ROZHODNUTÍ RADY 2012/700/SZBP
ze dne 13. listopadu 2012
v rámci Evropské bezpečnostní strategie na podporu provádění akčního plánu z Cartageny na období let 2010-2014 přijatého státy, které jsou stranami Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení z roku 1997
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o Evropské unii, a zejména na čl. 26 odst. 2 a čl. 31 odst. 1 této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Unie v souladu s cíli a zásadami Charty OSN usiluje o dosažení vysoké míry spolupráce ve všech oblastech mezinárodních vztahů, mimo jiné s cílem zachovávat mír, předcházet konfliktům a posilovat mezinárodní bezpečnost.
(2)
Dne 12. prosince 2003 Evropská rada přijala Evropskou bezpečnostní strategii, v níž jsou určeny globální výzvy a hrozby a v níž se vyzývá k mezinárodnímu řádu založenému na konkrétních pravidlech, jenž má vycházet z účinného multilateralismu a dobře fungujících mezinárodních institucí.
(3)
Evropská bezpečnostní strategie uznává Chartu OSN jakožto základní rámec mezinárodních vztahů, přičemž usiluje o posílení OSN a o její vybavení prostředky nezbytnými k plnění jejích povinností a k účinnému jednání.
(4)
Rezoluce Valného shromáždění OSN č. 51/45 ze dne 10. prosince 1996 naléhavě vyzývá všechny státy, aby důrazně usilovaly o účinnou, právně závaznou mezinárodní dohodu za účelem zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min.
(5)
Úmluva o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení (dále jen „úmluva“) byla otevřena k podpisu dne 3. prosince 1997 a vstoupila v platnost dne 1. března 1999. Úmluva představuje jediný ucelený mezinárodní nástroj zabývající se všemi aspekty protipěchotních pozemních min, včetně jejich používání, skladování, výroby, obchodování s nimi, odstraňování min a pomoci obětem.
(6)
Dne 23. června 2008 přijala Rada společnou akci 2008/487/SZBP (1), kterou se podporuje univerzální platnost a provádění této úmluvy. Ke dni 1. říjnu 2012 vyslovilo 160 států souhlas s tím, aby byla pro ně úmluva závazná.
(7)
Dne 3. prosince 2009 přijaly státy, které jsou stranami úmluvy, akční plán z Cartageny na období let 2010-2014 (dále jen „akční plán z Cartageny“) o univerzální platnosti a provádění úmluvy ve všech jejích aspektech. Tím uznaly plné zapojení a příspěvek ze strany Mezinárodní kampaně za zákaz nášlapných min, Mezinárodního výboru Červeného kříže, národních společností Červeného kříže a Červeného půlměsíce a jejich mezinárodní federace, OSN, Ženevského mezinárodního centra pro humanitární odminování, mezinárodních a regionálních organizací, žijících obětí min a jejich organizací a dalších organizací občanské společnosti a dále vyzvaly k jejich plnému zapojení a příspěvku k provádění úmluvy, jak je stanoveno v akci č. 62 akčního plánu z Cartageny.
(8)
Dne 3. prosince 2010 přijaly státy, které jsou stranami úmluvy, „Pokyny stran úmluvy určené útvaru pro podporu provádění úmluvy“ (ISU), v nichž se dohodly, že útvar pro podporu provádění úmluvy by měl stranám poskytovat poradenství a technickou podporu v souvislosti s prováděním a univerzální platností úmluvy, usnadňovat komunikaci mezi stranami a podporovat informování států, které nejsou stranou úmluvy, a veřejnosti o úmluvě a komunikaci s nimi. Útvaru pro podporu provádění úmluvy byl udělen mandát, aby podle potřeby spolupracoval a koordinoval činnost s příslušnými mezinárodními organizacemi zapojenými do činností v rámci úmluvy, mezi jinými s Mezinárodní kampaní za zákaz nášlapných min, Mezinárodním výborem Červeného kříže, Mezinárodní federací společností Červeného kříže a Červeného půlměsíce, OSN a Ženevským mezinárodním centrem pro humanitární odminování.
