ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 27. března 2014
o státní podpoře SA.34572 (13/C) (ex 13/NN), kterou poskytlo Řecko společnosti Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(oznámeno pod číslem C(2014) 1818)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/539/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s výše uvedenými ustanoveními (1),
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
V rámci svého ekonomického ozdravného programu zahájilo Řecko program privatizace (2). K privatizaci byla jako státní podnik určena i společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. (dále jen „společnost Larco“).
(2)
V březnu 2012 Fond pro správu majetku Řecké republiky (Hellenic Republic Asset Development Fund, dále jen „HRADF“) (3) informoval Komisi o navrhované privatizaci společnosti Larco. Aby se objasnilo, zda mohou v souvislosti s privatizačním projektem vyvstat nějaké problémy spojené se státní podporou, zahájila Komise řízení z moci úřední a v dubnu 2012 zahájila předběžné posouzení.
(3)
V rámci těchto jednání z odpovědi řeckých úřadů na dotazník ze dne 16. března 2012 vyplynulo, že společnost Larco měla již dříve užitek ze státních opatření. Komise požádala o další informace prostřednictvím e-mailových zpráv ze dne 18. dubna 2012, 24. dubna 2012, 5. července 2012, 22. srpna 2012 a 7. prosince 2012, a dopisy ze dne 4. května 2012 a 14. ledna 2013, na něž řecké orgány odpověděly dne 20. dubna 2012, 26. dubna 2012, 3. října 2012, 13. listopadu 2012, 15. listopadu 2012, 7. prosince 2012, 24. prosince 2012 a 18. ledna 2013. Setkání útvarů Komise a zástupců řeckých orgánů se uskutečnilo ve dnech 30. dubna 2012 a 11. září 2012 v Aténách a dne 25. ledna 2013 v Bruselu.
(4)
Dopisem ze dne 6. března 2013 (dále jen „rozhodnutí ze dne 6. března 2013“) Komise sdělila Řecku, že se rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy, pokud jde o některá opatření podpory popsaná v části 2.2. níže (dále jen „formální vyšetřovací řízení“).
(5)
Rozhodnutí ze dne 6. března 2013 bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala řecké orgány a zúčastněné strany, aby předložily své připomínky k opatřením podpory.
(6)
Komise obdržela vyjádření od řeckých orgánů dne 30. dubna 2013. Od zúčastněných stran žádné připomínky neobdržela.
(7)
Dne 21. ledna 2014 řecké orgány e-mailem informovaly Komisi, že souhlasí s přijetím rozhodnutí v anglickém jazyce.
2. POPIS OPATŘENÍ PODPORY
2.1. Příjemce
(8)
Společnost Larco se zabývá těžbou a zpracováním lateritu, těžbou lignitu a výrobou feroniklu a vedlejších produktů. Mezi činnosti společnosti patří průzkum, vývoj, těžba, tavba a obchodování s vlastními výrobky na celém světě. Společnost Larco je jedním z největších výrobců feroniklu na světě. V roce 2012 měla společnost 960 zaměstnanců, čímž se řadí mezi velké podniky (5).
(9)
V době, kdy probíhalo formální vyšetřovací řízení, vlastnil 55,2 % akcií společnosti Larco řecký stát prostřednictvím HRADF, 33,4 % vlastnila Řecká národní banka (National Bank of Greece S.A., soukromá finanční instituce, dále jen „NBG“) a 11,4 % vlastnila společnost Public Power Corporation S.A. (zavedený výrobce elektrické energie v Řecku, v němž je řecký stát majoritním držitelem akcií, dále jen „PPC“).
(10)
Společnost Larco provozuje huť ve městě Larymna ve středním Řecku. Společnost Larco rovněž vlastní těžební práva ve čtyřech lokalitách v různých částech Řecka: v dolech Agios Ioannis (poblíž města Larymna), v dolech Evia, v dolech Kastoria a v lignitovém dole Servia.
(11)
Společnost Larco byla založena jako nová právnická osoba v roce 1989 po likvidaci společnosti Hellenic Mining and Metallurgical S.A. ve městě Larymna (dále jen „někdejší společnost Larco“). Někdejší společnost Larco je stále v likvidaci, ale její aktiva byla spolu s odpovídajícími závazky v roce 1989 převedena do společnosti Larco. Někdejší společnost Larco je tedy věřitelem nynější společnosti Larco.
2.2. Popis jednotlivých opatření
2.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(12)
V dubnu 1998 bylo dosaženo dohody o vyrovnání pohledávek mezi společností Larco a jejími největšími věřiteli, zejména někdejší společností Larco, společností PPC a řeckým státem. Podle dohody z roku 1998 měly být závazky společnosti Larco vůči těmto věřitelům spravovány s úrokem 6 % per annum (dále jen „p.a.“). Dluh vůči řeckému státu nicméně zůstal stabilní či přinejmenším od roku 2004 mírně vzrostl (6), zatímco závazky vůči společnosti PPC a někdejší společnosti Larco byly vyrovnány či poklesly (7).
(13)
Zdá se tedy, že stát nakládal se svými pohledávkami za společností Larco jiným způsobem než druzí dva věřitelé.
2.2.2. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(14)
Dne 22. prosince 2008 poskytl stát záruku za úvěr pro společnost Larco od banky ATE ve výši 30 milionů EUR. Záruka se vztahovala na 100 % úvěru po dobu až 3 let a prémie za záruku činila 1 % p.a.
2.2.3. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(15)
V roce 2009 s ohledem na záporné hodnoty vlastního kapitálu správní rada společnosti Larco navrhla navýšit základní kapitál o 134 milionů EUR, což všichni tři akcionáři schválili. Nicméně pouze řecký stát využil svá práva v plném rozsahu, zatímco banka NBG využila svá práva částečně a společnost PPC se na navýšení kapitálu nijak nepodílela. Na navýšení základního kapitálu se nepodíleli žádní noví akcionáři.
(16)
Skutečné navýšení základního kapitálu činilo pouze o 65,5 milionu EUR, z čehož stát přispěl přibližně 45 miliony EUR (69 % celkového kapitálového vkladu) a banka NBG přispěla 20,5 milionu EUR (31 %). I přes obtížnou finanční situaci společnosti Larco se zdá, že navýšení kapitálu nebylo založeno na restrukturalizačním plánu, který by obnovil životaschopnost společnosti, zatímco banka NBG podle všeho odepsala účetní hodnotu společnosti „protože banka NBG nepředpokládá, že získá zpět účetní hodnotu investice, jelikož společnost čelí vážným finančním problémům“ (8) (viz 45. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 6. března 2013).
2.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(17)
Dne 10. května 2010 poskytl stát záruku na krytí záruční listiny, aby banka NGB poskytla společnosti Larco částku ve výši 10,8 milionu EUR. Záruka pokryla 100 % záruční listiny, byla poskytnuta na neomezenou dobu a prémie za záruku činila 2 % p.a.
2.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(18)
V roce 2010 řecké daňové orgány provedly audit účetní závěrky společnosti Larco a odmítly účetní zpracování určitých ztrát plynoucích ze zajišťovacích smluv pro ceny niklu. Z důvodu nesprávného zaúčtování ztrát byla uložena daňová pokuta ve výši 190 milionů EUR (9).
(19)
Společnost Larco tuto daňovou pokutu následně napadla u řeckých soudů. Podle řeckých právních předpisů platí (10), že subjekt, který je povinen uhradit daňovou pokutu, musí z této pokuty předem splatit 25 %, aby ji mohl u soudu napadnout (v tomto případě 25 % částky odpovídá 47 milionům EUR).
(20)
V případě společnosti Larco však řecký správní soud rozhodl, že ji zprostí povinnosti zaplatit 25 % daňové pokuty předem, a tuto povinnost nahradil povinností uložit záruční listiny na částku ve výši pouhých 1,5 milionu EUR.
2.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(21)
Dne 30. prosince 2011 řecký stát poskytl dvě záruky na dva úvěry ve výši 30 milionů EUR a 20 milionů EUR od banky ATE. Jeden z úvěrů (ve výši 20 milionů EUR) byl v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta, po termínu splatnosti. Záruky zajišťovaly 100 % pokrytí dluhu a prémie činila 1 % p.a.
2.3. Důvody pro zahájení formálního vyšetřovacího řízení
(22)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013 (18.-25. bod odůvodnění) dospěla Komise k předběžnému závěru, že společnost Larco může být od roku 2007 považována za podnik v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (11). Vzhledem k tomu dospěla Komise k předběžnému závěru, že všech šest opatření představuje státní podporu a vyjádřila pochybnosti ohledně slučitelnosti těchto opatření s vnitřním trhem.
(23)
V případě, že by dotčená opatření představovala státní podporu, byla by poskytnuta v rozporu s požadavky na oznámení a pozastavení stanovenými v čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
3. PŘIPOMÍNKY ŘECKA
3.1. Podnik v obtížích
(24)
Ve svých připomínkách v rámci formálního vyšetřovacího řízení řecké orgány tvrdily, že společnost Larco nebyla v letech 2008 a 2009 podnikem v obtížích, protože zaznamenané ztráty byly způsobeny poklesem celosvětové ceny feroniklu v tomto období. Řecké orgány tvrdily, že společnost Larco byla podnikem v obtížích až od roku 2010.
3.2. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(25)
Řecké orgány namítly, že státní úvěr pro společnost Larco v podstatě nepředstavuje státní prostředky, protože to byl původně soukromý úvěr poskytnutý organizací pro restrukturalizaci podniků (Organisation for Entreprise Restructuring S.A., dále jen „OER“). Když organizace OER procházela likvidací podle zákona č. 2741/1999, všechny její pohledávky byly převedeny na stát.
(26)
Dále řecké orgány vysvětlily, že dohoda o vyrovnání pohledávek z roku 1998 obsahovala zvláštní pravidla pro správu a vymáhání nesplacených pohledávek, která se měla použít na konci každého účetního období následujícím způsobem:
a)
pokud by společnost Larco zaznamenala během účetního období zisk, byly by věřitelům nejdříve splaceny vzniklé úroky (6 % p.a.) a až poté jistina;
b)
po splacení úroků by si společnost Larco ponechala určitou částku ze zisků na investice;
c)
po použití bodů a) a b) by jakýkoliv zisk, který zůstal na účtech společnosti Larco, byl rozdělen poměrným způsobem mezi věřitele společnosti Larco.
(27)
Pokud by společnost Larco po roce 1999 nevykázala žádný zisk, věřitelé měli právo dosáhnout splacení pohledávky prostřednictvím různých prostředků, jako například považovat platbu za splatnou, kapitalizace dluhu atd. Věřitelé nicméně nebyli oprávněni k jakékoliv nucené exekuci nesplacené pohledávky, jako je například zabavení aktiv společnosti nebo nucené zahájení konkurzního řízení vůči dotčené společnosti.
(28)
Do roku 2003 věřitelé obdrželi vzniklý úrok, jak bylo dohodnuto. V letech 2004-2007 společnost Larco nedosáhla žádného zisku, a tudíž nedošlo ke splacení vzniklého úroku. V roce 2007 uzavřela společnost PPC se společností Larco dohodu o surovinách, kterou schválili všichni věřitelé a podle níž společnost Larco dodávala společnosti PPC lignit, čímž snižovala výši pohledávky. Pohledávka vůči společnosti PPC byla zcela splacena v roce 2011.
(29)
Správce majetku někdejší společnosti Larco pokračoval ve vymáhání dluhu soudní cestou a zdá se, že určitá částka již byla splacena. Do roku 2011 někdejší společnost Larco na základě dohody z roku 1998 vymohla 5 milionů EUR nesplacené pohledávky. Vzhledem k tomu, že někdejší společnost Larco též měla dluhy vůči řeckému státu, vymohl řecký stát celou částku těchto 5 milionů EUR.
(30)
Pokud jde o přímý dluh společnosti Larco vůči řeckému státu, řecký stát společnosti Larco pravidelně zasílal faktury na roční částky dluhu včetně ročních vzniklých úroků.
(31)
Řecké orgány tudíž tvrdily, že dluh plynoucí z dohody z roku 1998 nemůže představovat státní prostředky a že společnost Larco v žádném případě nezískala selektivní výhodu.
3.3. Opatření 2: státní záruka poskytnutá v roce 2008
(32)
Řecké orgány se odvolaly na sdělení Komise o zárukách (12), a zejména na bod 3.2 tohoto sdělení, který obsahuje podmínky, za nichž Komise může vyloučit státní podporu v případě individuální záruky. Podle řeckých orgánů:
a)
společnost Larco nebyla podnikem v obtížích v okamžiku, kdy byla záruka poskytnuta;
b)
rozsah záruky mohl být náležitě poměřen v okamžiku, kdy byla záruka udělena;
c)
záruka byla poskytnuta na dluhové cenné papíry (dluhopisy), a mohla tudíž přesáhnout 80 % výše nesplaceného úvěru;
d)
1 % prémie zaplacená za záruku byla běžnou tržní cenou zohledňující finanční situaci společnosti Larco.
(33)
Řecké orgány tedy tvrdily, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 nepředstavuje státní podporu.
(34)
Řecké orgány objasnily, že opatření 2 bylo uděleno na základě ministerského rozhodnutí YA 2/93378/0025 ze dne 22. prosince 2008 a pokrývalo přesnou částku 30 000 000 EUR.
3.4. Opatření 3: navýšení kapitálu v roce 2009
(35)
Řecké orgány uvedly, že důvodem účasti státu na navýšení kapitálu bylo ochránit hodnotu společnosti kvůli její nadcházející privatizaci a za účelem provedení plánu restrukturalizace. Ve svém rozhodnutí stát zohlednil růstový potenciál společnosti Larco, hodnotu aktiv společnosti, celkovou situaci na trhu s feroniklem, jakož i restrukturalizační opatření a opatření ke snížení nákladů.
