PROVÁDĚCÍ NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) 2015/262
ze dne 17. února 2015,
kterým se stanoví pravidla podle směrnic Rady 90/427/EHS a 2009/156/ES, pokud jde o metody identifikace koňovitých (nařízení o průkazu koňovitých)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 90/427/EHS ze dne 26. června 1990 o zootechnických a genealogických podmínkách pro obchod s koňovitými uvnitř Společenství (1), a zejména na čl. 4 odst. 2 písm. c) a d), čl. 6 odst. 2 druhou odrážku a čl. 8 odst. 1 první pododstavec uvedené směrnice,
s ohledem na směrnici Rady 2009/156/ES ze dne 30. listopadu 2009 o veterinárních pravidlech pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí (2), a zejména na čl. 4 odst. 4 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 90/427/EHS stanoví zootechnické podmínky pro obchod s koňovitými uvnitř Unie. V souladu s touto směrnicí mají členské státy zajistit, aby evidované koňovité při jejich přesunu doprovázel identifikační doklad vydaný schválenými plemenářskými organizacemi či sdruženími chovatelů uvedenými ve směrnici.
(2)
Směrnice 2009/156/ES stanoví veterinární pravidla pro přesun koňovitých a jejich dovoz ze třetích zemí. Stanoví, že evidovaní koňovití musí být identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného v souladu se směrnicí 90/427/EHS nebo mezinárodním sdružením či organizací, která je odpovědná za dostihové a závodní koně. Koňovití pro chov a produkci se mají identifikovat pomocí metody stanovené Komisí.
(3)
Nařízení Komise (ES) č. 504/2008 (3), které je použitelné ode dne 1. července 2009, stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých narozených v Unii nebo dovezených do Unie a zavádí identifikační doklad pro koňovité (průkaz koně), jenž představuje víceúčelový doklad v oblasti zdraví zvířat, veřejného zdraví, zootechniky i jezdeckého sportu. Toto nařízení, které považuje identifikační doklad za zásadní prvek systému pro identifikaci koňovitých, počítá pouze s možností začlenit informace obsažené v databázích různých vydávajících orgánů do centrální databáze nebo tyto databáze propojit s centrální databází.
(4)
Členské státy se potýkají s určitými obtížemi při provádění opatření stanovených v nařízení (ES) č. 504/2008. Tyto obtíže se převážně týkají metody identifikace koňovitých prostřednictvím identifikačního dokladu.
(5)
Ze šetření provedených členskými státy vyplynulo, že identifikační doklad bývá předmětem závažných podvodů. Hlavní riziko zde představuje nezákonné znovuuvádění koňovitých, kteří byli dříve vyloučeni z porážky k lidské spotřebě a léčeni přípravky nepovolenými pro zvířata určená k produkci potravin, do potravinového řetězce. V důsledku přijetí rozhodnutí Komise 2000/68/ES (4) byly tisíce koňovitých definitivně vyloučeny z porážky k lidské spotřebě. Nedostatek alternativ k celoživotní péči o nadbytečné a nechtěné koňovité, kteří byli vyloučeni z porážky k lidské spotřebě, vedl k jejich zanedbávání či opuštění, což má závažné dopady na zdraví a dobré životní podmínky zvířat. Situace se ještě zhoršila v důsledku stávajících ekonomických poměrů, kdy si chovatelé často nemohou dovolit držet koňovité na konci jejich produktivního života. V některých členských státech tyto problémy nabyly takového významu, že příslušné orgány zahájily programy pro porážku nadbytečných koňovitých mimo potravinový řetězec.
(6)
V posledních letech se vyskytl nový jev, nezákonná pastva, postihující majitele pastvin, neboť ti se z právního hlediska stali držiteli koňovitých, a tak neúmyslně nabyli odpovědností podle nařízení (ES) č. 504/2008. Nejasný status těchto koňovitých může též hrát roli při správném uplatňování pravidel Unie v jiných oblastech.
(7)
Ukázalo se, že informace zaznamenané v databázi vydávajícího orgánu v okamžiku vydání identifikačního dokladu rychle ztrácejí na aktuálnosti. Je tedy nesmírně obtížné, ne-li zcela neproveditelné, aby příslušné orgány v rámci osvědčení nebo kontroly totožnosti ověřily, zda je daný identifikační doklad pravý či nikoli a zda jsou informace v něm obsažené aktuální a věrohodné a nedošlo k jejich podvodným změnám, zejména pokud jde o status zvířat jako určených na porážku, ale také z hlediska uplatňování příznivějších podmínek týkajících se zdraví a dobrých životních podmínek zvířat při přesunech evidovaných koňovitých.