(9)
Dne 2. prosince 2011 přijalo Valné shromáždění OSN rezoluci č. 66/29 o provádění Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení. Valné shromáždění připomnělo, že na druhé hodnotící konferenci úmluvy bylo provádění úmluvy zhodnoceno mezinárodním společenstvím a že státy, které jsou stranami úmluvy, přijaly akční plán z Cartageny, a zdůraznilo význam úplného a účinného provádění a dodržování úmluvy, a to i prostřednictvím provádění akčního plánu z Cartageny. Státy, které jsou stranami úmluvy, vyzvaly všechny státy, které tak dosud neučinily, aby úmluvu ratifikovaly nebo k ní přistoupily, a naléhavě vyzvaly všechny státy, aby se touto otázkou nadále zabývaly na nejvyšší politické úrovni a podporovaly přistoupení k úmluvě prostřednictvím dvoustranných, subregionálních, regionálních a vícestranných kontaktů, informačních činností, seminářů a jiných prostředků.
(10)
V letech 2012 a 2013 se uskuteční zasedání států, které jsou stranami úmluvy. Mezinárodní společenství se poté setká v roce 2014 u příležitosti třetí hodnotící konference úmluvy, aby posoudilo pokrok, jehož bylo dosaženo při provádění akčního plánu z Cartageny. Očekává se, že do té doby provádění akčního plánu přispěje značným dílem k úsilí o ukončení utrpení a případů úmrtí způsobených protipěchotními minami,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Na podporu provádění akčního plánu z Cartageny na období let 2010-2014 (dále jen „akční plán z Catrageny“) přijatého státy, které jsou stranami Úmluvy o zákazu použití, skladování, výroby a převodu protipěchotních min a o jejich zničení z roku 1997 (dále jen „Úmluva“), v rámci Evropské bezpečnostní strategie a v souladu s příslušnými rozhodnutími mezinárodního společenství sleduje Unie tyto cíle:
a)
podpora úsilí států, které jsou stranami úmluvy, o provádění těch aspektů akčního plánu z Catrageny, které se týkají pomoci obětem;
b)
podpora úsilí států, které jsou stranami úmluvy, o provádění těch aspektů akčního plánu z Catrageny, které se týkají odstraňování min;
c)
prosazování univerzální platnosti úmluvy a jejích norem;
d)
prokazování trvalého odhodlání Unie a jejích členských států, pokud jde o úmluvu, a jejich úsilí o spolupráci se státy, které potřebují podporu při plnění závazků vyplývajících z úmluvy, a rozšíření pomoci těmto státům a posílení vedoucí úlohy Unie při naplňování vize úmluvy, jíž je úplné ukončení utrpení a případů úmrtí způsobených protipěchotními minami.
2. Všechny cíle uvedené v odstavci 1 budou sledovány tak, aby upevňovaly historickou povahu úmluvy spočívající v partnerství a spolupráci mezi státy, nevládními a jinými organizacemi a partnery na místní úrovni, a to zejména prostřednictvím úzké spolupráce s příslušnými subjekty v zájmu posílení konkrétních projevů této spolupráce.
3. K dosažení cílů uvedených v odstavci 1 uskuteční Unie tyto projekty:
a)
pomoc obětem: poskytnutí technické podpory v až osmi případech, provedení až pěti hodnocení v polovině období a provedení až pěti návazných opatření;
b)
odstraňování min: provedení až pěti hodnocení v polovině období a provedení až pěti návazných;
c)
univerzální platnost úmluvy: podpora pracovní skupiny na vysoké úrovni, jež vypracuje studii o bezpečnosti na hranicích bez protipěchotních min, a uspořádání až tří seminářů zaměřených na univerzální platnost;
d)
prokazování odhodlání Unie: pořádání zahajovacích a závěrečných akcí, zajišťování dostupnosti webových stránek úmluvy, rozsáhlé zpřístupňování závazků států, které jsou stranami úmluvy, týkajících se pomoci obětem, pořádání návštěvy pro tisk a tvorba komunikačních nástrojů a publikací.
Podrobný popis projektů je uveden v příloze tohoto rozhodnutí.
Článek 2
1. Za provádění tohoto rozhodnutí odpovídá vysoký představitel Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (dále jen „vysoký představitel“).
