ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 16. září 2013
o vyrovnáních podle vyhlášky o statkových hnojivech K 75/98 (ex NN 45/98) provedené Belgií (regionem Flandry)
(oznámeno pod číslem C(2013) 5818)
(Pouze nizozemské a francouzské znění je závazné)
(2013/530/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „SFEU“), a zejména čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
po výzvě pro zainteresované strany, aby předložily své připomínky (1),
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Po přijetí stížnosti, že vlámská vláda vyplácí zemědělcům nezákonnou podporu v souvislosti s používáním hnojiv a statkových hnojiv (dále jen „opatření“), požádaly útvary Evropské komise dopisem ze dne 4. února 1998 belgické orgány, aby poskytly informace o provedení rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům za povinnosti podle právních předpisů o hnojivech (dále jen „vyhláška o statkových hnojivech“).
(2)
Komise obdržela tyto informace v dopise od vlámského ministerstva životního prostředí a zaměstnanosti ze dne 18. března 1998 a v dopise od stálého zastoupení Belgie ze dne 31. března 1998.
(3)
Dne 15. dubna 1998 se konalo jednání mezi zástupci příslušných belgických orgánů a útvarů Evropské komise.
(4)
Telexem ze dne 10. července 1998 Komise požádala belgické orgány o doplňující informace, které obdržela v odpovědi belgických orgánů v dopise ze dne 7. srpna 1998, zaevidovaném dne 10. srpna 1998.
(5)
Podle informací od belgických orgánů byly platby prováděny v roce 1996. Opatření však nebylo oznámeno Komisi v souladu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU). Z tohoto důvodu byl spis zaevidován v registru neoznámených podpor pod číslem NN 45/98. Avšak ačkoli byl režim v platnosti v letech 1996 a 1997, Komise zaznamenala závazek belgických orgánů v jejich dopise ze dne 7. srpna 1998 nevyplatit podporu za rok 1997, dokud Komise nepřijme rozhodnutí o slučitelnosti podpory se společným trhem. Belgické úřady informovaly Komisi, že záměrem vlámské vlády bylo začlenit tento režim vyrovnání do vlámského programu podpory podle nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 (2).
(6)
Dopisem ze dne 21. ledna 1999 Komise informovala Belgii, že se ve věci opatření rozhodla zahájit řízení stanovené v čl. 108 odst. 2 SFEU.
(7)
Rozhodnutí Komise zahájit řízení bylo zveřejněno dne 17. dubna 1999 v Úředním věstníku (3).
(8)
Komise vyzvala zainteresované strany k předložení jejich připomínek k opatření.
(9)
Komise neobdržela od zainteresovaných stran žádné připomínky.
(10)
Oznámení týkající se jiných vlámských případů ve věci statkových hnojiv (C12/1999, N105/1999, N311/99) byla belgickými orgány stažena.
(11)
Dne 6. března 2012 Komise obdržela stížnost od zemědělce na platbu vyrovnání za rok 1996 v souladu s vyhláškou o statkových hnojivech. Na jednání zástupců belgických (vlámských) orgánů a útvarů Evropské komise dne 16. dubna 2012 Komise požádala belgické orgány o předložení jejich stanovisek ke stížnosti.
(12)
Dne 9. listopadu 2012 požádala Evropská komise o další informace. Belgické orgány odpověděly dopisem ze dne 14. ledna 2013.
II. PODROBNÝ POPIS PODPORY
1. NÁZEV
(13)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech
2. ROZPOČET
(14)
Celkový rozpočet na opatření na rok 1996 činil 427 511 868 BEF (belgických franků) rozdělených takto:
(a)
vyrovnání sníženého výnosu
-
travní porost 250 279 282 BEF
-
kukuřice 50 102 650 BEF
(b)
vyrovnání nákladů na likvidaci statkových hnojiv 65 486 397 BEF
(c)
vyrovnání nákladů na uskladnění statkových hnojiv 34 276 829 BEF
(d)
vyrovnání nákupu dalšího hnojiva 27 366 710 BEF
(15)
Vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech byla vyplacena za rok 1996.
(16)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech je vyrovnání splatné zemědělcům, jejichž zemědělský podnik leží zcela nebo zčásti v oblasti vodní plochy nebo toku nebo v přírodní oblasti. Týká se 7,502 z celkových 40,673 zemědělských podniků s ornou půdou nebo hospodářskými zvířaty ve Flandrech (18,5 %). Z hlediska plochy spadá z celkových 649,223 ha v rámci orné půdy nebo hospodářských zvířat 47,948 ha (7,5 %) do oblastí vodních ploch a toků a 21,919 ha (3 %) spadá do přírodních oblastí.
(17)
Cílem režimu podpory je umožnit zemědělcům s půdou v environmentálně citlivých oblastech, aby byli schopni přizpůsobit se přísnějším normám v oblasti používání statkových hnojiv, a vyrovnat těmto zemědělcům ekonomickou ztrátu, kterou utrpí. Podpora se vypočítá na základě ušlých příjmů s ohledem na běžné zemědělské postupy mimo tyto citlivé oblasti. Podle belgických orgánů bylo vyrovnání nezbytné také proto, aby se předešlo sociálním nepokojům.
(18)
Podpora je poskytována zemědělcům v těchto citlivých oblastech s cílem vyrovnat jim:
(a)
pokles produkce způsobený menší mírou hnojení a používání statkových hnojiv;
(b)
další náklady na likvidaci statkových hnojiv;
(c)
další náklady na uskladnění statkových hnojiv;
(d)
další nákup chemických hnojiv.
(19)
Podle informací, které poskytly belgické orgány, vycházejí platby pro zemědělce, mající za cíl vyrovnat povinnosti dané právními předpisy o hnojivech, ze čtyř právních předpisů:
(a)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995 o vyrovnání splatném zemědělcům v souvislosti s povinnostmi podle právních předpisů o hnojivech;
(b)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy;
(c)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 19. března 1996, kterým se stanovují pravidla pro další povinnosti s ohledem na likvidaci a pomoc s dalšími přebytky statkových hnojiv v oblastech, kde se uplatňují přísnější normy pro rozmetání statkových hnojiv;
(d)
rozhodnutí vlámské vlády ze dne 15. července 1997, kterým se upravuje rozhodnutí vlámské vlády ze dne 20. prosince 1995, kterým se stanovuje vyrovnání za roky 1996 a 1997 podle čl. 15 odst. 9 vyhlášky ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním statkovými hnojivy.
(20)
Ani jeden z těchto právních předpisů nebyl oznámen Komisi v souladu s článkem 93 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(21)
Podle belgických orgánů se politika týkající se statkových hnojiv ve Flandrech opírá o vyhlášku ze dne 20. prosince 1995, kterou se mění vyhláška ze dne 23. ledna 1991 o ochraně životního prostředí před znečištěním hnojivy. Cílem této vyhlášky je zmírnění environmentálních problémů způsobených obohacováním povrchových a podzemních vod a vyplavováním fosfátů a dusičnanů do půdy s rizikem proniknutí do podzemních a povrchových vod. Podle zprávy o životním prostředí a přírodě ve Flandrech stojí zemědělství za 56 % čistého zatížení životního prostředí dusíkem a fosforem. Úniky amoniaku ze stájí hospodářských zvířat a rozmetání močůvky představují 21 % znečišťujících emisí ve Flandrech.
(22)
Vyhláška o statkových hnojivech vytyčuje cíle týkající se dosažení a/nebo zachování požadovaných kvalitativních norem pro půdu, vodu (povrchovou a podzemní) a ovzduší. Stanovuje postupné zpřísňování omezení používání statkových hnojiv. Umožňuje tak úpravy během přechodného období. Normy upravující používání hnojiv se budou postupně zpřísňovat, s výjimkou obzvláště ohrožených oblastí, konkrétně v oblastech vodních ploch nebo toků nebo v přírodních oblastech, kde přísnější pravidla vstoupila v platnost okamžitě.
(23)
Vyhláška také stanovuje zmrazení produkce statkových hnojiv a počtu hospodářských zvířat ve Flandrech na úrovni z roku 1992. Za tímto účelem se zavádí politika místních povolení. Současně se pro větší zemědělské podniky povolené objemy/počty při obnově povolení sníží až o 25 %. Živočišná výroba dostala čas (do roku 2002) na to, aby nalezla způsoby, jak omezit přebytky statkových hnojiv a jejich dopad.
(24)
Přísnější omezení vstoupila v účinnost okamžitě dne 1. ledna 1996 v těchto oblastech:
(a)
povodí a chráněná území;
(b)
přírodní rezervace, chráněné přírodní oblasti, lesní půda;
(c)
oblasti podle směrnice o ochraně ptáků;
(d)
údolí a ekologicky hodnotná zemědělská půda;
(e)
půda citlivá na dusičnany;
(f)
půda znečištěná fosfáty.
(25)
Podle belgických orgánů byly při určování těchto citlivých oblastí zohledněny požadavky směrnice Rady 91/676/EHS (4) o ochraně vod před znečištěním dusičnany ze zemědělských zdrojů a směrnice Rady 79/409/EHS (5) o ochraně volně žijících ptáků.
(26)
V souladu s vyhláškou o statkových hnojivech se v období od 1. ledna 1996 do 31. prosince 1998 v celých Flandrech, s výjimkou oblastí vodních ploch a toků a přírodních oblastí, uplatňovaly následující všeobecná omezení používání hnojiv a statkových hnojiv. Tato omezení byla vyjádřena v kilogramech oxidu fosforečného, v kilogramech dusíku z chemických hnojiv a v kilogramech celkového ročního povoleného množství dusíku, jak ukazuje níže uvedená tabulka.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
170
250
450
Kukuřice
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (6)
125
125
170
Ostatní plodiny
150
225
325
(27)
Belgické orgány také jako ukazatel toho, jaké cíle chtějí plnit od roku 2003, zveřejnily následující omezení.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík z hospodářských zvířat, statkových hnojiv a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
125
250
250
450
Kukuřice
100
130
225
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku (7)
100
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
200
275
(28)
Kromě těchto kvantitativních omezení je na běžné zemědělské půdě zakázáno rozmetávat statková hnojiva nebo jiná biohnojiva během následujících období: od 21. září do 21. ledna, o všech nedělích a státních svátcích, o všech sobotách, kromě sobot v době od 1. února do 15. května, v noci (mezi 22:00 hod a 7:00 hod), když je země zaplavená, zmrzlá nebo pokrytá sněhem.
(29)
Přísnější normy se uplatňují v oblastech vodních ploch a toků, a to s ohledem na produkci pitné vody nebo z toho důvodu, že tyto oblasti jsou obzvláště citlivé na vyplavování dusičnanů. Výraz „oblast vodních ploch a toků“ představuje:
(a)
povodí a ochranná pásma typu II a III pro podzemní vody, vymezená podle vyhlášky ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami;
(b)
citlivé oblasti určené vlámskou vládou jako oblasti vyžadující přísnější normy v povodích povrchových vod určených k výrobě pitné vody, vymezených podle zákona ze dne 26. března 1971 o ochraně povrchových vod před znečištěním;
(c)
oblasti s půdou citlivou na dusičnany, kde jsou vyžadovány přísnější normy, stanovené vlámskou vládou a vymezené vyhláškou ze dne 24. ledna 1984, kterou se zavádí opatření v oblasti hospodaření s podzemními vodami.
(30)
Následující tabulka uvádí normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro oblasti vodních ploch a toků. Tato pravidla vycházejí z obvyklých výnosů pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík ze statkových hnojiv hospodářských zvířat a jiných hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
200
350
Kukuřice
100
150
170
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
125
Ostatní plodiny
100
150
170
275
(31)
V oblastech vodních ploch a toků je rozmetávání statkových hnojiv zakázáno v době od 1. září do 21. ledna včetně, s výjimkou pásem A a B v oblastech využívaných k zachytávání povrchových vod, kde se zákaz prodlužuje do 15. února včetně.
(32)
Výraz „přírodní oblast“ představuje:
(a)
údolní oblasti a ekologicky hodnotnou zemědělskou půdu vyznačenou na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje;
(b)
zvláštní ochranné zóny vymezené rozhodnutím vlámské vlády ze dne 17. října 1988;
(c)
specifická stanoviště a přilehlé nárazníkové zóny;
(d)
lesní oblasti, přírodní rezervace, oblasti rozvoje přírody nebo chráněné přírodní oblasti, vyznačené na mapách pro rozvoj venkova podle zákona ze dne 29. března 1962 o organizaci celostátního a městského územního rozvoje, s přechodným opatřením použitelným do 31. prosince 1997.
