PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ KOMISE (EU) 2015/253
ze dne 16. února 2015,
kterým se stanoví pravidla pro odběr vzorků a podávání zpráv podle směrnice Rady 1999/32/ES, pokud jde o obsah síry v lodních palivech
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 1999/32/ES ze dne 26. dubna 1999 o snižování obsahu síry v některých kapalných palivech a o změně směrnice 93/12/EHS (1), a zejména na čl. 6 odst. 1b a čl. 7 odst. 1a uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Má-li být dosaženo očekávaného přínosu směrnice 1999/32/ES pro zdraví a životní prostředí, který vyplývá ze snížení emisí oxidu siřičitého z lodní dopravy, podpory spravedlivé hospodářské soutěže a větší udržitelnosti námořní dopravy, mělo by mít nákladově efektivní a soudržné provádění a prosazování uvedené směrnice vysokou prioritu.
(2)
Za účelem účinného provedení článků 3a, 4a a 4b směrnice 1999/32/ES je nezbytné, aby členské státy zajistily dostatečně časté a přesné odběry vzorků lodního paliva dodaného lodím nebo používaného na palubách lodí, včetně kontroly lodních deníků a dodacích listů zásobníků.
(3)
Ustanovení čl. 6 odst. 1 směrnice 1999/32/ES vyžaduje, aby členské státy přijaly všechna nezbytná opatření tomu, aby odběrem vzorků kontrolovaly obsah síry v lodních palivech používaných pro spalování na palubě v dotyčných mořských oblastech a přístavech. V této souvislosti by se měl odběr vzorků chápat v širokém slova smyslu tak, že zahrnuje veškeré metody ověřování souladu stanovené v čl. 6 odst. 1a písm. a), b) a c) uvedené směrnice.
(4)
Fyzický odběr vzorků lodního paliva pro účely ověření souladu by měl být prováděn buď získáváním a analýzou místního vzorku paliva z lodního palivového systému, nebo analýzou příslušných zapečetěných vzorků zásobníku na palubě lodí.
(5)
Četnost odběru vzorků by měla být stanovena na základě počtu jednotlivých lodí připlouvajících do členského státu, ověření lodní dokumentace, používání alternativních technologií výběru, jimiž se zajistí spravedlivé rozdělení zátěže mezi členskými státy a nákladová efektivita, jakož i na základě konkrétních záznamů o jednotlivých lodích.
(6)
Odběr vzorků lodních paliv během dodávky na lodě by měl být zaměřen na dodavatele lodního paliva, u nichž bylo opakovaně zjištěno, že dodávají palivo, které neodpovídá tomu, co je uvedeno na dodacím listě zásobníku, s přihlédnutím k objemu lodních paliv uváděnému na trh dodavatelem.
(7)
Za účelem nákladově efektivního provedení směrnice 1999/32/ES by členské státy měly být vybízeny k dodržování četnosti odběru vzorků paliva a měly by lodě určené pro ověření souladu vybírat na základě vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik nebo využívání inovativních technologií pro ověřování souladu a shromážděné údaje sdílet s ostatními členskými státy.
(8)
Specializovaný informační systém Unie, který vyvinula a provozuje Evropská agentura pro námořní bezpečnost a který budou mít členské státy k dispozici od 1. ledna 2015, má sloužit jako platforma pro zaznamenávání a výměnu informací o výsledcích jednotlivých ověření souladu podle směrnice 1999/32/ES. Členské státy by měly být motivovány k využívání systému, jenž může významně přispět k racionalizaci a optimalizaci posuzování souladu s požadavky uvedené směrnice.
(9)
Aby nebyla ukládána nepřiměřená administrativní zátěž členským státům, které nemají pobřežní pásmo, plavidlům plujícím pod jejich vlajkou nebo jejich dodavatelům lodního paliva, neměla by se na uvedené členské státy vztahovat některá ustanovení.
(10)
Při předkládání zpráv by se mělo zohlednit co nejlepší využití všech dostupných a nejmodernějších technologií tak, aby se administrativní zátěž omezila na minimum, přičemž by se měla ponechat flexibilita těm členským státům, které upřednostňují podávání zpráv tradičnějším způsobem. Členské státy proto mají možnost využít ke splnění svých příslušných povinností podávat výroční zprávy podle směrnice 1999/32/ES informační systém Unie.