2. Technickým prováděním projektů uvedených v čl. 1 odst. 3 se pověřuje útvar pro podporu provádění úmluvy, zastoupený Ženevským mezinárodním centrem pro humanitární odminování (dále jen „GICHD“). Útvar pro podporu provádění úmluvy plní dané úkoly pod kontrolou vysokého představitele. Za tímto účelem uzavře vysoký představitel s GICHD nezbytná ujednání.
Článek 3
1. Finanční referenční částka pro provádění opatření uvedených v čl. 1 odst. 3 činí 1 030 000 EUR.
2. Výdaje financované částkou stanovenou v odstavci 1 jsou spravovány v souladu s postupy a pravidly použitelnými na souhrnný rozpočet Unie.
3. Na řádnou správu výdajů uvedených v odstavci 1 dohlíží Komise. Ta za tímto účelem uzavře finanční dohodu s GICHD, v které se stanoví, že útvar pro podporu provádění úmluvy zajistí viditelnost příspěvku Unie úměrnou jeho výši.
4. Komise usiluje o uzavření finanční dohody uvedené v odstavci 3 co nejdříve po vstupu tohoto rozhodnutí v platnost. Komise informuje Radu o veškerých obtížích souvisejících s uzavíráním uvedené finanční dohody a o datu jejího uzavření.
Článek 4
Vysoký představitel podává Radě zprávy o provádění tohoto rozhodnutí a vychází přitom z pravidelných zpráv vypracovávaných útvarem pro podporu provádění úmluvy. Tyto zprávy tvoří základ hodnocení prováděného Radou. Komise poskytuje informace o finančních aspektech provádění tohoto rozhodnutí.
Článek 5
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dnem přijetí.
Pozbývá platnosti 24 měsíců ode dne uzavření finanční dohody podle čl. 3 odst. 3, nebo šest měsíců ode dne přijetí, pokud v tomto období nebude uzavřena finanční dohoda.
V Bruselu dne 13. listopadu 2012.
DECISÃO 2012/700/PESC DO CONSELHO
de 13 de novembro de 2012
no quadro da Estratégia Europeia de Segurança, de apoio à aplicação do Plano de Ação de Cartagena para 2010-2014, adotado pelos Estados Partes na Convenção de 1997 sobre a Proibição da Utilização, Armazenagem, Produção e Transferência de Minas Antipessoal e sua Destruição
O CONSELHO DA UNIÃO EUROPEIA,
Tendo em conta o Tratado da União Europeia, nomeadamente o artigo 26.o, n.o 2, e o artigo 31.o, n.o 1,
Considerando o seguinte:
(1)
A União deverá esforçar-se por obter um elevado grau de cooperação em todos os domínios das relações internacionais, designadamente no intuito de preservar a paz, prevenir conflitos e reforçar a segurança internacional, de acordo com os objetivos e princípios da Carta das Nações Unidas.
(2)
Em 12 de dezembro de 2003, o Conselho Europeu adotou a Estratégia Europeia de Segurança no âmbito da qual identificou desafios e ameaças globais e apelou a que se estabelecesse uma ordem internacional baseada em regras, no multilateralismo efetivo e em instituições internacionais eficientes.
(3)
A Estratégia Europeia de Segurança reconhece na Carta das Nações Unidas o enquadramento fundamental das relações internacionais e preconiza que as Nações Unidas (ONU) sejam reforçadas e dotadas dos meios necessários para poderem cumprir as suas responsabilidades e agir com eficácia.
(4)
Na sua Resolução 51/45, de 10 de dezembro de 1996, a Assembleia Geral das Nações Unidas instou todos os Estados a pugnarem vigorosamente pela celebração de um acordo internacional eficaz e juridicamente vinculativo com vista à proibição da utilização, armazenagem, produção e transferência de minas antipessoal.
(5)
A Convenção sobre a Proibição da Utilização, Armazenagem, Produção e Transferência de Minas Antipessoal e sua Destruição («a Convenção») foi aberta à assinatura em 3 de dezembro de 1997 e entrou em vigor a 1 de março de 1999. Constitui o único instrumento internacional abrangente que trata de todos os aspetos relacionados com as minas antipessoal, nomeadamente com a sua utilização, armazenagem, produção e comercialização, bem como a desminagem e a assistência às vítimas.