(33)
Níže uvedená tabulka obsahuje normy upravující používání statkových hnojiv použitelné od 1. ledna 1996 pro přírodní oblasti. Tato pravidla vycházejí z výnosových norem pro vyjmenované skupiny plodin a z environmentálně přijatelných ztrát pro tyto oblasti. Množství jsou vyjádřena v kilogramech P2O5 a kilogramech dusíku na hektar ročně.
Skupina plodin
Oxid fosforečný
Dusík z chemických hnojiv
Dusík celkem
Travní porost
120
200
400
Kukuřice
100
150
275
Plodiny s nízkou potřebou dusíku
80
70
125
Ostatní plodiny
100
150
275
(34)
V přírodních oblastech je rozmetání statkových hnojiv zakázáno v období od 1. září do 21. ledna včetně a na travním porostu důležitém pro ochranu ptáků lze hnojení statkovými hnojivy zakázat také od 1. dubna do 30. června. Dále je zakázáno používat jakýkoli druh hnojiva v lesních oblastech, přírodních rezervacích, oblastech rozvoje přírody nebo chráněných přírodních oblastech v období od 1. ledna 1998, s výjimkou trusu hospodářských zvířat pasoucích se na dané půdě, přičemž maximální povolená hustota ustájení činí dvě velké dobytčí jednotky na hektar měřené ročně. Rodinná hospodářství mohou získat přechodné osvobození od tohoto zákazu.
(35)
Podle vyhlášky o statkových hnojivech se vyrovnání vyplácí automaticky pouze v případě travního porostu a kukuřice. U ostatních plodin se předpokládá, že snížené míry používání hnojiv nebudou mít za následek pokles produkce. Avšak i v tomto případě může zemědělec získat vyrovnání, pokud je schopen ztráty doložit.
(36)
Vyrovnání změny výnosu na travním porostu se vypočítá na základě rozdílu mezi povolenou normou pro hnojiva v oblastech mimo citlivé zóny a povolenými normami v citlivých zónách s tím, že se rozlišuje mezi oblastmi, které se nacházejí v oblastech vodních ploch a toků, a oblastmi, které se nacházejí v přírodních oblastech. Cílem podpory je vyrovnat ztrátu výnosu a ziskovosti způsobenou těmito omezeními.
(37)
Výchozím bodem pro výpočet podpory jsou průměrná upravená hrubá zisková rozpětí (semi-gross margins, SGM) v BEF/ha za poslední tři roky předcházející poskytnutí vyrovnání podle zákona o dani z příjmu. Rozlišuje se mezi půdou, která se využívá pro chov na mléko, a jiným travním porostem. Pro účely výpočtu upraveného hrubého ziskového rozpětí jsou Flandry rozděleny na třináct oblastí v závislosti na agronomických charakteristikách dotčené oblasti.
(38)
V případě travních porostů využívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v oblasti Kempenlandu v provincii Antverpy (55 700 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (33 167 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 44 160 BEF/ha. V případě travních porostů nevyužívaných k produkci mléka je nejvyšší upravené hrubé ziskové rozpětí v písčitém/hlinitopísčitém regionu Západních Flander (36 100 BEF/ha), nejnižší pak v oblasti dun (24 633 BEF/ha), přičemž průměr pro Flandry jako celek činí 31 941 BEF/ha.
(39)
U oblastí vodních ploch a toků vychází vyrovnání ze skutečnosti, že maximální povolená míra používání dusíku je stanovena na 350 kg/ha, zatímco v normálních oblastech činí 450 kg/ha. To odpovídá snížení o 22 %. Podle zákona o klesající návratnosti belgické orgány počítají, že výsledkem toho bude pokles výnosů o 15 %. Vliv na ziskovost zemědělského podniku však bude větší. Belgické orgány počítají s tím, že v průměru činí upravené hrubé ziskové rozpětí po odpočtu fixních nákladů 40 % celkového výnosu. Pokles výnosu o 15 % tak bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 37,5 % (15 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v dotčené oblasti je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 37,5 %. Současně s tím jsou zemědělci v oblastech vodních ploch a toků povinni používat o 50 kg/ha méně chemických hnojiv. To představuje úsporu ve výši 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Tato částka se tudíž odečítá od splatné podpory.
(40)
V případě přírodních oblastí vychází vyrovnání ze stejných zásad. V přírodních oblastech činí maximální povolená míra používání dusíku 400 kg/ha v porovnání se 450 kg/ha v normálních oblastech, což odpovídá poklesu o 11 %. Belgické orgány počítají, že výsledkem bude snížení výnosů o 7 %. Snížení výnosu o 7 % bude mít za následek pokles upraveného hrubého ziskového rozpětí o 17,5 % (7 % × 100/40). Základem platby vyrovnání snížených výnosů v přírodních oblastech je tak upravené hrubé ziskové rozpětí × 17,5 %. Navíc je provedeno stejné snížení podpory o 800 BEF (viz bod 39 výše) s ohledem na úspory z omezeného používání hnojiv.
(41)
Níže uvedená tabulka shrnuje nejvyšší, nejnižší a průměrné sazby splatné podpory.
Travní porosty využívané k produkci mléka
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0001.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempenland v provincii Antverpy
55 700
20 088
8 948
Duny
33 167
11 638
5 004
Průměr
44 160
15 760
9 928
Ostatní travní porosty
Upravené hrubé ziskové rozpětí
Sazba podpory, oblasti vodních ploch a toků
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0003.xml.jpg
Sazba podpory, přírodní oblasti
FOR-L_2013285CS.01000801.notes.0004.xml.jpg
Západní Flandry- písčitý/hlinitopísčitý region
36 100
12 738
5 518
Duny
24 633
8 437
3 511
Průměr
31 941
11 177
4 789
(42)
Belgické orgány zdůrazňují, že se jedná o maximální sazby vyrovnání na hektar. Celková plocha travního porostu způsobilého k vyrovnání činí 31 003 ha, z toho je 17 468 ha v oblastech vodních ploch a toků a 13 535 ha v přírodních oblastech. Maximální teoretické vyrovnání, které mohlo být vyplaceno, činí 202 822 411 BEF v oblastech vodních ploch a toků a 65 900 155 BEF v přírodních oblastech. Avšak vzhledem k nižším sazbám podpory pro travní porosty nepoužívané k produkci mléka činilo skutečné vyrovnání poskytnuté na travní porosty 250 275 012 BEF za rok, z čehož částka 186 505 640 BEF byla poskytnuta v oblastech vodních ploch a toků a částka 63 769 372 BEF v přírodních oblastech. Podle belgických orgánů je tento rozdíl mezi maximálními teoretickými sazbami podpory a sazbami skutečně vyplacené podpory způsoben celou řadou faktorů, zejména skutečností, že vyrovnání bylo vyplaceno pouze pro plochy travního porostu, který týž zemědělský podnik využíval jako travní porost již v roce 1994.
(43)
U kukuřice se uplatňuje paušální podpora při ztrátě produkce ve výši 3 600 BEF/ha za předpokladu, že se kukuřice stále pěstuje na témže pozemku a není vyseta na původně travním porostu, který byl zorán. Tato podpora vychází z odhadů, že průměrná produkce sušiny u kukuřice činí 14 500 kg/ha a průměrná ztráta výnosu v důsledku přísnějších norem je 900 kg/ha. Na základě odhadované nákladové ceny 4 BEF/kg sušiny je výsledkem ušlý příjem ve výši 3 600 BEF.
(44)
Mimoto jsou zemědělci vybízeni k tomu, aby po kukuřici seli trávu, čímž omezí odvádění dusičnanů z půdy a vyplavování dusičnanů. Na to byla poskytnuta další podpora ve výši 3 600 BEF/ha. Podle belgických orgánů tato podpora pokrývá pouze náklady na travní semeno.
(45)
Podpora je poskytována zemědělským podnikům v oblastech vodních ploch a toků a v přírodních oblastech s cílem pokrýt další náklady na likvidaci přebytků statkových hnojiv, které vyplývají z nižších limitů pro používání těchto hnojiv.
(46)
Podpora je poskytována, pokud má zemědělský podnik další přebytky statkových hnojiv, které se nahromadily následkem přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. Pro účely výpočtu podpory se rozlišuje mezi:
(a)
rodinnými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty a jinými zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty, které v letech 1993 až 1996 nezískaly další ornou půdu; při výpočtu možností likvidace statkových hnojiv je brána v úvahu plocha orné půdy podle registru z roku 1996;
(b)
zemědělskými podniky s hospodářskými zvířaty jiného než rodinného typu, které v letech 1993 až 1996 získaly další půdu; plocha, která se bere v úvahu při určování možností likvidace statkových hnojiv, vychází z orné půdy evidované v roce 1994 (situace v zemědělském podniku v roce 1993).
(47)
Pro účely výpočtu podpory se používá vážený průměr na základě výpočtu počtu zvířat jednotlivých druhů (skot, prasata, drůbež, jiné) ve Flandrech a typické minerální složení statkových hnojiv od každého druhu z hlediska obsahu minerálů.
(48)
Na tomto základě se odhaduje, že každá tuna statkových hnojiv obsahuje 6,6 kg dusíku a 4,2 kg oxidu fosforečného.
(49)
Podpora se vyplácí za jednotku minerálů (na kilogram oxidu fosforečného (P2O5) a za kilogram dusíku (N)) způsobilých k vyrovnání. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby. Splatná podpora činí:
(a)
13 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „bílé“ obci s revidovanou produkcí 75 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku: pro zemědělské podniky v „šedé“ obci s revidovanou produkcí 75 až 125 kg P2O5/ha;
(c)
27 BEF / jednotku: pro jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha.
(50)
Částky podpory jsou vyšší v obcích s vyšší revidovanou produkcí, protože statková hnojiva se musí převážet na delší vzdálenosti.
(51)
Kromě toho se podpora platí také jako vyrovnání zemědělcům, kteří již nemohou využívat dohody se sousedními zemědělskými podniky o rozmetávání přebytečných statkových hnojiv na půdě těchto podniků. Aby zemědělský podnik měl nárok na podporu, musel uzavřít dohodu o likvidaci přebytečných statkových hnojiv v roce 1995 s uživatelem, který má pozemky v oblasti, kde se uplatňují přísnější normy, a musí mít sídlo v obci s revidovanou produkcí nad 100 kg P2O5/ha. Vyrovnání se platí za jednotku minerálů, tj. za množství v kg P2O5 a za kg N, o něž bylo těmto uživatelům poskytnuto méně. Maximální množství, které může být způsobilé k vyrovnání, odpovídá rozdílu v možnostech likvidace mezi obvyklými normami upravujícími používání statkových hnojiv a normami, které se uplatňují v oblastech s přísnějšími pravidly. Lokalita zemědělského podniku určuje výši platby, která činí:
(a)
27 BEF / jednotku: jeden zemědělský podnik v obci s revidovanou produkcí 125 kg P2O5/ha;
(b)
20 BEF / jednotku pro všechny ostatní zemědělské podniky.
(52)
Rodinné zemědělské podniky s hospodářskými zvířaty s přebytky statkových hnojiv na pozemcích v dílčím kluizenském povodí pro zachycování povrchových vod nebo na půdě citlivé na dusičnany na březích řeky Mázy (Maas) mohou využít povinnosti skladu statkových hnojiv přijímat další přebytky těchto hnojiv v důsledku přísnějších norem upravujících používání statkových hnojiv. V tomto případě se vyrovnání likvidace a uskladnění statkových hnojiv snižuje v poměru k množství minerálů, v souvislosti s nimiž byla využita pomoc skladu statkových hnojiv.
(53)
Jelikož rozmetání statkových hnojiv v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech bylo zakázáno v období od 1. září, a nikoli od 21. září jako na ostatních územích, dostali se někteří zemědělci do potíží, protože statková hnojiva jsou v mnoha zemědělských podnicích rozmetávána po sklizni a řada plodin je sklízena až po (každoročním) datu začátku zákazu. To již v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech nebylo možné. Belgické úřady odhadují, že v důsledku toho by tyto podniky požadovaly další zařízení pro uskladnění statkových hnojiv na tři měsíce.
(54)
Rozdíl v normách upravujících používání statkových hnojiv v běžných oblastech a v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech odpovídá zhruba 50 kg P2O5/ha. Jelikož jedna tuna statkových hnojiv obsahuje v průměru 5,2 kg P2O5, 50 kg P2O5/ha odpovídá přibližně 10 tunám požadované skladovací kapacity na hektar.
(55)
Na základě odhadu, že náklady na stavbu skladovacího zařízení o objemu 500 m3 činí 1 263 120 BEF, belgické orgány předpokládají, že poskytnutí nezbytné skladovací kapacity zahrnuje investici zhruba 2 500 BEF na tunu skladovací kapacity, která bude amortizována za 20 let, a odpovídá tudíž ekvivalentu 125 BEF/t/rok. Roční vyrovnání ve výši 1 250 BEF/ha je proto splatné zemědělcům produkujícím statková hnojiva od hospodářských zvířat s ornou půdou v oblastech, kde se uplatňují přísnější pravidla pro používání a rozmetání statkových hnojiv.