(11)
Nejdříve 1. ledna 2016 a s výhradou dostupnosti sdílených údajů týkajících se ověřování souladu a odběru vzorků, pokud jde o obsah síry v lodním palivu, mohou členské státy ke stanovování priorit při ověřování lodního paliva nákladově efektivním způsobem používat mechanismus výběru založený na posouzení rizik, který je součástí informačního systému Unie.
(12)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem výboru zřízeného podle čl. 9 odst. 1 směrnice 1999/32/ES,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Předmět
Tímto rozhodnutím se stanoví pravidla pro metody a četnost odběru vzorků a podávání zpráv podle směrnice 1999/32/ES, pokud jde o obsah síry v lodních palivech.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se použijí tyto definice:
1)
„provozní nádrží“ se rozumí nádrž, z níž se odebírá palivo na napájení navazujícího zařízení na spalování topného oleje;
2)
„palivovým systémem“ se rozumí systém podporující rozvod, filtraci, čištění a dodávku paliva z provozních nádrží do zařízení na spalování topného oleje;
3)
„zástupcem lodě“ se rozumí velitel lodě nebo pověřený důstojník, který je odpovědný za používané lodní palivo, dokumentaci a schválení alternativního místa odběru vzorků paliva;
4)
„kontrolorem obsahu síry“ (dále jen „kontrolorem“) se rozumí osoba řádně zmocněná příslušným orgánem členského státu k ověření, zda jsou dodržena ustanovení směrnice 1999/32/ES;
5)
„informačním systémem Unie“ se rozumí systém, který je spravován Evropskou agenturou pro námořní bezpečnost a který využívá údaje jednotlivých lodí o vplutí do přístavů v rámci systému SafeSeaNet, systému pro správu informací zřízeného článkem 22a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES (2) (dále jen „systém SafeSeaNet“), s cílem zaznamenávat a předávat informace o výsledcích jednotlivých ověření souladu podle směrnice 1999/32/ES. Na základě uvedených výsledků jednotlivých ověření souladu a souvisejících zjištění podle směrnice 1999/32/ES je vytvářen unijní mechanismus výběru založený na posouzení rizik.
Článek 3
Četnost odběru vzorků lodních paliv používaných na palubě lodí
1. Členské státy provádějí kontroly lodních deníků a dodacích listů zásobníků na palubě u alespoň 10 % z celkového počtu jednotlivých lodí připlouvajících do příslušného členského státu za rok.
Celkový počet jednotlivých lodí připlouvajících do členského státu odpovídá průměrnému počtu lodí za předchozí tři roky oznámenému prostřednictvím systému SafeSeaNet.
2. Od 1. ledna 2016 je obsah síry v lodním palivu používaném na palubách lodí kontrolován také prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy u lodí kontrolovaných podle odstavce 1, přičemž se kontroluje alespoň tento procentní podíl lodí:
a)
40 % v členských státech sousedících po celé délce hranic s oblastmi kontroly emisí oxidů síry (SECA);
b)
30 % v členských státech částečně sousedících s oblastmi SECA;
c)
20 % v členských státech, které s oblastmi SECA nesousedí.
Od 1. ledna 2020 je v členských státech, které s oblastmi SECA nesousedí, obsah síry v lodním palivu používaném na palubě kontrolován také prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy u 30 % lodí kontrolovaných podle odstavce 1.
Členské státy mohou dodržovat četnost kontrol stanovenou v tomto odstavci výběrem lodí na základě vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik a zvláštních záznamů o jednotlivých lodích nahlášených v informačním systému Unie.
3. Počet jednotlivých lodí vypočtený podle odstavce 2, který je rovněž třeba kontrolovat prostřednictvím odběru vzorků a/nebo analýzy, může být upraven (přičemž zároveň není povoleno snížení o více než 50 %):
a)
odečtením počtu jednotlivých lodí, pro něž se případné nedodržení požadavků ověřuje pomocí technologií dálkového průzkumu nebo metody analýzy Quick Scan; nebo
b)
stanovením příslušného počtu, pokud se ověřování dokumentů v souladu s odstavcem 1 provádí na palubě u alespoň 40 % jednotlivých lodí připlouvajících do příslušného členského státu za rok.
Úpravy uvedené v písmenech a) a b) musí být vykazovány v informačním systému Unie.
4. Od 1. ledna 2016 může členský stát namísto dodržování roční frekvence stanovené v odstavcích 1, 2 a 3 uplatnit každoroční odběr vzorků na základě unijního mechanismu výběru založeného na posouzení rizik.
