NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 950/2014
ze dne 4. září 2014
o zahájení dočasného a mimořádného režimu podpory soukromého skladování některých sýrů a stanovení výše podpory předem
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1308/2013 ze dne 17. prosince 2013, kterým se stanoví společná organizace trhů se zemědělskými produkty a zrušují nařízení Rady (EHS) č. 922/72, (EHS) č. 234/79, (ES) č. 1037/2001 a (ES) č. 1234/2007 (1), a zejména na čl. 219 odst. 1 ve spojení s článkem 228 uvedeného nařízení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Ruská vláda zavedla dne 7. srpna 2014 zákaz dovozu některých produktů, včetně mléčných výrobků, z Unie do Ruska. Z mléčných výrobků jsou zákazem nejvíce postiženy sýry, neboť jejich vývoz do Ruska představuje 33 % celkového vývozu sýrů z Unie. Pokud jde o sýry, je navíc Rusko výhradním obchodním partnerem Finska a pobaltských zemí a důležitým partnerem dalších členských států, například Německa, Nizozemska či Polska.
(2)
Vývoz sýrů do Ruska činil v roce 2013 více než 250 000 tun, což je množství, u nějž hrozí, že bude muset být z velké části absorbováno vnitřním trhem, což způsobí nerovnováhu trhu a stlačí ceny dolů.
(3)
Tržní intervenční opatření, která umožňuje nařízení (EU) č. 1308/2013, se nezdají být pro nově vzniklou situaci dostatečná, neboť se omezují na sýry se zeměpisným označením.
(4)
Hrozba vážné nerovnováhy na trhu se sýry by mohla být zmírněna nebo odstraněna skladováním. Je proto vhodné poskytnout podporu soukromému skladování sýrů a stanovit předem výši této podpory.
(5)
Článek 17 nařízení (EU) č. 1308/2013 stanoví, že podpora soukromého skladování se může poskytovat na sýry s chráněným označením původu nebo chráněným zeměpisným označením podle nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1151/2012 (2). I když se sýrů se zeměpisným označením zákaz dovozu týká, představují z celkového sortimentu sýrů vyvážených do Ruska pouze minimální část. Z důvodů funkčnosti a správní účinnosti je vhodné zřídit jednotný režim podpory soukromého skladování zahrnující všechny druhy sýrů.
(6)
Je třeba vyloučit čerstvé sýry, které nejsou vhodné pro skladování.
(7)
Aby se usnadnilo řízení a kontrola, měla by být podpora soukromého skladování v zásadě poskytována pouze hospodářským subjektům usazeným a registrovaným pro účely DPH v Unii.
(8)
Aby byla zajištěna řádná kontrola režimu, mělo by toto nařízení specifikovat informace nutné pro uzavření smlouvy o skladování, jakož i povinnosti smluvních stran.
(9)
Za účelem zvýšení účinnosti režimu podpory by se smlouvy měly uzavírat na určité minimální množství a měly by v nich být přesně stanoveny povinnosti smluvní strany, zejména ty, které umožní příslušnému orgánu odpovědnému za kontrolu skladování provádět účinnou kontrolu skladovacích podmínek.
(10)
Jedním ze zásadních požadavků pro poskytování podpory soukromého skladování je skladování smluvního množství na sjednanou dobu. S ohledem na obchodní praxi a z praktických důvodů by měla být přípustná povolená odchylka od množství, na něž se vztahuje podpora.
(11)
Aby byla zajištěna řádná správa skladování, je třeba přijmout opatření na snížení výše podpory vyplácené v případě, že množství skladované během smluvní doby skladování bude nižší než smluvní množství a že nebude plně dodržena doba skladování.
(12)
Částka podpory by měla být určena na základě nákladů na skladování a/nebo jiných příslušných prvků trhu. Je vhodné stanovit podporu na pevné náklady spojené s uskladněním a vyskladněním dotyčných produktů a podporu na den na náklady na skladování v chladu a financování.
(13)
Je zapotřebí stanovit podmínky pro poskytnutí zálohové platby, podmínky pro úpravu podpory v případech, kdy není plně dodrženo smluvní množství, podmínky pro kontroly dodržování způsobilosti pro podporu, možné sankce a informace, které mají členské státy oznamovat Komisi.
(14)
Je vhodné umožnit stanovení redukčního koeficientu pro nevyřízené žádosti, pokud je to nutné, aby opatření nepřesáhla objemy pro které je režim podpory soukromého skladování stanoven.
(15)
Rovněž by se měla stanovit pravidla týkající se dokumentace, účetnictví, jakož i četnosti a povahy kontrol.
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Předmět
Toto nařízení stanoví dočasný mimořádný režim podpory soukromého skladování sýrů kódů KN 0406 20, 0406 30, 0406 40 a 0406 90 a zmrazeného tvarohu kódu 0406 10.
Maximální objem výrobků, na které se tento dočasný režim vztahuje, je stanoven na 155 000 tun.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se „příslušnými orgány členských států“ rozumí útvary nebo subjekty akreditované členskými státy jako platební agentury, které splňují podmínky stanovené článkem 7 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1306/2013 (3).
Článek 3
Způsobilost produktů
1. Pro poskytnutí podpory soukromého skladování uvedené v článku 1 (dále jen „podpora“) musí sýry vykazovat řádnou a uspokojivou obchodní jakost, pocházet z Unie a ke dni začátku platnosti smlouvy o skladování mít minimální stáří odpovídající době zrání, která přispívá ke zvýšení hodnoty daných sýrů.
2. Sýry musí splňovat tyto požadavky:
a)
každá partie má hmotnost nejméně 0,5 tuny;
b)
mají nesmazatelné označení podniku, ve kterém byly vyrobeny, spolu s datem výroby, přičemž toto označení může mít formu kódu;
c)
je na nich uvedeno datum uskladnění;
d)
nebyly předmětem předchozí smlouvy o skladování.
3. Členské státy mohou upustit od povinnosti uvádět na sýrech datum uskladnění uvedené v odst. 2 písm. c), pokud se osoba odpovědná za sklad zaváže vést evidenci, do níž v den uskladnění budou zaznamenány údaje uvedené v odst. 2 písm. b).
Článek 4
Žádosti o podporu
1. Hospodářský subjekt, který žádá o podporu, podá žádost příslušným orgánům členských států, v nichž jsou výrobky skladovány.