(8)
Ve většině členských států nejsou databáze jednotlivých orgánů vydávajících průkazy navzájem propojeny, přičemž z právních a administrativních důvodů nebude v blízké době možné ustanovit jediný vydávající orgán. Proto se zavedení centralizované databáze jeví jako nejúčinnější řešení pro výměnu a synchronizaci údajů mezi jednotlivými subjekty podle směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES, jakož i nezbytné pro správu identifikačních dokladů koňovitých s cílem nejen poskytovat požadované záruky v oblasti zdraví zvířat, ale též umožnit provádění těch ustanovení právních předpisů Unie o dobrých životních podmínkách zvířat a veřejném zdraví, u nichž je nezbytnou podmínkou správná a spolehlivá identifikace koňovitých.
(9)
Šetření provedené Komisí v souvislosti s událostmi týkajícími se koňského masa v roce 2013 ukázalo, že dvacet tři členských států zřídilo centrální databázi a dva členské státy mají jednu databázi pro evidované koňovité a druhou pro koňovité pro chov a produkci. Tři členské státy, jež představují kolem 20 % z celkového počtu 6,7 milionu koňovitých v Unii, nemají žádnou centralizovanou databázi.
(10)
Je tudíž nezbytné revidovat systém Unie pro identifikaci koňovitých v zájmu zajištění jeho bezpečnosti, jakož i uživatelské vstřícnosti.
(11)
Na dovoz koňovitých na území uvedená v příloze I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 882/2004 (5) se vztahují podmínky stanovené podle směrnice 2009/156/ES a je povolen ze třetích zemí uvedených v příloze rozhodnutí Komise 2004/211/ES (6). Obvykle jsou do Unie každoročně dovezeny přibližně 4 000 evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci v souladu s podmínkami stanovenými v rozhodnutí Komise 93/197/EHS (7).
(12)
Použijí-li se celní postupy stanovené v nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 952/2013 (8), je třeba navíc odkázat na nařízení Rady (EHS) č. 706/73 (9). Nařízení (EHS) č. 706/73 stanoví, že od 1. září 1973 se na britské Normanské ostrovy a Ostrov Man vztahují pravidla Unie v oblasti veterinárních právních předpisů.
(13)
Rozhodnutí Komise 96/78/ES (10) stanoví kritéria pro zápis a evidování koňovitých do plemenných knih pro chovné účely. Uvedené rozhodnutí mimo jiné vyžaduje, že aby mohl být koňovitý zapsán do hlavního oddílu plemenné knihy svého plemene, musí být označen podle pravidel stanovených v plemenné knize jako hříbě pod matkou, což musí být přinejmenším doloženo potvrzením o pokrytí. V zájmu jednotnosti právních předpisů Unie a usnadnění jejich používání by neměla pravidla týkající se identifikačního dokladu bránit uplatňování pravidel týkajících se identifikace koňovitých pro účely jejich zápisu do plemenných knih.
(14)
Metody pro identifikaci koňovitých stanovené v tomto nařízení by rovněž měly být v souladu se zásadami, které zavedly chovatelské organizace schválené podle rozhodnutí Komise 92/353/EHS (11). V souladu s uvedeným rozhodnutím je na dané organizaci nebo spolku, které vedou plemennou knihu o původu daného plemene, aby stanovily zásady ohledně identifikace koňovitých a zásady pro rozčlenění plemenné knihy do tříd a linií zapisovaných do plemenné knihy.
(15)
V zájmu zajištění vysoké kvality identifikačních dokladů a záznamů o všech koňovitých v Unii by měly členské státy zajistit, aby systémy pro identifikaci evidovaných koňovitých, kteří byli zapsáni nebo evidováni do plemenných knih založených schválenými nebo uznanými chovatelskými organizacemi nebo sdruženími chovatelů, splňovaly, pokud jde o vydávání identifikačních dokladů, stanovené podmínky, kterými se musí řídit příslušné orgány při určování orgánů vydávajících identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci.
