NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 1123/2013
ze dne 8. listopadu 2013
o stanovení nároků na mezinárodní kredity podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES ze dne 13. října 2003 o vytvoření systému pro obchodování s povolenkami na emise skleníkových plynů ve Společenství a o změně směrnice Rady 96/61/ES (1), a zejména na čl. 11a odst. 8 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Protokol k Rámcové úmluvě Organizace spojených národů o změně klimatu (Kjótský protokol) zavádí dva mechanismy pro vytvoření mezinárodních kreditů, které mohou smluvní strany použít ke kompenzaci emisí. Mechanismus společného provádění stanoví tvorbu jednotek snížení emisí (ERU), zatímco mechanismus čistého rozvoje stanoví tvorbu jednotek ověřeného snížení emisí (CER).
(2)
Národní alokační plány členských států přijaté podle článku 9 směrnice 2003/87/ES stanoví, že za období 2008-2012 mohou provozovatelé využít určitý počet jednotek CER a ERU, aby splnili své závazky ohledně vyřazení povolenek, jak je uvedeno v článku 12 směrnice 2003/87/ES.
(3)
Článek 11a směrnice 2003/87/ES stanoví další používání CER a ERU vydaných podle Kjótského protokolu v rámci systému pro obchodování s emisemi podle směrnice 2003/87/ES v období od roku 2013 do roku 2020 a obsahuje ustanovení týkající se povolené výše použití, která provozovatelům a provozovatelům letadel umožňuje, aby splnili své povinnosti vyřadit povolenky podle článku 12 směrnice 2003/87/ES. Ustanovení čl. 11a odst. 8 uvádí konkrétní minimální nároky, vyjádřené v procentech využívání mezinárodních kreditů provozovateli a provozovateli letadel v období 2008-2020, a předpokládá opatření ke stanovení přesných procentních limitů.
(4)
Směrnice 2003/87/ES stanoví propojení mechanismů na bázi projektů obsažených v Kjótském protokolu se systémem obchodování s emisemi za účelem zvýšení nákladové efektivnosti při dosahování snížení celosvětových emisí skleníkových plynů. S ohledem na počet povolenek na období 2013-2020 vydaných podle čl. 13 odst. 2 druhého pododstavce směrnice 2003/87/ES by nároky na použití mezinárodních kreditů měly být stanoveny v minimálních výších uvedených v čl. 11a odst. 8 prvním a třetím pododstavci. V důsledku toho bude celkové omezení pro využití mezinárodních kreditů stanovené v čl. 11a odst. 8 pátém pododstavci směrnice 2003/87/ES dodrženo a druhý pododstavec a druhá věta čl. 11a odst. 8 čtvrtého pododstavce směrnice 2003/87/ES se zde nepoužijí. Veškeré zbývající nároky provozovatelů letadel z roku 2012 zůstanou zachovány v souladu s čl. 11a odst. 2, 3 a 4 směrnice 2003/87/ES.
(5)
Provozovatelé stacionárních zařízení po rozsáhlém rozšíření kapacity podle článku 20 rozhodnutí Komise 2011/278/EU ze dne 27. dubna 2011, kterým se stanoví přechodná pravidla harmonizovaného přidělování bezplatných povolenek na emise platná v celé Unii podle článku 10a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES (2), by měli mít nárok, aby se s nimi zacházelo buď jako se stávajícími provozovateli, nebo novými účastníky.
(6)
Ustanovení článků 58 až 61 nařízení Komise (EU) č. 389/2013 ze dne 2. května 2013 o vytvoření registru Unie podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2003/87/ES, rozhodnutí Evropského parlamentu a Rady č. 280/2004/ES a č. 406/2009/ES a o zrušení nařízení Komise (EU) č. 920/2010 a č. 1193/2011 (3) uvádějí podrobnosti praktického provedení omezení nároků zde uvedených.