(36)
Banka NBG poskytla 31 % částky určené k navýšení kapitálu. Na rozdíl od řeckého státu se banka NBG rozhodla využít svá práva pouze částečně. Řecké orgány namítly, že záměrem banky NBG bylo udržet určitou kontrolu nad společností, a že tudíž její kroky by neměly být považovány za nedostatek důvěry v budoucnost společnosti Larco. Banka NBG opravdu snížila svůj podíl ve společnosti Larco na nezbytné minimum podle řeckých právních předpisů, aby měla právo veta nad některými důležitými rozhodnutími správní rady.
(37)
Třetí akcionář, společnost PPC, výslovně rozhodl, že se nebude podílet na navýšení kapitálu, a souhlasil tudíž, že se jeho akciový podíl sníží. Řecké orgány uvedly, že se společnost PPC rozhodla nezúčastnit se navýšení kapitálu z toho důvodu, že jejím záměrem bylo umožnit státu, aby získal větší akcionářský podíl kvůli privatizaci společnosti.
(38)
Na závěr řecké orgány uvedly, že stát jednal jako investor v tržním hospodářství, a že tedy navýšení kapitálu v roce 2009 nepředstavovalo státní podporu.
(39)
Pokud jde o datum poskytnutí záruky, řecké orgány neposkytly přesvědčivé informace. Ze zápisu z valné hromady vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 na základě dokumentu Οικ2/27694/0025 ministerstva financí vzhledem k celkovému příspěvku státu na navýšení základního kapitálu, který dosáhl výše 44 999 999,40 EUR. V účetní závěrce společnosti Larco z roku 2009 je uvedeno, že o navýšení kapitálu bylo rozhodnuto dne 14. května 2009, ale neobjasňuje se, kdy se vklad nového kapitálu fakticky uskutečnil.
3.5. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(40)
Řecké orgány vysvětlily, že v rámci dohody z roku 1998 někdejší společnost Larco trvale usilovala o splacení částky, jež jí dlužila společnost Larco, u řeckých soudů a byla vydána řada rozsudků a rozhodnutí o neplatnosti, mimo jiné i ve věci dluhu ve výši 10,5 milionu EUR (13).
(41)
V rámci odvolání, které společnost Larco podala, a vzhledem k nebezpečí, že dojde k nenapravitelné škodě, pozastavil řecký nejvyšší soud splácení dluhu ve výši přibližně 10,5 milionu EUR až do konečného rozsudku příslušného soudu. Toto pozastavení bylo uděleno pod podmínkou, že společnost Larco poskytne někdejší společnosti Larco záruční listinu na výše uvedenou částku. Banka NBG poskytla společnosti Larco záruční listinu na částku přibližně 10,8 milionu EUR (10,5 milionu EUR původně napadeného dluhu + 0,3 milionu EUR na soudní výlohy a poplatky). Záruční listina byla následně pokryta státní zárukou na celou částku s prémií 2 % p.a. na neomezenou dobu.
(42)
Řecké orgány vysvětlily, že opatření bylo poskytnuto státem jako akcionářem s cílem splnit podmínky nutné pro pozastavení splácení a pro ochranu státních investic před dluhy po lhůtě splatnosti. V opačném případě by pozastavení splácení nebylo použitelné a někdejší společnost Larco by měla právo vymáhat splacení pohledávky, a to případně i zabavením aktiv společnosti Larco, která by se tak stala insolventní. Podle řeckých orgánů by banka NBG záruční listinu bez státní záruky neposkytla.
(43)
Řecké orgány objasnily, že opatření 4 bylo poskytnuto na základě ministerského rozhodnutí YA 2/923/0025 ze dne 10. května 2010 a vztahuje se na částku ve výši přesně 10 510 824,95 EUR a na částku 310 000 EUR na soudní poplatky a náklady, tedy na celkovou částku 10 820 824,95 EUR.
3.6. Opatření 5: záruční listiny místozaplacení daňové pokuty předem v roce 2010
(44)
Řecké orgány objasnily, že dotčené opatření se týká spíše dodatečné daně než daňové pokuty. Dodatečná daň byla vyměřena proto, že daňové orgány nesouhlasily s tím, že by ztráty vyplývající ze zajišťovacích smluv měly být odvozeny z čistých příjmů společnosti Larco, jak tvrdila společnost Larco. Řecké orgány rovněž upřesnily, že společnost Larco byla soudem vyzvána, aby poskytla záruční listiny v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR.
(45)
Řecké orgány předložily důkazy o tom, že společnost Larco byla na základě obecného právního předpisu oprávněna nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami. Soud v rozsudku, který umožnil společnosti Larco nahradit platbu dodatečné daně předem záručními listinami v souladu s vnitrostátními právními předpisy (14), použil ověření vyváženosti a zvážil přínos pro věřitele (stát) a životaschopnost dlužníka (společnost Larco), a rozhodl proto o dočasném pozastavení povinnosti předem zaplatit 47 milionů EUR (což představuje 25 % dodatečné daně) a o nahrazení této platby záruční listinou v celkové hodnotě 4,7 milionu EUR. Toto pozastavení mělo být v platnosti až do vydání konečného rozsudku ve sporu týkajícím se uložení dodatečné daně, který společnost Larco zahájila proti státu pro vyměření dodatečné daně.
(46)
Kromě toho řecké orgány uvedly, že rozhodnutí vnitrostátních soudů nemohou být připisována státu.
(47)
Řecké orgány rovněž vysvětlily, že navzdory tomuto dočasnému pozastavení stát prakticky zrušil finanční dopad tohoto pozastavení započtením dodatečné daně, kterou měla společnost Larco zaplatit, proti částce, kterou měl společnosti Larco zaplatit stát, např. vrácením přeplatku na dani z příjmu nebo na DPH. To bylo umožněno pozdějšími předpisy pro zrychlení výběru daní v Řecku.
(48)
To znamená, že stát již zjevně ve skutečnosti získal minimálně 16,1 milionu EUR z dlužné částky, pokud jde o zaplacení dodatečné daně společností Larco předem.
3.7. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(49)
Řecké orgány objasnily, že ani jeden z těchto dvou úvěrů, pro které byly poskytnuty záruky, nebyl po lhůtě splatnosti. Úvěr ve výši 20 milionů EUR poskytla banka ATE jako refinancování staršího úvěru ve výši 20 milionů EUR, který byl po splatnosti.
(50)
Řecké orgány uvedly, že ani jedna státní záruka se netýkala státních prostředků, protože stát společnosti Larco dlužil 60 milionů EUR na přeplatcích za DPH. Proto kdyby bylo třeba splatit záruky, tyto částky mohly kompenzovat nesplacené pohledávky státu.
(51)
Orgány rovněž tvrdily, že i kdyby opatření představovalo podporu, mělo by být považováno za slučitelné s vnitřním trhem, protože byly dodrženy požadavky dočasného rámce (15) a příslušného dočasného řeckého systému pro úvěrové záruky (dále jen „dočasný systém záruk“) (16). Orgány se zejména domnívaly, že kromě toho, že společnost Larco byla v době poskytnutí opatření podnikem v obtížích, byly splněny ostatní podmínky dočasného systému záruk:
a)
společnost Larco byla velkým podnikem;
b)
úvěr ve výši 30 milionů EUR byl investičním úvěrem, zatímco úvěr ve výši 20 milionů EUR byl úvěrem na refinancování staršího úvěru, který byl poskytnut na investiční účely;
c)
záruky byly poskytnuty před koncem roku 2011;
d)
celková částka dvou zaručených úvěrů přesáhla roční mzdové náklady společnosti Larco pouze částkou 3 miliony EUR;
e)
záruky se vztahují na 100 % úvěru, ale takové opatření bylo jedinou možností, jak mohla společnost Larco získat přístup k financování s ohledem na zvláštní situaci řeckého hospodářství;
f)
záruky obsahovaly prémii 1 % p.a., která by měla být považována za tržní prémii.
(52)
Dále řecké orgány uvedly, že v případě, že by Komise dospěla k závěru, že toto opatření představuje podporu a nebyly splněny podmínky dočasného systému záruk, opatření mělo být považováno za podporu na záchranu. Tato podpora by měla být považována za oznámenou, protože Komise byla o tomto opatření informována v odpovědi v dotazníku ze dne 16. března 2012, kdy věc byla ve fázi předběžného šetření z moci úřední.
(53)
Podle řeckých orgánů byla pomoc v souladu s požadavky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť:
a)
se jednalo o likviditní podporu ve formě úvěrových záruk;
b)
byla opodstatněna závažnými sociálními problémy a neměla významně nepříznivé vedlejší účinky na jiné členské státy;
c)
řecké orgány připravovaly plán restrukturalizace ve spolupráci s Komisí;
d)
byla omezena na částku potřebnou k udržení podniku v provozu po omezenou dobu;
e)
respektovala podmínku „jednou a dost“, neboť společnost Larco nebyla příjemcem podpory na záchranu či restrukturalizaci v minulosti;
f)
společnost Larco předložila státu obchodní plán odůvodňující nutnost financování ve výši 30 milionů EUR na investice.
(54)
Řecké orgány objasnily, že opatření 6 bylo přijato na základě i) ministerského rozhodnutí YA 2/95156/0025 ze dne 30. prosince 2011 pokrývajícího přesnou částku ve výši 30 000 000 EUR a ii) ministerského rozhodnutí YA 2/95161/0025 ze dne 30. prosince 2011 týkajícího se částky ve výši přesně 20 000 000 EUR.
4. HODNOCENÍ
(55)
Toto rozhodnutí se v úvodu zabývá otázkou, zda je společnost Larco podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Následně rozhodnutí posoudí, zda zkoumaná opatření představují státní podporu vůči společnosti Larco ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a konečně zda taková podpora je slučitelná s vnitřním trhem.
4.1. Obtíže společnosti Larco
(56)
V rozhodnutí ze dne 6. března 2013, a to zejména v 18.-25. bodu odůvodnění tohoto rozhodnutí, Komise dospěla k předběžnému závěru, že v době, kdy bylo poskytnuto šest dotčených opatření, byla společnost Larco podnikem v obtížích. V tabulce jsou uvedeny klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-2011:
Klíčové finanční údaje společnosti Larco v období 2007-6/2012 (v milionech EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Obrat
549,3
284
98,8
239
311
154,6
Zisk před zdaněním
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Základní kapitál
163,8
163,8
109
109
109
109
Vlastní kapitál
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Celkový dluh
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Dluh/ vlastní kapitál (poměr)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Bod 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci uvádí, že společnost s ručením omezeným se považuje za podnik v obtížích, pokud u ní „došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců“. To odráží předpoklad, že společnost prodělávající značné ztráty zapsaného (základního) kapitálu nebude schopna zastavit ztráty, které téměř jistě povedou k ukončení podnikatelské činnosti v krátkodobém nebo střednědobém horizontu (jak je uvedeno v bodě 9 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci).
(58)
Kromě toho podle bodu 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci může být společnost považována za podnik v obtížích „tehdy, kdy jsou patrné typické příznaky podniku v obtížích, například narůstající ztráta, klesající obrat, rostoucí skladové zásoby, nadbytečná kapacita, slábnoucí peněžní tok, narůstající dluh, narůstající úroky a klesající nebo nulová hodnota čistých aktiv“. V tomto ohledu podle Tribunálu existence „záporného vlastního kapitálu, což může být […] považováno za významný ukazatel finančních potíží podniku“ (18).
(59)
Podle účetních závěrek společnosti Larco v období od roku 2007 do 1. pololetí roku 2012 základní kapitál společnosti neklesl o více než polovinu. Nicméně ve stejném období vlastní kapitál společnosti dosáhl záporných hodnot. Komise v předchozích případech měla za to, že pokud společnost má záporný vlastní kapitál, znamená to, že celý základní kapitál této společnosti byl ztracen, a a priori se předpokládá, že kritéria uvedená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci jsou splněna (19).
(60)
V případě společnosti Larco se Komise domnívá, že základní kapitál této společnosti se pouze zdánlivě nesnížil o více než polovinu, protože společnost nepřijala náležitá opatření, jež v takové situaci stanoví řecké právní předpisy (20). Příslušná opatření se zaměřují na změnu hodnoty vlastního kapitálu společnosti z negativní na pozitivní a zároveň na jeho zvyšování na odpovídající úroveň. Takovými opatřeními by mohla být buď kapitalizace ztrát, nebo zvýšení kapitálu, anebo obojí.
(61)
V této souvislosti se Komise domnívá, že kapitalizace ztrát by měla za následek ztrátu celého základního kapitálu společnosti, protože kumulované ztráty byly vyšší než základní kapitál. Z tohoto důvodu se Komise domnívá, že v tomto případě jsou od roku 2008 splněna kritéria stanovená v bodě 10 písm. a) pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci.
(62)
Kromě toho, pokud jde o kritéria stanovená v bodě 11 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, ve společnosti Larco došlo od roku 2007 do roku 2009 k výraznému poklesu obratu a v letech 2008 a 2009 k významným ztrátám, a to v celkové výši 221 milionů EUR (116 milionů EUR a 105 milionů EUR). V letech 2010 a 2011 se společnosti zvýšil obrat i zisky, ale tento nárůst nebyl dostatečný k tomu, aby došlo k finančnímu zotavení společnosti. Během téhož období vlastní kapitál společnosti zůstal záporný a její dluh nadále rostl. Navíc operace společnosti Larco byly v 1. pololetí roku 2012 opět ztrátové.
(63)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že společnost Larco nebyla v průběhu let 2008 a 2009 v obtížích, protože ztráty byly způsobeny snížením ceny feroniklu.
(64)
Za prvé, skutečnost, že pokles cen feroniklu vedl ke ztrátám a přispěl k obtížím společnosti Larco, neomlouvá sama o sobě zjištění, že společnost Larco vykazovala obvyklé rysy podniku v obtížích. Zdravá firma by musela přizpůsobit své náklady takovým cenovým změnám, aby zabránila ztrátám.
