitante à conservação e à gestão das populações de peixes transzonais e das populações de peixes altamente migradores de 4 de agosto de 1995 (UNFSA), ou quaisquer outros acordos internacionais ou normas do direito internacional; e (b) alternativamente: (i) não adotar as medidas necessárias de gestão da pesca, ou (ii) adotar medidas de gestão da pesca sem ter devidamente em conta os direitos, interesses e deveres de outros países e da União e essas medidas de gestão da pesca, quando combinadas com medidas adotadas por outros países e pela União, derem origem a atividades de pesca que possam ter como efeito tornar não sustentável o estado da unidade populacional.
(14)
Resulta das considerações supra que as Ilhas Faroé cumprem todos os critérios para serem identificadas como país que permite a pesca não sustentável e, por conseguinte, a Comissão pode adotar as medidas previstas no Regulamento (UE) n.o 1026/2012.
(15)
A Comissão, em conformidade com o artigo 6.o do Regulamento (UE) n.o 1026/2012, decidiu notificar o Governo Regional das Ilhas Faroé e o Governo da Dinamarca, por decisão de 17 de maio de 2013 (4) e por carta com a mesma data, da sua intenção de identificar as Ilhas Faroé como país que permite a pesca não sustentável, indicando as razões para a identificação e descrevendo as medidas que podem ser tomadas em conformidade com o referido regulamento. O Governo Regional das Ilhas Faroé acusou a receção da carta no mesmo dia.
(16)
Em 17 de junho de 2013, o Governo Regional das Ilhas Faroé respondeu à notificação contrapondo aos argumentos avançados pela Comissão os seus próprios argumentos, a saber, que não se retirou das consultas, que permanece empenhado em encontrar uma solução negociada para a repartição da unidade populacional e que a UE não tem o direito de utilizar medidas coercivas. No entanto, não manifestou qualquer intenção de alterar a sua decisão sobre os limites insustentáveis de capturas para 2013, nem deu qualquer justificação clara para o seu elevado limite de capturas para 2013, para além de uma alegação não fundamentada de que se verificou «uma maior ocorrência desta unidade populacional nos últimos anos nas zonas marítimas sob jurisdição das Ilhas Faroé».
(17)
A Comissão examinou a literatura científica existente sobre o assunto e apenas encontrou declarações que indicavam a ocorrência ocasional de arenque nas águas das Ilhas Faroé por um período mais prolongado durante a campanha, mas não encontrou qualquer referência que permita interpretar este fenómeno como um aumento estável ou permanente da abundância. Quanto ao argumento apresentado pelas Ilhas Faroé de que a unidade populacional se situará abaixo dos níveis MSY em 2014 em qualquer caso e não como consequência do aumento unilateral da sua quota, importa notar que, de acordo com os pareceres científicos mais recentes (ver considerando (12) supra), embora a unidade populacional possa recuperar para níveis MSY, permanecerá durante mais tempo abaixo desse nível e em maior perigo de rutura se o objetivo atual de mortalidade por pesca for aumentado para um valor equivalente ao decorrente do aumento da quota das ilhas Faroé.
(18)
A Comissão, na sequência de uma análise pormenorizada dos argumentos do Governo Regional das Ilhas Faroé, concluiu que os mesmos não constituem uma refutação das razões da notificação da Comissão ou uma razão objetiva para justificar a falta de cooperação deste país. Esta conclusão, juntamente com a falta de vontade de retificar os limites de captura para 2013 estabelecidos unilateralmente, leva a Comissão a concluir que as Ilhas Faroé continuam a cumprir os critérios para serem identificadas como país que permite uma pesca não sustentável.
(19)
Por conseguinte, a Comissão considera necessário adotar medidas em conformidade com o artigo 4.o do Regulamento (UE) n.o 1026/2012.
(20)
Essas medidas devem ser eficazes e proporcionadas em relação ao objetivo de conservação visado e impedir que as Ilhas Faroé tirem partido dos mercados, portos e instalações da União para manter os seus níveis insustentáveis de pesca do arenque.