5. Tento článek se nepoužije na Českou republiku, Lucembursko, Maďarsko, Rakousko a Slovensko.
Článek 4
Četnost odběru vzorků lodních paliv během dodávky na lodě
1. V souladu s čl. 6 odst. 1a písm. b) směrnice 1999/32/ES a při zohlednění objemu dodávaných lodních paliv členské státy provádějí odběr a analýzu vzorků lodních paliv během dodávky na lodě takovými dodavateli lodního paliva, kteří jsou registrovaní v daném členském státě a u nichž se alespoň třikrát během daného roku zjistilo, že dodávají palivo, které neodpovídá tomu, co je uvedeno na dodacím listě zásobníku na základě zpráv v informačním systému Unie nebo výroční zprávy uvedené v článku 7.
2. Tento článek se nepoužije na Českou republiku, Lucembursko, Maďarsko, Rakousko a Slovensko.
Článek 5
Metody odběru vzorků pro ověřování obsahu síry v lodních palivech používaných na palubě
1. Pokud se obsah síry v lodních palivech používaných na palubě ověřuje v souladu s článkem 3, použijí členské státy k odběru vzorků a ověření souladu s normami pro obsah síry tento odstupňovaný přístup:
a)
kontrola lodních deníků a dodacích listů zásobníků;
b)
podle potřeby jeden z následujících způsobů odběru vzorků a analýzy nebo oba tyto způsoby:
i)
analýza zapečetěných vzorků zásobníků na palubě lodí připojených k dodacím listům zásobníků, které byly odebrány v souladu s pravidlem 18 odst. 8.1 a 8.2 přílohy VI úmluvy MARPOL;
ii)
odběr místních vzorků lodního paliva pro spalování na palubě v souladu s článkem 6, po němž následuje analýza.
2. Po skončení ověřování a analýzy obsahu síry zaznamená kontrolor údaje o kontrole zaměřené na konkrétní palivo a zjištění v souladu s požadovaným druhem údajů podle čl. 7 písm. a).
Článek 6
Odběr místních vzorků na palubě
1. Členské státy odeberou místní vzorky lodního paliva na palubě prostřednictvím jednoho nebo více vzorků v místě, kde je namontován ventil pro účely odběru vzorku paliva v palivovém systému, jak je uvedeno v plánu lodních palivových potrubních systémů nebo v generálním plánu lodě a jak bylo schváleno správním orgánem státu vlajky nebo uznaným subjektem jednajícím jeho jménem.
2. Pokud se místo uvedené v odstavci 1 na lodi nenachází, je místem odběru vzorků paliva místo, kde je namontován ventil pro účely odběru vzorku a které splňuje všechny tyto podmínky:
a)
je snadno a bezpečně přístupné;
b)
zohledňuje různé druhy paliva používané v prvku na spalování topného oleje spalovacího zařízení;
c)
je zařazeno za vývodem používaného paliva z provozní nádrže;
d)
je co nejblíže k přívodu paliva do prvku na spalování topného oleje spalovacího zařízení, jak je přípustné a bezpečně proveditelné, přičemž se zohlední druh paliva, průtok, teplota a tlak za vybraným místem odběru vzorků;
e)
je navrženo zástupcem lodě a schváleno kontrolorem.
3. V případě, že na lodi nejsou plně oddělené palivové systémy nebo pokud se používá vícero provozních nádrží, mohou členské státy odebrat místní vzorek na více než jednom místě palivového systému, aby se zjistilo, zda nedochází k případné křížové kontaminaci paliv.
4. Členské státy zajistí, aby se místní vzorky sbíraly do vzorkovací nádoby, z níž lze naplnit alespoň tři nádoby na odběr vzorků, které jsou reprezentativní pro používané lodní palivo.
5. Členské státy přijmou opatření s cílem zajistit, aby:
a)
nádoby na odběr vzorků byly zapečetěny kontrolorem pomocí jedinečného prostředku k identifikaci instalovaného za přítomnosti zástupce lodě;
b)
dvě nádoby na odběr vzorků byly dovezeny na pevninu za účelem analýzy;
c)
si zástupce lodě ponechal jednu nádobu na odběr vzorků po dobu nejméně 12 měsíců od data odběru.