2. Hospodářské subjekty, které žádají o podporu, musí být usazeny a registrovány pro účely DPH v Unii.
3. Žádosti o podporu lze podávat ode dne vstupu tohoto nařízení v platnost. Žádosti je možno zasílat do 31. prosince 2014.
4. Žádosti o podporu se musí vztahovat na výrobky, které již byly zcela uskladněny.
5. Žádosti se podávají způsobem, který hospodářským subjektům zpřístupní příslušný členský stát.
Příslušné orgány členských států mohou vyžadovat, aby elektronické žádosti byly opatřeny zaručeným elektronickým podpisem ve smyslu čl. 2 odst. 2 směrnice Evropského parlamentu a Rady 1999/93/ES (4) nebo elektronickým podpisem, který poskytuje rovnocennou záruku, pokud jde o požadovanou funkčnost podpisu, použitím týchž pravidel a podmínek, které jsou vymezeny v ustanoveních Komise o elektronických a digitálních dokumentech, uvedených v rozhodnutí Komise 2004/563/ES, Euratom (5) a v jeho prováděcích pravidlech.
6. Žádost je přijatelná pouze v případě, že jsou splněny tyto podmínky:
a)
je v ní uveden odkaz na toto nařízení;
b)
jsou v ní uvedeny identifikační údaje žadatele, jako jméno, adresa a identifikační číslo pro účely DPH;
c)
je v ní uveden produkt s příslušným šestimístným kódem KN;
d)
je v ní uvedeno množství produktů;
e)
je v ní uvedena doba skladování;
f)
je v ní uveden název a adresa místa skladování, číslo skladované partie a případně číslo schválení, které umožňuje určit výrobní závod;
g)
neobsahuje žádné další podmínky žadatele než ty, jež jsou stanoveny v tomto nařízení;
h)
je předložena v úředním jazyce nebo v jednom z úředních jazyků členského státu, ve kterém se žádost podává.
7. Obsah žádostí nesmí být po jejich podání měněn.
Článek 5
Uzavírání smluv
1. Smlouvy se uzavírají mezi příslušným orgánem členského státu, na jehož území jsou výrobky skladovány, a žadatelem (dále jen „smluvní strana“).
2. Smlouvy se uzavírají do 30 dnů od data přijetí informací uvedených v čl. 4 odst. 6 písm. f), případně s výhradou následného potvrzení způsobilosti produktů podle čl. 14 odst. 2 druhého pododstavce. Pokud není způsobilost potvrzena, je dotyčná smlouva považována za neplatnou.
Článek 6
Povinnosti smluvní strany
1. Smlouvy ukládají smluvní straně minimálně tyto povinnosti:
a)
na vlastní riziko a náklady uskladnit a po smluvní dobu skladování skladovat smluvní množství za podmínek, které zajistí, že budou zachovány požadavky na vlastnosti produktů, aniž by byly skladované produkty nahrazeny nebo přemístěny na jiné místo skladování. Na řádně odůvodněnou žádost smluvní strany však může příslušný orgán povolit přemístění skladovaných produktů;
b)
uchovávat doklady o hmotnosti pořízené v době uskladnění;
c)
umožnit příslušnému orgánu, aby kdykoli zkontroloval, zda jsou dodržovány všechny povinnosti stanovené ve smlouvě;
d)
zajistit, aby byly skladované produkty snadno přístupné a jednotlivě identifikovatelné: každá individuálně skladovaná jednotka je označena datem uskladnění, číslem smlouvy, názvem produktu a hmotností. Členské státy však mohou upustit od požadavku týkajícího se označení číslem smlouvy, pokud se osoba odpovědná za sklad zaváže, že zaznamená číslo smlouvy do evidence podle čl. 3 odst. 2.
2. Smluvní strana poskytne orgánu odpovědnému za kontrolu veškerou dokumentaci ke každé smlouvě, která umožní ověřit zejména tyto informace o produktech umístěných v soukromém skladu:
a)
číslo schválení, které umožňuje určit výrobní závod a členský stát výroby;
b)
původ a datum výroby produktů;
c)
datum uskladnění;
d)
hmotnost a počet zabalených kusů;
e)
fyzickou přítomnost ve skladu a adresu skladu;
f)
datum očekávaného ukončení smluvní doby skladování doplněné datem skutečného vyskladnění.
3. Smluvní strana, nebo případně provozovatel skladu, vede skladovou účetní evidenci, která musí být k dispozici ve skladu a která musí pod každým číslem smlouvy obsahovat tyto údaje:
a)
identifikaci produktů uskladněných v soukromém skladu podle partie;
b)
data uskladnění a vyskladnění;
c)
množství udané na skladovanou partii;
d)
umístění výrobků ve skladu.
Článek 7
Smluvní doba skladování
1. Smluvní doba skladování začíná dnem následujícím po dni, kdy příslušné orgány obdrží informace uvedené v čl. 4 odst. 6 písm. f).
2. Smluvní skladování končí dnem, který předchází dni vyskladnění.
3. Podpora může být poskytnuta pouze tehdy, činí-li smluvní doba skladování 60 až 210 dní.
Článek 8
Vyskladnění
1. Vyskladnění lze zahájit dnem následujícím po posledním dni smluvní doby skladování.
2. Vyskladňuje se celá skladovaná partie nebo i menší množství, pokud to povolí příslušný orgán. Avšak v případě uvedeném v čl. 14 odst. 4 písm. a) může být vyskladněno pouze zapečetěné množství.
3. V souladu s ustanoveními čl. 14 odst. 5 oznámí smluvní strana příslušnému orgánu předem, že hodlá začít vyskladňovat produkty ze skladu.
4. Pokud není splněn požadavek odstavce 3, ale příslušnému orgánu je do 30 dnů po vyskladnění z místa skladování předložen dostatečný důkaz o datu vyskladnění a dotčeném množství, snižuje se podpora o 15 % a vyplácí se pouze za období, pro které poskytla smluvní strana příslušnému orgánu dostatečný důkaz o tom, že produkt byl uskladněn na základě smlouvy.
5. Pokud není splněn požadavek odstavce 3 a příslušnému orgánu není do 30 dnů po vyskladnění z místa skladování předložen dostatečný důkaz o datu vyskladnění a dotčeném množství, nevyplácí se na základě dotyčné smlouvy žádná podpora.