(7)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Výboru pro změnu klimatu,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
1. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který obdržel bezplatné povolenky nebo nárok na použití mezinárodních kreditů na období 2008-2012, je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena v období 2008-2012, nebo do maximální výše 11 % svého přídělu v období 2008-2012, podle toho, která hodnota je vyšší.
2. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který neobdržel bezplatné povolenky ani právo na použití mezinárodních kreditů v období 2008-2012, a odchylně od odstavce 1, každý provozovatel stacionárního zařízení ve smyslu čl. 3 písm. h) prvních dvou odrážek směrnice 2003/87/ES je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do maximální výše 4,5 % svých ověřených emisí v období 2013-2020.
3. Každý provozovatel stacionárního zařízení po rozsáhlém rozšíření kapacity podle článku 20 rozhodnutí 2011/278/EU je v období 2008-2020 oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena na období 2008-2012, nebo do výše, která odpovídá maximálně 11 % jeho přídělu v období 2008-2012, nebo až do maximální výše 4,5 % jeho ověřených emisí v období 2013-2020, podle toho, která hodnota je vyšší.
4. Každý provozovatel stacionárního zařízení, který obdržel bezplatné povolenky v období 2008-2012 a který vykonává činnosti neuvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES ve znění nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 219/2009 (4), ale uvedené v příloze I směrnice 2003/87/ES ve znění směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/29/ES (5), je oprávněn použít mezinárodní kredity až do výše, která mu byla povolena na období 2008-2012, nebo do výše, která odpovídá maximálně 11 % jeho přídělu v období 2008-2012, nebo až do maximální výše 4,5 % jeho ověřených emisí v období 2013-2020, podle toho, která hodnota je vyšší.
5. Každý provozovatel letadel je oprávněn použít mezinárodní kredity až do maximální výše 1,5 % svých ověřených emisí v období 2013-2020, aniž jsou dotčeny veškeré zbývající nároky z roku 2012.
Článek 2
1. Členské státy vypočítají a zveřejní nároky na mezinárodní kredity pro všechny své provozovatele v souladu s čl. 1 odst. 1 a uvědomí Komisi v souladu s článkem 59 nařízení (EU) č. 389/2013 jeden měsíc po dni vstupu tohoto nařízení v platnost.
2. Pro všechny provozovatele uvedené v čl. 1 odst. 2 a provozovatele letadel uvedené v čl. 1 odst. 5 se nárok na mezinárodní kredity vypočítá na základě ověřených emisí, jež se každoročně aktualizují. Pro provozovatele uvedené v čl. 1 odst. 3 a 4 se aktualizovaný nárok na mezinárodní kredity vypočítá podle vyšší hodnoty nároku vypočteného v čl. 1 odst. 1 nebo ve výši 4,5 % ověřených emisí na období 2013-2020. Jakmile jsou ověřené emise schváleny, členské státy uvědomí Komisi o změnách nároků na mezinárodní kredity v souladu s článkem 59 nařízení EU č. 389/2013.
Článek 3
Toto nařízení vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 8. listopadu 2013.
REGULAMENTO (UE) N.o 1123/2013 DA COMISSÃO
de 8 de novembro de 2013
relativo à determinação dos direitos a créditos internacionais nos termos da Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho
(Texto relevante para efeitos do EEE)
A COMISSÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado sobre o Funcionamento da União Europeia,
Tendo em conta a Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho, de 13 de outubro de 2003, relativa à criação de um regime de comércio de licenças de emissão de gases com efeito de estufa na Comunidade e que altera a Diretiva 96/61/CE do Conselho (1), nomeadamente o artigo 11.o-A, n.o 8,
Considerando o seguinte:
(1)
O Protocolo à Convenção-Quadro das Nações Unidas sobre Alterações Climáticas (Protocolo de Quioto) institui dois mecanismos para a criação de créditos internacionais que as Partes podem utilizar em compensação de emissões. A Implementação Conjunta (IC) prevê a criação de unidades de redução de emissões (URE), e o Mecanismo de Desenvolvimento Limpo (MDL) prevê a criação de reduções certificadas de emissões (RCE).