(56)
Zemědělci, kteří v roce 1996 obdrželi toto vyrovnání uskladnění statkových hnojiv podle vyhlášky o statkových hnojivech, nemohou v témže roce z Vlámského zemědělského investičního fondu získat dotace na úroky nebo kapitálové příplatky na vybudování zařízení pro uskladnění statkových hnojiv od hospodářských zvířat.
(57)
Jelikož zemědělci s pozemky v oblastech vodních ploch a toků nemohou plně pokrýt povolené množství dusíku na hektar používáním živočišných statkových hnojiv, belgické úřady předpokládají, že zemědělci v těchto oblastech se budou snažit zachovat úroveň produkce pomocí dalšího chemického hnojiva, a to zejména na „ostatní plodiny“ a na kukuřici.
(58)
Předpokládá se, že tyto zemědělské podniky použijí dalších 60 kg N/ha za cenu 16 BEF/kg. Splatná podpora tudíž činí 960 BEF (60 × 16), přičemž tato částka byla zaokrouhlena na paušální sazbu ve výši 1 000 BEF/ha.
(59)
Zemědělci, kteří měli v roce 1994 ornou půdu nacházející se v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech, mohou požádat sklad statkových hnojiv, který odpovídá za správu režimu podpory, o vyrovnání za tyto oblasti. Na mapách a plánech musí vyznačit své jednotlivé pozemky s ornou půdou a s osevním plánem pro rok 1994 a pro rok žádosti. Nachází-li se orná půda v několika oblastech nebo zónách, vyrovnání se vypočítá na základě nejpřísnějších norem pro používání a rozmetání statkových hnojiv. Sklad statkových hnojiv žádosti přezkoumá a dotčené osoby informuje o tom, jaké vyrovnání bude vyplaceno, a to na základě veškerých informací, které má k dispozici. Vyrovnání se neplatí, pokud jeho výše nedosahuje částky 1 000 BEF. Žadatelé mají právo odvolat se k vlámskému ministerstvu životního prostředí, které musí rozhodnout do šesti měsíců, jinak se odvolání považuje za přijaté.
(60)
Sklad statkových hnojiv, policie a úředníci oddělení inspekce životního prostředí úřadu pro správu životního prostředí, přírody, pozemků a vody a jiní úředníci jsou oprávněni kontrolovat, zda zemědělci plní své povinnosti podle vyhlášky o statkových hnojivech. Pokud jsou zjištěna porušení povinností, mohou být zemědělci požádáni o vrácení podpory. Podpora nesmí být podle vyhlášky o statkových hnojivech poskytnuta na půdu, která je vyňata z produkce.
III. POSOUZENÍ PODPORY
(61)
Opatření popsaná výše představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy. Vyrovnání pochází ze státních zdrojů a vyplácí se určitým kategoriím zemědělců, tj. těm, kteří sídlí v oblastech vodních ploch a toků nebo přírodních oblastech. Tato podpora narušuje hospodářskou soutěž nebo hrozí jejím narušením a ovlivňuje obchod mezi členskými státy, protože zlepšuje konkurenční postavení zemědělců, kteří dostávají vyrovnání, v porovnání se zemědělci v jiných částech Belgie nebo v jiných členských státech, kteří podporu nedostávají. Kromě toho pokud jsou produkty vyprodukované těmito zemědělci předmětem obchodu uvnitř EU, zdá se pravděpodobné, že opatření budou mít vliv na obchod mezi členskými státy.
(62)
Ve svých písemných připomínkách belgické orgány zdůraznily environmentální cíle režimu podpory a v této souvislosti citovaly ustanovení nařízení Rady (EHS) č. 2078/92 ze dne 30. června 1992 o metodách zemědělské výroby slučitelných s požadavky ochrany životního prostředí a zachování přírodního prostředí (dále jen nařízení (EHS) č. 2078/92) (8) a pokyny Společenství ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (9). Bod 2.1 pokynů k podpoře na ochranu životního prostředí uvádí, že v zemědělském odvětví se pokyny netýkají oblasti, na kterou se vztahuje nařízení (EHS) č. 2078/92. Je tudíž vhodné začít úvahou o použití nařízení (EHS) č. 2078/92 na dotčená opatření.
(63)
Belgické orgány vysvětlují, že na vyrovnání pro zemědělce poskytnuté jako součást opatření v přírodních oblastech a v oblastech vodních ploch a toků by se mělo pohlížet jako na provedení nařízení (EHS) č. 2078/92.
(64)
Nařízení (EHS) č. 2078/92 stanovuje režim podpory Společenství, který je určen mimo jiné k podpoře dobrovolného uplatňování zemědělských postupů, jež zmírňují znečišťující vlivy zemědělství, a to na základě závazků zemědělce (čl. 2 odst. 1). Členské státy určí podmínky pro poskytnutí podpory a výši podpory, která má být vyplacena, na základě závazku příjemce a ušlého příjmu, jakož i potřeby poskytnout pobídku (čl. 5 odst. 1 písm. a) a b)). Kromě toho může Společenství za podmínek stanovených Komisí také přispět k určitým prémiím poskytnutým členskými státy za účelem vyrovnání příjmů ušlých v důsledku povinného uplatňování omezení podle článku 2 v souvislosti s opatřeními zavedenými v těchto členských státech v souladu s ustanoveními Společenství (čl. 4 odst. 5 nařízení (EHS) č. 2078/92).
(65)
Dále podle čl. 10 odst. 1 mají členské státy možnost zavést režimy pro další opatření financované na vnitrostátní úrovni, jejichž podmínky pro udělení podpory se liší od požadavků nařízení nebo jejichž výše překračuje omezení stanovená v nařízení. Tyto režimy musí být v souladu s cíli nařízení a pravidly státní podpory.
(66)
Sporný režim nemá poskytovat vyrovnání ztrát spojených s plněním dobrovolně přijatých závazků zemědělců. Nezahrnuje ani spolufinancování vyrovnání ze strany Společenství v souvislosti s opatřeními, která Belgie zavedla za podmínek určených Komisí. Režim se spíše týká (výhradně) vnitrostátního financování vyrovnání ztrát pramenících z plnění povinností podle vnitrostátních právních předpisů o hnojivech.
(67)
Z těchto důvodů podpora nespadá do oblasti působnosti nařízení a musí být zkoumána podle platných pravidel státní podpory.
IV. UPLATŇOVÁNÍ POKYNŮ SPOLEČENSTVÍ KE STÁTNÍ PODPOŘE NA OCHRANU ŽIVOTNÍHO PROSTŘEDÍ
(68)
Je nezbytné zvážit, zda lze opatření považovat za slučitelné s pokyny Komise z roku 1994 ke státní podpoře na ochranu životního prostředí (10) (dále jen „pokyny“), které platily v době opatření (11).
(69)
V této souvislosti je nezbytné poznamenat, že opatření ve formě podpory na vyrovnání sníženého výnosu na travním porostu nebo u kukuřice, podpory na likvidaci přebytků statkových hnojiv a vyrovnání dalších nákladů na používání umělých hnojiv představují provozní podporu. V odpovědi na otázku útvarů Komise belgické orgány vysvětlily, že náklady na uskladnění statkových hnojiv nejsou na rozdíl od nákladů na investice do dalšího uskladnění statkových hnojiv ve skutečnosti přímo spojeny se skutečnými investicemi. Vzhledem k těmto vysvětlením se Komise domnívá, že toto opatření by mělo být také považováno za provozní podporu.
(70)
Komise se obecně domnívá, že vyplácení provozních podpor zemědělskému odvětví pravděpodobně neposkytne trvalý přínos k rozvoji odvětví a může představovat narušení podmínek hospodářské soutěže, jež znevýhodňuje zemědělce, kteří takové podpory nedostávají. Komise tudíž takové podpory posuzuje přísně.
(71)
Vyplácením provozní podpory na opatření v oblasti ochrany životního prostředí se zabývá bod 3.4 pokynů. Ten zní:
„V souladu s dlouholetou politikou Komise zpravidla neschvaluje provozní podporu, která firmám snižuje náklady vyplývající ze znečištění nebo ulevuje od nepříjemností, které způsobují. Za určitých dobře definovaných okolností však Komise může stanovit z této zásady výjimku. Doposud tak učinila v oblasti odpadového hospodářství a slev na ekologických daních. Komise bude i nadále posuzovat takové případy podle jejich opodstatněnosti a ve světle přísných kritérií, která vypracovala v těchto dvou právě zmíněných oblastech. Podle těchto kritérií musí podpora nahrazovat pouze výrobní vícenáklady na základě porovnání s tradičními náklady a měla by být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku ke snižování znečištění nebo rychlejšímu zavedení účinnějšího způsobu využití zdrojů. Podpora dále nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES, a zejména s ustanoveními, která se týkají volného pohybu zboží a služeb.
V oblasti odpadového hospodářství může veřejné financování dalších nákladů na tříděný sběr, využití a zpracování komunálního odpadu ve prospěch podniků i spotřebitelů zahrnovat státní podporu, ale v takovém případě je lze povolit za předpokladu, že podnikům jsou náklady účtovány v poměru k míře, v jaké systém využívají, nebo k množství odpadu, který ve svém provozu vyprodukují. Podpora sběru, využití a zpracování průmyslového a zemědělského odpadu se bude posuzovat případ od případu.
Dočasné slevy na nových ekologických daních lze povolit tehdy, pokud je nezbytné vyrovnat ztráty konkurenceschopnosti, zejména na mezinárodní úrovni. Dalším faktorem, který je třeba vzít v úvahu, je, co naopak musí udělat firmy, aby omezily znečišťování, které způsobují. Toto ustanovení se vztahuje i na slevy na daních zavedených podle právních předpisů Evropského společenství, kdy členské státy samy rozhodují o slevě na dani nebo její výši.“
(72)
Co se týká podpor na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv, Komise se domnívá, že přebytečná statková hnojiva lze považovat za formu zemědělského odpadu. V souladu s pokyny citovanými výše je zapotřebí podporu na likvidaci takového odpadu zvažovat případ od případu podle kritérií bodu 3.4 pokynů.
(73)
Komise konstatuje, že současné opatření bylo dočasné, jelikož se uplatňovalo pouze v letech 1996 a 1997. Dále Komise konstatuje, že belgické orgány neoznámily pokračování plateb přímé podpory na uskladnění nebo likvidaci statkových hnojiv, ačkoli dohody o sběru statkových hnojiv od některých zemědělců skladem statkových hnojiv zůstávají nezměněny.
(74)
Komise musí vzít v úvahu též skutečnost, že opatření ve formě podpory nejsou degresivní, jelikož po oba dotčené roky je poskytována stejná výše podpory (srov. body 38-40, 49-51).
(75)
Na základě informací, které poskytly belgické orgány, je také zjevné, že záměrem opatření je vyrovnat plné náklady na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv vzniklých v důsledku omezení uložených v citlivých zónách. Zemědělci by tak byli osvobozeni od poplatků za likvidaci odpadu. Zdá se také, že od zemědělců v citlivých zónách není požadováno, aby podnikli nějaké kroky ke snížení své produkce statkových hnojiv. Neexistuje tak žádné protiplnění ze strany zemědělců za příjem podpory, která jim jednoduše vyrovnává plnění přísnějších norem pro používání statkových hnojiv stanovených v citlivých zónách. V důsledku toho opatření nepředstavuje pobídku ke snižování produkce statkových hnojiv.
(76)
Z těchto důvodů se Komise domnívá, že opatření nejsou v souladu s pokyny a neplní cíle nařízení (EHS) č. 2078/92. Komise tudíž zastává názor, že nejsou slučitelná s vnitřním trhem.
(77)
Pokud jde o podpory, které zemědělcům vyrovnávají ztráty produkce v důsledku omezení používání živočišných statkových hnojiv, včetně podpory vyrovnávající další náklady na umělá hnojiva, Komise konstatuje, že podpory vyrovnávající úbytek produkce nejsou v pokynech výslovně uvedeny. Nicméně jelikož omezení používání statkových hnojiv má za následek snížené výnosy, zvyšuje pravděpodobně výrobní náklady zemědělců na zbývající plodiny. Podle zásad stanovených v pokynech uvedených výše by se zdálo, že takové podpory lze odůvodnit pouze v případě, že budou splněny následující podmínky (12):
(a)
podpora by měla být dočasná a v zásadě degresivní, aby představovala pobídku k snižování znečištění nebo k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů;
(b)
podpora musí pouze vyrovnávat výrobní vícenáklady v porovnání s tradičními metodami;
(c)
podpora nesmí být v rozporu s jinými ustanoveními Smlouvy o ES.