Článek 9
Částky podpory
Podpora činí:
-
15,57 EUR na uskladněnou tunu za pevné náklady na skladování,
-
0,40 EUR na tunu za den smluvního skladování.
Článek 10
Vyplacení zálohy na podporu
1. Po uplynutí 60 dnů skladování lze na žádost smluvní strany vyplatit jedinou zálohu na podporu za předpokladu, že smluvní strana složí jistotu odpovídající záloze navýšené o 10 %.
2. Výše zálohy nesmí překročit částku podpory odpovídající době skladování v délce 90 dnů, případně tří měsíců. Jistota uvedená v odstavci 1 se uvolní, jakmile bude vyplacen zůstatek podpory.
Článek 11
Vyplacení podpory
1. Podpora nebo, pokud byla poskytnuta zálohová platba podle článku 10, zůstatek podpory se vyplácí na základě žádosti o vyplacení podané smluvní stranou do tří měsíců po ukončení období smluvního skladování.
2. Pokud nemohla smluvní strana předložit příslušné doklady ve lhůtě tří měsíců, ačkoli učinila vše pro jejich včasné získání, mohou jí být poskytnuty další lhůty v celkovém trvání maximálně tří měsíců.
3. Podpora nebo zůstatek podpory se vyplácí do 120 dnů po dni, kdy byla podána žádost o vyplacení podpory, za předpokladu, že byly splněny smluvní závazky a že byla provedena závěrečná kontrola. Pokud však probíhá správní šetření, bude platba provedena až po uznání nároku na podporu.
4. Pokud je skutečně skladované množství během smluvní doby skladování nižší než smluvní množství a není nižší než 95 % tohoto množství, podpora se s výjimkou případů vyšší moci poskytne na skutečně skladované množství. Pokud však příslušný orgán zjistí, že smluvní strana jednala úmyslně nebo z nedbalosti, může rozhodnout o dalším snížení podpory nebo o jejím nevyplacení.
5. Jestliže je množství skutečně skladované po smluvní dobu skladování nižší než procentní sazba uvedená v odstavci 4, ale není nižší než 80 % smluvního množství, sníží se podpora pro skutečně skladované množství o polovinu, s výjimkou případů vyšší moci. Pokud však příslušný orgán zjistí, že smluvní strana jednala úmyslně nebo z nedbalosti, může rozhodnout o dalším snížení podpory nebo o jejím nevyplacení.
6. Jestliže je množství skutečně skladované po smluvní dobu skladování nižší než 80 % smluvního množství, nevyplatí se žádná podpora, s výjimkou případů vyšší moci.
7. Pokud kontroly během skladování nebo při vyskladnění zjistí vadné produkty, nevyplatí se na toto množství žádná podpora. Zbytek skladované partie, který je stále způsobilý pro podporu, nesmí být menší než minimální množství stanovené v čl. 3 odst. 2. Stejné pravidlo se použije, pokud je z uvedeného důvodu vyskladněna část skladované partie před uplynutím minimální doby skladování.
Vadné produkty se do výpočtu skutečně skladovaného množství podle odstavců 4, 5 a 6 nezapočítávají.
8. Pokud, s výjimkou případů vyšší moci, smluvní strana nedodrží konec smluvní doby skladování stanovené v čl. 7 odst. 3 pro celé skladované množství, snižuje se za každý kalendářní den neplnění částka podpory u dotyčné smlouvy o 10 %. Toto snížení však nepřesáhne 100 % částky podpory.
Článek 12
Oznámení a sledování
1. Členské státy oznámí Komisi nejpozději každé úterý za předešlý týden množství, na které byly uzavřeny smlouvy, rozdělené podle doby skladování, jakož i množství produktů, pro něž byly žádosti o podporu předloženy.
Komise informuje členské státy, jakmile zjistí, že se množství, pro něž byly žádosti o podporu předloženy, blíží maximálnímu množství uvedenému v článku 1.
Poté, co Komise informovala členské státy o tom, že se množství, pro něž byly žádosti o podporu předloženy, blíží maximálnímu množství uvedenému v článku 1, oznámí členské státy Komisi každý pracovní den před 14.00 hod (bruselského času) množství produktů, pro které byly žádosti o podporu předloženy předcházejícího pracovního dne.
2. Na základě oznámení obdržených v souladu s odstavcem 1 se Komise přesvědčí, že maximální množství uvedené v článku 1 není překročeno.
Pokud Komise na základě těchto oznámení zjistí, že maximální množství uvedené v článku 1 bylo překročeno, neprodleně to oznámí všem členským státům.
3. Jestliže Komise informovala členské státy, že maximální množství uvedené v článku 1 bylo překročeno, členské státy následně informují hospodářské subjekty.
4. Členské státy oznámí Komisi nejpozději do konce měsíce za předcházející měsíc:
a)
množství produktů uskladněných a vyskladněných během dotyčného měsíce;
b)
množství produktů skladovaných na konci dotyčného měsíce;
c)
množství produktů, u nichž skončila doba smluvního skladování.
5. Oznámení členských států Komisi uvedená v odstavcích 1 a 4 se provádějí v souladu s nařízením Komise (ES) č. 792/2009 (6).
Článek 13
Opatření pro dodržení maximálního množství
Pokud by přijetím celého množství produktů, pro které byly žádosti o podporu předloženy v určitý den, bylo překročeno maximální množství uvedené v článku 1, Komise prostřednictvím prováděcího aktu přijatého bez použití postupu uvedeného v čl. 229 odst. 2 a 3 nařízení (EU) č. 1308/2013 stanoví koeficient přidělení, který se použije pro množství odpovídající žádostem oznámeným Komisi téhož dne. Tento koeficient přidělení omezí celkové množství produktů způsobilých pro dočasnou mimořádnou podporu soukromého skladování na maximální množství uvedené v článku 1.
Článek 14
Kontroly
1. Členské státy přijmou veškerá opatření nezbytná k zajištění dodržování tohoto nařízení. Uvedená opatření zahrnují důslednou správní kontrolu žádostí o podporu doplněnou kontrolami na místě stanovenými v odstavcích 2 až 8.