(6)
Em 23 de junho de 2008, o Conselho adotou a Ação Comum 2008/487/PESC (1) de apoio à universalização e aplicação da Convenção. A 1 de outubro de 2012, 160 Estados haviam declarado aceitar ficar vinculados pela Convenção.
(7)
Em 3 de dezembro de 2009, os Estados Partes na Convenção adotaram o Plano de Ação de Cartagena para 2010-2014 («Plano de Ação de Cartagena») relativo à universalização e aplicação da Convenção em todas as suas vertentes. Deste modo, reconheceram e reforçaram o incentivo à plena participação na Convenção e ao contributo para a sua aplicação por parte de diversas entidades, a saber, a Campanha Internacional para o Banimento das Minas Antipessoal (CIBM), o Comité Internacional da Cruz Vermelha (CICV), as sociedades nacionais da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho e respetiva Federação Internacional de sociedades da Cruz Vermelha e do Crescente Vermelho (FICV/CV), a ONU, o Centro Internacional de Desminagem Humanitária de Genebra (CIDHG), as organizações internacionais e regionais e as pessoas que sobreviveram à detonação de minas e suas organizações e ainda outras organizações da sociedade civil, tal como previsto na ação n.o 62 do Plano de Ação de Cartagena.
(8)
Em 3 de dezembro de 2010, os Estados Partes na Convenção adotaram a «Diretiva dos Estados Partes na Unidade de Apoio à Implementação» (UAI), nos termos da qual estes acordaram em que a UAI deveria prestar-lhes aconselhamento e apoio técnico para a aplicação e universalização da Convenção, facilitar a comunicação entre eles e promover a comunicação e a informação a respeito da Convenção junto tanto dos Estados não Partes como do grande público. A UAI foi incumbida de, na medida do necessário, estabelecer contactos e coordenar as atividades desenvolvidas pelas organizações internacionais relevantes que participam nos trabalhos da Convenção, designadamente a CIBM, o CICV, a FICV/CV, a ONU e o CIDHG.
(9)
Em 2 de dezembro de 2011, a Assembleia Geral das Nações Unidas adotou a Resolução 66/29, relativa à aplicação da Convenção sobre a Proibição da Utilização, Armazenagem, Produção e Transferência de Minas Antipessoal e sua Destruição. A Assembleia Geral recordou que, na segunda Conferência de Revisão da Convenção, a comunidade internacional examinara a forma como a Convenção estava a ser aplicada e que os Estados Partes na Convenção tinham adotado o Plano de Ação de Cartagena, chamando a atenção para a importância da aplicação e observância plena e efetiva da Convenção, nomeadamente mediante a aplicação do referido Plano de Ação de Cartagena. Os Estados Partes na Convenção convidaram todos os Estados que não o tinham ainda feito a ratificarem a Convenção ou a ela aderirem, e instaram-nos a manterem este assunto na sua agenda política ao mais alto nível e a promoverem a adesão à Convenção através de contactos bilaterais, sub-regionais, regionais e multilaterais, ações de sensibilização, seminários e outros meios.
(10)
Em 2012 e 2013, realizar-se-ão reuniões dos Estados Partes na Convenção. A comunidade internacional reunir-se-á em seguida, em 2014, na terceira Conferência de Revisão da Convenção, para avaliar os progressos registados no que respeita à aplicação do Plano de Ação de Cartagena. Espera-se que, nessa altura, o Plano de Ação de Cartagena já tenha contribuído substancialmente para conseguir acabar com o sofrimento e as perdas humanas decorrentes das minas antipessoal,
ADOTOU A PRESENTE DECISÃO:
Artigo 1.o
1. Para apoiar a aplicação do Plano de Ação de Cartagena para 2010-2014 («Plano de Ação de Cartagena»), adotado pelos Estados Partes na Convenção de 1997 sobre a Proibição da Utilização, Armazenagem, Produção e Transferência de Minas Antipessoal e sua Destruição («Convenção»), no quadro da Estratégia Europeia de Segurança e de acordo com as decisões relevantes da comunidade internacional, a União prossegue os seguintes objetivos:
a)
Apoiar os esforços dos Estados Partes na Convenção para pôr em prática os aspetos do Plano de Ação de Cartagena relacionados com a assistência às vítimas;
b)
Apoiar os esforços dos Estados Partes na Convenção para pôr em prática os aspetos do Plano de Ação de Cartagena relacionados com a desminagem;
c)
Promover a universalização da Convenção;
d)
Demonstrar o empenhamento constante da União e seus Estados-Membros na Convenção e a sua determinação em cooperarem com os Estados que necessitem de apoio para honrar os compromissos nela estabelecidos e prestar-lhes assistência, e reforçar o papel de liderança da União na prossecução do objetivo da Convenção, ou seja, pôr definitivamente fim ao sofrimento e às perdas humanas decorrentes das minas antipessoal.