Kromě toho z článku 10 nařízení (EHS) č. 2078/92 vyplývá, že podpora poskytnutá mimo rámec nařízení, ale s cílem dosáhnout jednoho z omezení stanovených v jeho článku 2, musí být v souladu s cíli nařízení.
(78)
Jelikož se podpora uplatňovala pouze po dobu dvou let, zdálo by se, že byla dočasná. Při podání informací ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány potvrdily, že opatření byla v roce 1998 přerušena.
(79)
Avšak po dobu, po kterou se opatření uplatňovalo, nebyla podpora degresivní (srov. body 38-40, 49-50), v důsledku čehož nebyla vytvořena pobídka k rychlejšímu zavedení účinnějších způsobů využití zdrojů.
(80)
Jak je uvedeno výše, vyrovnání ztráty produkce na travním porostu se vypočítá podle celkového používání umělých hnojiv povoleného v oblastech, které nejsou citlivé, konkrétně 450 kg N/ha pro travní porost a 325 kg N/ha pro kukuřici. Podle belgických orgánů byly tyto údaje vypočítány na vědeckém základě s cílem zajistit, aby koncentrace dusičnanů v podzemních a povrchových vodách nepřesáhla 50 mg NO3-N/l nebo 11,3 mg NO3-N/l, s přihlédnutím k průměrné přípustné ztrátě 70 kg NO3-N/l na hektar ročně. Jejich cílem je zkombinovat optimální produkci s minimálním vyplavováním. Omezení pro přírodní oblasti a oblasti vodních ploch a toků byla vypočítána stejně s přihlédnutím ke skutečnosti, že jejich status z hlediska dusičnanů je citlivější než v ostatních oblastech.
(81)
Ve svém dopise ze dne 7. srpna 1998 belgické orgány vysvětlily, že bylo rozhodnuto vypočítat vyrovnání rozdílu v normě na základě celkového množství dusíku, které lze použít v souladu se zákonem, včetně dusíku z umělých hnojiv i dusíku z živočišných statkových hnojiv. Podle belgických orgánů byl tento přístup použit z toho důvodu, že bylo pokládáno za nezbytné zajistit rovné zacházení se zemědělci v jednom regionu, aby zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech, pro které platí přísnější místní normy, nebyli poškozeni v porovnání se zemědělci, jejichž půda takovými normami nebyla dotčena. Pokud by normy byly stejné pro všechny zemědělce ve všech oblastech, bylo by toto konkurenční zvýhodnění zrušeno a nebylo by nutné platit žádné vyrovnání. Pokud zemědělci vynaloží úsilí o překročení základní normy kvality životního prostředí, je v této situaci možné vypočítat platbu vyrovnání na základě rozdílu mezi tím, čeho je dosaženo, a kvalitativní normou.
(82)
Na základě této zásady rovnosti v rámci téhož regionu se belgické orgány domnívaly, že platná pravidla nepředstavují nadměrné vyrovnání pro zemědělce a/nebo vyrovnání za upuštění od zemědělských postupů, které jsou v rozporu s nařízeními EU. V souladu s tímto argumentem bude konkurenční znevýhodnění nebo zvýhodnění v rámci jednoho zemědělského regionu výraznější v tomto regionu než v EU jako celku. Proto byla v rámci Flander vyrovnána celá ztráta, kterou utrpěli zemědělci, jejichž půda se nachází v oblastech s přísnějšími místními normami (tedy skutečná utrpěná ztráta výnosu).
(83)
Belgické orgány dále poukázaly na to, že vlámský region uložil přísnější místní normy již v letech 1996 a 1997, zatímco směrnice o dusičnanech toto vyžadovala až po 20. prosinci 1998. V citlivých oblastech vodních ploch a toků bylo uloženo omezení 200 kg N/ha u travních porostů, zatímco pro kukuřici a jiné plodiny to bylo 170 kg N/ha. Podle belgických orgánů tak bylo povolené množství živočišných statkových hnojiv již od roku 1996 nižší, než bylo stanoveno v rámci prvního akčního programu podle směrnice 91/676/EHS, a u určitých plodin bylo omezeno na úroveň stanovenou ve druhém akčním programu.
(84)
Dne 14. ledna 2013 belgické orgány poskytly podrobné informace o metodě výpočtu, aby ukázaly, že byla v souladu se zemědělskou praxí a s právními ustanoveními EU platnými v době opatření.
(85)
Avšak na základě dostupných informací ustanovení v oblastech vodních ploch a toků a přírodních oblastech zjevně výrazně nepřekračují rámec povinností stanovených ve směrnici 91/676/EHS. V této souvislosti Komise konstatuje, že samy belgické orgány ve svých písemných připomínkách uvedly, že označily oblasti vodních ploch a toků a přírodní oblasti za oblasti obzvláště citlivé na znečištění dusičnany, a že tudíž usoudily, že k dosažení cílových 50 mg/l dusičnanů v povrchových sladkých vodách, především vodách používaných pro získávání pitné vody, a v podzemních vodách jsou nezbytné nižší limity. To byla úroveň, která byla podle směrnice 91/676/EHS povinná na konci roku 1995.
(86)
Pokud jde o metodu výpočtu vyrovnání, Komise požádala belgické orgány, aby poskytly ověřené studie, s jejichž pomocí by prokázaly přesnost předpokladů použitých při výpočtu. Belgické orgány byly především požádány, aby poskytly výsledky studií prokazující, že snížení celkového používání hnojiv ze 450 kg N/ha na 350 kg N/ha skutečně vede ke snížení výnosu o 15 % a že snížení ze 450 kg N/ha na 400 kg N/ha má za následek snížení výnosu o 7 %. Belgické orgány prokázaly přesnost základních předpokladů použitých při výpočtu ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(87)
Belgické orgány byly také požádány, aby pomocí řady hypotéz předložily doplňující informace o předpokladech použitých při výpočtu účinků této ztráty produkce na celkovou ziskovost zemědělského podniku, včetně produkce čistě na orné půdě a smíšené produkce na orné půdě a z hospodářských zvířat. Komise zejména požádala belgické orgány, aby podrobně vysvětlily, proč předpokládají, že 15 % ztráta produkce travin ve smíšeném zemědělském podniku s ornou půdou a hospodářskými zvířaty představuje 40 % ztrátu ziskovosti zemědělského podniku s přihlédnutí k různým typům živočišné výroby. Tyto informace belgické orgány poskytly ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013.
(88)
Belgické orgány byly také požádány, aby předložily výpočty na základě alternativních metod poskytování vyrovnání, například nákladů na nákup náhradního krmiva jako náhrady za ztrátu produkce. Ve své odpovědi ze dne 14. ledna 2013 belgické orgány trvaly na tom, že vzhledem k tomu, že takové výpočty nebyly provedeny v době opatření, již je nelze provést.
(89)
Podle názoru Komise proto belgické orgány neprokázaly, že podpora byla omezena pouze na výrobní vícenáklady. Kromě toho, jak je uvedeno výše (bod 79), podpora nebyla degresivní.
(90)
Poskytnutí podpory na ztrátu produkce tak nesplňuje podmínky pokynů. Z těchto důvodů se Komise domnívá, že tato opatření podpory nejsou slučitelná se Smlouvou.
V. ZÁVĚR
(91)
Komise má za to, že Belgie zavedla vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES (nyní čl. 108 odst. 3 SFEU).
(92)
Opatření nespadají do oblasti působnosti nařízení (EHS) č. 2078/92.
(93)
Opatření týkající se vyrovnání na uskladnění a likvidaci přebytečných statkových hnojiv a ztrátu produkce představují provozní podporu, kterou lze za slučitelnou prohlásit pouze výjimečně. V této souvislosti přísný přístup pokynů předpokládá, že podpora na uskladnění a likvidaci může být prohlášena za slučitelnou, pokud je dočasná a degresivní a pokud vyžaduje protiplnění od zemědělce. V případě podpory na ztrátu produkce by měla být podpora dočasná a degresivní a měla by kompenzovat pouze výrobní vícenáklady. Jak bylo analyzováno výše, tyto podmínky nebyly splněny.
(94)
Vzhledem k tomu, že za příjem podpory nebylo vyžadováno žádné protiplnění příjemců a že opatření podpory zjevně neobsahují žádné pobídky pro příjemce, aby podnikli další kroky směřující ke zlepšení ochrany životního prostředí, nepřispívá podle Komise toto opatření podpory k rozvoji určitých hospodářských činností ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(95)
Vyhláška o statkových hnojivech byla zrušena v roce 1998 a veškerá opatření byla zastavena.
(96)
Z výše uvedených důvodů se Komise domnívá, že během doby svého uplatňování v letech 1996 a 1997 opatření představovalo nezákonnou a neslučitelnou podporu, která v zásadě musí být vrácena.
(97)
Vzhledem ke skutečnosti, že na pravomoc Komise získat zpět neslučitelnou podporu se vztahuje promlčecí doba v délce deseti let (13), nelze tuto neslučitelnou podporu získat zpět.
(98)
Jakákoli individuální podpora, která v době poskytnutí splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá jako vyrovnání podle vyhlášky o statkových hnojivech, nezákonně zavedená Belgií v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy o ES, je neslučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
Individuální podpora poskytnutá v rámci režimu podle článku 1, která v době, kdy byla poskytována, splňovala podmínky blokové výjimky nebo schváleného režimu, je slučitelná s vnitřním trhem až do maximálních intenzit podpory platných pro tento typ podpory.
Článek 3
Toto rozhodnutí je určeno Belgickému království.
V Bruselu dne 16. září 2013.
BESLUIT VAN DE COMMISSIE
van 16 september 2013
inzake de vergoedingen in het kader van het mestdecreet C 75/98 (ex NN 45/98) ten uitvoer gelegd door België (Vlaanderen)
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2013) 5818)
(Slechts de teksten in de Nederlandse en de Franse taal zijn authentiek)
(2013/530/EU)
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name artikel 108, lid 2, eerste alinea,
Na de belanghebbenden te hebben uitgenodigd hun opmerkingen te maken (1),
Overwegende hetgeen volgt:
I. PROCEDURE
(1)
Na een klacht te hebben ontvangen als zou de Vlaamse overheid illegale steun aan landbouwers verlenen voor het gebruik van kunstmest en dierlijke mest (hierna „de maatregel”), hebben de diensten van de Commissie de Belgische autoriteiten op 4 februari 1998 schriftelijk verzocht om informatie over de tenuitvoerlegging van het besluit van de Vlaamse regering van 20 december 1995 inzake vergoedingen aan landbouwers wegens verplichtingen in het kader van de mestwetgeving (hierna „het mestdecreet”).
(2)
De Commissie heeft deze informatie ontvangen bij brief van de Vlaamse minister van Leefmilieu en Tewerkstelling d.d. 18 maart 1998 en van de Permanente Vertegenwoordiging van België d.d. 31 maart 1998.
(3)
De vertegenwoordigers van de bevoegde Belgische autoriteiten en de diensten van de Commissie zijn op 15 april 1998 bijeengekomen.
(4)
De Commissie heeft de Belgische autoriteiten bij telex van 10 juli 1998 om aanvullende informatie verzocht en heeft het antwoord op dat verzoek bij brief van 7 augustus 1998, geregistreerd op 10 augustus 1998, van de Belgische autoriteiten ontvangen.
(5)
Volgens informatie van de Belgische autoriteiten zijn in 1996 betalingen verricht. De maatregel is echter niet bij de Commissie aangemeld overeenkomstig artikel 93, lid 3, van het EG-Verdrag (nu artikel 108, lid 3, VWEU). Daarom is het dossier opgenomen in het register van niet-aangemelde steun, meer bepaald onder het nummer NN 45/98. Hoewel de regeling in de jaren 1996 en 1997 van kracht was, zijn de Belgische autoriteiten - cf. de brief van de Belgische autoriteiten van 7 augustus 1998 - de verbintenis aangegaan om voor 1997 alvast geen steun te betalen tot de Commissie een besluit zou hebben genomen over de verenigbaarheid van de steun met de gemeenschappelijke markt. De Commissie is door de Belgische autoriteiten in kennis gesteld van het voornemen van de Vlaamse regering om deze vergoedingsregeling te integreren in het Vlaamse steunprogramma dat is opgezet in het kader van Verordening (EEG) nr. 2078/92 van de Raad (2).
(6)
Bij brief van 21 januari 1999 heeft de Commissie België kennis gegeven van haar besluit tot inleiding van de procedure van artikel 108, lid 2, VWEU ten aanzien van deze maatregel.
