NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
REGULAMENTO DELEGADO (UE) N.o 1125/2014 DA COMISSÃO
de 19 de setembro de 2014
que completa a Diretiva 2014/17/UE do Parlamento Europeu e do Conselho no que diz respeito às normas técnicas de regulamentação sobre o montante monetário mínimo do seguro de responsabilidade civil profissional ou garantia equivalente de que os intermediários de crédito devem ser titulares
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Diretiva 2014/17/UE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 4 de fevereiro de 2014, relativa aos contratos de crédito aos consumidores para imóveis de habitação e que altera as Diretivas 2008/48/CE e 2013/36/UE e o Regulamento (UE) n.o 1093/2010 (1), nomeadamente o artigo 29.o, n.o 2, alínea a), segundo parágrafo,
Considerando o seguinte:
(1)
O artigo 29.o, n.o 2, alínea a), da Diretiva 2014/17/UE exige que os intermediários de crédito sejam titulares de um seguro de responsabilidade civil profissional (a seguir designado «SRCP») que abranja os territórios em que oferecem serviços, ou qualquer outra garantia equivalente, que cubra as responsabilidades resultantes de negligência profissional.
(2)
Apesar de a obrigação de os intermediários de crédito no setor do crédito hipotecário serem titulares de um SRCP ou de uma garantia equivalente constituir um novo requisito regulamentar a nível da União, esse requisito vigora já a nível nacional em alguns Estados-Membros. Com efeito, os países com experiência quanto à imposição de requisitos em matéria de SRCP são aqueles que apresentam, em toda a União, as percentagens mais elevadas de negociação de crédito hipotecário através de intermediários, em que se verifica uma penetração significativa no mercado por parte dos intermediários de crédito há longa data e que adotaram, por conseguinte, uma abordagem mais específica para regulamentar este setor. As regras da União sobre o montante mínimo do SRCP ou garantia equivalente devem basear-se, portanto, na experiência desses países para determinar o método mais adequado para calcular o montante mínimo em causa.
(3)
Esta abordagem seria adequada para a União no seu conjunto, incluindo os países com mercados hipotecários de menor dimensão. Tal deve-se ao facto de os pedidos de ressarcimento contra os intermediários de crédito não estarem relacionados com o montante de crédito hipotecário em causa, que pode variar numa medida significativa em toda a União, mas decorrerem de negligência profissional, sendo os danos daí resultantes muito menos divergentes.
(4)
O artigo 29.o, n.o 2, alínea a), terceiro parágrafo, da Diretiva 2014/17/UE exige uma revisão do montante monetário mínimo do seguro de responsabilidade civil profissional ou garantia equivalente a intervalos regulares. Assim sendo, é possível que outras opções ou metodologias se tornem mais adequadas no futuro para determinar o nível desse tipo de obrigações que recaem sobre os intermediários de crédito, nomeadamente com a disponibilidade de novos dados e uma maior experiência de supervisão em matéria de funcionamento do seguro de responsabilidade civil profissional.
(5)
Para uma definição clara do montante mínimo do SRCP ou garantia equivalente e a fim de garantir uma abordagem mais harmonizada em toda a União, impõe-se precisar as modalidades de aplicação desse montante mínimo por sinistro e por ano. A Diretiva 2002/92/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (2) estabelece um requisito quanto a um montante mínimo por ano e por sinistro em termos de SRCP ou garantia equivalente. Por conseguinte, a maioria dos intermediários que realiza atividades de mediação e as respetivas seguradoras têm conhecimento desta abordagem, pelo que convém instituir um sistema semelhante para os intermediários de crédito. Além disso, a maioria dos Estados-Membros cuja legislação nacional exige a subscrição de um seguro de responsabilidade civil profissional pelos intermediários de crédito também segue esta abordagem. Deste modo, as regras em matéria de SRCP para os intermediários de crédito devem também propor essa distinção por ano e por sinistro.
(6)
O presente regulamento baseia-se nos projetos de normas técnicas de regulamentação apresentadas pela Autoridade Bancária Europeia à Comissão.
(7)
A Autoridade Bancária Europeia realizou consultas públicas abertas sobre o projeto de normas técnicas de regulamentação em que se baseia o presente regulamento, analisou os potenciais custos e benefícios a ele inerentes e solicitou o parecer do Grupo de Partes Interessadas do setor bancário, criado em conformidade com o artigo 37.o do Regulamento (UE) n.o 1093/2010 do Parlamento Europeu e do Conselho (3),
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
Artigo 1.o
O montante mínimo do seguro de responsabilidade civil profissional ou garantia equivalente de que os intermediários de crédito devem ser titulares, conforme referido no artigo 29.o, n.o 2, alínea a), primeiro parágrafo, da Diretiva 2014/17/UE, ascenderá a:
a)
460 000 EUR por cada sinistro individual;
b)
750 000 EUR no total, por ano civil, para todos os sinistros.
Artigo 2.o
O presente regulamento entra em vigor no vigésimo dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 19 de setembro de 2014.