(65)
Za druhé, v letech 2008 a 2009 měla společnost záporný vlastní kapitál a její dluh rostl (nárůst o 63 % mezi lety 2007-2008). I když se cena feroniklu a obrat společnosti po roce 2010 výrazně zvýšily, pozdější finanční výsledky společnosti Larco naznačují, že její obtíže přetrvávaly. Proto nelze dospět k závěru, že ztráty z roku 2008 a 2009 byly pouze důsledkem nízkých cen feroniklu.
(66)
S ohledem na výše uvedené skutečnosti dospěla Komise k závěru, že společnost Larco byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci v době, kdy jí bylo poskytnuto šest dotčených opatření.
4.2. Existence státní podpory
(67)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou - pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy - neslučitelné s vnitřním trhem.
(68)
V souladu s ustálenou praxí Komise, a jak bylo potvrzeno judikaturou, kritériem pro posouzení, zda transakce mezi veřejnoprávním subjektem a podnikem je státní podporou, je zásada investora v tržním hospodářství nebo zásada věřitele v tržním hospodářství (21). Z této zásady plyne, že pokud stát jedná na trhu jako komerční hospodářský subjekt, musí tak učinit způsobem srovnatelným se soukromým subjektem. Pokud stát tak nečiní, může se jednat o státní podporu. Jinými slovy, ukazatelem pro posouzení, zda transakce zahrnuje státní podporu, je to, zda by se soukromý subjekt v podobné situaci choval stejným způsobem. Při uplatňování této zásady nelze jako důvody pro udělení podpůrných opatření vzít v úvahu jiná než hospodářská hlediska.
4.2.1. Opatření 1: nevymáhání dluhu ministerstvem financí
(69)
Na základě dostupných informací nemůže Komise souhlasit s tvrzením řeckých orgánů, že úvěr od organizace OER byl soukromým úvěrem. Podle řeckého zákona č. 1386/1983 (článek 1) (22), kterým se zřizuje organizace OER, „OER bude fungovat ve prospěch společenského zájmu a pod dohledem státu“. Podle článku 3 téhož zákona byl stát jediným akcionářem organizace OER. Kromě toho měl stát možnost přímo jmenovat předsedu spolu s 2 z 8 členů představenstva a nepřímo i další 4 členy. Z výše uvedeného vyplývá, že zdroje organizace OER jsou v podstatě státními prostředky, a tedy se zdá, že každý úvěr od organizace OER lze považovat za úvěr od státu.
(70)
Důkazy předložené řeckými orgány ukazují, že dluh společnosti Larco vůči organizaci OER (následně převedený na stát) byl pravidelně vykazován a fakturován v souladu s dohodou o vyrovnání pohledávek z roku 1998 a na základě dohody vyrovnání pohledávek z roku 1998. Část dluhu byla splacena, když to umožnila ziskovost společnosti. Společnost Larco v tomto období provedla investice, které snížily splátky, ale tyto investice byly schváleny všemi věřiteli. Podle zmíněné dohody věřitelé neměli nárok na žádnou nucenou exekuci nesplaceného dluhu.
(71)
S ohledem na výše uvedené dospěla Komise k závěru, že opatření 1 je v souladu se zásadou věřitele v tržním hospodářství, protože stát jako věřitel jednal způsobem srovnatelným s chováním soukromého věřitele, protože použil všechny prostředky, které měl k dispozici a ve smluvně dohodnutém rámci, s cílem vymoci svůj dluh.
4.2.2. Opatření 2: státní záruka v roce 2008
(72)
Státní záruky představují riziko pro státní prostředky, protože požadavek na jejich plnění je hrazen ze státního rozpočtu. Navíc jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena, znamená pro stát finanční ztrátu. Kritérium státních prostředků a přičitatelnost státu jsou tedy pro toto opatření splněny a řecké orgány to nezpochybňují.
(73)
Komise nesouhlasí s argumentem řeckých orgánů, že jsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách. Komise dospěla k závěru, že společnost Larco byla v roce 2008 podnikem v obtížích. Kromě toho roční záruku ve výši 1 % nelze považovat za záruku zohledňující riziko selhání, pokud jde o zaručené úvěry, a to vzhledem ke značným finančním obtížím společnosti Larco a zejména vzhledem k vysokému podílu dluhů k vlastnímu kapitálu v případě této společnosti.
(74)
Komise se domnívá, že rozumný tržní věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že státní záruka poskytnutá v roce 2008 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(75)
Společnost Larco působí v odvětví, s jehož produkty se mezi členskými státy obchoduje, a sama vyváží většinu své produkce do jiných členských států. Těžba niklu, tavení a rafinace se kromě Řecka dále děje v 6 členských státech, a to v Rakousku, Finsku, Francii (Nové Kaledonii), Španělsku, Švédsku a Spojeném království (23). S niklem se obchoduje téměř ve všech členských státech (24).
(76)
Zkoumaná opatření umožňují společnosti Larco, aby pokračovala v činnosti jako doposud, a na rozdíl od ostatních konkurentů, kteří se nacházejí ve finančních potížích, nemusí čelit následkům, jež by jinak vyplynuly ze špatných finančních výsledků společnosti. To narušuje hospodářskou soutěž, protože ostatní společnosti, které působí na stejných trzích, se musí bez této státní podpory obejít.
(77)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 2 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že podpora se rovná výši zaručeného úvěru, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco s ohledem na své ekonomické obtíže nalezla na trhu prostředky financování, a to bez ohledu na podmínky. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu, která se rovná výši zaručeného úvěru, protože bez státní záruky by nebyla schopna na trhu takové finanční prostředky získat.
(78)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.3. Opatření 3: navýšení základního kapitálu v roce 2009
(79)
Účast státu na navýšení základního kapitálu ve společnosti Larco v roce 2009 zahrnuje státní prostředky a lze ji připsat státu. Toto kritérium je tedy splněno a řecké orgány je nezpochybňují.
(80)
Komise neobdržela ze strany řeckých orgánů žádné přesvědčivé důkazy, které by ospravedlnily jejich tvrzení, že stát jednal jako rozumný investor v tržním hospodářství. Zápisy z valných hromad akcionářů uvedené jako důkaz ve skutečnosti naznačují, že žádný plán restrukturalizace nebyl akcionářům před navýšením základního kapitálu předložen, a to i přesto, že společnost Larco byla podnikem v obtížích. Kromě toho konečná částka navýšení základního kapitálu nakonec nedostačovala k pokrytí záporného vlastního kapitálu společnosti, a proto navýšení nemohlo být považováno za opatření na ochranu hodnoty společnosti a podporu její restrukturalizace.
(81)
Pokud jde o účast banky NBG, Komise připomíná vyjádření Soudního dvora, že „souběžnost sama o sobě i při existenci významných soukromých investic dostačující k učinění závěru o neexistenci podpory ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES, když nebyly vzaty v úvahu ostatní relevantní skutkové a právní okolnosti“ (25).
(82)
Ve skutečnosti nelze částečnou účast banky NBG použít jako důkaz o souběžnosti činností mezi státem a soukromými akcionáři, protože banka NBG byla vůči společnosti Larco nejen akcionářem, ale také věřitelem. Její rozhodnutí podílet se částečně na navýšení kapitálu bylo tedy prostředkem, jak ochránit nejen hodnotu své investice, ale také své postavení věřitele.
(83)
Kromě toho stát již poskytl společnosti Larco státní záruku v roce 2008. Tedy, jak stanovuje příslušná judikatura, účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 nelze chápat izolovaně, ale musí být posuzována v souvislosti s jinými podpůrnými opatřeními (26).
(84)
A konečně, v zápisech z valných hromad akcionářů nelze najít oporu pro tvrzení řeckých orgánů, že záměrem společnosti PPC bylo, aby stát dosáhl výrazného většinového podílu. Namísto toho společnost PPC jednoduše prohlásila, že se na navýšení základního kapitálu nebude podílet.
(85)
Komise se proto domnívá, že rozumný tržní investor by se na navýšení základního kapitálu společnosti Larco za těchto podmínek nepodílel. Vzhledem k tomu, že opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že účast státu na navýšení kapitálu v roce 2009 poskytla příjemci selektivní výhodu.
(86)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(87)
Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 3 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vzhledem k tomu, že není zpochybněno, že stát plně vykonával svá práva na navýšení základního kapitálu [nejasné], hodnota opatření 3 dosahuje částky 44 999 999,40 EUR.
(88)
Pokud jde o datum poskytnutí příspěvku, ze zápisu z valné hromady konané dne 14. května 2009 vyplývá, že řecký stát poskytl 15 000 000 EUR na navýšení základního kapitálu dne 15. dubna 2009 (27) s cílem navýšit základní kapitál [nejasné] příspěvkem státu v celkové hodnotě 44 999 999,40 EUR. Komise nemá informace o datu, kdy byla poskytnuta zbývající částka příspěvku státu na navýšení základního kapitálu společnosti.
4.2.4. Opatření 4: státní záruka poskytnutá v roce 2010
(89)
Ze stejných důvodů jako u opatření 2 je pro opatření 4 splněno kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu a řecké orgány to nezpochybnily.
(90)
Komise uznává, že poskytnutí záruky v případech podobných tomuto případu může být běžnou obchodní praxí akcionářů. Avšak vzhledem k tomu, že banka NBG byla také akcionářem společnosti Larco, se Komise domnívá, že by pro akcionáře bylo obvyklé úměrně sdílet expozici plynoucí z dotčené záruky. Místo toho stát na sebe vzal veškeré riziko plynoucí z poskytnutí záruky na úvěr, zatímco společnost Larco byla v obtížích a její dluh narůstal.
(91)
Pokud jde o opatření 2, podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách nejsou ani pro toto opatření splněny, protože dluhová prémie ve výši 2 % nemůže být považována za prémii zohledňující riziko selhání společnosti Larco.
(92)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco za těchto podmínek záruku neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo poskytnuto selektivně společnosti Larco, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(93)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(94)
Proto Komise dospěla k závěru, že opatření 4 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Komise se domnívá, že výše podpory se rovná zaručené částce, protože je jasné, že bez ohledu na podmínky by žádný rozumný subjekt na trhu nebyl schopen zaručit pro společnost Larco tuto částku vzhledem k ekonomickým obtížím společnosti. Jinými slovy, Komise se domnívá, že společnost Larco získala výhodu ve výši zaručené částky, protože bez státní záruky by společnost Larco nemohla na trhu získat žádné záruky.
(95)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.5. Opatření 5: záruční listiny místo zaplacení dodatečné daně předem v roce 2010
(96)
Komise bere na vědomí vysvětlení předložená řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec opatření 5.
(97)
S ohledem na důkazy předložené řeckými orgány Komise souhlasí s tím, že právo nahradit platbu dodatečné daně předem záruční listinou bylo společnosti uděleno soudem na základě objektivních kritérií, která by se použila na jakoukoliv společnost v podobné situaci. Proto dospěla Komise k závěru, že opatření 5 nezahrnovalo selektivní výhodu pro společnost Larco.
4.2.6. Opatření 6: státní záruky poskytnuté v roce 2011
(98)
Komise bere na vědomí vysvětlení poskytnutá řeckými orgány, pokud jde o skutkový rámec pro opatření 6.
(99)
Komise nesouhlasí s řeckými orgány, že opatření 6 nezahrnuje státní prostředky. Za prvé, jak je vysvětleno u opatření 2, státní záruky ohrožují prostředky státu, protože jejich plnění je vypláceno ze státního rozpočtu. Kromě toho jakákoliv záruka, která není řádně zhodnocena tržní prémií, znamená pro stát finanční ztrátu. Navíc argument o nesplacených pohledávkách DPH ve výši 60 milionů EUR se zdá být v rozporu s připomínkami k opatření 5, kde řecké orgány tvrdily, že úmyslně a v souladu se zákonem nevrátily dlužnou DPH, a to s cílem kompenzovat pozastavení platby dodatečné daně předem.
(100)
Komise se proto domnívá, že kritérium státních prostředků a přičitatelnosti státu je u tohoto opatření splněno.
(101)
Ani pro toto opatření, podobně jako u opatření 2 a 4, nejsou splněny podmínky uvedené v bodě 3.2 sdělení o zárukách.
(102)
Komise se proto domnívá, že rozumný věřitel v tržním hospodářství by společnosti Larco záruku za těchto podmínek neposkytl. Vzhledem k tomu, že toto opatření bylo společnosti Larco poskytnuto selektivně, dospěla Komise k závěru, že zárukou byla příjemci poskytnuta selektivní výhoda.
(103)
Z důvodů uvedených v 75. a 76. bodě odůvodnění vyplývá, že toto opatření může ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
(104)
Proto došla Komise k závěru, že opatření 6 představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Pokud jde o opatření 2, Komise se domnívá, že výše podpory se rovná částce zaručených úvěrů, protože je nepravděpodobné, že by společnost Larco vzhledem ke svým ekonomickým obtížím nalezla na trhu financování bez ohledu na podmínky.
(105)
Komise nemá žádné informace o tom, zda byla záruka fakticky uplatněna.
4.2.7. Závěr ohledně existence státní podpory
(106)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 1 a 5 nepředstavují státní podporu, zatímco opatření, 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(107)
To znamená, že státní podpora plynoucí z opatření 2 činí 30 000 000 EUR poskytnutých dne 22. prosince 2008. Státní podpora plynoucí z opatření 3 činí 44 999 999,40 EUR, ale je třeba, aby řecké orgány upřesnily datum (data), kdy byla podpora poskytnuta. Státní podpora plynoucí z opatření 4 činí 10 820 824,95 EUR a byla poskytnuta dne 10. května 2010 a celková státní podpora plynoucí z opatření 6 činí 50 000 000 EUR (součet 30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) poskytnutých dne 30. prosince 2011.
4.3. Protiprávní podpora
(108)
Opatření 2, 3, 4 a 6 představují státní podporu, která byla poskytnuta v rozporu s povinností týkající se oznámení a povinností nekonat, jež jsou stanoveny v čl. 108 odst. 3 Smlouvy. Tato opatření tudíž představují protiprávní státní podporu.