(7)
Het besluit van de Commissie van 17 april 1999 om de procedure in te leiden is bekendgemaakt in het Publicatieblad (3).
(8)
De Commissie heeft belanghebbenden verzocht hun opmerkingen over de steunmaatregel kenbaar te maken.
(9)
De Commissie heeft geen opmerkingen van belanghebbenden ontvangen.
(10)
Aanmeldingen betreffende andere Vlaamse zaken met betrekking tot bemesting (C12/1999, N105/1999, N311/99) zijn ingetrokken door de Belgische autoriteiten.
(11)
Op 6 maart 2012 heeft de Commissie een klacht van een landbouwer ontvangen over de betaling van vergoedingen voor 1996 op grond van het mestdecreet. Tijdens een bijeenkomst van de vertegenwoordigers van de Belgische (Vlaamse) autoriteiten en de diensten van de Commissie op 16 april 2012 heeft de Commissie de Belgische autoriteiten verzocht om hun mening over de klacht.
(12)
De Commissie heeft op 9 november 2012 om aanvullende informatie verzocht. De Belgische autoriteiten hebben hierop bij brief van 14 januari 2013 gereageerd.
II. GEDETAILLEERDE BESCHRIJVING VAN DE STEUNMAATREGEL
1. BENAMING
(13)
Vergoedingen in het kader van het mestdecreet
2. BEGROTING
(14)
Voor 1996 is voor de maatregel in totaal 427 511 868 BEF uitgetrokken. Dit bedrag is als volgt uitgesplitst:
(a)
vergoeding voor productiedaling
-
grasland: 250 279 282 BEF
-
maïs: 50 102 650 BEF
(b)
vergoeding voor mestafzetkosten: 65 486 397 BEF
(c)
vergoeding voor mestopslagkosten: 34 276 829 BEF
(d)
vergoeding voor aankoop kunstmest: 27 366 710 BEF
(15)
De vergoeding in het kader van het mestdecreet is betaald voor 1996.
(16)
Overeenkomstig het mestdecreet wordt de vergoeding betaald aan landbouwers met een bedrijf dat geheel of gedeeltelijk in een waterzone of een natuurzone is gelegen. Van de in totaal 40,673 Vlaamse bedrijven met cultuurgrond of vee voldoen er 7,502 (18,5 %) aan dit criterium. Van de in totaal 649,223 ha waarop gewassen worden geteeld of vee wordt gehouden, valt 47,948 ha (7,5 %) in een waterzone en 21,919 ha (3 %) in een natuurzone.
(17)
De steunregeling is opgezet om landbouwers met grond in ecologisch kwetsbare gebieden de kans te bieden zich aan te passen aan de scherpere bemestingsnormen en een vergoeding te geven voor het door hen geleden economische verlies. De vergoeding wordt berekend op basis van de gederfde inkomsten, rekening houdende met de gewone landbouwpraktijk buiten deze kwetsbare gebieden. Volgens de Belgische autoriteiten was compensatie ook noodzakelijk om sociale onrust te voorkomen.
(18)
Aan landbouwers in deze kwetsbare gebieden worden vergoedingen betaald ter compensatie van:
(a)
de productiedaling die uit de beperking van het mestgebruik voortvloeit,
(b)
de extra mestafzetkosten,
(c)
de extra mestopslagkosten,
(d)
de extra kosten van de aankoop van kunstmest.
(19)
Volgens de door de Belgische autoriteiten verstrekte informatie zijn de betalingen die ter vergoeding van de naleving van verplichtingen in het kader van de mestwetgeving aan landbouwers worden gedaan, gebaseerd op vier besluiten, nl.:
(a)
het besluit van de Vlaamse regering van 20 december 1995 inzake vergoedingen aan landbouwers wegens verplichtingen in het kader van de mestwetgeving,
(b)
het besluit van de Vlaamse regering van 20 december 1995 tot vaststelling van de vergoedingen voor de jaren 1996 en 1997, in uitvoering van artikel 15, §9, van het decreet van 23 januari 1991 inzake de bescherming van het leefmilieu tegen de verontreiniging door meststoffen,
(c)
het besluit van de Vlaamse regering van 19 maart 1996 houdende regeling van de bijkomende afnameplicht en bemiddeling voor bijkomende mestoverschotten in sommige gebieden waar verscherpte bemestingsnormen gelden,
(d)
het besluit van de Vlaamse regering van 15 juli 1997 tot wijziging van het besluit van de Vlaamse regering van 20 december 1995 tot vaststelling van de vergoedingen voor de jaren 1996 en 1997, in uitvoering van artikel 15, §9, van het decreet van 23 januari 1991 inzake de bescherming van het leefmilieu tegen de verontreiniging door meststoffen.
(20)
Er is niet voldaan aan de in artikel 93 van het EG-Verdrag (nu artikel 108, lid 3, VWEU) vastgestelde verplichting om de Commissie op de hoogte te brengen van deze wetsteksten.
(21)
Volgens de informatie van de Belgische autoriteiten is de grondslag voor het Vlaamse mestbeleid het decreet van de Vlaamse regering van 20 december 1995, waarbij het decreet van 23 januari 1991 inzake de bescherming van het leefmilieu tegen de verontreiniging door meststoffen wordt gewijzigd. Dit decreet is gericht op de aanpak van de milieuproblemen die worden veroorzaakt door de verrijking van oppervlakte- en grondwater en door de verzadiging van de bodem met fosfaten en nitraten, met doorsijpeling naar het oppervlakte- en grondwater als mogelijke consequentie. Volgens het Milieu- en Natuurrapport Vlaanderen bedraagt het aandeel van de landbouw in de netto stikstof- en fosfaatbelasting van het milieu 56 %. De uitstoot van ammoniak uit stallen en bij het uitrijden van dierlijke mest vertegenwoordigt 21 % van de verzurende emissies in Vlaanderen.
(22)
In het mestdecreet worden de doelstellingen vastgesteld inzake de te bereiken en/of te behouden kwaliteitsniveaus voor bodem, water (oppervlakte- en grondwater) en lucht. Het voorziet in een gefaseerde aanscherping van de bemestingsnormen, met een overgangsfase waarin aanpassingen kunnen worden verricht. In bijzonder kwetsbare gebieden, de zogeheten waterzones en natuurzones, worden evenwel onmiddellijk nog scherpere bemestingsnormen van kracht.
(23)
Voorts bepaalt het decreet dat de mestproductie en het aantal dieren in Vlaanderen worden bevroren op het peil van 1992. Hiervoor wordt een „gebiedsgericht” vergunningenstelsel ingevoerd en worden de vergunningen van grotere bedrijven bij vernieuwing met 25 % gekort. Aan de veeteeltsector is de nodige tijd gegund (tot 2002) om oplossingen te zoeken voor het verminderen van de mestoverschotten en de gevolgen ervan.
(24)
De scherpere normen zijn met onmiddellijke ingang op 1 januari 1996 van kracht geworden in de volgende gebieden:
(a)
waterwingebieden en beschermingszones,
(b)
natuurgebieden, natuurreservaten, bosgebieden,
(c)
vogelrichtlijngebieden,
(d)
valleigebieden en ecologisch waardevolle agrarische gebieden,
(e)
nitraatgevoelige gronden, en
(f)
fosfaatverzadigde gronden.
(25)
Volgens de Belgische autoriteiten is bij de aanwijzing van deze kwetsbare gebieden rekening gehouden met de voorschriften van Richtlijn 91/676/EEG van de Raad (4) inzake de bescherming van water tegen verontreiniging door nitraten uit agrarische bronnen en van Richtlijn 79/409/EEG van de Raad (5) inzake het behoud van de vogelstand.
(26)
De in de tabel hierna vermelde, bij het mestdecreet vastgestelde algemene bemestingsnormen golden voor de periode van 1 januari 1996 tot en met 31 december 1998 in geheel Vlaanderen, met uitzondering van waterzones en natuurzones. Zij zijn uitgedrukt in jaarlijks toegestane kg difosforpentoxide, kg stikstof uit chemische meststoffen en kg totale stikstof:
Gewasgroep
Difosforpentoxide
Stikstof uit chemische meststoffen
Totale stikstof
Grasland
170
250
450
Maïs
160 (1996)
155 (1997)
150 (1998)
200
325
Gewassen met lage stikstofbehoefte (6)
125
125
170
Andere gewassen
150
225
325
(27)
De Belgische autoriteiten hebben tevens de onderstaande normen gepubliceerd bij wijze van indicatie voor de doelstellingen die zij na 2003 willen bereiken:
Gewasgroep
Difosforpentoxide
Stikstof uit chemische meststoffen
Stikstof uit dierlijke mest en andere meststoffen
Totale stikstof
Grasland
125
250
250
450
Maïs
100
130
225
275
Gewassen met lage stikstofbehoefte (7)
100
70
125
125
Andere gewassen
100
150
200
275
(28)
Afgezien van deze kwantitatieve normen geldt ook het verbod om op normale landbouwgronden dierlijke mest of andere organische meststoffen uit te rijden tijdens de volgende periodes: van 21 september tot en met 21 januari, op alle zon- en feestdagen, op alle zaterdagen, behalve tussen 1 februari en 15 mei, 's nachts (tussen 22 en 7 uur) en wanneer de grond overstroomd, bevroren of met sneeuw bedekt is.
(29)
In waterzones die essentieel voor de drinkwaterproductie of extra gevoelig voor stikstofuitspoeling zijn, gelden strengere bemestingsnormen. De term „waterzone” wordt gebruikt ter aanduiding van:
(a)
waterwingebieden en beschermingszones van type II en type III voor grondwater, afgebakend ter uitvoering van het decreet van 24 januari 1984 houdende maatregelen inzake het grondwaterbeheer,
(b)
door de Vlaamse regering aangewezen kwetsbare gebieden waar verscherpte normering noodzakelijk is binnen de subhydrografische bekkens van oppervlaktewater bestemd voor de productie van drinkwater, afgebakend ter uitvoering van de wet van 26 maart 1971 op de bescherming van de oppervlaktewateren tegen verontreiniging,
(c)
gebieden met nitraatgevoelige gronden waar verscherpte normering noodzakelijk is, zoals bepaald door de Vlaamse regering en afgebakend ter uitvoering van het decreet van 24 januari 1984 houdende maatregelen inzake het grondwaterbeheer.
(30)
De onderstaande tabel geeft de bemestingsnormen weer die sinds 1 januari 1996 gelden voor waterzones. Deze normen zijn gebaseerd op de onttrekkingsnorm voor de afgebakende teeltgroepen en op de voor het milieu aanvaardbare verliezen voor deze zones. De hoeveelheden zijn uitgedrukt in kg P2O5 en kg stikstof per ha en per jaar.
Gewasgroep
Difosforpentoxide
Stikstof uit chemische meststoffen
Stikstof uit dierlijke mest en andere meststoffen
Totale stikstof
Grasland
120
200
200
350
Maïs
100
150
170
275
Gewassen met lage stikstofbehoefte
80
70
125
125
Andere gewassen
100
150
170
275
(31)
In de waterzones geldt een uitrijverbod van 1 september tot en met 21 januari, behalve in de zones A en B van gebieden met oppervlaktewaterwinning, waar het verbod tot en met 15 februari loopt.
(32)
De term „natuurzone” wordt gebruikt ter aanduiding van:
(a)
valleigebieden en ecologisch waardevolle agrarische gebieden zoals aangeduid op de plannen van aanleg ter uitvoering van de wet van 29 maart 1962 houdende organisatie van de ruimtelijke ordening en van de stedenbouw,
(b)
speciale beschermingszones afgebakend bij besluit van de Vlaamse regering van 17 oktober 1988,
(c)
specifieke habitats en de bijbehorende bufferzones,
(d)
bosgebieden, natuurgebieden, natuurontwikkelingsgebieden of natuurreservaten, zoals aangeduid op de plannen van aanleg ter uitvoering van de wet van 29 maart 1962 houdende organisatie van de ruimtelijke ordening en van de stedenbouw, bij wijze van overgangsmaatregel tot 31 december 1997.
(33)
De onderstaande tabel geeft de bemestingsnormen weer die sinds 1 januari 1996 gelden voor natuurzones. Deze normen zijn gebaseerd op de onttrekkingsnorm voor de afgebakende teeltgroepen en op de voor het milieu aanvaardbare verliezen voor deze zones. De hoeveelheden zijn uitgedrukt in kg P2O5 en kg stikstof per ha en per jaar.