(21)
A Comissão avaliou também os efeitos ambientais, comerciais, económicos e sociais a curto e longo prazos das medidas que podem ser adotadas em conformidade com o artigo 4.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1026/2012, bem como os encargos administrativos associados à sua execução.
(22)
Com base nessa avaliação, afigura-se adequado adotar, numa primeira etapa, certas medidas enumeradas nas alíneas c), d), e) e i), do artigo 4.o, n.o 1, do Regulamento (UE) n.o 1026/2012. Se estas medidas se revelarem ineficazes e as Ilhas Faroé continuarem a permitir a pesca não sustentável, poderão ser estabelecidas novas medidas.
(23)
A pesca do arenque pelas Ilhas Faroé, realizada por arrastões pelágicos, pode ser uma pesca dirigida nos meses mais frios do ano, mas é uma pesca mista no final da primavera e no verão, períodos em que o arenque e a sarda são capturados em quantidades semelhantes. Ambas as espécies podem ser capturadas pelo mesmo navio no mesmo lanço, na mesma viagem de pesca ou no mesmo pesqueiro ao longo da época. A sarda é, assim, uma espécie associada ao arenque. Consequentemente, ao continuar a capturar e a exportar a sarda, as Ilhas Faroé serão levadas a continuar igualmente a capturar grandes quantidades de arenque, que é uma captura acessória necessária, mesmo que o arenque não possa ser exportado para a União. Por conseguinte, ao não incluir também as importações de sarda nas medidas, a eficácia de uma proibição das importações de arenque ficará posta em causa como meio de impedir novos danos à sustentabilidade da unidade populacional de arenque. A coabitação da sarda com o arenque é de tal ordem que a pesca da sarda em zonas sob o controlo das Ilhas Faroé encerra sempre o risco de captura de arenque. Consequentemente, todas as sardas capturadas sob o controlo das Ilhas Faroé são suscetíveis de o terem sido juntamente com arenques. Assim, para serem eficazes, as medidas comerciais deverão abranger tanto o arenque como a sarda.
(24)
Ao avaliar a proporcionalidade das medidas, e em particular ao determinar se as restrições ao comércio das principais espécies capturadas durante a pescaria do arenque devem ser limitadas a uma certa quantidade ou se se devem proibir todas as importações, a Comissão analisou a possibilidade de outras medidas distintas da proibição total das importações de todos os produtos à base de ou que contenham arenque ou sarda poderem ser consideradas medidas mais proporcionadas. Foram avaliadas três alternativas: i) uma restrição quantitativa de todos os produtos, limitando as importações ao comércio tradicional, ii) uma proibição total de apenas peixe fresco, congelado e em conserva, não incluindo produtos mais elaborados, como a farinha e o óleo de peixe e iii) uma proibição de importação limitada apenas ao arenque e aos produtos de arenque. Embora possa ser altamente eficaz, dada a elevada importância das exportações de farinha de peixe das Ilhas Faroé para a UE, a primeira destas três opções é considerada demasiado onerosa nesta fase, especialmente tendo em conta que, por um lado, é suscetível de afetar setores da indústria da pesca das Ilhas Faroé não diretamente relacionados com o setor das capturas pelágicas e, por outro, implicará um elevado ónus administrativo devido à análise das amostras de farinha e de óleo de peixe em laboratórios especializados, necessária para determinar a respetiva composição por espécie. A terceira alternativa, acima referida, é considerada ineficiente enquanto as suas potenciais consequências económicas puderem facilmente ser compensadas pelas exportações de sarda. A segunda alternativa é, por conseguinte, a que oferece um maior equilíbrio entre os meios e os efeitos pretendidos, não existindo medidas menos onerosas para alcançar os resultados necessários.