4.4. Slučitelnost podpory
(109)
Vzhledem k tomu, že určitá opatření představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, jejich slučitelnost musí být posouzena s ohledem na výjimky stanovené v čl. 107 odst. 2 a 3 Smlouvy.
(110)
Podle judikatury Soudního dvora záleží na rozhodnutí členského státu, zda se bude dovolávat možných důvodů slučitelnosti a prokáže, že jsou splněny podmínky pro takovou slučitelnost (28).
4.4.1. Slučitelnost opatření 2, 4 a 6
(111)
V případě opatření 2 a 4 se řecké orgány nedovolávaly žádných případných důvodů slučitelnosti, protože namítaly, že tato opatření nepředstavují státní podporu.
(112)
Vzhledem k tomu, že tato opatření představují státní podporu, měla by být posuzována s ohledem na jejich slučitelnost podle čl. 107 odst. 3 bodu c) Smlouvy, a zejména podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, neboť společnost Larco byla podnikem v obtížích nejméně od roku 2008. Podle bodu 20 pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci „nemůže být podnik v obtížích považován za prostředek k prosazování jiných politických cílů, dokud není zajištěna jeho životaschopnost. Komise se proto domnívá, že podpora poskytovaná podnikům v obtížích může přispívat k rozvoji hospodářských činností, aniž by nepříznivě ovlivňovala obchod v takové míře, jež by byla v rozporu se zájmem Společenství, pouze pokud budou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.“
(113)
Nicméně, příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci (bod 3.1.) nejsou v projednávaném případě splněny. Záruky nebyly ukončeny po 6 měsících a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace, kterým by se obnovila životaschopnost společnosti, přičemž nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady nepředložily plán likvidace.
(114)
Pokud jde o opatření 6, řecké orgány namítly, že bylo v souladu s dočasným rámcem a dočasným systémem záruk, a proto je lze v každém případě považovat za podporu na záchranu.
(115)
Komise nesouhlasí s argumenty řeckých orgánů. Domnívá se, že nebyly splněny podmínky dočasného rámce a dočasného systému pojištění vkladů, protože společnost Larco byla podnikem v obtížích. Celková částka obou záruk převýšila roční mzdové náklady společnosti Larco, záruka překročila 90 % úvěru a dluhová prémie ve výši 1 % p.a. nemůže být považována za tržní prémii, jež odráží riziko selhání při splácení zaručené částky.
(116)
Pokud jde o tvrzení, že opatření bylo součástí podpory na záchranu, i když Komise vedla jednání s řeckými úřady o společnosti Larco od roku 2011, úřady se nikdy nezmínily, že záruky poskytnuté v roce 2011 by měly být považovány za podporu na záchranu, a nikdy nic takového neoznámily. Ve skutečnosti ve své odpovědi ze dne 16. března 2012 v dotazníku řecké orgány výslovně prohlásily, že společnost Larco za posledních 10 let z podpory na záchranu a/nebo restrukturalizaci netěžila.
(117)
Příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci každopádně nebyly splněny ani v tomto případě. Záruky poskytnuté v roce 2011 nebyly po 6 měsících ukončeny a řecké orgány neoznámily plán restrukturalizace nebo plán likvidace. Obchodní plán odůvodňující potřebu 30 milionů EUR na investice nemůže tvořit základ slučitelného plánu restrukturalizace podle pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci. Důvodem je, že tento plán nesměřoval k obnovení životaschopnosti podniku a neobsahoval žádná plánovaná nebo provedená kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Kromě toho neexistoval žádný důkaz o tom, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory. Úřady neposkytly ani plán likvidace.
(118)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost opatření 2, 4 a 6.
(119)
S ohledem na výše uvedené se Komise domnívá, že opatření 2, 4 a 6 nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
4.4.2. Slučitelnost opatření 3
(120)
Řecké orgány neuvedly žádné případné důvody pro slučitelnost opatření 3, protože tvrdily, že toto opatření nepředstavuje státní podporu.
(121)
Vzhledem k tomu, že zmíněné opatření představuje státní podporu, mělo by také být posuzováno s ohledem na svou slučitelnost s pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci, a to z důvodů uvedených v 112. bodě odůvodnění. Nicméně příslušné podmínky pokynů pro záchranu a restrukturalizaci nejsou ani v tomto případě splněny. Řecké orgány nikdy neoznámily plán restrukturalizace, který by obnovil životaschopnost podniku, a nebyla provedena žádná kompenzační opatření s cílem zmírnit narušení hospodářské soutěže. Neexistuje také žádný důkaz, že podpora byla omezena na nezbytné minimum, a to zejména prostřednictvím významného vlastního příspěvku příjemce podpory.
(122)
Komise nezjistila žádné další možné důvody pro slučitelnost tohoto opatření.
(123)
Na základě těchto skutečností považuje Komise opatření 3 za neslučitelné s vnitřním trhem.
4.5. Navrácení podpory
(124)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, zda dotyčný členský stát musí zrušit nebo upravit podporu, pokud zjistí, že tato podpora je neslučitelná s vnitřním trhem (29). Soudní dvůr rovněž opakovaně rozhodl, že povinnost členského státu zrušit podporu, kterou Komise prohlásila za neslučitelnou s vnitřním trhem, je upravena tak, aby obnovila předchozí stav (30). V této souvislosti Soudní dvůr stanovil, že tohoto cíle bude dosaženo, jakmile příjemce splatí částky podpory poskytnuté formou protiprávní podpory, čímž ztratí výhodu, kterou měl oproti svým konkurentům na trhu, a situace před obdržením podpory bude obnovena (31).
(125)
V souladu s judikaturou je v čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (32) uvedeno, že „[j]e-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil […]“.
(126)
Vzhledem k tomu, že v rozporu s článkem 108 Smlouvy žádné z dotčených opatření nebylo Komisi oznámeno, a je tudíž třeba je považovat za protiprávní a neslučitelnou podporu, musí být tato opatření vrácena, aby byla opět nastolena situace, která na trhu existovala před jejich poskytnutím. Vrácení by se mělo týkat doby, odkdy vznikla příjemci výhoda, tj. odkdy mohl příjemce podporu využívat, až do okamžiku vrácení podpory, a částky, které mají být získány zpět, by měly být úročeny až do okamžiku vrácení podpory.
5. ZÁVĚR
(127)
Opatření 1 a 5 nepředstavují podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(128)
Řecko protiprávně a v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy provedlo opatření 2, 3, 4 a 6.
(129)
Zejména opatření 2, 4 a 6 (státní záruky poskytnuté v letech 2008, 2010 a 2011) ve prospěch společnosti Larco představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy a jsou neslučitelná s vnitřním trhem, neboť nebyly splněny příslušné podmínky stanovené pokyny pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyly zjištěny žádné další důvody pro slučitelnost.
(130)
Opatření 3 (účast státu na navýšení kapitálu společnosti Larco v roce 2009) rovněž představuje státní podporu a je neslučitelné se Smlouvou, protože nebyly splněny příslušné podmínky pokynů pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci a nebyl zjištěn žádný jiný důvod pro slučitelnost.
(131)
Komise bere na vědomí, že Řecko souhlasilo s tím, aby toto rozhodnutí bylo přijato v anglickém jazyce.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Nevymáhání dluhu ministerstvem financí a přijetí záručních listin místo platby dodatečné daně předem v roce 2010, což Řecko uplatnilo v případě společnosti Larco, nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
Článek 2
Státní podpora ve výši 135 820 824,35 EUR ve formě státních záruk pro společnost Larco General Mining & Metallurgical Company S.A. poskytnutých v letech 2008, 2010 a 2011 a účast státu na navýšení základního kapitálu společnosti v roce 2009 protiprávně poskytnutá Řeckem v rozporu s článkem 108 odst. 3 Smlouvy jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Řecko od příjemce zajistí navrácení neslučitelné podpory uvedené v článku 2.
2. Částky, které mají být navráceny, se úročí ode dne, kdy byly dány k dispozici příjemci, až do okamžiku jejich skutečného navrácení.
3. Úroky se vypočítají jako složené úroky v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (33) ve znění pozdějších předpisů.
4. Pokud jde o opatření 3, Řecko poskytne přesné datum (data), kdy poskytlo svůj příspěvek k navýšení základního kapitálu v roce 2009.
5. Řecko zruší všechny neprovedené platby podpory uvedené v článku 2 s účinností ode dne přijetí tohoto rozhodnutí.
Článek 4
1. Navrácení podpory uvedené v článku 2 musí být okamžité a účinné.
2. Řecko zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Řecko předloží následující informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úrok do okamžiku vrácení podpory), která má být příjemcem navrácena,
b)
podrobný popis opatření již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím,
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno navrácení podpory.
2. Řecko bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí až do okamžiku úplného navrácení podpory uvedené v článku 2. Na žádost Komise Řecko neprodleně předloží informace o opatřeních již přijatých a plánovaných k dosažení souladu s tímto rozhodnutím a poskytne rovněž podrobné informace o částkách podpory a úrocích, které příjemce již vrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Řecké republice.
V Bruselu dne 27. března 2014.
BESLUIT VAN DE COMMISSIE
van 27 maart 2014
betreffende de door Griekenland toegekende staatssteun SA.34572 (13/C) (ex 13/NN) ten gunste van de Larco General Mining & Metallurgical Company S.A.
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2014) 1818)
(Slechts de tekst in de Engelse taal is authentiek)
(Voor de EER relevante tekst)
(2014/539/EU)
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name artikel 108, lid 2, eerste alinea,
Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, en met name artikel 62, lid 1, onder a),
Na de belanghebbenden overeenkomstig de genoemde artikelen te hebben aangemaand hun opmerkingen te maken (1),
Overwegende hetgeen volgt:
1. PROCEDURE
(1)
In het kader van zijn economisch aanpassingsprogramma voert Griekenland een privatiseringsprogramma uit (2). De Larco General Mining & Metallurgical Company SA (hierna „Larco” genoemd) is als een te privatiseren staatsonderneming aangemerkt.
(2)
In maart 2012 informeerde het Hellenic Republic Asset Development Fund (hierna „het HRADF” genoemd) (3) de Commissie over de voorgenomen privatisering van Larco. Om na te gaan of bij de privatisering sprake zou kunnen zijn van staatssteun, heeft de Commissie in april 2012 ambtshalve een aanvang gemaakt met een voorlopige beoordeling.
(3)
In het kader van deze discussies werd uit het antwoord van de Griekse autoriteiten op een vragenlijst op 16 maart 2012 duidelijk dat er al overheidsmaatregelen ten gunste van Larco waren genomen. De Commissie vroeg per e-mail om nadere informatie op 18 april 2012, 24 april 2012, 5 juli 2012, 22 augustus 2012 en 7 december 2012, en per brief op 4 mei 2012 en 14 januari 2013, waarop de Griekse autoriteiten antwoordden op 20 april 2012, 26 april 2012, 3 oktober 2012, 13 november 2012, 15 november 2012, 7 december 2012, 24 december 2012 en 18 januari 2013. De diensten van de Commissie en vertegenwoordigers van de Griekse autoriteiten ontmoetten elkaar tijdens vergaderingen op 30 april 2012 en 11 september 2012 in Athene en op 25 januari 2013 in Brussel.
(4)
In haar brief van 6 maart 2013 (hierna „het besluit van 6 maart 2013” genoemd), deelde de Commissie Griekenland mee dat zij had besloten de procedure van artikel 108, lid 2, van het Verdrag in te leiden voor een aantal steunmaatregelen die in punt 2.2 nader worden omschreven (hierna „de formele onderzoeksprocedure” genoemd).
(5)
Het besluit van 6 maart 2013 is gepubliceerd in het Publicatieblad van de Europese Unie (4). De Commissie heeft de Griekse autoriteiten en belanghebbenden verzocht om hun opmerkingen met betrekking tot de steunmaatregelen te maken.
(6)
Op 30 april 2013 ontving de Commissie opmerkingen van de Griekse autoriteiten. Zij ontving geen opmerkingen van belanghebbenden.
(7)
Op 21 januari 2014 deelden de Griekse autoriteiten de Commissie per e-mail mee dat zij ermee instemden dat het besluit in de Engelse taal zou worden vastgesteld.
2. GEDETAILLEERDE BESCHRIJVING VAN DE STEUNMAATREGELEN
2.1. Begunstigde
(8)
Larco is gespecialiseerd in de winning en verwerking van laterieterts, de winning van bruinkool en de productie van ferronikkel en bijproducten. De activiteiten van de onderneming bestaan uit de exploratie, ontwikkeling, winning, smelting en verhandeling van haar producten overal ter wereld. Larco is een van de grootste producenten van ferronikkel ter wereld. In 2012 had het bedrijf 960 werknemers in dienst, waardoor het als een grote onderneming werd aangemerkt (5).
(9)
Ten tijde van de formele onderzoeksprocedure was 55,2 % van de aandelen van Larco via het HRADF in handen van de Griekse staat, 33,4 % in handen van de National Bank of Greece SA (hierna „NBG” genoemd, een particuliere financiële instelling) en 11,4 % in handen van de Public Power Corporation SA (hierna „PPC” genoemd, van oudsher de elektriciteitsproducent in Griekenland, waarvan de staat meerderheidsaandeelhouder is).
(10)
Larco exploiteert een smelterij in Larymna, in midden-Griekenland. Ook bezit het bedrijf voor diverse plaatsen in Griekenland mijnbouwvergunningen, die in vier groepen zijn onderverdeeld: de Agios Ioannis-mijnen (nabij Larymna), de Evia-mijnen, de Kastoria-mijnen en de bruinkoolmijn in Servia.
(11)
Larco werd in 1989 als nieuwe vennootschap opgericht na de liquidatie van de Hellenic Mining and Metallurgical SA van Larymna (hierna „het oude Larco” genoemd). Het oude Larco verkeert nog steeds in liquidatie, maar de activa van de onderneming werden in 1989 samen met de passiva in Larco ingebracht. Het oude Larco is daarom een crediteur van Larco.