2. Orgán odpovědný za kontrolu provádí kontroly produktů uskladněných do 30 dnů od data přijetí informací uvedených v čl. 4 odst. 6 písm. f).
Aniž by bylo dotčeno ustanovení odst. 5 písm. a) prvního pododstavce tohoto článku, za účelem zajištění způsobilosti skladovaných produktů pro podporu se provede fyzická kontrola reprezentativního vzorku nejméně 5 % množství uskladněných produktů, aby bylo zajištěno, že skladované partie odpovídají údajům uvedeným v návrhu na uzavření smlouvy, mimo jiné pokud jde o hmotnost, identifikaci a povahu produktů.
3. Pokud členský stát uvede řádné důvody, může být třicetidenní lhůta stanovená v odstavci 2 prodloužena o 15 dnů.
4. Orgán odpovědný za kontrolu:
a)
zapečetí během kontroly uvedené v odstavci 2 produkty podle smluv, skladovaných partií nebo menších množství nebo
b)
provede neohlášenou kontrolu, aby se zajistilo, že se smluvní množství nachází v místě skladování.
Kontrola podle písm. b) prvního pododstavce musí odpovídat alespoň 10 % celkového množství uvedeného ve smlouvě a musí být reprezentativní. Kontroly zahrnují kontrolu skladové evidence podle čl. 6 odst. 3 a příslušných dokladů, jako např. potvrzení o hmotnosti a dokladu o uskladnění, a ověření hmotnosti, druhu a identifikace produktů vztahující se minimálně na 5 % množství, které je předmětem neohlášené kontroly.
5. Na konci smluvní doby skladování ověří orgán odpovědný za kontrolu nejméně u poloviny smluv hmotnost a identifikaci skladovaných produktů prostřednictvím odebrání vzorků. Za účelem této kontroly informuje smluvní strana příslušný orgán a uvede dotyčné skladované partie nejméně pět pracovních dnů před:
a)
koncem maximálního období smluvního skladování nebo
b)
zahájením vyskladnění, pokud k vyskladnění produktů dochází před uplynutím maximální smluvní doby skladování.
Členský stát může souhlasit s kratší lhůtou, než je pět pracovních dnů.
6. Pokud se využije možnost uvedená v odst. 4 písm. a), ověří se na konci smluvní doby skladování přítomnost a neporušenost použitých pečetí. Náklady na zapečetění a manipulaci nese smluvní strana.
7. Veškeré vzorky odebrané za účelem ověření jakosti a složení produktů odebírají pracovníci orgánu odpovědného za kontrolu nebo jsou tyto vzorky odebírány v jejich přítomnosti.
Fyzická kontrola nebo ověření hmotnosti se provádí v přítomnosti uvedených pracovníků při vážení.
Pro účely kontrol musí být všechny skladové a finanční záznamy a doklady kontrolované uvedenými pracovníky opatřeny při kontrole razítkem nebo parafovány. Pokud jsou kontrolovány elektronické záznamy, vytiskne se jedna kopie a uloží do kontrolního spisu.
Článek 15
Zpráva o auditu
1. Kontrolní orgán odpovědný za kontrolu vypracuje kontrolní zprávu o každé kontrole provedené na místě. Zpráva přesně popíše jednotlivé kontrolované položky.
Zpráva zahrnuje:
a)
datum a čas zahájení kontroly;
b)
podrobné informace o předběžném oznámení kontroly;
c)
dobu trvání kontroly;
d)
přítomné zodpovědné osoby;
e)
povahu a rozsah provedených kontrol, a zejména podrobné údaje o prověřených dokladech a produktech;
f)
zjištění a závěry;
g)
zda je vyžadováno následné opatření.
Kontrolní zpráva musí být podepsána odpovědným pracovníkem a spolupodepsána smluvní stranou nebo ve stanovených případech provozovatelem skladu a musí být zahrnuta do platební dokumentace.
2. V případě významných nesrovnalostí týkajících se nejméně 5 % množství produktů v rámci jedné smlouvy podléhajících kontrole se ověření rozšíří na větší vzorek, který bude stanoven orgánem odpovědným za provádění kontrol.
3. Na základě kritérií závažnosti, rozsahu, doby trvání a opakování zaznamená orgán odpovědný za kontrolu všechny případy porušení předpisů, které mohou vést k vyloučení z podpory podle čl. 16 odst. 1 a/nebo k vrácení neoprávněně vyplacené podpory, případně včetně úroků, v souladu s odstavcem 4 uvedeného článku.
Článek 16
Sankce
1. Pokud příslušný orgán členského státu zjistí, že doklad předložený žadatelem o udělení práv vyplývajících z tohoto nařízení obsahuje nesprávné informace, a pokud je tato nesprávná informace rozhodující pro udělení uvedeného práva, vyloučí příslušný orgán žadatele z řízení na poskytování podpory u téhož produktu, u nějž byla nesprávná informace uvedena, na období jednoho roku od okamžiku přijetí konečného správního rozhodnutí konstatujícího nesrovnalost.
2. Vyloučení podle odstavce 1 se nepoužije, pokud žadatel před příslušným orgánem uspokojivě prokáže, že situace uvedená v daném odstavci byla způsobena vyšší mocí nebo že je důsledkem zřejmého omylu.
3. Neoprávněně vyplacenou podporu vrátí dotyčné hospodářské subjekty s úrokem. Obdobně se použijí pravidla stanovená v článku 73 nařízení Komise (ES) č. 796/2004 (7).
4. Prováděním správních sankcí a vymáháním neoprávněně vyplacených částek podle tohoto článku není dotčeno sdělování nesrovnalostí Komisi podle nařízení Komise (ES) č. 1848/2006 (8).
Článek 17
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost třetím dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 4. září 2014.