Článek 7
Údaje, které je třeba zahrnout do výroční zprávy
Výroční zprávy o souladu s normami pro obsah síry v lodních palivech předkládané členskými státy Komisi, musí obsahovat alespoň tyto údaje:
a)
celkový počet a druh nedodržení požadavků na obsah síry naměřený v palivech za rok, včetně rozsahu nesouladu jednotlivých obsahů síry a průměrného obsahu síry určeného po odběru vzorků a analýze;
b)
celkový počet ověření dokumentů, včetně dodacích listů zásobníků, místa čerpání paliva, knih záznamů o manipulaci s ropnými látkami, lodních deníků, postupů změny paliva a záznamů;
c)
tvrzení o nedostupnosti lodních paliv, jak je uvedeno v čl. 4a odst. 5b směrnice 1999/32/ES, včetně údajů o lodi, přístavu pro načerpání paliva a členských států, v nichž k nedostupnosti paliva došlo, počtu případů nahlášených toutéž lodí a druhu nedostupného zásobníku;
d)
oznámení a protestní dopisy proti dodavatelům lodního paliva na jejich území, pokud jde o obsah síry v palivech;
e)
seznam obsahující jména a adresy všech dodavatelů lodního paliva v příslušném členském státě;
f)
popis používání alternativních metod snižování emisí, včetně hodnocení a průběžného monitorování emisí, nebo alternativních paliv a kontrol dodržování s ohledem na nepřetržité snižování emisí oxidů síry (SOx) v souladu s přílohami I a II směrnice 1999/32/ES u lodí plujících pod vlajkou daného členského státu;
g)
podle potřeby popis vnitrostátních mechanismů výběru založených na posouzení rizik, včetně zvláštních záznamů, a využívání výsledků dálkového průzkumu a jiných dostupných technologií pro stanovování priorit při ověřování souladu s požadavky, pokud jde o jednotlivé lodě;
h)
celkový počet a druh zahájených řízení o nesplnění povinnosti a/nebo sankcí, výši pokut, které příslušný orgán uložil provozovatelům lodí a dodavatelům lodního paliva;
i)
v případě každé jednotlivé lodě, po kontrole lodních deníků a dodacích listů zásobníků a/nebo odběru vzorků:
i)
údaje o lodi, včetně čísla IMO, typu a stáří lodě a tonáže;
ii)
zprávy o odběru vzorků a analýze, včetně počtu a druhu vzorků, metody odběru vzorků, místa odběru vzorků, pro účely ověření souladu typu lodě;
iii)
příslušné údaje o dodacích listech zásobníků, místě čerpání paliva, knihách záznamů o manipulaci s ropnými látkami, lodních denících, postupech změny paliva a záznamech;
iv)
donucovací opatření a právní postupy zahájené na vnitrostátní úrovni a/nebo sankce vůči této konkrétní lodi.
Článek 8
Formát zprávy
1. Členské státy mohou využívat informační systém Unie, aby do něj přímo po ověření zaznamenávaly veškeré důležité údaje o konkrétním palivu a zjištění, včetně údajů o odběru vzorků.
2. K plnění oznamovacích povinností stanovených v článku 7 směrnice 1999/32/ES mohou členské státy, které pro záznam, výměnu a sdílení údajů týkajících se ověřování souladu využívají informační systém Unie, používat roční souhrn opatření na prosazování v oblasti práva Unie, jenž poskytuje informační systém Unie.
3. Členské státy, které informační systém Unie nevyužívají, buď usnadní spojení mezi informačním systémem Unie a jejich vnitrostátním systémem, který může podle potřeby alespoň zaznamenávat stejné oblasti jako ty, které jsou zahrnuty v informačním systému Unie, nebo podávají elektronické zprávy o všech položkách uvedených v článku 7.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost dvacátým dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 16. února 2015.
UITVOERINGSBESLUIT (EU) 2015/253 VAN DE COMMISSIE
van 16 februari 2015
tot vaststelling van de voorschriften inzake de monsterneming en rapportage in het kader van Richtlijn 1999/32/EG van de Raad wat het zwavelgehalte van scheepsbrandstoffen betreft
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Richtlijn 1999/32/EG van de Raad van 26 april 1999 betreffende een vermindering van het zwavelgehalte van bepaalde vloeibare brandstoffen en tot wijziging van Richtlijn 93/12/EEG (1), en met name artikel 6, lid 1 ter, en artikel 7, lid 1 bis,
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Een kostenefficiënte en coherente uitvoering en handhaving van Richtlijn 1999/32/EG is van groot belang voor de bewerkstelliging van de beoogde voordelen voor de gezondheid en het milieu die voortkomen uit een vermindering van de uitstoot van zwaveldioxide door de scheepvaart, waarmee eerlijke concurrentie en de duurzaamheid van zeevervoer worden bevorderd.