(25)
Ao avaliar a proporcionalidade, a Comissão examinou igualmente se seriam necessárias outras medidas para além das restrições à importação, nomeadamente restrições à utilização dos portos. Dado que a utilização dos portos para reabastecimento, desembarque, troca de tripulações, reparações e repouso constituem atividades de rotina e necessárias, ligadas à captura do arenque, a Comissão concluiu que tais medidas são também necessárias e não são possíveis alternativas menos restritivas para evitar que as frotas das Ilhas Faroé tirem partido das instalações da UE para prosseguirem a pesca insustentável do arenque.
(26)
Ao avaliarem-se os efeitos ambientais, comerciais, económicos e sociais das medidas no curto e no longo prazos, assim como os encargos administrativos associados à sua implementação, pode concluir-se que elas são razoáveis e não terão efeitos inaceitáveis nem criarão ónus indevidos. Os efeitos ambientais das medidas são benéficos, pois espera-se que contribuam para melhorar a sustentabilidade da unidade populacional de arenque. Os efeitos sobre o comércio serão moderados, porque, embora sejam de esperar efeitos económicos imediatos, a médio prazo encontrar-se-ão outros mecanismos de comércio e, no final, não é de prever qualquer escassez de aprovisionamento na UE. Os efeitos sociais e económicos deverão ser moderados a curto prazo, uma vez que estarão associados aos efeitos sobre o comércio; no entanto, a médio e longo prazos, se as medidas alcançarem os efeitos desejados, o resultado será necessariamente muito positivo, em especial para uma série de frotas cuja dependência económica da pesca pelágica é elevada. O ónus administrativo das medidas será relativamente baixo se tivermos em conta que os meios de controlo, incluindo o pessoal, necessários para fazer cumprir as medidas nos Estados-Membros já existem na sua maior parte.
(27)
Por último, a Comissão examinou a compatibilidade das medidas com o direito internacional e concluiu que elas dizem respeito à conservação de uma unidade populacional de peixes exaurível e visam evitar de forma eficaz a sua sobre-exploração, pois visam manter a população de arenques atlanto-escandinavos dentro de limites biológicos seguros. Tais medidas serão postas em prática em conjugação com as medidas de conservação da própria União (artigo 5.o, n.o 1, alínea b), do Regulamento (UE) n.o 1026/2012). Concretamente, a União reduziu as suas capturas em 26 %, cumprindo a recomendação do Conselho Internacional de Exploração do Mar (CIEM), e está a aplicar integralmente as condições e limitações do plano de gestão de longo prazo, que foi acordado e tem sido aplicado pelos Estados costeiros desde 1999 e foi novamente confirmado pelo CIEM em maio de 2013 como sendo coerente com a abordagem de precaução e como sendo a abordagem de gestão correta para manter as capturas dentro de limites biológicos seguros. Além disso, não há provas científicas conclusivas que permitam reconhecer às Ilhas Faroé o direito a uma quota mais elevada na pesca do arenque atlanto-escandinavo; por conseguinte, a redução das suas capturas, recomendada pelo CIEM para 2013, teria sido uma medida apropriada.
(28)
Consequentemente, as medidas a adotar numa primeira fase deverão incluir: (a) a proibição das importações de arenque e de sarda das unidades populacionais atlanto-escandinavas, assim como de produtos da pesca que contenham ou sejam feitos à base destes peixes e (b) restrições à utilização dos portos da União pelos navios de pesca de populações de arenque e de sarda atlanto-escandinavas sob o controlo das Ilhas Faroé e pelos navios que transportem peixes ou produtos da pesca provenientes dessa pescaria. Para facilitar a imposição das medidas aplicáveis aos navios que dirijam as suas atividades piscatórias às unidades populacionais de arenque ou sarda em causa ou que transportem pescado ou produtos da pesca provenientes dessas unidades populacionais, os Estados-Membros devem dispor das listas desses navios. Para determinar se foram capturados arenques ou sardas sob o controlo das Ilhas Faroé, é conveniente recorrer ao regime de certificação de capturas estabelecido no capítulo III do Regulamento (CE) n.o 1005/2008 do Conselho, de 29 de setembro de 2008, que estabelece um regime comunitário para prevenir, impedir e eliminar a pesca ilegal, não declarada e não regulamentada, que altera os Regulamentos (CEE) n.o 2847/93, (CE) n.o 1936/2001 e (CE) n.o 601/2004, e que revoga os Regulamentos (CE) n.o 1093/94 e (CE) n.o 1447/1999 do Conselho (5).