REGULAMENTO DELEGADO (UE) N.o 950/2014 DA COMISSÃO
de 4 de setembro de 2014
que abre um regime de ajuda excecional temporária ao armazenamento privado de determinados queijos e fixa antecipadamente o montante da ajuda
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta o Regulamento (UE) n.o 1308/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho, de 17 de dezembro de 2013, que estabelece uma organização comum dos mercados dos produtos agrícolas e que revoga os Regulamentos (CEE) n.o 922/72, (CEE) n.o 234/79, (CE) n.o 1037/2001 e (CE) n.o 1234/2007 do Conselho (1), nomeadamente o artigo 219.o, n.o 1, em conjugação com o artigo 228.o,
Considerando o seguinte:
(1)
Em 7 de agosto de 2014, o Governo russo adotou uma proibição das importações de determinados produtos provenientes da União com destino à Rússia, incluindo produtos lácteos. O produto lácteo mais afetado pela proibição é o queijo, dado que as exportações para a Rússia representam 33 % do total das exportações de queijo da União. Acresce que a Rússia é um parceiro comercial exclusivo para o queijo da Finlândia e dos países bálticos e um destino importante para outros Estados-Membros, como a Alemanha, os Países Baixos e a Polónia.
(2)
Em 2013, as exportações de queijo para a Rússia ultrapassaram 250 000 toneladas, uma quantidade que pode ter de ser absorvida em parte considerável pelo mercado interno, resultando num desequilíbrio do mercado e numa pressão no sentido do abaixamento dos preços.
(3)
As medidas de intervenção no mercado ao abrigo do Regulamento (UE) n.o 1308/2013 não se afiguram suficientes para a situação recentemente surgida, porquanto são limitadas a queijos com indicação geográfica.
(4)
A ameaça de desequilíbrio grave no mercado do queijo poderia ser atenuada ou eliminada através de armazenamento. Justifica-se, pois, conceder ajuda ao armazenamento privado de queijo e fixar antecipadamente o correspondente montante.
(5)
O artigo 17.o do Regulamento (UE) n.o 1308/2013 prevê a concessão de ajuda ao armazenamento privado de queijo que beneficie de denominação de origem protegida ou de indicação geográfica protegida, nos termos do Regulamento (UE) n.o 1151/2012 do Parlamento Europeu e do Conselho (2). Embora afetado pela proibição de importação, o queijo com indicação geográfica representa apenas uma parte mínima de toda a gama de queijos exportados para a Rússia. Por razões de eficiência operacional e administrativa, justifica-se criar um regime único de ajuda ao armazenamento privado que abranja todos os tipos de queijo.
(6)
Importa excluir o queijo fresco, que não é adequado para armazenamento.
(7)
Regra geral, a fim de facilitar a gestão e o controlo, as ajudas ao armazenamento privado só deverão ser concedidas a operadores estabelecidos e registados para efeitos de IVA na União.
(8)
Para que os diversos mecanismos possam ser adequadamente acompanhados, a informação necessária para a celebração de contratos de armazenamento deve ser especificada no presente regulamento, juntamente com as obrigações das partes contratantes.
(9)
Para maior eficácia do regime, os contratos devem incidir numa determinada quantidade mínima e nas obrigações da parte contratante, nomeadamente as que permitem à autoridade competente responsável pela verificação das operações de armazenamento efetuar um controlo eficaz das condições desse armazenamento.
(10)
O armazenamento da quantidade contratual durante o período acordado constitui uma das exigências principais para a concessão de ajudas ao armazenamento privado. Em atenção às práticas comerciais e por razões de ordem prática, deve ser permitida uma margem de tolerância em relação à quantidade contemplada pela ajuda.
(11)
A fim de assegurar a gestão adequada do armazenamento, importa adotar disposições que permitam reduzir o montante das ajudas a pagar quando as quantidades armazenadas durante o período contratual forem inferiores à quantidade contratual e quando o período de armazenamento não for integralmente respeitado.
(12)
O montante da ajuda deve ser fixado com base nas despesas de armazenamento e/ou noutros elementos relevantes do mercado. Importa fixar uma ajuda para as despesas fixas de armazenamento em relação à entrada e saída dos produtos em causa, bem como uma ajuda por dia de armazenamento no que respeita às despesas de armazenamento frigorífico e de financiamento.
(13)
É necessário precisar as condições de concessão de adiantamentos, o ajustamento da ajuda nos casos em que a quantidade contratual não seja integralmente respeitada, os controlos da observância das condições de elegibilidade para a ajuda, as eventuais sanções e as informações que os Estados-Membros devem comunicar à Comissão.
(14)
Importa prever a possibilidade de fixar um coeficiente de redução para os pedidos pendentes, sempre que tal for necessário para que as medidas não excedam os volumes em relação aos quais se define o regime de ajuda ao armazenamento privado.
(15)
É também oportuno estabelecer regras relativamente à documentação, à contabilidade e à frequência e natureza dos controlos,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
Artigo 1.o
Objeto
O presente regulamento prevê um regime de ajuda excecional temporária ao armazenamento privado dos queijos abrangidos pelos códigos NC 0406 20, 0406 30, 0406 40 e 0406 90 e dos queijos frescos congelados abrangidos pelo código NC 0406 10.
O volume máximo de produto sujeito a este regime temporário é estabelecido em 155 000 toneladas.
Artigo 2.o
Definição
Para efeitos do presente regulamento, as «autoridades competentes dos Estados-Membros» são os serviços ou organismos acreditados pelos Estados-Membros como organismos pagadores que preenchem as condições estabelecidas no artigo 7.o do Regulamento (UE) n.o 1306/2013 do Parlamento Europeu e do Conselho (3).
Artigo 3.o
Elegibilidade dos produtos
1. Para ter direito à ajuda ao armazenamento privado a que se refere o artigo 1.o, a seguir designada por «ajuda», o queijo deve ser de qualidade sã, íntegra e comercializável e originário da União e ter, no dia de início do contrato de armazenamento, idade mínima correspondente ao período de maturação que contribui para aumentar o seu valor.
2. O queijo deve satisfazer os seguintes requisitos:
a)
Cada lote deve pesar, no mínimo, 0,5 toneladas;
b)
Deve ostentar de forma indelével a identificação (que pode ser codificada) do fabricante e a data de fabrico;
c)
Deve ostentar a data de entrada em armazém;
d)
Não pode ter sido objeto de outro contrato de armazenamento.
3. Os Estados-Membros podem afastar a obrigação de inscrição, nas embalagens, da data de entrada em armazém referida no n.o 2, alínea c), desde que o responsável do entreposto se comprometa a manter um registo, no qual, na data de entrada em armazém, sejam inscritas as indicações referidas no n.o 2, alínea b).
Artigo 4.o
Pedidos de ajuda
1. O operador que pretenda beneficiar da ajuda deve apresentar um pedido às autoridades competentes do Estado-Membro em que os produtos se encontram armazenados.