(2)
Voor een doeltreffende uitvoering van de artikelen 3 bis, 4 bis en 4 ter van Richtlijn 1999/32/EG is het noodzakelijk dat de lidstaten zorgen voor voldoende frequente en nauwkeurige monsterneming van scheepsbrandstoffen die aan schepen worden geleverd of aan boord van schepen worden gebruikt, waaronder inspecties van het scheepslogboek en de brandstofleveringsnota's.
(3)
Overeenkomstig artikel 6, lid 1, van Richtlijn 1999/32/EG moeten de lidstaten alle nodige maatregelen nemen om door middel van monsterneming het zwavelgehalte vast te stellen van de scheepsbrandstof die in de betrokken zeegebieden en havens wordt gebruikt voor verbanding aan boord. In dit verband moet monsterneming ruim worden begrepen als omvattende alle in artikel 6, lid 1 bis, onder a), b) en c), van die Richtlijn opgenomen methoden voor nalevingscontrole.
(4)
Monsterneming van scheepsbrandstof voor de nalevingscontrole moet worden uitgevoerd hetzij door het nemen en analyseren van brandstofmonsters uit het scheepsbrandstofsysteem, hetzij door het analyseren van de desbetreffende verzegelde brandstofmonsters aan boord.
(5)
De frequentie van de monsterneming moet worden bepaald op basis van het aantal afzonderlijke schepen die een lidstaat aandoen, de controle van de documentatie van de schepen, het gebruik van alternatieve technologieën voor het selecteren van schepen om te zorgen voor een eerlijke lastenverdeling onder de lidstaten, kostenefficiëntie en specifieke waarschuwingen over afzonderlijke schepen.
(6)
Monsterneming van scheepsbrandstoffen op het moment van de levering aan schepen moet worden gericht op de leveranciers van scheepsbrandstoffen waarvan al vaker is gebleken dat zij zich niet houden aan de specificatie op de brandstofleveringnota's, waarbij rekening moet worden gehouden met het volume van de scheepsbrandstoffen die door de leverancier worden verhandeld.
(7)
Voor een kostenefficiënte uitvoering van Richtlijn 1999/32/EG moeten de lidstaten worden aangespoord zich aan de frequentie van de monsterneming te houden door voor de nalevingscontrole van de brandstoffen schepen te selecteren middels nationale risicogebaseerde sturingsmechanismen of innovatieve technologieën voor nalevingscontrole, en de verzamelde informatie met de andere lidstaten te delen.
(8)
Een door het Europees Agentschap voor maritieme veiligheid ontwikkeld en beheerd Unie-informatiesysteem, dat vanaf 1 januari 2015 ter beschikking van de lidstaten staat, zal worden gebruikt als platform voor het registreren en uitwisselen van informatie over de resultaten van de afzonderlijke nalevingscontrole in het kader van Richtlijn 1999/32/EG. De lidstaten moeten worden aangespoord gebruik te maken van het systeem, dat een aanzienlijke bijdrage kan leveren aan het rationaliseren en optimaliseren van de beoordeling van de naleving van de voorschriften van die richtlijn.
(9)
Teneinde geen buitensporige administratieve lasten op te leggen aan de niet aan zee grenzende lidstaten, schepen die onder de vlag van die lidstaten varen of leveranciers van scheepsbrandstoffen aan die lidstaten, moeten bepaalde voorschriften niet van toepassing zijn voor die lidstaten.
(10)
Bij de rapportage moet rekening worden gehouden met een optimaal gebruik van alle beschikbare en geavanceerde technologieën teneinde de administratieve last tot een minimum te beperken, maar moet de lidstaten de vrijheid worden geboden de rapportage op een meer traditionele wijze uit te voeren, indien zij daar de voorkeur aan geven. De lidstaten hebben derhalve de mogelijkheid om het Unie-informatiesysteem te gebruiken teneinde te voldoen aan de desbetreffende jaarlijkse rapportageverplichtingen in het kader van Richtlijn 1999/32/EG.
(11)
Niet vóór 1 januari 2016 en afhankelijk van de beschikbaarheid van de gedeelde gegevens met betrekking tot de nalevingscontrole en de monsterneming van zwavel mogen de lidstaten het in het Unie-informatiesysteem geïntegreerde risicogebaseerde sturingsmechanisme gebruiken om de controle van scheepsbrandstof op kostenefficiënte wijze te prioriteren.