Gewasgroep
Difosforpentoxide
Stikstof uit chemische meststoffen
Totale stikstof
Grasland
120
200
400
Maïs
100
150
275
Gewassen met lage stikstofbehoefte
80
70
125
Andere gewassen
100
150
275
(34)
In de natuurzones geldt een uitrijverbod van 1 september tot en met 21 januari. Op graslanden gelegen in gebieden die van belang zijn voor het behoud van de vogelstand, kan bemesting eveneens worden verboden van 1 april tot en met 30 juni. Bovendien geldt sedert 1 januari 1998 voor bosgebieden, natuurgebieden, natuurontwikkelingsgebieden en natuurreservaten een verbod op elke vorm van bemesting, met uitzondering van bemesting door rechtstreekse uitscheiding bij begrazing. De maximaal toegestane druk bedraagt hierbij 2 grootvee-eenheden per ha op jaarbasis. Gezinsbedrijven kunnen tijdelijk ontheffing van dit verbod krijgen.
(35)
Overeenkomstig het mestdecreet wordt de vergoeding voor grasland en maïs automatisch betaald. Wat de andere gewassen betreft, wordt aangenomen dat de strengere bemestingsnormen de productie niet negatief beïnvloeden. Als dat toch het geval is, kunnen de betrokken landbouwers een vergoeding krijgen mits zij de verliezen op afdoende wijze aantonen.
(36)
De vergoeding voor veranderingen in de opbrengst op grasland wordt gebaseerd op het verschil in bemestingsnormen voor gronden binnen en buiten de kwetsbare gebieden, waarbij ook nog een onderscheid wordt gemaakt tussen gronden in waterzones en die in natuurzones. De vergoeding is bedoeld als compensatie voor de opbrengstderving en het verlies aan winstgevendheid die het gevolg zijn van de strengere normen.
(37)
Voor de berekening van de steun wordt uitgegaan van de gemiddelde semi-brutowinsten (SBW) in BEF/ha van de voorbije, aan de toekenning van de vergoeding voorafgaande drie jaar volgens de gegevens van de inkomstenbelasting. Er wordt een onderscheid gemaakt tussen grasland dat gebruikt wordt voor de melkveehouderij en ander grasland. Voor de vaststelling van de SBW wordt Vlaanderen volgens landbouwkundige kenmerken in 13 regio's opgesplitst.
(38)
De hoogste SBW worden, wat betreft voor melkproductie gebruikt grasland, opgetekend in de regio Kempen Antwerpen (55 700 BEF/ha) en de laagste in de regio Duinen (33 167 BEF/ha), terwijl het gemiddelde voor Vlaanderen als geheel 44 160 BEF/ha bedraagt. Voor niet voor melkproductie gebruikt grasland zijn de SBW het hoogst in de Zandleemstreek West-Vlaanderen (36 100 BEF/ha) en het laagst in de Duinen (24 633 BEF/ha), met een gemiddelde van 31 941 BEF/ha voor Vlaanderen als geheel.
(39)
Voor waterzones is het uitgangspunt voor de vergoeding dat de stikstofbemestingsnorm er 350 kg/ha bedraagt, tegenover 450 kg/ha in de gewone gebieden, wat een beperking van 22 % betekent. Volgens de Belgische autoriteiten zal dit, rekening houdende met de wet van de afnemende meeropbrengst, resulteren in een 15 % lagere opbrengst. Het effect op de bedrijfswinst zal evenwel groter zijn. De SBW bedragen volgens berekeningen van de Belgische instanties, na aftrek van de vaste kosten, gemiddeld 40 % van de totale opbrengst. Een opbrengstvermindering van 15 % zal dus een daling van de SBW met 37,5 % (15 % × 100/40) tot gevolg hebben. De grondslag voor de vergoedingen ter compensatie van productiedalingen is bijgevolg SBW × 37,5 %. Tegelijkertijd moeten landbouwers in waterzones 50 kg/ha minder chemische meststoffen gebruiken, wat neerkomt op een kostenbesparing van 800 BEF (50 kg N × 16 BEF/kg). Dit bedrag wordt bijgevolg op de te betalen vergoeding in mindering gebracht.
(40)
Voor natuurzones wordt de vergoeding op dezelfde basis bepaald. De stikstofbemestingsnorm bedraagt er 400 kg/ha, tegenover 450 kg/ha voor de gewone gebieden, wat een beperking van 11 % betekent. Volgens berekeningen van de Belgische autoriteiten zal dit leiden tot een opbrengstvermindering van 7 %. Een opbrengstvermindering van 7 % zal dus een daling van de SBW met 17,5 % (7 % × 100/40) tot gevolg hebben. De grondslag voor de vergoedingen ter compensatie van productiedalingen is bijgevolg SBW × 17,5 %. Ook hier wordt de vergoeding met 800 BEF gekort wegens de besparing op de uitgaven voor kunstmest (zie punt 39).
(41)
In de volgende tabel zijn de opgetekende hoogste en laagste vergoedingen en de gemiddelde vergoedingen voor heel Vlaanderen samengebracht.
Grasland met melkproductie
SBW
Steunniveau, waterzones
FOR-L_2013285NL.01000801.notes.0001.xml.jpg
Steunniveau, natuurzones
FOR-L_2013285NL.01000801.notes.0002.xml.jpg
Kempen Antwerpen
55 700
20 088
8 948
Duinen
33 167
11 638
5 004
Gemiddelde
44 160
15 760
9 928
Ander grasland
SBW
Steunniveau, waterzones
FOR-L_2013285NL.01000801.notes.0003.xml.jpg
Steunniveau, natuurzones
FOR-L_2013285NL.01000801.notes.0004.xml.jpg
Zandleemstreek West-Vlaanderen
36 100
12 738
5 518
Duinen
24 633
8 437
3 511
Gemiddelde
31 941
11 177
4 789
(42)
De Belgische autoriteiten wijzen erop dat het hier maximumbedragen per hectare betreft. Het totale voor vergoeding in aanmerking komende areaal grasland bedraagt 31 003 ha, waarvan 17 468 ha in waterzones en 13 535 ha in natuurzones. Het theoretische maximum van de vergoedingen bedraagt 202 822 411 BEF in waterzones en 65 900 155 BEF in natuurzones. De lagere vergoeding voor niet voor melkproductie gebruikt grasland in acht genomen, bedroeg de daadwerkelijke vergoeding voor grasland echter BEF 250 275 012 per jaar. Hiervan is BEF 186 505 640 verleend voor waterzones en BEF 63 769 372 voor natuurzones. lag het theoretische maximum van de vergoedingen op Non-milk grassland Het verschil tussen dit theoretische maximum en het effectief uitgekeerde bedrag heeft volgens de Belgische autoriteiten een aantal oorzaken, in het bijzonder het feit dat de vergoeding uitsluitend is toegekend voor grasland dat bij hetzelfde bedrijf al in 1994 als grasland in gebruik was.
(43)
Voor de daling van de maïsproductie wordt een forfaitaire vergoeding van 3 600 BEF/ha toegekend, op voorwaarde dat de maïs altijd op hetzelfde perceel is verbouwd en niet is ingezaaid op omgeploegd grasland. De vergoeding is gebaseerd op schattingen dat de gemiddelde maïsopbrengst (droge stof) 14 500 kg/ha bedraagt en de opbrengstdaling als gevolg van de strengere normen 900 kg/ha. Bij een geschatte kostprijs van 4 BEF/kg droge stof betekent dit een inkomensverlies van 3 600 BEF.
(44)
Landbouwers die gras na maïs inzaaien en op die wijze de nitraatuitspoeling beperken, krijgen een additionele vergoeding van 3 600 BEF/ha. De vergoeding dekt volgens de Belgische autoriteiten enkel de kosten van het graszaad.
(45)
Voor bedrijven in waterzones en in natuurzones wordt voorzien in een vergoeding ter compensatie van de uit de strengere bemestingsnormen voortvloeiende extra kosten voor het verwijderen van mestoverschotten.
(46)
De vergoeding wordt toegekend als het bedrijf extra mestoverschotten heeft die door de verscherping van de wetgeving inzake bemesting in het gebied zijn ontstaan. Voor de berekening van de steun wordt een onderscheid gemaakt tussen:
(a)
gezinsveeteeltbedrijven en andere veeteeltbedrijven die tussen 1993 en 1996 geen bijkomende cultuurgrond hebben verworven: voor deze bedrijven worden de mestafzetmogelijkheden berekend op basis van de oppervlakte cultuurgrond van de registratie 1996,
(b)
niet-gezinsveeteeltbedrijven die tussen 1993 en 1996 wel bijkomende cultuurgrond hebben verworven: voor deze bedrijven worden de mestafzetmogelijkheden berekend op basis van de oppervlakte cultuurgrond van de aangifte 1994 (bedrijfssituatie in 1993).
(47)
Bij de berekening van de steun wordt gebruikgemaakt van een gewogen gemiddelde dat wordt verkregen door het aantal dieren dat van iedere soort (rundvee, varkens, pluimvee, andere) in Vlaanderen wordt gehouden, te verrekenen met de soortspecifieke mineralensamenstelling van de geproduceerde mest.
(48)
Aldus wordt geraamd dat een ton mest gemiddeld 6,6 kg stikstof en 4,2 kg difosforpentoxide bevat.
(49)
De vergoeding wordt uitbetaald per eenheid mineraal, d.i. per kg difosforpentoxide (P2O5) en per kg stikstof (N), die in aanmerking komt. De hoogte van het bedrag is afhankelijk van de ligging van het bedrijf. De steun bedraagt:
(a)
13 BEF/eenheid: voor bedrijven in een „witte” gemeente met een geactualiseerde productiedruk 75 kg P2O5/ha,
(b)
20 BEF/eenheid: voor bedrijven in „grijze” gemeenten met een geactualiseerde productiedruk van 75-125 kg P2O5/ha,
(c)
27 BEF/eenheid: voor bedrijven waarvan minstens één entiteit is gelegen in een gemeente met een geactualiseerde productiedruk 125 kg P2O5/ha.
(50)
De bedragen zijn hoger voor gemeenten met een hogere geactualiseerde productiedruk omdat de mest over langere afstanden moet worden vervoerd.
(51)
Er wordt ook steun betaald aan landbouwers die het voordeel van „burenregelingen” verliezen, d.w.z. contracten met naburige bedrijven om mestoverschotten daar af te zetten. Om in aanmerking te komen, moet een bedrijf in 1995 een burenregeling voor afname van mestoverschotten hebben gehad met een gebruiker met gronden in een gebied waar de strengere bemestingsnormen gelden, en moet het gelegen zijn in een gemeente met een geactualiseerde productiedruk van meer dan 100 kg P2O5/ha. De vergoeding wordt betaald per eenheid mineraal, i.e. per kg P2O5 en per kg N, die het bedrijf minder bij de voornoemde gebruikers heeft kunnen afzetten. De maximaal vergoedbare hoeveelheid is gelijk aan het verschil in afzetmogelijkheden tussen de gebieden met de normale bemestingsnormen en die met de strengere bemestingsnormen. De hoogte van het bedrag is afhankelijk van de ligging van het bedrijf. De bedragen zijn:
(a)
27 BEF/eenheid: voor bedrijven waarvan minstens één entiteit is gelegen in een gemeente met een geactualiseerde productiedruk van 125 kg P2O5/ha,
(b)
20 BEF/eenheid voor alle andere bedrijven.
(52)
Gezinsveeteeltbedrijven met mestoverschotten op percelen grond in het subhydrografisch bekken voor oppervlaktewaterwinning Kluizen of op nitraatgevoelige gronden aan de Maaskant kunnen met bijkomende mestoverschotten die het gevolg zijn van de strengere bemestingsnormen terecht bij de Mestbank, die verplicht is deze hoeveelheden af te nemen. De vergoeding voor mestafzet en mestopslag wordt in dat geval gekort naar rata van de door de Mestbank afgenomen hoeveelheid mineralen.
(53)
Doordat in waterzones en in natuurzones het uitrijverbod inging op 1 september, in plaats van 21 september in andere zones, zijn sommige landbouwers in de problemen gekomen omdat op veel bedrijven na de oogst wordt bemest en na het ingaan van de (jaarlijkse) verbodsperiode een aantal gewassen wordt geoogst. Dit was in water- en natuurzones niet meer toegestaan. Volgens de Belgische autoriteiten zouden de betrokken bedrijven maatregelen moeten treffen voor drie extra maanden opslag.
(54)
Het verschil in bemestingsnormen tussen gewone gebieden en water- en natuurzones vertegenwoordigt ongeveer 50 kg P2O5/ha. In de wetenschap dat één ton mest gemiddeld 5,2 kg P2O5 bevat, betekent dit dat er per ha ongeveer 10 ton extra opslagcapaciteit nodig is.