2. Os operadores que solicitam ajuda devem estar estabelecidos e registados para efeitos de IVA na União.
3. Os pedidos de ajuda podem ser apresentados a partir da data de entrada em vigor do presente regulamento. O prazo para a apresentação dos pedidos termina a 31 de dezembro de 2014.
4. Os pedidos de ajuda devem dizer respeito a produtos que já se encontram em armazém.
5. Os pedidos devem ser apresentados mediante o método disponibilizado aos operadores pelo Estado-Membro em causa.
As autoridades competentes dos Estados-Membros podem exigir que os pedidos eletrónicos sejam acompanhados de assinatura eletrónica avançada, na aceção do artigo 2.o, n.o 2, da Diretiva 1999/93/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (4), ou de assinatura eletrónica que ofereça garantias equivalentes no que se refere às funcionalidades atribuídas a uma assinatura, aplicando as regras e condições definidas nas disposições da Comissão sobre documentos eletrónicos e digitalizados, estabelecidas pela Decisão 2004/563/CE, Euratom da Comissão (5), e nas correspondentes normas de execução.
6. Um pedido só é válido se se verificarem as seguintes condições:
a)
Referência ao presente regulamento;
b)
Indicação dos dados que permitem identificar o nome, o endereço e o número de registo para efeitos de IVA do requerente;
c)
Indicação do produto, com o respetivo código NC de seis algarismos;
d)
Indicação da quantidade de produto;
e)
Indicação do período de armazenamento;
f)
Indicação do nome e do endereço do local de armazenamento, do número do lote e, se necessário, do número de homologação identificativo da fábrica;
g)
Exclusão de condições adicionais, introduzidas pelo requerente, que difiram das estabelecidas no presente regulamento;
h)
Redação na língua oficial, ou numa das línguas oficiais, do Estado-Membro em que é apresentado.
7. O teor dos pedidos não pode ser alterado após a apresentação.
Artigo 5.o
Celebração dos contratos
1. O contrato é celebrado entre a autoridade competente do Estado-Membro em cujo território os produtos estão armazenados e o requerente, a seguir designado por «parte contratante».
2. O contrato é celebrado no prazo de 30 dias a contar da data de receção da informação referida no artigo 4.o, n.o 6, alínea f), sob reserva, se for caso disso, da posterior confirmação da sua elegibilidade, em conformidade com o artigo 14.o, n.o 2. Se a elegibilidade não for confirmada, o contrato em causa é considerado nulo e sem efeito.
Artigo 6.o
Obrigações da parte contratante
1. O contrato prevê pelo menos as seguintes obrigações para a parte contratante:
a)
Colocar e manter em armazém, durante o período contratual de armazenamento, a quantidade contratual, por sua conta e risco, em condições que assegurem a manutenção das características dos produtos, sem substituir os produtos armazenados nem os transferir para outro local de armazenamento. Todavia, mediante pedido da parte contratante devidamente fundamentado, a autoridade competente pode autorizar a mudança de local dos produtos armazenados;
b)
Conservar os documentos de pesagem estabelecidos aquando da entrada no local de armazenamento;
c)
Permitir que a autoridade competente verifique, a qualquer momento, o cumprimento de todas as obrigações contratuais;
d)
Garantir a acessibilidade fácil e a identificação individual dos produtos armazenados; cada unidade armazenada individualmente deve ser etiquetada de modo a mostrar a respetiva data da entrada em armazém, o número do contrato, o produto e o peso deste; no entanto, os Estados-Membros podem suprimir a exigência de indicação do número do contrato, desde que o gestor do armazém se comprometa a inscrever o número do contrato no registo previsto no artigo 3.o, n.o 2.
2. A parte contratante deve manter à disposição da autoridade responsável pelo controlo toda a documentação, agrupada por contrato, que permita, nomeadamente, verificar os seguintes elementos em relação aos produtos colocados em armazenamento privado:
a)
Número de homologação identificativo da fábrica e do Estado-Membro de produção;
b)
Origem e data de fabrico dos produtos;
c)
Data de entrada em armazém;
d)
Peso e número de peças embaladas;
e)
Presença em armazém e endereço deste;
f)
Data prevista para o termo do período de armazenamento contratual, complementada pela data concreta de saída do armazém.
3. A parte contratante ou, se for caso disso, o armazenista deve manter disponível no armazém a contabilidade das existências, que inclua, por número de contrato:
a)
A identificação dos produtos colocados em armazenamento privado;
b)
As datas de entrada e de saída de armazém;
c)
As quantidades indicadas em relação ao armazenamento em lotes;
d)
A localização dos produtos no armazém.
Artigo 7.o
Período de armazenamento contratual
1. O período de armazenamento contratual inicia-se no dia seguinte ao da receção, pelas autoridades competentes, das informações referidas no artigo 4.o, n.o 6, alínea f).
2. O armazenamento contratual termina no dia anterior à saída do armazém.
3. A ajuda só pode ser concedida se o período de armazenamento contratual estiver compreendido entre 60 e 210 dias.
Artigo 8.o
Desarmazenamento
1. As operações de desarmazenamento podem ter início no dia seguinte ao último dia do período de armazenamento contratual.
2. O desarmazenamento é efetuado por lotes de armazenamento completos ou, se a autoridade competente o autorizar, por quantidades menores. No entanto, no caso referido no artigo 14.o, n.o 4, alínea a), o desarmazenamento só pode incidir em quantidades seladas.
3. A parte contratante comunica previamente à autoridade competente a sua intenção de desarmazenar os produtos, em conformidade com o disposto no artigo 14.o, n.o 5.
4. Nos casos em que a exigência prevista no n.o 3 não for cumprida mas a autoridade competente considerar que, nos 30 dias a seguir ao desarmazenamento, foram apresentadas provas suficientes da data do mesmo e das quantidades envolvidas, a ajuda é reduzida em 15 %, sendo paga apenas sobre o período em relação ao qual a parte contratante fornece à autoridade competente provas satisfatórias de que o produto se encontrava em armazenamento contratual.
5. Nos casos em que a exigência prevista no n.o 3 não for cumprida e a autoridade competente considerar que, nos 30 dias a seguir ao desarmazenamento, não foram apresentadas provas suficientes da data do mesmo e das quantidades envolvidas, não é paga qualquer ajuda no âmbito do contrato em causa.