2.2. Beschrijving van de maatregelen
2.2.1. Maatregel 1: niet-inning van een schuld aan het ministerie van Financiën
(12)
In april 1998 sloot Larco een schuldregelingsovereenkomst met zijn grootste crediteuren, te weten het oude Larco, PPC en de Griekse staat. Volgens deze overeenkomst uit 1998 zou over Larco's schuld aan deze crediteuren een rente van 6 % per jaar (hierna afgekort tot „p.j.”) worden vergoed. De schuld aan de Griekse staat is echter stabiel gebleven of licht opgelopen, in ieder geval sinds 2004 (6), terwijl de schuld aan PPC en het oude Larco is afbetaald of afgenomen (7).
(13)
Het lijkt er dus op dat de staat anders met zijn vordering op Larco is omgegaan dan de twee andere schuldeisers.
2.2.2. Maatregel 2: de staatsgarantie uit 2008
(14)
Op 22 december 2008 verleende de staat een garantie voor een lening van 30 miljoen EUR van ATE Bank aan Larco. De garantie dekte 100 % van de lening gedurende 3 jaar, bij een garantiepremie van 1 % p.j.
2.2.3. Maatregel 3: de kapitaalverhoging uit 2009
(15)
Gezien het negatieve vermogen van de onderneming stelde de raad van bestuur van Larco in 2009 voor om het aandelenkapitaal met 134 miljoen EUR te verhogen. De drie aandeelhouders stemden hier mee in. Alleen de Griekse staat heeft echter zijn rechten volledig uitgeoefend. NBG deed dat voor een deel en PPC nam in het geheel niet deel in de verhoging van het aandelenkapitaal. Er hebben geen nieuwe aandeelhouders bijgedragen in de verhoging van het aandelenkapitaal.
(16)
Uiteindelijk werd het kapitaal met niet meer dan 65,5 miljoen EUR verhoogd. De staat bracht daarvan circa 45 miljoen EUR in (69 % van de totale kapitaalinjectie) en NBG 20,5 miljoen EUR (31 %). Hoewel de financiële positie van Larco slecht was, blijkt de kapitaalverhoging geen onderdeel te zijn geweest van een herstructureringsplan dat de levensvatbaarheid van de onderneming moest herstellen, terwijl is gebleken dat NBG de boekwaarde van de onderneming heeft afgeschreven „omdat het concern niet verwacht de boekwaarde van de investering te kunnen terugverdienen aangezien de onderneming met ernstige financiële moeilijkheden te kampen heeft” (8) (zie overweging 45 van het besluit van 6 maart 2013).
2.2.4. Maatregel 4: de staatsgarantie uit 2010
(17)
Op 10 mei 2010 verleende de staat een garantie als dekking voor een garantieverklaring die NBG aan Larco zou afgeven voor een bedrag van circa 10,8 miljoen EUR. De garantie dekte 100 % van de garantieverklaring en had een onbeperkte looptijd bij een garantiepremie van 2 % p.j.
2.2.5. Maatregel 5: garantieverklaringen in plaats van voorafbetaling van een fiscale boete in 2010
(18)
In 2010 gaf de Griekse belastingdienst na een controle van Larco's jaarrekening geen goedkeuring voor de boekhoudkundige verwerking van bepaalde verliezen op indekkingscontracten voor de prijs van nikkel. Voor deze tekortkoming in de boekhouding werd een fiscale boete van 190 miljoen EUR opgelegd (9).
(19)
Larco heeft de opgelegde fiscale boete vervolgens aangevochten bij de Griekse rechter. Volgens het Griekse recht (10) moet een rechtspersoon aan wie een fiscale boete is opgelegd, 25 % van het boetebedrag vooraf betalen wil zij die fiscale boete bij de rechter kunnen aanvechten (in dit geval zou 25 % overeenkomen met 47 miljoen EUR).
(20)
In de zaak-Larco heeft een Griekse administratieve rechtbank de verplichting om 25 % van de fiscale boete vooraf te betalen echter omgezet in de verplichting om garantieverklaringen te verstrekken voor niet meer dan 1,5 miljoen EUR.
2.2.6. Maatregel 6: de staatsgaranties uit 2011
(21)
Op 30 december 2011 verleende de staat twee garanties voor twee leningen van respectievelijk 30 miljoen EUR en 20 miljoen EUR van ATE Bank. Een van de leningen (20 miljoen EUR) was achterstallig op het moment dat de garantie werd verleend. De garanties boden 100 % dekking bij een premie van 1 % p.j.
2.3. Redenen voor het inleiden van de formele onderzoeksprocedure
(22)
In het besluit van 6 maart 2013 (overwegingen 18 tot en met 25) kwam de Commissie tot de voorlopige conclusie dat Larco sinds 2007 kon worden beschouwd als een onderneming in moeilijkheden in de zin van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun (11). De Commissie kwam daarom tot de voorlopige conclusie dat alle zes maatregelen staatssteun waren, en betwijfelde tevens of de maatregelen verenigbaar waren met de interne markt.
(23)
Mochten de onderzochte maatregelen staatssteun zijn, dan zouden zij zijn genomen in strijd met artikel 108, lid 3, van het Verdrag, waarin is bepaald dat zij moeten worden aangemeld en pas mogen worden uitgevoerd nadat een eindbeslissing is genomen.
3. OPMERKINGEN VAN GRIEKENLAND
3.1. Onderneming in moeilijkheden
(24)
In hun opmerkingen in het kader van de formele onderzoeksprocedure betogen de Griekse autoriteiten dat Larco in 2008 en 2009 geen onderneming in moeilijkheden was omdat de geboekte verliezen een gevolg waren van de wereldwijde daling van de prijzen van ferronikkel in die jaren. Volgens de Griekse autoriteiten is Larco pas sinds 2010 een onderneming in moeilijkheden.
3.2. Maatregel 1: niet-inning van een schuld aan het ministerie van Financiën
(25)
Volgens de Griekse autoriteiten was het overheidskrediet aan Larco geen staatssteun omdat het aanvankelijk een particulier krediet was, dat was verstrekt door de Organisation for Enterprise Restructuring SA (hierna „de OER” genoemd). Bij de liquidatie van de OER gingen al haar vorderingen overeenkomstig wet 2741/1999 over op de staat.
(26)
Daarnaast gaven zij aan dat in de schuldregelingsovereenkomst uit 1998 specifieke regels zijn opgenomen voor de behandeling en inning van de uitstaande schuld, die aan het einde van elk boekjaar als volgt zouden worden toegepast:
a)
indien Larco in een bepaald boekjaar winst zou maken, zou eerst de opgelopen rente (6 % p.j.) aan de crediteuren worden vergoed en zou pas daarna op de hoofdsom worden afgelost;
b)
na een eventuele rentebetaling zou Larco een bepaald bedrag van de winst inhouden met het oog op het doen van investeringen;
c)
na toepassing van de punten a) en b) zou de eventueel in de boeken van Larco resterende winst naar evenredigheid worden verdeeld onder Larco's crediteuren.
(27)
Zou Larco na 1999 in het geheel geen winst maken, dan mochten de crediteuren trachten hun vordering op een aantal manieren te innen, onder meer door heroverweging van de verschuldigde betaling, kapitalisatie van de schuld enz. De crediteuren waren echter niet gerechtigd tot gedwongen executie van de uitstaande schuld, bijvoorbeeld door beslag op de activa van de onderneming of het aanvragen van haar faillissement.
(28)
Tot en met 2003 ontvingen de crediteuren de opgelopen rente, conform de overeenkomst. In de periode 2004-2007 maakte Larco geen winst en werd de opgelopen rente derhalve niet betaald. In 2007 sloot PPC een grondstoffenovereenkomst met Larco, waarmee alle crediteuren instemden. Krachtens deze overeenkomst leverde Larco bruinkool aan PPC, dat de schuld dienovereenkomstig verminderde. De schuld aan PPC was in 2011 geheel afgelost.
(29)
De bestuurder van het oude Larco heeft getracht de schuld langs juridische weg te innen en het blijkt dat bepaalde bedragen reeds zijn betaald. In 2011 had het oude Larco 5 miljoen EUR geïnd van zijn uitstaande schuld krachtens de overeenkomst uit 1998. Aangezien het oude Larco ook schulden aan de Griekse staat heeft, heeft laatstgenoemde die 5 miljoen EUR volledig geïnd.
(30)
Met betrekking tot Larco's rechtstreekse schuld aan de Griekse staat heeft de staat Larco geregeld facturen gezonden voor het jaarlijkse bedrag van de schuld, inclusief de jaarlijks opgelopen rente.
(31)
Volgens de Griekse autoriteiten kunnen met de schuld uit de overeenkomst van 1998 dus geen staatsmiddelen gemoeid zijn en was er in geen geval sprake van een selectief voordeel voor Larco.
3.3. Maatregel 2: de staatsgarantie uit 2008
(32)
De Griekse autoriteiten beriepen zich op de garantiemededeling (12), en met name op punt 3.2 van die mededeling, waarin wordt bepaald onder welke voorwaarden de Commissie het bestaan van staatssteun bij een individuele garantie kan uitsluiten. Volgens de Griekse autoriteiten:
a)
was Larco geen onderneming in moeilijkheden toen de garantie werd verleend;
b)
kon de omvang van de garantie goed worden gemeten toen zij werd verleend;
c)
werd de garantie verleend voor een schuldbewijs (obligatielening) en kon zij daarom hoger zijn dan 80 % van de uitstaande lening;
d)
was de premie van 1 % die voor de garantie werd betaald een marktconforme prijs die in overeenstemming was met de financiële draagkracht van Larco.
(33)
Volgens de Griekse autoriteiten was de staatsgarantie uit 2008 dus geen staatssteun.
(34)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat maatregel 2 is genomen krachtens ministerieel besluit YA 2/93378/0025 van 22 december 2008 en exact het bedrag van 30 000 000 EUR dekte.
3.4. Maatregel 3: de kapitaalverhoging uit 2009
(35)
De Griekse autoriteiten stelden dat de deelneming van de staat in de kapitaalverhoging bedoeld was om de waarde van de onderneming te beschermen, met het oog op de aanstaande privatisering ervan en de uitvoering van een herstructureringsplan. In zijn besluit hield de staat rekening met de potentiële groei van Larco, de waarde van de activa van de onderneming en de algemene toestand op de markt voor ferronikkel, alsook met herstructurerings- en bezuiningsmaatregelen.
(36)
NBG droeg voor 31 % bij aan de kapitaalverhoging. In tegenstelling tot de staat besloot NBG om zijn rechten slechts gedeeltelijk uit te oefenen. Volgens de Griekse autoriteiten was het de bedoeling van NBG om een zekere zeggenschap over de onderneming te behouden en moest haar handelwijze niet worden gezien als een gebrek aan vertrouwen in de toekomst van Larco. NBG verkleinde namelijk haar aandelenkapitaal in Larco tot het volgens de Griekse wet vereiste minimum om een vetorecht te behouden bij bepaalde belangrijke besluiten van de raad van bestuur.
(37)
De derde aandeelhouder, PPC, besloot expliciet om niet aan de kapitaalverhoging deel te nemen en accepteerde de verwatering van zijn aandelenkapitaal. Volgens de Griekse autoriteiten zag PPC van deelneming af omdat het de staat een grotere meerderheid in het aandelenkapitaal wilde geven met het oog op de privatisering van de onderneming.
(38)
Concluderend stellen de Griekse autoriteiten dat de staat heeft gehandeld als een investeerder in een markteconomie en dat de kapitaalverhoging uit 2009 daarom geen staatssteun is.
(39)
Met betrekking tot de datum van toekenning hebben de Griekse autoriteiten geen duidelijke informatie verstrekt. Uit de notulen van de aandeelhoudersvergadering blijkt dat de Griekse staat op 15 april 200915 000 000 EUR voor de kapitaalverhoging heeft verstrekt, krachtens document Οικ2/27694/0025 van het ministerie van Financiën met het oog op de totale bijdrage van de staat aan de verhoging van het aandelenkapitaal, die 44 999 999,40 EUR beliep. Uit de jaarrekening van Larco over 2009 blijkt dat op 14 mei 2009 tot de kapitaalverhoging werd besloten, maar wordt niet duidelijk wanneer de daadwerkelijke injectie van nieuw kapitaal heeft plaatsgevonden.
3.5. Maatregel 4: de staatsgarantie uit 2010
(40)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat het oude Larco in het kader van de overeenkomst uit 1998 bij de Griekse rechter de terugbetaling van Larco's schuld had gevorderd. Er ligt een reeks vonnissen en vernietigingen, onder meer met betrekking tot een schuld van circa 10,5 miljoen EUR (13).
(41)
In het kader van een door Larco ingesteld beroep en vanwege het gevaar van onherstelbare schade schortte het Griekse hooggerechtshof de betaling van de schuld van circa 10,5 miljoen EUR op tot het moment waarop de bevoegde rechter definitief vonnis zou hebben gewezen. Aan de opschorting werd de voorwaarde verbonden dat Larco aan het oude Larco een garantieverklaring zou afgeven voor het opgeschorte bedrag. NBG verstrekte Larco de garantieverklaring voor circa 10,8 miljoen EUR (10,5 miljoen EUR van de oorspronkelijk aangevochten schuld, vermeerderd met 0,3 miljoen EUR wegens juridische honoraria en kosten). Voor de garantieverklaring werd vervolgens voor onbepaalde tijd een staatsgarantie afgegeven voor het volledige bedrag, met een premie van 2 % p.j.