(2)
Os planos nacionais de atribuição dos Estados-Membros, adotados em conformidade com o artigo 9.o da Diretiva 2003/87/CE, preveem a utilização, pelos operadores, de certas quantidades de RCE e de URE para cumprirem as suas obrigações de devolução de licenças, conforme refere o artigo 12.o da Diretiva 2003/87/CE, a respeito do período de 2008 a 2012.
(3)
O artigo 11.o-A da Diretiva 2003/87/CE prevê que RCE e URE emitidas ao abrigo do Protocolo de Quioto sejam utilizadas continuamente no regime de comércio de licenças de emissão instituído pela mesma diretiva, no período de 2013 a 2020, e inclui disposições relativas aos níveis permitidos por categoria de operador e de operador de aeronaves para o cumprimento das suas obrigações de devolução de licenças, nos termos do artigo 12.o da diretiva. No artigo 11.o-A, o n.o 8 estabelece certos direitos mínimos, expressos em níveis percentuais, de utilização de créditos internacionais pelos operadores e operadores de aeronaves no período de 2008 a 2020 e prevê medidas para determinar os limites percentuais exatos.
(4)
A Diretiva 2003/87/CE permitiu que os mecanismos do Protocolo de Quioto baseados em projetos fossem associados ao regime de comércio de licenças de emissão, a fim de aumentar a eficácia, em termos de custos, da realização de reduções nas emissões mundiais de gases com efeito de estufa. Atendendo ao número de licenças válidas para o período de 2013 a 2020, concedidas em conformidade com o artigo 13.o, n.o 2, segundo parágrafo, da Diretiva 2003/87/CE, os direitos de utilização de créditos internacionais devem ser fixados nos níveis mínimos especificados no artigo 11.o-A, n.o 8, primeiro e terceiro parágrafos. Em consequência, o limite global para a utilização de créditos internacionais, previsto no artigo 11.o-A, n.o 8, quinto parágrafo, da Diretiva 2003/87/CE, será respeitado, e não se aplicará o disposto no artigo 11.o-A, n.o 8, segundo parágrafo, e no artigo 11.o-A, n.o 8, quarto parágrafo, segundo período. Qualquer direito residual de 2012 dos operadores de aeronaves é mantido em conformidade com o disposto no artigo 11.o-A, n.os 2, 3 e 4, da Diretiva 2003/87/CE.
(5)
Os operadores de instalações fixas com uma extensão significativa da capacidade, em conformidade com o artigo 20.o da Decisão 2011/278/UE da Comissão, de 27 de abril de 2011, sobre a determinação das regras transitórias da União relativas à atribuição harmonizada de licenças de emissão a título gratuito nos termos do artigo 10.o-A da Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (2), devem ter direito a ser tratados como operadores existentes ou como novos operadores.
(6)
Os artigos 58.o a 61.o do Regulamento (UE) n.o 389/2013 da Comissão, de 2 de maio de 2013, que estabelece um Registo da União nos termos da Diretiva 2003/87/CE do Parlamento Europeu e do Conselho e das Decisões n.o 280/2004/CE e n.o 406/2009/CE do Parlamento Europeu e do Conselho e que revoga os Regulamentos (UE) n.o 920/2010 e (UE) n.o 1193/2011 da Comissão (3), dão indicações circunstanciadas para a aplicação dos limites aí estabelecidos para os direitos.