Artigo 9.o
Montantes da ajuda
Os montantes da ajuda são os seguintes:
-
15,57 EUR por tonelada armazenada para as despesas fixas de armazenamento,
-
0,40 EUR por tonelada e por dia de armazenamento contratual.
Artigo 10.o
Adiantamento da ajuda
1. Após 60 dias de armazenamento e a pedido da parte contratante, pode ser efetuado um adiantamento único por conta da ajuda, desde que a parte contratante constitua uma garantia de montante igual a 110 % desse adiantamento.
2. O montante do adiantamento não pode ser superior ao montante de ajuda correspondente a um período de armazenamento de 90 dias ou de três meses, conforme adequado. A garantia referida no n.o 1 é liberada logo que seja pago o saldo da ajuda.
Artigo 11.o
Pagamento da ajuda
1. A ajuda ou, no caso de ter sido concedido um adiantamento em conformidade com o artigo 10.o, o respetivo saldo é pago com base num pedido de pagamento apresentado pela parte contratante no prazo de três meses a contar do final do período de armazenamento contratual.
2. No caso de a parte contratante ser incapaz de apresentar a documentação comprovativa dentro do prazo de três meses, apesar de ter agido imediatamente nesse sentido, podem ser concedidos prorrogamentos do prazo, que não devem, contudo, ultrapassar um total de três meses.
3. O pagamento da ajuda ou do respetivo saldo é efetuado no prazo de 120 dias a contar da data em que tenha sido apresentado o pedido de pagamento, desde que tenham sido cumpridas as obrigações contratuais e que tenha sido efetuado um controlo final. Se, porém, estiver em curso um inquérito administrativo, o pagamento só é efetuado depois de estabelecido o direito ao mesmo.
4. Exceto em casos de força maior, se a quantidade efetivamente armazenada durante o período de armazenamento contratual for inferior à quantidade contratual mas superior ou igual a 95 % dessa quantidade, a ajuda é paga em relação à quantidade efetivamente armazenada. Todavia, caso a autoridade competente constate que a parte contratante agiu deliberada ou negligentemente, pode decidir reduzir ainda mais ou não pagar a ajuda.
5. Exceto em casos de força maior, se a quantidade efetivamente armazenada durante o período de armazenamento contratual for inferior às percentagens indicadas no n.o 4 mas não inferior a 80 % da quantidade contratual, a ajuda correspondente à quantidade efetivamente armazenada é reduzida a metade. Todavia, caso a autoridade competente constate que a parte contratante agiu deliberada ou negligentemente, pode decidir reduzir ainda mais ou não pagar a ajuda.
6. Exceto em casos de força maior, se a quantidade efetivamente armazenada durante o período de armazenamento contratual for inferior a 80 % da quantidade contratual, não é paga qualquer ajuda.
7. Se os controlos efetuados durante o armazenamento ou o desarmazenamento detetarem produtos defeituosos, não é paga ajuda em relação a essas quantidades. A parte remanescente do lote armazenado que continua a ser elegível para ajuda não pode ser inferior à quantidade mínima estabelecida no artigo 3.o, n.o 2. Aplica-se a mesma regra quando parte de um lote é desarmazenada antes do período mínimo de armazenamento por se apresentar defeituosa.
Os produtos defeituosos não são incluídos no cálculo da quantidade efetivamente armazenada a que se referem os n.os 4, 5 e 6.
8. Exceto em casos de força maior, se a parte contratante não respeitar, em relação à totalidade da quantidade armazenada, o termo do período de armazenamento contratual, estabelecido no artigo 7.o, n.o 3, cada dia de calendário de incumprimento implica a perda de 10 % da ajuda devida pelo contrato em causa. No entanto, esta redução não pode exceder 100 % do montante da ajuda.
Artigo 12.o
Notificações e monitorização
1. Os Estados-Membros devem notificar à Comissão, até terça-feira da semana anterior, as quantidades relativamente às quais foram celebrados contratos, discriminadas por período de armazenamento, bem como as quantidades de produtos relativamente às quais foram apresentados pedidos de ajuda.
A Comissão informa os Estados-Membros logo que determine que as quantidades em relação às quais foram apresentados pedidos de ajuda se abeirarem da quantidade máxima referida no artigo 1.o.
Uma vez informados pela Comissão de que as quantidades em relação às quais foram apresentados pedidos de ajuda se abeiram da quantidade máxima referida no artigo 1.o, os Estados-Membros devem notificar à Comissão, num dia útil até às 14:00 horas (hora de Bruxelas), as quantidades de produtos em relação às quais foram apresentados pedidos de ajuda no dia útil anterior.
2. Com base nas notificações recebidas em conformidade com o n.o 1, a Comissão certifica-se de que a quantidade máxima referida no artigo 1.o não foi excedida.
Se a Comissão determinar, com base nestas notificações, que a quantidade máxima referida no artigo 1.o foi excedida, informa imediatamente todos os Estados-Membros.
3. Se tiverem sido informados pela Comissão de que a quantidade máxima referida no artigo 1.o foi excedida, os Estados-Membros devem informar os operadores em conformidade.
4. Os Estados-Membros devem comunicar à Comissão, o mais tardar no final do mês, relativamente ao mês anterior:
a)
As quantidades de produtos armazenados e desarmazenados durante o mês em causa;
b)
As quantidades de produtos armazenados no final do mês em causa;
c)
As quantidades de produtos cujo período de armazenamento contratual chegou ao termo.
5. As notificações dos Estados-Membros referidas nos n.os 1 e 4 devem cumprir o disposto no Regulamento (CE) n.o 792/2009 da Comissão (6).
Artigo 13.o
Medidas destinadas a garantir o cumprimento da quantidade máxima
Quando a aceitação da quantidade total dos produtos em relação aos quais foram apresentados pedidos de ajuda num determinado dia resulta na superação da quantidade máxima referida no artigo 1.o, a Comissão fixa, por meio de um ato de execução adotado sem aplicação do procedimento a que se refere o artigo 229.o, n.os 2 e 3, do Regulamento (UE) n.o 1308/2013, um coeficiente de atribuição aplicável às quantidades correspondentes aos pedidos notificados à Comissão nesse dia. Esse coeficiente de atribuição limita à quantidade máxima referida no artigo 1.o a quantidade total de produtos elegíveis para a ajuda excecional temporária ao armazenamento privado.