(12)
De in dit besluit vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het overeenkomstig artikel 9, lid 1, van Richtlijn 1999/32/EG ingestelde comité,
HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
Voorwerp
Dit besluit stelt voorschriften vast voor de methoden voor en frequentie van monsterneming alsook voor de rapportage in het kader van Richtlijn 1999/32/EG wat het zwavelgehalte van scheepsbrandstoffen betreft.
Artikel 2
Definities
In dit besluit wordt verstaan onder:
1. „bedrijfstank”: een tank van waaruit brandstof naar de stroomafwaartse verbrandingsmotor op stookolie wordt gevoerd;
2. „brandstofsysteem”: het systeem ter ondersteuning van de verspreiding, filtrering, zuivering en levering van brandstof uit de bedrijfstanks naar de verbrandingsmotor;
3. „vertegenwoordiger van het schip”: de schipper of gezagvoerder van het schip die verantwoordelijk is voor de gebruikte brandstof en de documentatie en die akkoord moet gaan met een alternatieve locatie van het bemonsteringspunt;
4. „zwavelinspecteur”: een door de bevoegde autoriteit van een lidstaat gemachtigde persoon die naleving van de voorschriften van Richtlijn 1999/32/EG controleert;
5. „Unie-informatiesysteem”: een systeem dat gebruikmaakt van de gegevens met betrekking tot havenbezoeken van individuele schepen in SafeSeaNet, het bij artikel 22 bis van Richtlijn 2002/59/EG van het Europees Parlement en de Raad (2) vastgestelde informatiebeheersysteem, om informatie te registreren en uit te wisselen met betrekking tot individuele nalevingscontroles in het kader van Richtlijn 1999/32/EG, dat wordt beheerd door het Europees Agentschap voor maritieme veiligheid. Een risicogebaseerd sturingsmechanisme van de Unie wordt ontwikkeld op basis van de resultaten van individuele nalevingscontrole en bevindingen daarvan in het kader van Richtlijn 1999/32/EG.
Artikel 3
Frequentie van monsterneming van scheepsbrandstoffen voor gebruik aan boord van schepen
1. De lidstaten voeren inspecties uit van de scheepslogboeken en brandstofleveringnota's aan boord van ten minste 10 % van het totale aantal individuele schepen die de desbetreffende lidstaat per jaar aandoen.
Voor het totale aantal individuele schepen die een lidstaat aandoen, wordt het gemiddelde genomen van het aantal schepen van de drie voorgaande jaren als gemeld in SafeSeaNet.
2. Vanaf 1 januari 2016 wordt het zwavelgehalte in scheepsbrandstof die wordt gebruikt aan boord eveneens gecontroleerd door monsterneming of analyse of beiden van ten minste het volgende percentage van de in lid 1 genoemde geïnspecteerde schepen:
a)
40 % in de lidstaten die volledig grenzen aan beheersgebieden voor SOx-emissie (SECA's);
b)
30 % in de lidstaten die gedeeltelijk grenzen aan SECA's;
c)
20 % in de lidstaten die niet grenzen aan SECA's.
Vanaf 1 januari 2020 wordt in de lidstaten die niet aan SECA's grenzen het zwavelgehalte in scheepsbrandstof die wordt gebruikt aan boord eveneens gecontroleerd door monsterneming of analyse of beiden van 30 % van de in lid 1 genoemde geïnspecteerde schepen.
De lidstaten mogen aan de in dit lid vermelde frequenties voldoen door schepen te selecteren op basis van een nationaal risicogebaseerd sturingsmechanisme en specifieke waarschuwingen over individuele schepen die in het Unie-informatiesysteem zijn gemeld.
3. Het aantal krachtens lid 2 berekende individuele schepen dat eveneens wordt gecontroleerd door monsterneming of analyse of beiden kan worden aangepast of verminderd (maar niet met meer dan 50 %):
a)
met het aantal individuele schepen waarvoor mogelijke niet-naleving is gecontroleerd middels teledetectietechnologie of quick scan-analysemethoden, of
b)
door vaststelling van een passend aantal indien documentcontroles overeenkomstig lid 1 worden verricht aan boord van ten minste 40 % van de individuele schepen die de desbetreffende lidstaat per jaar aandoen.
De onder a) en b) bedoelde aanpassing wordt gemeld in het Unie-informatiesysteem.
4. Vanaf 1 januari 2016 mogen de lidstaten een jaarlijkse monsternemingsfrequentie toepassen op basis van het risicogebaseerde sturingsmechanisme van de Unie, in plaats van naleving van de in de leden 1, 2 en 3 vastgestelde jaarlijkse frequentie.