(7)
As medidas previstas no presente regulamento estão em conformidade com o parecer do Comité das Alterações Climáticas,
ADOTOU O PRESENTE REGULAMENTO:
Artigo 1.o
1. O operador de uma instalação fixa que tiver recebido uma licença de emissão a título gratuito ou um direito a utilizar créditos internacionais no período de 2008 a 2012 tem direito a utilizar créditos internacionais durante o período de 2008 a 2020 até ao maior dos seguintes montantes: o que lhe foi permitido no período de 2008 a 2012; ou o correspondente a um máximo de 11% da sua licença no período de 2008 a 2012.
2. O operador de uma instalação fixa que não tiver recebido qualquer licença de emissão a título gratuito nem qualquer direito a utilizar créditos internacionais no período de 2008 a 2012 e, em derrogação do disposto no n.o 1, o operador de uma instalação fixa na aceção do artigo 3.o, alínea h), primeiro e segundo travessões, da Diretiva 2003/87/CE têm direito a utilizar créditos internacionais no período de 2008 a 2020 até um máximo de 4,5% das suas emissões verificadas no período de 2013 a 2020.
3. O operador de uma instalação fixa com uma extensão significativa da capacidade, em conformidade com o artigo 20.o da Decisão 2011/278/UE, tem direito a utilizar créditos internacionais durante o período de 2008 a 2020 até ao maior dos seguintes montantes: o que lhe foi permitido no período de 2008 a 2012; o correspondente a um máximo de 11% da sua licença no período de 2008 a 2012; ou um máximo de 4,5% das suas emissões verificadas durante o período de 2013 a 2020.
4. O operador de uma instalação fixa que tiver recebido uma licença de emissão a título gratuito para o período de 2008 a 2012 e que leve a efeito atividades não enumeradas no anexo I da Diretiva 2003/87/CE com a redação que lhe foi dada pelo Regulamento (CE) n.o 219/2009 do Parlamento Europeu e do Conselho (4), mas enumeradas no anexo I da Diretiva 2003/87/CE com a redação que lhe foi dada pela Diretiva 2009/29/CE do Parlamento Europeu e do Conselho (5), tem direito a utilizar créditos internacionais durante o período de 2008 a 2020 até ao maior dos seguintes montantes: o que lhe foi permitido no período de 2008 a 2012; o correspondente a um máximo de 11% da sua licença no período de 2008 a 2012; ou um máximo de 4,5% das suas emissões verificadas durante o período de 2013 a 2020.
5. Cada operador de aeronaves tem direito a utilizar créditos internacionais até um máximo de 1,5% das suas emissões verificadas durante o período de 2013 a 2020, sem prejuízo de eventuais direitos residuais de 2012.
Artigo 2.o
1. Os Estados-Membros devem calcular e publicar o direito de crédito internacional relativo a cada um dos seus operadores em conformidade com o disposto no artigo 1.o, n.o 1, e notificar a Comissão em conformidade com o disposto no artigo 59.o do Regulamento (UE) n.o 389/2013, no prazo de um mês a contar da data de entrada em vigor do presente regulamento.
2. Para cada um dos operadores referidos no artigo 1.o, n.o 2, e dos operadores de aeronaves referidos no artigo 1.o, n.o 5, é calculado, com base nas emissões verificadas, um direito de crédito internacional, a atualizar anualmente. Para os operadores referidos no artigo 1.o, n.os 3 e 4, é calculado um direito de crédito internacional atualizado, equivalente ao maior dos seguintes montantes: o calculado no artigo 1.o, n.o 1; ou 4,5% das emissões verificadas no período de 2013 a 2020. Logo que sejam aprovadas as emissões verificadas, os Estados-Membros devem notificar a Comissão das alterações das suas tabelas de direitos de crédito internacionais, em conformidade com o artigo 59.o do Regulamento (UE) n.o 389/2013.
Artigo 3.o
O presente regulamento entra em vigor no dia seguinte ao da sua publicação no Jornal Oficial da União Europeia.
O presente regulamento é obrigatório em todos os seus elementos e diretamente aplicável em todos os Estados-Membros.
Feito em Bruxelas, em 8 de novembro de 2013.