Artigo 14.o
Controlo
1. Os Estados-Membros devem tomar todas as medidas necessárias para assegurar a observância do presente regulamento. Essas medidas incluem um controlo administrativo completo dos pedidos de ajuda, a complementar por verificações in loco, conforme especificado nos n.os 2 a 8.
2. A autoridade responsável pelos controlos efetua verificações relativamente a todos os produtos que entram em armazém, no prazo de 30 dias a contar da data de receção da informação referida no artigo 4.o, n.o 6, alínea f).
A fim de assegurar que os produtos armazenados são elegíveis para ajuda, sem prejuízo do disposto no n.o 5, primeiro parágrafo, alínea a), procede-se ao controlo físico de uma amostra representativa de pelo menos 5 % das quantidades em armazém, de modo a garantir, nomeadamente no que respeita ao peso, à identificação e à natureza dos produtos, que todos os lotes em armazém estão conformes com os elementos constantes do pedido de celebração de contrato.
3. Por razões devidamente justificadas pelo Estado-Membro, o prazo de 30 dias fixado no n.o 2 pode ser prorrogado por 15 dias.
4. A autoridade responsável pelos controlos procede:
a)
À selagem dos produtos por contrato, por lote de armazenamento ou por uma quantidade menor, aquando do controlo referido no n.o 2; ou
b)
A um controlo sem aviso prévio para verificar se a quantidade contratual se encontra presente no local de armazenamento.
O controlo referido na alínea b) do primeiro parágrafo deve corresponder a pelo menos 10 % da quantidade total que é objeto do contrato e deve ser representativo. Esses controlos devem incluir uma inspeção da contabilidade das existências referida no artigo 6.o, n.o 3, e da documentação de apoio, nomeadamente talões de pesagem, registos de entregas e uma verificação do peso, do tipo de produtos e da respetiva identificação, em relação a pelo menos 5 % das quantidades que são objeto do controlo sem aviso prévio.
5. No termo do período de armazenamento contratual, a autoridade responsável pelos controlos verifica por amostragem, em relação a pelo menos metade dos contratos, o peso e a identificação dos produtos armazenados. Para efeitos desse controlo, a parte contratante informa o organismo competente, indicando os lotes em causa, pelo menos cinco dias úteis antes:
a)
Do termo do período máximo de armazenamento contratual; ou
b)
Do início das operações de desarmazenamento, se os produtos forem desarmazenados antes de expirar o período máximo de armazenamento contratual.
O Estado-Membro pode aceitar um prazo inferior a cinco dias úteis.
6. Quando for aplicável a opção referida no n.o 4, alínea a), a presença e a integridade dos selos aplicados devem ser verificadas no final do período de armazenamento contratual. Os custos de selagem ou de movimentação dos produtos ficam a cargo da parte contratante.
7. A recolha de amostras para verificação da qualidade e da composição dos produtos deve ser efetuada por funcionários da autoridade responsável pelos controlos ou na presença desses funcionários.
Os controlos e verificações físicos do peso são efetuados em presença desses mesmos funcionários.
Para efeitos do ciclo de auditoria, todos os registos de existências, registos financeiros e documentos controlados por esses funcionários são carimbados ou rubricados durante a visita de controlo. Se forem verificados registos informáticos, é impressa e apensa ao dossiê da inspeção uma cópia dos mesmos.
Artigo 15.o
Relatório de auditoria
1. A autoridade responsável pelos controlos elabora um relatório de controlo de cada verificação in loco. O relatório contém uma descrição precisa dos diversos elementos controlados.
O relatório inclui:
a)
A data e a hora de início do controlo;
b)
Pormenores sobre o modo como o controlo foi anunciado;
c)
A duração do controlo;
d)
Os nomes dos responsáveis presentes;
e)
A natureza e a extensão dos controlos efetuados, nomeadamente pormenores sobre os documentos e produtos controlados;
f)
Os resultados e conclusões;
g)
A eventual necessidade de um seguimento do controlo.
O relatório é assinado pelo funcionário responsável e pela parte contratante ou, se for caso disso, pelo armazenista, e é apenso ao processo de pagamento.
2. Em caso de irregularidades significativas que afetem pelo menos 5 % das quantidades de produtos abrangidos por um determinado contrato e sujeitos a controlo, a verificação é alargada a uma amostra maior, a determinar pela autoridade responsável pelos controlos.
3. A autoridade responsável pelos controlos regista todos os casos de incumprimento, com base em critérios de gravidade, extensão, duração e repetição, que podem resultar na exclusão em conformidade com o artigo 16.o, n.o 1, e/ou na restituição de uma ajuda paga indevidamente em conformidade com o n.o 4 do mesmo artigo, incluindo juros, quando aplicáveis.
Artigo 16.o
Sanções
1. Se a autoridade competente de um Estado-Membro verificar que um documento apresentado por um requerente para atribuição dos direitos decorrentes do presente regulamento contém informações incorretas e que estas são decisivas para a atribuição do referido direito, deve excluir esse requerente, pelo período de um ano a contar da data de tomada de uma decisão administrativa final que estabeleça o cometimento da irregularidade, de todos os procedimentos de concessão de ajuda para o mesmo produto em relação ao qual foram prestadas as informações incorretas.
2. A exclusão prevista no n.o 1 não é aplicável se o requerente provar, com plena satisfação da autoridade competente, que a situação aí referida se deveu a motivos de força maior ou a um erro evidente.
3. As ajudas pagas indevidamente são objeto de recuperação, com juros, junto dos operadores envolvidos. São aplicáveis, mutatis mutandis, as regras estabelecidas no artigo 73.o do Regulamento (CE) n.o 796/2004 da Comissão (7).
4. A aplicação de sanções administrativas e a recuperação dos montantes indevidamente pagos, previstas no presente artigo, não prejudicam a comunicação das irregularidades à Comissão, em conformidade com o Regulamento (CE) n.o 1848/2006 da Comissão (8).
Artigo 17.o
Entrada em vigor
O presente regulamento entra em vigor no terceiro dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 4 de setembro de 2014.