(55)
Op basis van een geschatte kostprijs van 1 263 120 BEF voor een opslaginrichting van 500 m3 worden de investeringen om tot de benodigde capaciteit te komen door de Belgische autoriteiten geraamd op circa 2 500 BEF per ton capaciteit, wat bij afschrijving over twintig jaar neerkomt op 125 BEF/t/jaar. De landbouwers-producenten van dierlijke mest met cultuurgrond in gebieden met strengere bemestingsnormen en uitrijbepalingen kunnen bijgevolg aanspraak maken op een jaarlijkse vergoeding van 1 250 BEF/jaar.
(56)
Landbouwers die in 1996 een vergoeding voor mestopslag in het kader van het mestdecreet ontvingen, kunnen voor hetzelfde jaar geen rentesubsidies en/of kapitaalpremies ontvangen voor het bouwen van opslagcapaciteit voor dierlijke mest in het kader van het Vlaams Landbouwinvesteringsfonds (VLIF).
(57)
Omdat de toegestane hoeveelheid stikstof per ha in waterzones niet volledig in de vorm van dierlijke mest mag worden opgebracht, zullen de betrokken landbouwers - zo voorzien de Belgische autoriteiten althans - het productiepeil trachten te handhaven door meer kunstmest te gebruiken, met name voor „andere gewassen” en voor maïs.
(58)
Aangenomen wordt dat deze bedrijven 60 kg N/ha meer zullen gebruiken, à 16 BEF/kg. De vergoeding hiervoor bedraagt 960 BEF (60 × 16), afgerond tot 1 000 BEF/ha.
(59)
Landbouwers die in 1994 cultuurgrond hadden die in water- en natuurzones was gelegen, kunnen voor de betrokken percelen een aanvraag voor vergoeding indienen bij de Mestbank, die voor het beheer van de regeling verantwoordelijk is. Deze aanvraag dient vergezeld te gaan van cartografisch materiaal waarop de percelen evenals het teeltplan voor 1994 en voor het jaar van aanvraag zijn aangeduid. Indien de cultuurgrond in verschillende gebieden of zones gelegen is, wordt de vergoeding berekend op basis van de strengste bemestingsnormen en uitrijbepalingen. De Mestbank onderzoekt de aanvragen op grond van alle haar bekende informatie en deelt het bedrag van de vergoedingen aan de betrokkenen mee. Vergoedingen van minder dan 1 000 BEF worden niet uitbetaald. De aanvrager kan verzet tegen de beslissing van de Mestbank aantekenen bij de Vlaamse minister van Leefmilieu, die binnen zes maanden een besluit dient te nemen, zo niet wordt het verzet geacht te zijn aangenomen.
(60)
De Mestbank, de officieren van gerechtelijke politie, de milieu-inspecteurs van de administratie Milieu-, Natuur-, Land- en Waterbeheer, evenals andere ambtenaren zijn bevoegd om te controleren of de landbouwers hun verplichtingen in het kader van het mestdecreet nakomen. De betaalde vergoedingen kunnen worden teruggevorderd wanneer inbreuken worden geconstateerd. Er kan geen vergoeding uit hoofde van het mestdecreet worden toegekend voor gronden die uit productie zijn genomen.
III. BEOORDELING VAN DE STEUN
(61)
De hierboven uiteengezette maatregelen vormen staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU. De steun wordt bekostigd met staatsmiddelen en wordt toegekend aan bepaalde categorieën landbouwers, nl. die welke in waterzones en natuurzones zijn gevestigd. Deze steun vervalst de mededinging tussen de lidstaten of dreigt dit te doen door de landbouwers die de steun ontvangen een concurrentievoordeel te bezorgen ten opzichte van landbouwers in andere delen van België of in andere lidstaten die de vergoeding niet ontvangen. Bovendien kan deze steun, voor zover de producten van de begunstigde landbouwers in het intra-uniale verkeer worden gebracht, het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloeden.
(62)
De Belgische autoriteiten hebben in hun schriftelijke toelichtingen de milieudoelstellingen van de steunregeling benadrukt en daarbij verwezen naar Verordening (EEG) nr. 2078/92 van de Raad betreffende landbouwproductiemethoden die verenigbaar zijn met de eisen inzake milieubescherming, en betreffende natuurbeheer (8) (hierna Verordening (EEG) nr. 2078/92), alsmede naar de communautaire kaderregeling inzake staatssteun ten behoeve van het milieu (9). In de landbouwsector geldt deze kaderregeling, overeenkomstig punt 2.1 ervan, evenwel niet op het terrein dat onder Verordening (EEG) nr. 2078/92 valt. Het is daarom dienstig deze beoordeling te beginnen met een toetsing van de steunmaatregelen aan Verordening (EEG) nr. 2078/92.
(63)
Met de vergoeding die landbouwers in water- en natuurzones op grond van de maatregel ontvangen, wordt volgens de Belgische autoriteiten uitvoering gegeven aan Verordening (EEG) nr. 2078/92.
(64)
Bij Verordening (EEG) nr. 2078/92 wordt een gemeenschappelijke steunregeling ingesteld die onder andere tot doel heeft het vrijwillige gebruik van milieuvriendelijkere landbouwproductiemethoden te bevorderen op basis van verbintenissen die door de landbouwer worden aangegaan (artikel 2, lid 1). De lidstaten bepalen de voorwaarden voor toekenning van de steun en het te betalen steunbedrag, afhankelijk van de begunstigde aangegane verbintenis, het inkomensverlies en het stimulerende karakter van de maatregel (artikel 5, lid 1, onder a) en b)). Bovendien kan de Gemeenschap onder door de Commissie nader te bepalen voorwaarden ook bijdragen in de financiering van premies die de lidstaten toekennen ter compensatie van inkomensverliezen als gevolg van de verplicht gestelde toepassing van de in artikel 2 van de genoemde verordening bedoelde restricties in het kader van in die lidstaten op grond van communautaire voorschriften ten uitvoer gelegde maatregelen (artikel 4, lid 5, van Verordening (EEG) nr. 2078/92).
(65)
Bovendien hebben de lidstaten op grond van artikel 10, lid 1, de mogelijkheid om door de lidstaat gefinancierde regelingen te treffen voor aanvullende steunmaatregelen waarvan de toekenningsvoorwaarden of -bepalingen verschillen van de welke bij de verordening zijn vastgesteld of waarvan de bedragen de in die verordening vastgestelde maxima overschrijden. Weliswaar moeten deze maatregelen in overeenstemming zijn met de doelstellingen van de verordening en met de voorschriften inzake staatssteun.
(66)
De onderhavige regeling heeft niet tot doel een vergoeding toe te kennen voor verliezen die verband houden met de naleving van vrijwillig door de landbouwers aangegane verbintenissen. Evenmin verleent de Gemeenschap medefinanciering voor deze vergoeding in het kader van maatregelen die door België worden uitgevoerd overeenkomstig door de Commissie bepaalde voorwaarden. De regeling betreft veeleer de (exclusief) nationale financiering ter vergoeding van verliezen als gevolg van de naleving van verplichtingen die voortvloeien uit de nationale wetgeving inzake meststoffen.
(67)
Bijgevolg valt de steun buiten het toepassingsgebied van de verordening en dient hij te worden getoetst aan de vigerende voorschriften op het gebied van staatssteun.
IV. TOEPASSING VAN DE COMMUNAUTAIRE KADERREGELING INZAKE STAATSSTEUN TEN BEHOEVE VAN HET MILIEU
(68)
Nagegaan moet worden of de maatregel kan worden aangemerkt als verenigbaar met de in 1994 door de Commissie vastgestelde kaderregeling inzake staatssteun ten behoeve van het milieu (10) (hierna „de kaderregeling”) die gold toen de maatregel van toepassing was (11).
(69)
In dit verband moet worden opgemerkt dat de vergoedingen ter compensatie van productiedalingen op grasland en in de maïsteelt, de vergoedingen voor de extra kosten van de afzet van mestoverschotten en de vergoedingen voor de extra kosten van kunstmestaankoop exploitatiesteun vormen. In antwoord op een vraag van de diensten van de Commissie hebben de Belgische autoriteiten toegelicht dat de mestopslagkosten weliswaar met de kosten van investeringen in extra opslagcapaciteit kunnen worden vergeleken, maar eigenlijk niet rechtstreeks verband staan met concrete investeringen. Op grond van die toelichting oordeelt Commissie dat deze vorm van vergoeding ook als exploitatiesteun moet worden aangemerkt.
(70)
Het is de vaste opvatting van de Commissie dat het verlenen van exploitatiesteun aan landbouwbedrijven naar alle waarschijnlijkheid geen duurzame bijdrage levert tot de ontwikkeling van de sector en een vervalsing van de mededingingsvoorwaarden met zich kan brengen ten nadele van landbouwers die de steun niet ontvangen. De Commissie is dan ook strikt in haar beoordeling van dergelijke steun.
(71)
De betaling van exploitatiesteun voor milieubeschermingsmaatregelen wordt behandeld in punt 3.4 van de kaderregeling. Daarin is het volgende bepaald:
„In overeenstemming met het vaste beleid van de Commissie wordt normaliter geen goedkeuring verleend voor exploitatiesteun, die verleend wordt om ondernemingen te ontlasten van de kosten in verband met de door hen veroorzaakte vervuiling of hinder. De Commissie kan evenwel in welbepaalde omstandigheden een uitzondering op dit principe maken. Zij heeft dit tot dusverre gedaan op het gebied van afvalbeheer en de vermindering van milieuheffingen. De Commissie zal ook in de toekomst dergelijke gevallen op hun verdiensten onderzoeken aan de hand van de strikte criteria die zij op de twee voornoemde gebieden heeft ontwikkeld. Deze houden in dat de steun alleen mag worden verleend om de extra kosten ten opzichte van de traditionele productiekosten te vergoeden; deze compensatie moet tijdelijk en in beginsel degressief van aard zijn, teneinde sneller tot een vermindering van de vervuiling of een rationeler gebruik van hulpbronnen te komen. Deze steun mag voorts niet in strijd zijn met de overige bepalingen van het EG-Verdrag, in het bijzonder die met betrekking tot het vrije verkeer van goederen en diensten.
Met betrekking tot afvalbeheer zij opgemerkt dat de financiering door de overheid van de extra kosten van de selectieve inzameling, terugwinning en behandeling van gemeentelijke afval ten behoeve van zowel het bedrijfsleven als de consument wordt toegestaan, mits de kosten die ondernemingen worden aangerekend in verhouding staan tot het gebruik dat zij van het systeem maken of tot de hoeveelheid afval die zij produceren. Steun voor de inzameling, terugwinning en behandeling van industrieel en agrarisch afval zal geval per geval worden bekeken.
Tijdelijke vrijstelling van nieuwe milieuheffingen kan worden toegestaan om een verlies van concurrentievermogen goed te maken, met name op internationaal niveau. Daarbij dient tevens rekening te worden gehouden met de tegenprestatie die van de betrokken ondernemingen wordt verlangd in de vorm van maatregelen tot beperking van de door hen veroorzaakte vervuiling. Deze bepaling is ook van toepassing op belastingverlichting in het kader van de EG-wetgeving waarbij de toekenning van de verlichting of de hoogte ervan aan het oordeel van de lidstaten wordt overgelaten.”
(72)
In verband met de opslag en de afzet van mestoverschotten is de Commissie van mening dat mestoverschotten als een vorm van agrarisch afval kunnen worden aangemerkt. Overeenkomstig de bovenbedoelde kaderregeling dient de steun voor de verwijdering van dergelijk afval geval per geval te worden bekeken in het licht van de in punt 3.4 van de kaderregeling vastgestelde criteria.
(73)
De Commissie stelt vast dat de huidige maatregel enkel voor 1996 en 1997 geldt en dus van tijdelijke aard is. De Commissie merkt bovendien op dat de Belgische autoriteiten de voortzetting van de rechtstreekse steunbetalingen voor mestafzet en mestopslag niet hebben aangemeld, niettegenstaande de regelingen voor de afname van mest van sommige landbouwers door de Mestbank ongewijzigd blijven.
(74)
De Commissie kan niet om de vaststelling heen dat de steunmaatregelen niet degressief van aard zijn, aangezien de hoogte van de steun voor elk van beide jaren van toepassing gelijk is (zie de punten 38, 39 en 40 en de punten 49, 50 en 51).
(75)
Bovendien blijkt uit de informatie van de Belgische autoriteiten dat het de bedoeling van de maatregel is om de kosten voor de afzet en opslag van mestoverschotten die uit de strengere bemestingsnormen in de kwetsbare gebieden voortvloeien, volledig te compenseren. Dit zou dus betekenen dat de landbouwers de kosten van de afvalverwijdering niet zelf hoeven te betalen. Voorts lijken de landbouwers in de kwetsbare gebieden niet te worden verplicht maatregelen te nemen om hun mestproductie te verminderen. Er wordt met andere woorden geen tegenprestatie van de landbouwers voor de steun verlangd, die dus gewoon neerkomt op compensatie voor het naleven van de strengere bemestingsnormen in de kwetsbare zones. Bijgevolg stimuleert de maatregel niet tot vermindering van de mestproductie.