(42)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat de staat die maatregel in zijn hoedanigheid van aandeelhouder had genomen om aan de voorwaarden voor de opschorting te voldoen en om zijn investering te beschermen tegen het achterstallig verklaren van de schulden. Anders zou de opschorting niet van toepassing zijn en zou het oude Larco het recht hebben gehad om de schuld te innen, mogelijkerwijs door een beslag op de activa van Larco. Larco had dan insolvent kunnen worden. Volgens de Griekse autoriteiten zou NBG de garantieverklaring zonder de staatsgarantie niet hebben afgegeven.
(43)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat maatregel 4 is genomen krachtens ministerieel besluit YA 2/923/0025 van 10 mei 2010 en het exacte bedrag dekte van 10 510 824,95 EUR en 310 000 EUR voor juridische honoraria en kosten, dus in totaal 10 820 824,95 EUR.
3.6. Maatregel 5: garantieverklaringen in plaats van voorafbetaling van een fiscale boete in 2010
(44)
De Griekse autoriteiten verduidelijkten dat de desbetreffende maatregel een naheffing is, en niet zozeer een fiscale boete. De naheffing werd opgelegd omdat de belastingdienst er niet mee instemde dat de verliezen op indekkingscontracten werden afgetrokken van de netto-opbrengsten van Larco, zoals Larco dat wilde. Ook verklaarden de Griekse autoriteiten dat de rechtbank Larco had verzocht garantieverklaringen af te geven voor in totaal 4,7 miljoen EUR.
(45)
De Griekse autoriteiten toonden aan dat Larco op grond van een algemene wettelijke bepaling de voorafbetaling van de naheffing mocht vervangen door garantieverklaringen. In het vonnis waarin het Larco krachtens het nationale recht (14) wordt toegestaan de voorafbetaling van de naheffing door garantieverklaringen te vervangen, werd een afweging gemaakt die rekening hield met de voordelen voor de crediteur (de staat) en de levensvatbaarheid van de debiteur (Larco), en werd derhalve besloten de verplichting om 47 miljoen EUR (zijnde 25 % van de naheffing) vooraf te betalen op te schorten en die verplichting te vervangen door garantieverklaringen voor in totaal 4,7 miljoen EUR. Deze opschorting zou gelden tot een definitieve uitspraak in het geding dat Larco tegen de staat aanhangig had gemaakt wegens de oplegging van de naheffing.
(46)
Bovendien verklaarden de Griekse autoriteiten dat beslissingen van nationale rechtbanken niet aan de staat kunnen worden toegerekend.
(47)
Ook zetten de Griekse autoriteiten uiteen dat de staat ondanks de tijdelijke opschorting in de praktijk het financiële effect van die opschorting had gecompenseerd door de door Larco verschuldigde naheffing te verrekenen met door de staat aan Larco verschuldigde bedragen, waaronder teruggaven uit hoofde van de inkomstenbelasting of de btw. Dit is mogelijk krachtens recente Griekse wetgeving die is bedoeld om belastingen sneller te innen.
(48)
De staat blijkt dus in werkelijkheid al ten minste 16,1 miljoen EUR te hebben geïnd van het bedrag dat verschuldigd was als voorafbetaling van de aan Larco opgelegde naheffing.
3.7. Maatregel 6: de staatsgaranties uit 2011
(49)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat geen van de twee leningen waarvoor de garanties waren verstrekt, achterstallig was. De lening van 20 miljoen EUR was door ATE Bank verstrekt als herfinanciering van een oudere lening van 20 miljoen EUR, waarvan de vervaldatum was verstreken.
(50)
Volgens de Griekse autoriteiten zijn met de twee staatsgaranties geen staatsmiddelen gemoeid omdat de staat 60 miljoen EUR aan btw-teruggaven aan Larco schuldig was. Zouden de garanties zijn aangesproken, dan konden de bedragen worden verrekend met de uitstaande schuld van de staat.
(51)
Ook verklaarden de autoriteiten dat, mocht de maatregel wel staatssteun zijn, hij als verenigbaar met de interne markt zou moeten worden aangemerkt omdat hij in overeenstemming was met de tijdelijke kaderregeling (15) en de relevante tijdelijke Griekse regeling voor leninggaranties (hierna de „tijdelijke garantieregeling” genoemd) (16). Met name waren de autoriteiten van mening dat, los van het feit dat Larco een onderneming in moeilijkheden was toen de maatregel werd toegekend, ook aan de andere voorwaarden van de regeling werd voldaan:
a)
Larco was een grote onderneming;
b)
de lening van 30 miljoen EUR was een investeringslening, terwijl met de lening van 20 miljoen EUR een oudere lening werd geherfinancierd die was verstrekt voor investeringsdoeleinden,
c)
de garanties waren vóór eind 2011 verstrekt;
d)
het totaalbedrag van de twee gegarandeerde leningen was niet meer dan 3 miljoen EUR hoger dan de jaarlijkse loonsom van Larco;
e)
de garanties dekten 100 % van de lening, maar een dergelijke maatregel was vanwege de bijzondere toestand van de Griekse economie voor Larco de enige mogelijkheid om een financiering aan te trekken;
f)
de garanties waren inclusief een premie van 1 % p.j., hetgeen als een marktconforme premie moet worden beschouwd.
(52)
Tot slot stelden de Griekse autoriteiten dat de maatregel als reddingssteun zou moeten worden beschouwd als de Commissie tot de conclusie mocht komen dat de maatregel staatssteun was en dat niet was voldaan aan de voorwaarden van de tijdelijke garantieregeling. Die steun zou dan als aangemeld moeten worden beschouwd omdat de maatregel aan de Commissie was gemeld bij de beantwoording op 16 maart 2012 van de vragen van de Commissie in het kader van haar ambtshalve vooronderzoek.
(53)
Volgens de Griekse autoriteiten voldeed de steun aan de eisen van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun omdat:
a)
het ging om liquiditeitssteun in de vorm van leninggaranties;
b)
de maatregel werd gegarandeerd vanwege de ernstige maatschappelijke problemen en geen overmatig nadelige neveneffecten voor andere lidstaten had;
c)
de Griekse autoriteiten in samenwerking met de Commissie werkten aan een herstructureringsplan;
d)
de steun zich beperkte tot het bedrag dat nodig was om de onderneming gedurende beperkte tijd draaiende te houden;
e)
de maatregel voldeed aan de voorwaarde dat het eenmalige steun moest zijn omdat Larco in het verleden nooit reddings- of herstructureringssteun had ontvangen;
f)
Larco een ondernemingsplan aan de staat had voorgelegd waarin de noodzaak van de financiering van 30 miljoen EUR voor het doen van investeringen werd onderbouwd.
(54)
De Griekse autoriteiten verklaarden dat maatregel 6 is toegekend krachtens i) ministerieel besluit YA 2/95156/0025 van 30 december 2011 tot dekking van het exacte bedrag van 30 000 000 EUR, en ii) ministerieel besluit YA 2/95161/0025 van 30 december 2011 voor het exacte bedrag van 20 000 000 EUR.
4. BEOORDELING VAN DE STEUNMAATREGEL
(55)
Allereerst gaat dit besluit in op de vraag of Larco een onderneming in moeilijkheden is in de zin van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun. Vervolgens wordt beoordeeld of de onderzochte maatregelen staatssteun aan Larco zijn in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag, en ten slotte of die steun met de interne markt verenigbaar kan zijn.
4.1. Problemen van Larco
(56)
In het besluit van 6 maart 2013 en meer in het bijzonder in de overwegingen 18 tot en met 25 van dat besluit kwam de Commissie tot de voorlopige conclusie dat Larco een onderneming in moeilijkheden was op het moment dat de 6 onderzochte maatregelen werden genomen. De financiële kerngegevens van Larco voor de periode 2007-2011 zijn opgenomen in de tabel.
Financiële kerngegevens Larco 2007-6/2012 (in miljoen EUR)
2007
2008
2009
2010
2011
H1 2012 (17)
Omzet
549,3
284
98,8
239
311
154,6
EBT
23
- 116
- 105
6,4
6,5
- 12,2
Maatschappelijk kapitaal
163,8
163,8
109
109
109
109
Eigen vermogen
104
- 0,4
- 35
- 31
- 26
- 39
Totale schuld
141,2
230,1
233,9
261,8
262,7
326,0
Vreemd vermogen/eigen vermogen (ratio)
1,3
- 575,0
- 6,6
- 8,3
- 10,1
- 8,4
(57)
Volgens punt 10, onder a), van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun wordt een vennootschap met beperkte aansprakelijkheid geacht in moeilijkheden te verkeren wanneer „meer dan de helft van het maatschappelijk kapitaal is verdwenen en meer dan een kwart van dit kapitaal tijdens de afgelopen twaalf maanden is verloren gegaan”. Hiermee wordt aangegeven dat een onderneming die grote delen van haar maatschappelijk kapitaal verliest, naar verwachting niet in staat zal zijn de verliezen te stelpen die op korte of middellange termijn vrijwel zeker tot het faillissement van de onderneming zullen leiden (zie punt 9 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun).
(58)
Verder kan een onderneming volgens punt 11 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun in moeilijkheden worden geacht „wanneer de typische symptomen van een onderneming in moeilijkheden aanwezig zijn, zoals toenemende verliezen, een dalende omzet, groeiende voorraden, overcapaciteit, een geringere kasstroom, een toenemende schuldenlast, toenemende rentelasten en een vermindering of een verdwijning van de waarde van de nettoactiva”. In dit verband kan volgens het Gerecht „een negatief eigen vermogen […] worden beschouwd als een sterke indicator dat de onderneming in financiële moeilijkheden verkeert” (18).
(59)
Volgens de jaarrekeningen van Larco over de periode 2007-H1 2012 daalde het maatschappelijk kapitaal van de onderneming niet met meer dan de helft. Wel werd het eigen vermogen van de onderneming in dezelfde periode negatief. In eerdere zaken heeft de Commissie gemeend dat een negatief eigen vermogen voor een onderneming betekent dat het maatschappelijk kapitaal van die onderneming geheel verloren is gegaan en dat a priori kan worden aangenomen dat aan de criteria van punt 10, onder a), van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun wordt voldaan (19).
(60)
In het geval van Larco meent de Commissie dat de afname van het maatschappelijk kapitaal zich alleen in schijn tot minder dan de helft beperkte omdat de onderneming geen passende maatregelen heeft genomen, in strijd met hetgeen door de Griekse wet wordt voorgeschreven (20). Die maatregelen moeten erop gericht zijn het eigen vermogen van een onderneming weer positief te maken en het tegelijkertijd tot een passend niveau te verhogen. Dat kan door kapitalisatie van verliezen, een kapitaalverhoging of beide.
(61)
In dit opzicht is de Commissie van mening dat bij een kapitalisatie van verliezen het gehele maatschappelijk kapitaal van de onderneming verloren zou zijn gegaan omdat de gecumuleerde verliezen hoger waren dan het maatschappelijk kapitaal. Daarom meent de Commissie dat in dit geval sinds 2008 is voldaan aan de criteria van punt 10, onder a), van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun.
(62)
Daarnaast moest Larco met betrekking tot de criteria van punt 11 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun van 2007 tot 2009 een sterke afname van de omzet noteren en aanzienlijke verliezen in 2008 en 2009, voor een totaalbedrag van 221 miljoen EUR (respectievelijk 116 miljoen EUR en 105 miljoen EUR). In 2010 en 2011 stegen omzet en opbrengsten, maar die toename was ontoereikend voor een financieel herstel van Larco. In dezelfde periode bleef het eigen vermogen van de onderneming negatief en bleven haar schulden oplopen. Bovendien werd de exploitatie van Larco opnieuw verliesgevend in het eerste halfjaar van 2012.
(63)
De Commissie is het niet eens met het argument van de Griekse autoriteiten dat Larco in de jaren 2008 en 2009 niet in moeilijkheden verkeerde omdat de verliezen te wijten waren aan de gedaalde prijs van ferronikkel.
(64)
Ten eerste doet het feit dat een daling van de prijs van ferronikkel verliezen tot gevolg had en mede de problemen van Larco veroorzaakte, op zichzelf niets af aan de vaststelling dat Larco de typische symptomen van een onderneming in moeilijkheden vertoonde. Een gezond bedrijf zou zijn kosten aan dergelijke prijsveranderingen aanpassen om verliezen te voorkomen.
(65)
In de tweede plaats had de onderneming in de jaren 2008 en 2009 een negatief vermogen en een oplopende schuld (een toename van 63 % tussen 2007-2008). Hoewel de prijs van ferronikkel en de omzet na 2010 sterk stegen, wijzen de daarop volgende financiële resultaten van Larco erop dat de problemen van de onderneming bleven bestaan. Er kan dus niet worden geconcludeerd dat de verliezen uit 2008 en 2009 alleen maar een gevolg waren van lage ferronikkelprijzen.
(66)
Gelet op het bovenstaande wordt geconcludeerd dat Larco een onderneming in moeilijkheden in de zin van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun was toen de zes onderzochte maatregelen werden genomen.
4.2. Bestaan van staatssteun
(67)
In artikel 107, lid 1, van het Verdrag is bepaald dat steunmaatregelen van de staten of in welke vorm ook met staatsmiddelen bekostigd, die de mededinging door begunstiging van bepaalde ondernemingen of bepaalde producties vervalsen of dreigen te vervalsen, onverenigbaar zijn met de interne markt, voor zover deze steun het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt.
(68)
In eerdere besluiten van de Commissie en ook in de jurisprudentie worden transacties tussen een overheidsorgaan en een onderneming steeds getoetst aan het criterium van de particuliere investeerder of crediteur in een markteconomie („MEIP”, market economy investor principle, of „MECP”, market economy creditor principle) (21). Dat principe houdt in dat de staat net zo moet handelen als een particuliere marktdeelnemer wanneer hij als commerciële partij op de markt opereert. Doet hij dat niet, dan kan er sprake zijn van staatssteun. Anders gezegd: om te bepalen of er bij een transactie van staatssteun sprake is, geldt als maatstaf de vraag of een particuliere marktdeelnemer in een vergelijkbare situatie op dezelfde manier zou hebben gehandeld. Bij de toepassing van dit beginsel kan geen rekening worden gehouden met niet-economische overwegingen als redenen voor de toekenning van steunmaatregelen.