2. Todos os objetivos referidos no n.o 1são prosseguidos por forma a consolidar a cultura histórica da Convenção de parceria e colaboração entre Estados, organizações não-governamentais e outras e parceiros locais, nomeadamente trabalhando em estreita cooperação com os intervenientes relevantes no sentido de intensificar as iniciativas específicas de tal colaboração.
3. Para atingir os objetivos referidos no n.o 1, a União empreende os seguintes projetos:
a)
Assistência às vítimas: prestação de apoio técnico num máximo de oito casos, realização de cinco avaliações intercalares e execução de cinco ações de acompanhamento, no máximo;
b)
Desminagem: realização de cinco avaliações intercalares e execução de cinco ações de acompanhamento, no máximo;
c)
Universalização da Convenção: prestação de apoio a um grupo de alto nível, elaboração de um estudo sobre a segurança das fronteiras sem minas antipessoal e organização de, no máximo, três seminários consagrados à temática da universalização;
d)
Demonstração do empenho da União: organização de ações de lançamento e de encerramento, garantia de acesso ao sítio web da Convenção, ampla disponibilização dos compromissos assumidos pelos Estados Partes na Convenção em termos de assistência às vítimas, organização de uma visita da imprensa e elaboração de publicações e de material de comunicação.
No anexo descrevem-se pormenorizadamente os projetos.
Artigo 2.o
1. Cabe ao Alto Representante da União para os Negócios Estrangeiros e a Política de Segurança («Alto Representante») a responsabilidade pela execução da presente decisão.
2. A execução técnica dos projetos a que se refere o artigo 1.o, n.o 3, compete à Unidade de Apoio à Implementação (UAI), representada pelo Centro Internacional de Desminagem Humanitária de Genebra (CIDHG). A UAI desempenha essas funções sob o controlo do Alto Representante. Para o efeito, o Alto Representante celebra com o CIDHG os acordos necessários.
Artigo 3.o
1. O montante de referência financeira para a execução dos projetos referidos no artigo 1.o, n.o 3, é de 1 030 000 EUR.
2. As despesas financiadas pelo montante fixado no n.o 1 são geridas de acordo com os procedimentos e regras aplicáveis ao orçamento geral da União.
3. A Comissão supervisiona a gestão das despesas referidas no n.o 1. Para o efeito, celebra com o CIDHG um acordo de financiamento, nos termos do qual cabe à UAI assegurar a visibilidade da contribuição da União adequada à sua dimensão.
4. A Comissão esforça-se por celebrar o acordo de financiamento a que se refere o n.o 3 o mais rapidamente possível após a entrada em vigor da presente decisão. A Comissão informa o Conselho sobre as eventuais dificuldades encontradas nesse processo e sobre a data de celebração do acordo de financiamento.
Artigo 4.o
O Alto Representante informa o Conselho da execução da presente decisão com base em relatórios periódicos elaborados pela UAI. Esses relatórios servem de base à avaliação efetuada pelo Conselho. A Comissão fornece informações sobre os aspetos financeiros da execução da presente decisão.
Artigo 5.o
A presente decisão entra em vigor no dia da sua adoção.
A presente decisão caduca 24 meses após a data de celebração do acordo de financiamento a que se refere o artigo 3.o, n.o 3, ou seis meses após a data da sua entrada em vigor, caso um acordo de financiamento não tenha sido celebrado nesse período.
Feito em Bruxelas, em 13 de novembro de 2012.