(76)
Om deze redenen zijn deze steunmaatregelen volgens de Commissie niet verenigbaar met de kaderregeling, noch met de doelstellingen van Verordening (EEG) nr. 2078/92. De Commissie is dan ook van mening dat de maatregelen niet verenigbaar zijn met de interne markt.
(77)
Wat betreft de steun ter compensatie van landbouwers voor productiedalingen als gevolg van de beperkingen op het gebruik van dierlijke mest, met inbegrip van de vergoeding voor de extra kosten van kunstmestaankoop, merkt de Commissie op dat steun voor productieverlies niet expliciet wordt behandeld in de kaderregeling. Het is evenwel een feit dat de strengere bemestingsnormen de opbrengsten van de gewassen doen dalen en de kosten waartegen de landbouwer de resterende hoeveelheid gewassen produceert, waarschijnlijk doen stijgen. Overeenkomstig de beginselen die in de kaderregeling zijn vastgesteld, zijn de betrokken steunmaatregelen daarom enkel goed te keuren indien is voldaan aan de volgende voorwaarden (12):
(a)
de steun moet tijdelijk en in principe degressief zijn, teneinde sneller tot een vermindering van de vervuiling of een rationeler gebruik van hulpbronnen te komen;
(b)
de steun mag enkel de extra productiekosten ten opzichte van de traditionele productiekosten vergoeden,
(c)
de steun mag niet in strijd zijn met de overige bepalingen van het EG-Verdrag.
Bovendien vloeit uit artikel 10 van Verordening (EEG) nr. 2078/92 voort dat steun die buiten het toepassingsgebied van die verordening wordt toegekend met als doel één van de in artikel 2 vastgestelde beperkingen te bereiken, moet voldoen aan de doelstellingen van die verordening.
(78)
De steun geldt slechts voor twee jaar en is dus op het eerste gezicht tijdelijk. Naar aanleiding van de indiening van informatie op 14 januari 2013 hebben de Belgische autoriteiten bevestigd dat de maatregelen in 1998 zijn stopgezet.
(79)
De steun was gedurende de periode van toepassing van de maatregel echter niet degressief (zie de punten 38, 39 en 40 en de punten 49, 50 en 51) en vormde dus geen stimulans om sneller tot een rationeler gebruik van hulpbronnen te komen.
(80)
Zoals hierboven is uiteengezet, wordt de vergoeding voor productiedalingen op grasland berekend op basis van het toegestane mestgebruik in de niet-kwetsbare gebieden, namelijk 450 kg N/ha voor grasland en 325 kg N/ha voor maïs. Volgens de Belgische autoriteiten zijn deze cijfers vastgesteld op wetenschappelijke basis, zodanig dat het nitraatgehalte van grondwater en oppervlaktewater niet meer bedraagt dan 50 mg NO3-N/l, of 11,3 mg NO3-N/l, rekening houdende met een gemiddeld toelaatbaar verlies van 70 kg NO3-N/l per hectare per jaar. Het doel is optimale productie te combineren met minimale uitspoeling. De normen voor de natuurzones en de waterzones zijn op dezelfde manier bepaald, voor ogen houdende dat zij nitraatgevoeliger zijn dan de andere gebieden.
(81)
In hun brief van 7 augustus 1998 delen de Belgische autoriteiten mee dat is besloten de compensatie voor het verschil in normen te bepalen op basis van de totale hoeveelheid stikstof (zowel uit kunstmest als uit dierlijke mest) die wettelijk mag worden opgebracht. Volgens de Belgische autoriteiten is deze aanpak gekozen omdat het noodzakelijk werd geacht de gelijke behandeling van landbouwers in een zelfde gebied te waarborgen, zodanig dat landbouwers met grond in zones waar strengere bemestingsnormen gelden, geen nadeel ondervonden ten opzichte van landbouwers zonder gronden met strengere normen. Indien de normen identiek zijn voor alle landbouwers in alle gebieden, zou het concurrentievoordeel worden geëlimineerd en zou geen compensatie te hoeven worden betaald. Indien landbouwers dan inspanningen leveren die verder gaan de voorgeschreven basismilieunorm, kan een vergoeding worden toegekend voor het verschil tussen de norm en de daadwerkelijk bereikte resultaten.
(82)
Doordat het beginsel van gelijke behandeling binnen een zelfde gebied het uitgangspunt vormt, is er volgens de Belgische autoriteiten geen sprake van dat de huidige regeling landbouwers overcompenseert en/of compenseert voor het stopzetten van landbouwproductiemethoden die eigenlijk in strijd zijn met de EU-wetgeving. Zij voeren aan dat het concurrentievoordeel of -nadeel binnen een zelfde landbouwregio nadrukkelijker zal spelen dan binnen de EU als geheel. Daarom werd, binnen het Vlaamse gewest, het gehele verlies dat landbouwers met grond in de zones met strengere bemestingsnormen lijden, gecompenseerd (het effectief geleden opbrengstverlies).
(83)
De Belgische autoriteiten hebben er voorts op gewezen dat het Vlaamse Gewest al in 1996 en 1997 strengere lokale normen heeft opgelegd, terwijl dit volgens de nitraatrichtlijn pas vanaf 20 december 1998 moest gebeuren. In de kwetsbare waterzones werd een beperking tot 200 kg N/ha opgelegd voor grasland en tot 170 kg N/ha voor maïs en andere gewassen. De toegestane hoeveelheid dierlijke mest is, aldus de Belgische autoriteiten, bijgevolg al sedert 1996 kleiner dan het in het eerste actieprogramma in het kader van Richtlijn 91/676/EEG bepaalde niveau, en voor sommige gewassen geldt een beperking tot het niveau dat in het tweede actieprogramma is bepaald.
(84)
Op 14 januari 2013 hebben de Belgische autoriteiten gedetailleerde informatie over de berekeningsmethode ingediend om aan te tonen dat zowel de landbouwpraktijken als de EU-wetten die ten tijde van de maatregel van kracht waren, in aanmerking zijn genomen.
(85)
Toch blijkt uit de beschikbare informatie niet dat de voorschriften voor de waterzones en de natuurzones effectief substantieel verder gaan dan de verplichtingen van Richtlijn 91/676/EEG. In dit verband wijst de Commissie erop dat de Belgische autoriteiten in hun schriftelijke toelichtingen zelf hebben aangegeven dat zij de waterzones en de natuurzones als bijzonder kwetsbaar voor nitraatverontreiniging beschouwen en dat zij daarom scherpere normen noodzakelijk hebben geacht om te garanderen dat het doel van 50 mg/l in oppervlaktewater, in het bijzonder het water dat voor drinkwaterwinning wordt gebruikt, en in grondwater zou worden bereikt. Dit was het niveau dat eind 1995 verplicht was op grond van Richtlijn 91/676/EEG.
(86)
Voorts heeft de Commissie de Belgische autoriteiten verzocht om geverifieerde studies over de wijze van berekening van de vergoeding over te leggen waaruit blijkt dat de gegevens die als basis voor de berekeningen hebben gediend, kloppen. In het bijzonder werd gevraagd studieresultaten in te dienen die aantonen dat een beperking van de totale bemesting van 450 kg N/ha tot 350 kg N/ha effectief in een opbrengstdaling van 15 % resulteert, en een beperking van 450 kg N/ha tot 400 kg N/ha in een opbrengstdaling van 7 %. De Belgische autoriteiten hebben op 14 januari 2013 aangetoond dat de gegevens die als basis voor de berekening zijn gebruikt, kloppen.
(87)
Voorts werden de Belgische autoriteiten verzocht aanvullende inlichtingen te verstrekken met betrekking tot de basisgegevens die zijn gebruikt om het effect van de productiedalingen op de algemene winstgevendheid van de bedrijven te meten, en dit voor verschillende types bedrijfsvoering, zoals zuivere akkerbouwbedrijven en gemengde akkerbouw-/veeteeltbedrijven. In het bijzonder heeft de Commissie de Belgische autoriteiten gevraagd omstandig toe te lichten waarom ervan wordt uitgegaan dat een productiedaling van 15 % op grasland op een gemengd akkerbouw-/veeteeltbedrijf de winstgevendheid van het bedrijf met 40 % doet afnemen, rekening houdende met de verschillende types veehouderij. De Belgische autoriteiten hebben deze informatie op 14 januari 2013 verstrekt.
(88)
Tevens werd de Belgische autoriteiten verzocht berekeningen over te leggen voor alternatieve wijzen van compensatie, zoals een berekening van de kosten voor het aankopen van voeder ter vervanging van de gederfde productie. In hun antwoord van 14 januari 2013 houden de Belgische autoriteiten staande dat dergelijke berekeningen ten tijde van de maatregelen niet zijn uitgevoerd en nu niet meer kunnen worden overgedaan.
(89)
De Belgische autoriteiten, zo concludeert de Commissie, hebben bijgevolg niet aangetoond dat de steun uitsluitend werd verleend ter vergoeding van de extra productiekosten. Bovendien was de steun niet degressief (zie punt 79).
(90)
Derhalve voldoet de toekenning van steun voor productieverlies niet aan de voorwaarden van de kaderregeling. De Commissie is dan ook van mening dat deze steunmaatregelen niet verenigbaar zijn met het Verdrag.
V. CONCLUSIE
(91)
De Commissie stelt vast dat België de in het kader van het mestdecreet toegekende vergoeding onrechtmatig, in strijd met artikel 93, lid 3, van het EG-Verdrag (nu artikel 108, lid 3, VWEU), ten uitvoer heeft gelegd.
(92)
De maatregelen vallen buiten het toepassingsgebied van Verordening (EEG) nr. 2078/92.
(93)
De steun ter vergoeding van de kosten voor opslag en afzet van mestoverschotten en productieverlies dient te worden beschouwd als exploitatiesteun, een vorm van steun die slechts bij uitzondering als verenigbaar met de interne markt kan worden aangemerkt. Dit kan slechts indien de opslag- en afzetsteun volgens de stringente aanpak in de kaderregeling inzake staatssteun ten behoeve van het milieu tijdelijk en degressief is en de landbouwer in ruil voor de steun een tegenprestatie moet leveren. De steun voor productieverlies kan slechts als verenigbaar met de interne markt worden aangemerkt als hij tijdelijk en degressief is en uitsluitend bestemd is om de extra productiekosten te vergoeden. Zoals uit de analyse hierboven blijkt, zijn deze voorwaarden niet vervuld.
(94)
Aangezien de begunstigden deze steun ontvangen zonder daarvoor enige tegenprestatie te hoeven leveren en aangezien de steunmaatregelen geen enkele prikkel voor de begunstigden lijken te bevatten om zich extra voor de bescherming van het milieu in te spannen, draagt deze steunmaatregel volgens de Commissie niet bij tot de ontwikkeling van bepaalde vormen van economische bedrijvigheid in de zin van artikel 107, lid 3, onder c), VWEU.
(95)
In 1998 is het mestdecreet opgeschort en zijn alle maatregelen stopgezet.
(96)
Om de hierboven uiteengezette redenen is de Commissie van mening dat de steun die op grond van de maatregel gedurende de toepassingsjaren 1996 en 1997 is toegekend, onwettig en onverenigbaar was en in beginsel moet worden teruggevorderd.
(97)
Aangezien de bevoegdheden van de Commissie om steun terug te vorderen, na een termijn van tien jaar verjaren (13), kan de onderhavige niet-verenigbare steun niet worden teruggevorderd
(98)
Individuele steun die ten tijde van de toekenning ervan voldeed aan de voorwaarden van een groepsvrijstelling of een goedgekeurde regeling, is verenigbaar met de interne markt, voor zover de voor dat type steun geldende maximale steunintensiteit in acht is genomen.
HEEFT HET VOLGENDE BESUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
De staatssteun die België als vergoeding in het kader van het mestdecreet in strijd met artikel 93, lid 3, van het EG-Verdrag op onrechtmatige wijze heeft toegekend, is onverenigbaar met de interne markt.
Artikel 2
Individuele steun die in het kader van de in artikel 1 bedoelde regeling is toegekend en ten tijde van de toekenning ervan voldeed aan de voorwaarden van een groepsvrijstelling of een goedgekeurde regeling, is verenigbaar met de interne markt, voor zover de voor dat type steun geldende maximale steunintensiteit in acht is genomen.
Artikel 3
Dit besluit is gericht tot het Koninkrijk België.
Gedaan te Brussel, 16 september 2013.