5. Dit artikel is niet van toepassing op Tsjechië, Luxemburg, Hongarije, Oostenrijk en Slowakije.
Artikel 4
Frequentie van monsterneming van scheepsbrandstoffen op het moment van de levering aan schepen
1. Overeenkomstig artikel 6, lid 1 bis, onder b), van Richtlijn 1999/32/EG en rekening houdend met het volume van geleverde scheepsbrandstoffen, voeren de lidstaten monsterneming en analyse uit van scheepsbrandstoffen op moment van levering aan de schepen door de in die lidstaat geregistreerde leveranciers van scheepsbrandstoffen waarvan is gebleken dat zij in een gegeven jaar ten minste drie keer brandstof hebben geleverd die niet overeenkomt met het vermelde op de brandstofleveringnota, op basis van meldingen in het Unie-informatiesysteem of in het in artikel 7 bedoelde jaarlijkse verslag.
2. Dit artikel is niet van toepassing op Tsjechië, Luxemburg, Hongarije, Oostenrijk en Slowakije.
Artikel 5
Methoden voor monsterneming voor de controle van het zwavelgehalte van scheepsbrandstoffen die worden gebruikt aan boord
1. Overeenkomstig artikel 3 hanteren de lidstaten bij het controleren van het zwavelgehalte van scheepsbrandstoffen die worden gebruikt aan boord de volgende gefaseerde aanpak bij de monsterneming en de nalevingscontrole van de zwavelnormen:
a)
inspectie van scheepslogboeken en de brandstofleveringsnota's;
b)
in voorkomend geval, een of beide van de volgende wijzen van monsterneming en analyse:
i)
analyse van de verzegelde brandstofmonsters aan boord die bij de brandstofleveringsnota's worden geleverd en zijn genomen overeenkomstig de voorschriften 18.8.1 en 18.8.2 van bijlage VI bij MARPOL;
ii)
monsterneming ter plaatse aan boord van schepen van de scheepsbrandstoffen voor verbranding aan boord overeenkomstig artikel 6 gevolgd door een analyse.
2. Aan het einde van de nalevingscontrole en analyse van het zwavelgehalte registreert de zwavelinspecteur de details van de brandstofspecifieke inspectie en de bevindingen in overeenstemming met het aangevraagde type informatie als bedoeld in artikel 7, onder a).
Artikel 6
Monsterneming aan boord van schepen
1. De lidstaten nemen monsters van scheepsbrandstof aan boord middels een enkelvoudige of meervoudige monsterneming op de locatie waar een klep is aangebracht teneinde een monster te kunnen nemen in het brandstofsysteem, zoals aangegeven op de brandstofpijpleidingstelsels of het opstellingsplan van het pijpleidingstelsel van het schip en zoals goedgekeurd door de vlaggenstaatadministratie of erkende organisatie die op gezag daarvan optreedt.
2. Bij gebrek aan de in lid 1 bedoelde locatie wordt het monsternemingspunt de locatie waar een klep is aangebracht voor monsterneming en die:
a)
gemakkelijk en veilig toegankelijk is;
b)
rekening houdt met verschillende brandstofsoorten die worden gebruikt voor de verbrandingsmotor op stookolie;
c)
stroomafwaarts is van de brandstof die in de bedrijfstank wordt gebruikt;
d)
zich zo dicht mogelijk bij de brandstoftoevoer van de verbrandingsmotor op stookolie bevindt als haalbaar en veilig is, met inachtneming van de brandstofsoorten, het debiet, de temperatuur en de druk achter het geselecteerde monsternemingspunt;
e)
door de scheepsvertegenwoordiger wordt voorgesteld en door de zwavelinspecteur wordt aanvaard.
3. De lidstaten mogen een monster nemen op meer dan één locatie in het brandstofsysteem om vast te stellen of er sprake is van kruisbesmetting van brandstof bij gebrek aan volledig gescheiden brandstofsystemen, of ingeval van meerdere bedrijfstankregelingen.
4. De lidstaten zorgen ervoor dat het monster wordt genomen in een recipiënt waaruit ten minste drie monsterflessen kunnen worden gevuld die representatief zijn voor de gebruikte scheepsbrandstof.
5. De lidstaten treffen maatregelen om ervoor te zorgen dat:
a)
de monsterflessen worden verzegeld door de zwavelinspecteur met een uniek identificatiemiddel dat in aanwezigheid van de scheepsvertegenwoordiger wordt aangebracht;
b)
twee monsterflessen aan land worden gebracht voor analyse;
c)
een monsterfles door de scheepsvertegenwoordiger wordt bewaard voor een periode van ten minste twaalf maanden vanaf de datum van monsterneming.