4.2.1. Maatregel 1: niet-inning van de schuld aan het ministerie van Financiën
(69)
Gelet op de beschikbare informatie kan de Commissie niet instemmen met het argument van de Griekse autoriteiten dat het krediet van de OER een particulier krediet was. Volgens artikel 1 van Griekse wet 1386/1983 (22) tot oprichting van de OER „handelt de OER in het maatschappelijk belang en onder toezicht van de staat”. Volgens artikel 3 van dezelfde wet was de staat de enige aandeelhouder van de OER. Bovendien had de staat de mogelijkheid om de voorzitter en twee van de acht leden van de raad van bestuur rechtstreeks te benoemen en om indirect nog vier andere leden te benoemen. Uit het bovenstaande blijkt dat de middelen van de OER staatsmiddelen zijn en dat elk door de OER verstrekt krediet dus aan de staat toerekenbaar is.
(70)
Uit de door de Griekse autoriteiten verstrekte gegevens blijkt dat Larco's schuld aan de OER (die vervolgens aan de staat is overgedragen) geregeld is gerapporteerd en gefactureerd, overeenkomstig de schuldregelingsovereenkomst uit 1998. Een deel van de schuld werd afgelost, wanneer de winstgevendheid van de onderneming dat toeliet. In deze periode deed Larco investeringen, waardoor minder werd betaald, maar alle crediteuren stemden met deze investeringen in. Volgens de overeenkomst hadden de crediteuren niet het recht de uitstaande schuld gedwongen te innen.
(71)
Gelet op het bovenstaande wordt geconcludeerd dat maatregel 1 voldoet aan het MECP-criterium omdat de staat in zijn hoedanigheid van crediteur heeft gehandeld op een manier die vergelijkbaar is met het handelen van een particuliere crediteur, aangezien hij alle beschikbare en contractueel mogelijke middelen heeft aangewend om zijn schuld te innen.
4.2.2. Maatregel 2: de staatsgarantie uit 2008
(72)
Bij staatsgaranties worden risico's gelopen met staatsmiddelen. Wordt de garantie namelijk aangesproken, dan moet een bedrag uit de staatsbegroting worden betaald. Wordt voor de garantie daarnaast geen correcte vergoeding betaald, dan moet de staat de kosten voor zijn rekening nemen. Voor deze maatregel wordt daarom voldaan aan het criterium van staatsmiddelen en toerekenbaarheid aan de staat. Dat wordt door de Griekse autoriteiten niet bestreden.
(73)
De Commissie is het niet eens met het door de Griekse autoriteiten aangevoerde argument dat voldaan zou zijn aan de voorwaarden van punt 3.2 van de garantiemededeling. De Commissie heeft vastgesteld dat Larco in 2008 een onderneming in moeilijkheden was. Daarnaast kan niet worden gesteld dat de garantiepremie van 1 % per jaar in overeenstemming was met de kans op wanbetaling, gezien de grote financiële moeilijkheden van Larco en met name zijn hoge ratio vreemd vermogen/eigen vermogen.
(74)
De Commissie is van mening dat een crediteur Larco onder normale marktomstandigheden tegen deze voorwaarden redelijkerwijs geen garantie zou hebben verstrekt. Aangezien de maatregel selectief voor Larco werd genomen, concludeert de Commissie dat de staatsgarantie uit 2008 de begunstigde een selectief voordeel heeft opgeleverd.
(75)
Larco is actief in een sector waarin producten onder lidstaten worden verhandeld en exporteert zelf het grootste deel van haar productie naar andere lidstaten. Daarnaast wordt nikkel niet alleen in Griekenland maar in nog zes andere lidstaten gesmolten en geraffineerd, te weten Oostenrijk, Finland, Frankrijk (Nieuw-Caledonië), Spanje, Zweden en het Verenigd Koninkrijk (23). Nikkel wordt in bijna alle lidstaten verhandeld (24).
(76)
Dankzij de onderzochte maatregelen kan Larco zijn activiteiten blijven uitoefenen zodat het bedrijf, in tegenstelling tot andere concurrenten met financiële moeilijkheden, wordt gevrijwaard van de gevolgen die normaliter zouden voortvloeien uit zijn slechte financiële resultaten. Dit vervalst de concurrentie omdat andere ondernemingen die op dezelfde markt actief zijn, het zonder die staatssteun moeten stellen.
(77)
Daarom wordt geconcludeerd dat maatregel 2 staatssteun is in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag. De Commissie meent dat de steun gelijk is aan het bedrag van de gegarandeerde lening, omdat het twijfelachtig is of Larco, gelet op zijn economische moeilijkheden, welke financiering dan ook uit de markt had kunnen aantrekken, nog los van de voorwaarden. De Commissie is, met andere woorden, van mening dat Larco een voordeel heeft genoten dat gelijk is aan het bedrag van de gegarandeerde lening omdat het bedrijf zonder de staatsgarantie niet in staat zou zijn geweest die financiering uit de markt aan te trekken.
(78)
De Commissie heeft geen aanwijzingen dat de garantie is aangesproken.
4.2.3. Maatregel 3: De kapitaalverhoging uit 2009
(79)
Met de deelneming van de staat in het aandelenkapitaal van Larco uit 2009 zijn staatsmiddelen gemoeid en deze deelneming is aan de staat toerekenbaar. Aan dit criterium wordt dus voldaan en dat wordt door de Griekse autoriteiten niet bestreden.
(80)
De Commissie heeft van de Griekse autoriteiten geen overtuigend bewijs ontvangen voor hun argument dat de staat heeft gehandeld zoals een investeerder redelijkerwijs in een markteconomie zou doen. De als bewijs verstrekte notulen van de aandeelhoudersvergaderingen wijzen er namelijk op dat aan de aandeelhouders voorafgaand aan de kapitaalverhoging geen herstructureringsplan is voorgelegd, hoewel Larco een onderneming in moeilijkheden was. Daarnaast was het eindbedrag van de kapitaalverhoging uiteindelijk ontoereikend om het negatieve eigen vermogen van Larco te dekken en kon dit dus niet worden gezien als een maatregel om de waarde van de onderneming te behouden en haar herstructurering te ondersteunen.
(81)
Met betrekking tot de deelneming van NBG wijst de Commissie op de toelichting van het Hof dat „zelfs in het geval van aanzienlijke particuliere investeringen de gelijktijdigheid op zichzelf niet voldoende [kan] zijn om te concluderen dat er geen sprake is van staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, EG, maar […] daarvoor ook rekening [moet] worden gehouden met de andere relevante elementen, feitelijk en rechtens.” (25).
(82)
De gedeeltelijke deelneming van NBG kan namelijk niet dienen als bewijs van gezamenlijk optreden van de staat en particuliere aandeelhouders omdat NBG niet alleen als aandeelhouder maar ook als crediteur risico's liep met Larco. Haar besluit om voor een deel mee te gaan in de kapitaalverhoging was dus een manier om niet alleen de waarde van haar investeringen te beschermen, maar ook haar positie als crediteur.
(83)
Bovendien had de staat Larco in 2008 al een staatsgarantie verstrekt. Daarom kan het feit dat de staat in 2009 aan de kapitaalverhoging deelnam volgens de relevante jurisprudentie niet op zichzelf worden bezien, maar moet dit worden beoordeeld in de context van andere steunmaatregelen (26).
(84)
Ten slotte wordt het argument van de Griekse autoriteiten dat PPC voornemens was de staat een grote meerderheid in het aandelenpakket te gunnen, niet gestaafd door de notulen van de aandeelhoudersvergaderingen. Wel heeft PPC eenvoudigweg verklaard dat zij niet zou deelnemen aan de verhoging van het aandelenkapitaal.
(85)
De Commissie is daarom van mening dat in een markteconomie een investeerder onder deze voorwaarden redelijkerwijs niet had deelgenomen aan de kapitaalverhoging van Larco. Omdat de maatregel selectief ten gunste van Larco werd genomen, concludeert de Commissie dat de deelneming van de staat aan de kapitaalverhoging van 2009 de begunstigde een selectief voordeel heeft opgeleverd.
(86)
Om de redenen die zijn uiteengezet in de overwegingen 75 en 76 hierboven kan de maatregel het handelsverkeer tussen lidstaten nadelig beïnvloeden en de mededinging vervalsen.
(87)
Daarom wordt geconcludeerd dat maatregel 3 staatssteun is in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag. Omdat niet wordt bestreden dat de staat zijn volledige rechten uitoefende bij de verhoging van het aandelenkapitaal [onduidelijk], is met maatregel 3 een bedrag gemoeid van 44 999 999,40 EUR.
(88)
Met betrekking tot de datum van toekenning blijkt uit de notulen van de aandeelhoudersvergadering van 14 mei 2009 dat de Griekse staat op 15 april 2009 een bedrag van 15 000 000 EUR verstrekte voor de kapitaalverhoging (27), met het oog op de totale bijdrage van de staat aan de verhoging van het aandelenkapitaal [onduidelijk], die 44 999 999,40 EUR beliep. De Commissie beschikt niet over informatie over de precieze datum waarop het resterende bedrag van de staatsbijdrage aan het aandelenkapitaal van de onderneming werd toegekend.
4.2.4. Maatregel 4: de staatsgarantie uit 2010
(89)
Om dezelfde redenen als voor maatregel 2 voldoet maatregel 4 aan het criterium van staatsmiddelen en toerekenbaarheid aan de staat. Dit werd door de Griekse autoriteiten niet bestreden.
(90)
De Commissie erkent dat het voor aandeelhouders wellicht normaal is om garanties te verlenen in omstandigheden die met deze zaak vergelijkbaar zijn. Aangezien NBG echter ook aandeelhouder van Larco was, meent de Commissie dat het voor aandeelhouders normaal zou zijn om het risico van de desbetreffende garantie naar evenredigheid te verdelen. De staat droeg echter het volledige risico door garant te staan voor een schuld, terwijl Larco in moeilijkheden verkeerde en al een oplopende schuld had.
(91)
Evenmin als maatregel 2 voldoet deze maatregel aan de voorwaarden van punt 3.2 van de garantiemededeling omdat een premie van 2 % niet in overeenstemming kan worden geacht met het risico van wanbetaling door Larco.
(92)
De Commissie is daarom van mening dat een crediteur Larco onder normale marktomstandigheden tegen deze voorwaarden redelijkerwijs geen garantie zou hebben verstrekt. Aangezien de maatregel selectief voor Larco werd genomen, concludeert de Commissie dat hij de begunstigde een selectief voordeel heeft opgeleverd.
(93)
Om de redenen die zijn uiteengezet in de overwegingen 75 en 76 hierboven kan de maatregel het handelsverkeer tussen lidstaten nadelig beïnvloeden en de mededinging vervalsen.
(94)
Daarom wordt geconcludeerd dat maatregel 4 staatssteun is in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag. De Commissie is van mening dat het steunbedrag gelijk is aan het gegarandeerde bedrag omdat duidelijk is dat ongeacht de condities geen enkele marktpartij redelijkerwijs in staat zou zijn geweest dat bedrag voor Larco te garanderen, gezien de economische moeilijkheden van de onderneming. De Commissie is met andere woorden van mening dat Larco een voordeel heeft genoten dat gelijk is aan het gegarandeerde bedrag omdat het bedrijf zonder de staatsgarantie niet in staat zou zijn geweest om op de markt welke garantie dan ook te verkrijgen.
(95)
De Commissie heeft geen aanwijzingen dat de garantie is aangesproken.
4.2.5. Maatregel 5: garantieverklaringen in plaats van voorafbetaling van een belastingnaheffing in 2010
(96)
De Commissie neemt nota van de toelichtingen van de Griekse autoriteiten met betrekking tot de feitelijke achtergrond van maatregel 5.
(97)
Gezien de door de Griekse autoriteiten verstrekte gegevens is de Commissie het er mee eens dat de rechtbank Larco op grond van objectieve criteria heeft toegestaan de voorafbetaling van de naheffing te vervangen door garantieverklaringen. Deze criteria zouden in een vergelijkbare situatie voor elke onderneming hebben gegolden. Daarom wordt geconcludeerd dat maatregel 5 geen selectief voordeel voor Larco is geweest.
4.2.6. Maatregel 6: de staatsgaranties uit 2011
(98)
De Commissie neemt nota van de toelichtingen van de Griekse autoriteiten met betrekking tot de feitelijke achtergrond van maatregel 6.
(99)
De Commissie is het niet met de Griekse autoriteiten eens wanneer zij stellen dat met maatregel 6 geen staatsmiddelen gemoeid zijn. Ten eerste worden, zoals voor maatregel 2 is toegelicht, bij staatsgaranties risico's gelopen met staatsmiddelen omdat zij uit de staatsbegroting worden betaald als de garanties worden aangesproken. Wordt voor een garantie daarnaast geen correcte vergoeding met een marktconforme premie betaald, dan moet de staat kosten maken. Bovendien lijkt het argument over de uitstaande schuld van 60 miljoen EUR aan btw in tegenspraak met de opmerkingen over maatregel 5, waarin de Griekse autoriteiten verklaarden dat zij de verschuldigde btw-teruggave legaal en opzettelijk hebben ingehouden om de opschorting van de voorafbetaling van de belastingnaheffing te compenseren.
(100)
De Commissie is dus van mening dat met deze maatregel wordt voldaan aan het criterium van staatsmiddelen en toerekenbaarheid aan de staat.
(101)
Evenmin als de maatregelen 2 en 4 voldoet deze maatregel aan de voorwaarden van punt 3.2 van de garantiemededeling.
(102)
De Commissie is daarom van mening dat een crediteur Larco onder normale marktomstandigheden tegen deze voorwaarden redelijkerwijs geen garantie zou hebben verstrekt. Aangezien de maatregel selectief voor Larco werd genomen, concludeert de Commissie dat zij de begunstigde een selectief voordeel heeft opgeleverd.