(29)
As medidas previstas no presente regulamento são conformes com o parecer do Comité das Pescas e da Aquicultura,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
Artigo 1.o
Objeto
O presente regulamento identifica as Ilhas Faroé como país que permite uma pesca não sustentável da unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo e estabelece medidas dirigidas às Ilhas Faroé para garantir a conservação a longo prazo dessa unidade populacional.
Artigo 2.o
Âmbito e objetivos
O presente regulamento aplica-se à pesca do arenque atlanto-escandinavo realizada sob o controlo das Ilhas Faroé. O seu objetivo é garantir a sustentabilidade a longo prazo da unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo.
Artigo 3.o
Definições
Para efeitos do presente regulamento, entende-se por:
a)
«Unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo»: a unidade populacional de arenque (Clupea harengus) existente nas subzonas CIEM (Conselho Internacional de Exploração do Mar) I, II, V, XII e XIV (6);
b)
«Arenque atlanto-escandinavo»: peixe da unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo;
c)
«Sarda»: peixe da espécie Scomber scombrus capturado nas zonas ocupadas pelo arenque atlanto-escandinavo;
d)
«Capturados sob o controlo das Ilhas Faroé»: capturados por navios que arvoram pavilhão das Ilhas Faroé ou por navios que, arvorando pavilhão de outro Estado, tenham sido autorizados a pescar na zona económica exclusiva das Ilhas Faroé ou tenham sido afretados por uma empresa das Ilhas Faroé ou por autoridades faroenses.
Artigo 4.o
Identificação
As Ilhas Faroé são identificadas como país que permite a pesca não sustentável da unidade populacional de arenque atlanto-escandinavo.
Artigo 5.o
Medidas
1. É proibida a introdução, no território da União, inclusive para fins de transbordo nos portos, dos peixes ou produtos da pesca que constam do anexo e que consistem em, são feitos de, ou contêm arenque ou sarda atlanto-escandinavos capturados sob o controlo das Ilhas Faroé.
2. É proibida a utilização de portos da União pelos navios com pavilhão das ilhas Faroé que pesquem arenque atlanto-escandinavo ou sarda e pelos navios que transportem o peixe ou os produtos da pesca à base de arenque atlanto-escandinavo ou de sarda que tenham sido capturados por navios que arvorem pavilhão desse país ou por navios por ele autorizados, embora arvorem outro pavilhão. Esta proibição não se aplica em casos de força maior ou de dificuldade grave, na aceção do artigo 18.o da Convenção das Nações Unidas de 1982 sobre o Direito do Mar, aos serviços estritamente necessários para resolver essas situações.
Artigo 6.o
Implementação
1. As autoridades competentes dos Estados-Membros devem utilizar o regime de certificação das capturas estabelecido no capítulo III do Regulamento (CE) n.o 1005/2008 para identificarem qualquer produto abrangido pela proibição estabelecida no artigo 5.o, n.o 1, do presente regulamento.
2. A fim de facilitar a aplicação da proibição estabelecida no artigo 5.o, n.o 2, os Estados-Membros devem dispor da lista indicativa dos navios que, segundo fontes de dados fiáveis, pescaram ou estejam atualmente a pescar arenque atlanto-escandinavo ou sarda sob o controlo das Ilhas Faroé.
Artigo 7.o
Entrada em vigor
O presente regulamento entra em vigor no sétimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 20 de agosto de 2013.