Artikel 7
In het jaarlijkse verslag te vermelden gegevens
In het door de lidstaten bij de Commissie in te dienen jaarlijkse verslag over de naleving van de zwavelnormen voor scheepsbrandstoffen worden ten minste de volgende gegevens vermeld:
a)
het totale jaarlijkse aantal en type gevallen waarbij het gemeten zwavelgehalte in gecontroleerde brandstof niet aan de voorschriften voldoet, met inbegrip van de mate van non-conformiteit van het individuele en het gemiddelde zwavelgehalte die is vastgesteld na monsterneming en analyse;
b)
het totale jaarlijkse aantal documentcontroles, met inbegrip van brandstofleveringsnota's, de locatie van brandstofbunkering, oliejournaals, logboeken, brandstofomschakelingsprocedures en registers;
c)
beweringen van niet-beschikbaarheid van scheepsbrandstoffen als bedoeld in artikel 4 bis, lid 5 ter van Richtlijn 1999/32/EG, met inbegrip van scheepsgegevens, haven van bunkering en lidstaten waar de niet-beschikbaarheid is opgetreden, aantal beweringen door datzelfde schip en type bunker dat niet beschikbaar was;
d)
kennisgevingen en protestbrieven met betrekking tot het zwavelgehalte van brandstoffen gericht aan scheepsbrandstofleveranciers in hun grondgebied;
e)
een lijst met de namen en adressen van alle scheepsbrandstofleveranciers in de desbetreffende lidstaat;
f)
een beschrijving van het gebruik van alternatieve emissiereductiemethoden, met inbegrip van proefnemingen en continue bewaking van de emissies, of alternatieve brandstoffen en nalevingscontroles van het blijven vervullen van SOx-reductiedoelstellingen overeenkomstig de bijlagen I en II bij Richtlijn 1999/32/EG van de schepen die onder de vlag van de lidstaat varen;
g)
in voorkomend geval een beschrijving van nationale risicogebaseerde sturingsmechanismen, met inbegrip van specifieke waarschuwingen, en het gebruik en resultaat van teledetectie en andere beschikbare technologieën voor het prioriteren van individuele schepen voor nalevingscontrole;
h)
totaal aantal en type inbreukprocedures geopend of boeten of sancties of beiden en het bedrag aan boeten dat door de bevoegde autoriteit is opgelegd aan scheepsexploitanten en scheepsbrandstofleveranciers;
i)
voor elk individueel schip volgend op de inspectie van de logboeken en brandstofleveringsnota's of monsterneming of beiden:
i)
scheepsgegevens, waaronder IMO-nummer, type, leeftijd van het schip en capaciteit;
ii)
verslagen over monsterneming en analyse, met inbegrip van het aantal en type monsters, de toegepaste bemonsteringsmethoden en monsternemingslocaties, voor nalevingscontrole van het scheepstype;
iii)
relevante informatie over brandstofleveringsnota's, locatie van brandstofbunkering, olieregistratieboeken, logboeken, brandstofomschakelingsprocedures en registers;
iv)
handhavingsacties en op nationaal niveau ingestelde juridische procedures of straffen of beiden tegen dat individuele schip.
Artikel 8
Rapportagemodel
1. De lidstaten mogen het Unie-informatiesysteem gebruiken om direct na de controle alle desbetreffende brandstofspecifieke inspectiegegevens en -bevindingen, met inbegrip van informatie met betrekking tot monsterneming, in het systeem vast te leggen.
2. Een lidstaat die het Unie-informatiesysteem gebruikt voor het vastleggen, uitwisselen en delen van gegevens over de nalevingscontrole mag de door het Unie-informatiesysteem verstrekte jaarlijkse geaggregeerde compilatie van handhavingsmaatregelen gebruiken om te voldoen aan de in artikel 7 van Richtlijn 1999/32/EG vastgestelde rapportageverplichtingen.
3. De lidstaten die geen gebruikmaken van het Unie-informatiesysteem zorgen voor een verbinding tussen het Unie-informatiesysteem en hun nationale systeem waarmee ten minste, indien van toepassing, de zelfde velden kunnen worden geregistreerd als in het Unie-informatiesysteem, of brengen elektronisch verslag uit van alle in artikel 7 genoemde punten.
Artikel 9
Inwerkingtreding
Dit besluit treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Gedaan te Brussel, 16 februari 2015.