(103)
Om de redenen die zijn uiteengezet in de overwegingen 75 en 76 hierboven kan de maatregel het handelsverkeer tussen lidstaten nadelig beïnvloeden en de mededinging vervalsen.
(104)
Daarom wordt geconcludeerd dat maatregel 6 staatssteun is in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag. Net als voor maatregel 2 meent de Commissie dat het steunbedrag gelijk is aan het bedrag van de gegarandeerde leningen, omdat het twijfelachtig is of Larco, gelet op zijn economische moeilijkheden, welke financiering dan ook uit de markt had kunnen aantrekken, nog los van de voorwaarden.
(105)
De Commissie heeft geen aanwijzingen dat de garantie is aangesproken.
4.2.7. Conclusie ten aanzien van het bestaan van staatssteun
(106)
Gelet op het bovenstaande is de Commissie van mening dat de maatregelen 1 en 5 geen staatssteun zijn, terwijl de maatregelen 2, 3, 4 en 6 staatssteun zijn in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag.
(107)
De staatssteun in het kader van maatregel 2 bedraagt daarom 30 000 000 EUR en werd verstrekt op 22 december 2008. De staatssteun in het kader van maatregel 3 bedraagt 44 999 999,40 EUR, maar de precieze toekenningsdata moeten door de Griekse autoriteiten worden verduidelijkt. De staatssteun in het kader van maatregel 4 bedraagt 10 820 824,95 EUR en werd op 10 mei 2010 toegekend, terwijl de totale staatssteun in het kader van maatregel 6, 50 000 000 EUR bedraagt (30 000 000 EUR + 20 000 000 EUR) en werd toegekend op 30 december 2011.
4.3. Onrechtmatige steun
(108)
De maatregelen 2, 3, 4 en 6 zijn staatssteun en werden toegekend in strijd met de verplichtingen ten aanzien van kennisgeving en wachttijd van artikel 108, lid 3, van het Verdrag. De maatregelen zijn daarom onrechtmatige staatssteun.
4.4. Verenigbaarheid van de steun
(109)
Aangezien bepaalde maatregelen staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag zijn, moet hun verenigbaarheid worden getoetst aan de afwijkingen als omschreven in de leden 2 en 3 van dat artikel.
(110)
Volgens de jurisprudentie van het Hof van Justitie is het aan de lidstaten om zich te beroepen op mogelijke gronden voor verenigbaarheid en om aan te tonen dat aan de voorwaarden voor die verenigbaarheid wordt voldaan (28).
4.4.1. Verenigbaarheid van de maatregelen 2, 4 en 6
(111)
Met betrekking tot de maatregelen 2 en 4 hebben de Griekse autoriteiten zich op geen enkele mogelijke grond voor verenigbaarheid beroepen omdat zij stelden dat de maatregelen geen staatssteun waren.
(112)
Aangezien de maatregelen wel staatssteun zijn, dient hun verenigbaarheid te worden getoetst aan artikel 107, lid 3, onder c), van het Verdrag, en met name aan de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun omdat Larco in ieder geval sinds 2008 een onderneming in moeilijkheden is geweest. Volgens punt 20 van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun kan „een dergelijke onderneming niet worden beschouwd als een passend instrument om aan de verwezenlijking van andere beleidsdoelstellingen van de overheid bij te dragen, zolang haar levensvatbaarheid niet is verzekerd. Daarom is de Commissie van mening dat, enkel wanneer aan de in de onderhavige richtsnoeren uiteengezette voorwaarden is voldaan, steun aan ondernemingen in moeilijkheden kan bijdragen tot de ontwikkeling van de economische bedrijvigheid zonder het handelsverkeer zodanig te veranderen dat het gemeenschappelijk belang wordt geschaad.”
(113)
Aan de relevante voorwaarden van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun (punt 3.1.) wordt in dit geval echter niet voldaan. De garanties vervielen niet na zes maanden en de Griekse autoriteiten meldden geen herstructureringsplan aan dat de levensvatbaarheid van de onderneming zou moeten herstellen, terwijl geen compensatiemaatregelen werden genomen om de vervalsing van de concurrentie te beperken. Tot slot is niet aangetoond dat de steun zich tot het noodzakelijke minimum beperkte, bijvoorbeeld omdat de begunstigde van de steun een aanzienlijke eigen bijdrage leverde. De autoriteiten hebben geen liquidatieplan ingediend.
(114)
Ten aanzien van maatregel 6 hebben de Griekse autoriteiten verklaard dat deze verenigbaar was met de tijdelijke kaderregeling en de tijdelijke garantieregeling en in ieder geval als reddingssteun zou kunnen worden aangemerkt.
(115)
De Commissie is het niet eens met de argumenten van de Griekse autoriteiten. Zij is van mening dat niet aan de voorwaarden van de tijdelijke kaderregeling en de tijdelijke garantieregeling is voldaan omdat Larco een onderneming in moeilijkheden was. Het totaalbedrag van de twee garanties was hoger dan de jaarlijkse loonsom van Larco, de garantie was hoger dan 90 % van de lening en een premie van 1 % p.j. kon niet worden beschouwd als een marktconforme premie die in overeenstemming was met het risico van wanbetaling voor het gegarandeerde bedrag.
(116)
Met betrekking tot het argument dat de maatregel reddingssteun was, hebben de autoriteiten nooit aangegeven dat de garanties uit 2011 als reddingssteun moesten worden beschouwd, hoewel de Commissie sinds 2011 met hen over Larco in gesprek was. Zij hebben er ook op geen enkele wijze melding van gemaakt. In hun antwoord op de vragen van 16 maart 2012 hebben de Griekse autoriteiten namelijk uitdrukkelijk verklaard dat de onderneming in de afgelopen tien jaar nooit reddings- en/of herstructureringssteun had ontvangen.
(117)
Ook in dit geval wordt geenszins voldaan aan de relevante voorwaarden van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun. De garanties uit 2011 vervielen niet na zes maanden en de Griekse autoriteiten hebben geen herstructurerings- of liquidatieplan aangemeld. Het ondernemingsplan waaruit blijkt dat er 30 miljoen EUR voor investeringen nodig was, kan geen grondslag vormen voor een verenigbaar herstructureringsplan in de zin van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun. Het plan was namelijk niet bedoeld om de levensvatbaarheid van de onderneming te herstellen en er werden geen compenserende maatregelen overwogen of uitgevoerd om de vervalsing van de mededinging te beperken. Tot slot werd niet aangetoond dat de steun zich tot het noodzakelijke minimum beperkte, bijvoorbeeld door een aanzienlijke eigen bijdrage van de begunstigde van de steun. Evenmin hebben de autoriteiten een liquidatieplan ingediend.
(118)
De Commissie heeft geen mogelijke andere gronden voor de verenigbaarheid van de maatregelen 2, 4 en 6 aangetroffen.
(119)
Gelet op het bovenstaande acht de Commissie de maatregelen 2, 4 en 6 onverenigbaar met de interne markt.
4.4.2. Verenigbaarheid van maatregel 3
(120)
De Griekse autoriteiten hebben geen mogelijke gronden voor de verenigbaarheid van maatregel 3 aangegeven omdat de maatregel volgens hen geen staatssteun is.
(121)
Aangezien de maatregel wel staatssteun is, moet om de in overweging 112 hierboven vermelde redenen ook worden beoordeeld of deze verenigbaar is krachtens de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun. Aan de relevante voorwaarden van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun wordt in dit geval echter evenmin voldaan. De Griekse autoriteiten hebben nimmer een herstructureringsplan aangemeld dat de levensvatbaarheid van de onderneming zou moeten herstellen en er zijn geen compensatiemaatregelen genomen om de vervalsing van de concurrentie te beperken. Tot slot is niet aangetoond dat de steun zich tot het noodzakelijke minimum beperkte, bijvoorbeeld omdat de begunstigde van de steun een aanzienlijke eigen bijdrage leverde.
(122)
De Commissie heeft geen mogelijke andere gronden voor de verenigbaarheid van deze maatregel aangetroffen.
(123)
Gelet hierop acht de Commissie maatregel 3 onverenigbaar met de interne markt.
4.5. Terugvordering
(124)
Volgens het Verdrag en de jurisprudentie van het Hof is de Commissie bevoegd om te beslissen dat de betrokken lidstaat de steun moet intrekken of wijzigen indien zij bepaald heeft dat de maatregel onverenigbaar is met de interne markt (29). Het Hof heeft ook steeds geoordeeld dat de verplichting van een lidstaat om steun in te trekken die door de Commissie als onverenigbaar met de interne markt is aangemerkt, bedoeld is om de vroegere situatie te herstellen (30). In dit verband heeft het Hof bepaald dat dit doel wordt bereikt als de begunstigde de wegens onrechtmatige steun ontvangen bedragen heeft terugbetaald, en daardoor het marktvoordeel verliest dat hij ten opzichte van zijn concurrenten genoot, en de toestand van vóór de steunverlening wordt hersteld (31).
(125)
Aansluitend bij de jurisprudentie is in artikel 14, lid 1, van Verordening (EG) nr. 659/1999 van de Raad (32) het volgende bepaald: „Indien negatieve beschikkingen worden gegeven in gevallen van onrechtmatige steun beschikt de Commissie dat de betrokken lidstaat alle nodige maatregelen dient te nemen om de steun van de begunstigde terug te vorderen […].”.
(126)
Aangezien geen van de onderzochte maatregelen, in strijd met artikel 108 van het Verdrag, aan de Commissie is gemeld en deze maatregelen daarom als onrechtmatige en onverenigbare steun moeten worden beschouwd, moeten zij worden terugbetaald om de toestand van vóór de steunverlening te herstellen. De terugvordering moet betrekking hebben op de periode die aanvangt op de dag dat het voordeel voor de begunstigde is ingegaan, dus de dag waarop hij over de steun kon beschikken, en eindigt bij de daadwerkelijke terugbetaling. Over de terug te betalen bedragen dient rente te worden vergoed tot de dag van de daadwerkelijke terugbetaling.
5. CONCLUSIE
(127)
De maatregelen 1 en 5 zijn geen steun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag.
(128)
Griekenland heeft de maatregelen 2, 3, 4 en 6 onrechtmatig ten uitvoer gelegd, in strijd met artikel 108, lid 3, van het Verdrag.
(129)
Met name de maatregelen 2, 4 en 6 (staatsgaranties uit 2008, 2010 en 2011) ten gunste van Larco waren staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag en waren onverenigbaar met de interne markt omdat zij niet voldeden aan de relevante voorwaarden van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun en geen andere gronden voor verenigbaarheid werden aangetroffen.
(130)
Maatregel 3 (deelneming van de staat aan de kapitaalverhoging van Larco in 2009) was ook staatssteun en onverenigbaar met het Verdrag omdat niet werd voldaan aan de relevante voorwaarden van de richtsnoeren inzake reddings- en herstructureringssteun en geen andere gronden voor verenigbaarheid werden aangetroffen.
(131)
De Commissie merkt op dat Griekenland ermee heeft ingestemd dat dit besluit wordt vastgesteld in de Engelse taal,
HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
Het niet innen van de schuld aan het ministerie van Financiën en de garantieverklaringen in plaats van de voorafbetaling van de belastingnaheffing in 2010 door Griekenland ten gunste van Larco vormen geen staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, van het Verdrag.
Artikel 2
De staatssteun ten bedrage van 135 820 824,35 EUR in de vorm van staatsgaranties aan de Larco General Mining & Metallurgical Company SA in 2008, 2010 en 2011 en de deelneming van de staat aan de kapitaalverhoging van de onderneming in 2009, die onrechtmatig door Griekenland werd toegekend in strijd met artikel 108, lid 3, van het Verdrag, is onverenigbaar met de interne markt.
Artikel 3
1. Griekenland vordert de in artikel 2 bedoelde onverenigbare steun van de begunstigde onderneming terug.
2. De terug te vorderen bedragen omvatten rente vanaf het tijdstip waarop zij de begunstigde ter beschikking zijn gesteld, tot het tijdstip van de daadwerkelijke terugbetaling ervan.
3. De rente wordt op samengestelde grondslag berekend overeenkomstig hoofdstuk V van Verordening (EG) nr. 794/2004 van de Commissie (33), als gewijzigd.
4. Met betrekking tot maatregel 3 deelt Griekenland mee op welke precieze datum (data) het zijn bijdrage aan de verhoging van het aandelenkapitaal in 2009 heeft verstrekt.
5. Griekenland schorst alle uitstaande betalingen van de in artikel 2 bedoelde steun vanaf de datum waarop dit besluit is vastgesteld.
Artikel 4
1. De terugvordering van de in artikel 2 bedoelde steun geschiedt onverwijld en daadwerkelijk.
2. Griekenland zorgt ervoor dat het onderhavige besluit binnen vier maanden vanaf de datum van kennisgeving ervan ten uitvoer wordt gelegd.
Artikel 5
1. Binnen twee maanden vanaf de kennisgeving van dit besluit verstrekt Griekenland de volgende informatie:
a)
het totale van de begunstigde terug te vorderen bedrag (hoofdsom en terugvorderingsrente);
b)
een nadere beschrijving van de reeds genomen en de voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen;
c)
documenten waaruit blijkt dat de begunstigde werd gelast de steun terug te betalen.
2. Griekenland houdt de Commissie op de hoogte van de stand van uitvoering van de nationale maatregelen die het heeft genomen om dit besluit ten uitvoer te leggen, en dit tot de in artikel 2 bedoelde steun volledig is terugbetaald. Het verstrekt, op eenvoudig verzoek van de Commissie, onverwijld alle inlichtingen over de reeds genomen en de voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen. Het verstrekt tevens nadere inlichtingen over de reeds door de begunstigde terugbetaalde steunbedragen en rente.
Artikel 6
Het onderhavige besluit is gericht tot de Helleense Republiek.
Gedaan te Brussel, 27 maart 2014.