(16)
Definice „koňovitých“, přesně odpovídající oblasti působnosti čl. 2 písm. b) směrnice 2009/156/ES, by měla být v souladu s taxonomií používanou v právních předpisech Unie, např. v přílohách nařízení Rady (EHS) č. 3626/82 (12) a nařízení Komise (EU) č. 206/2010 (13).
(17)
Jelikož definice hospodářství stanovená ve směrnici Rady 92/35/EHS (14) zahrnuje přírodní rezervace, v nichž koňovití žijí volně, a je tudíž širší než definice stanovená ve směrnici 2009/156/ES, bylo by vhodné, aby definice hospodářství podle tohoto nařízení rovněž zahrnovala přírodní rezervace, ve kterých žijí koňovití volně.
(18)
Veterinární dozor nezbytný pro zajištění záruk v oblasti zdraví zvířat požadovaných v souladu se směrnicí 2009/156/ES lze zabezpečit pouze tehdy, je-li hospodářství, jak je definováno v uvedené směrnici, známo příslušnému orgánu. Obdobné požadavky vyplývají z použití části A kapitoly II oddílu I přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 (15), pokud jde o koňovité určené k produkci potravin. Ovšem vzhledem k tomu, jak často k přesunům koňovitých dochází, není na místě zavádět systém, díky němuž by koňovití mohli být sledováni v reálném čase. Namísto toho by měly být identifikační údaje dostupné příslušnému orgánu, a proto je nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, která by spravovala informace o koňovitých držených v daném státě.
(19)
Právní předpisy Unie rozlišují mezi vlastníky a držiteli zvířat. Pojem „držitel“ zvířat je definován a používán v nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1760/2000 (16). Oproti tomu směrnice 2009/156/ES odkazuje na majitele nebo chovatele zvířat. Kombinovaná definice majitele a držitele je stanovena ve směrnici 92/35/EHS. Vzhledem k tomu, že podle právních předpisů Unie i jednotlivých členských států nemusí být majitel koňovitého nutně osobou odpovědnou za dané zvíře, je vhodné objasnit, že za identifikaci koňovitých v souladu s tímto nařízením odpovídá v první řadě držitel daného zvířete, který může, ale nemusí být jeho majitelem.
(20)
V souladu s právními přepisy členských států nebo na základě požadavku některých vydávajících orgánů se mají do identifikačního dokladu, a tudíž i do databáze vedené vydávajícím orgánem zapisovat informace o majiteli zvířete. Tyto údaje o vlastnictví, jakož i o změně vlastnictví, lze poskytnout prostřednictvím různých forem dokladů o vlastnictví nebo registračních karet, včetně tzv. „imatrikulační karty“ úspěšně používané v jednom z členských států.
(21)
Směrnice Rady 2008/73/ES (17) stanoví, že členské státy vypracují a průběžně aktualizují seznamy schválených zařízení ve veterinární a zootechnické oblasti a zpřístupňují je ostatním členským státům a veřejnosti. S cílem usnadnit přístup ostatních členských států a veřejnosti k seznamům schválených zařízení by měly členské státy dát tyto seznamy k dispozici elektronicky prostřednictvím informačních stránek na internetu. Komise by měla být členským státům nápomocna při zpřístupňování těchto seznamů ostatním členským státům a veřejnosti tím, že poskytne internetovou adresu stránky, na které budou uvedeny odkazy na informační internetové stránky jednotlivých členských států.
(22)
Pro usnadnění výměny informací mezi členskými státy elektronickou cestou a pro zajištění transparentnosti a srozumitelnosti je důležité, aby byly seznamy v celé Unii vytvářeny podle jednotného vzoru. Rozhodnutí Komise 2009/712/ES (18) proto stanoví vzory výše uvedených seznamů na internetových informačních stránkách zřízených členskými státy.
(23)
Nařízení (ES) č. 504/2008 stanoví, že koňovití nemohou být drženi, pokud nejsou identifikováni v souladu s uvedeným nařízením. Komise musela reagovat na četné stížnosti týkající se populací koně domácího žijících mimo hospodářství za podmínek, které neodpovídají podmínkám popsaným v uvedeném nařízení jako polodivoké podmínky. Je proto nezbytné upřesnit, že koňovití žijící v Unii musí být identifikováni, a dále stanovit výjimku pro případy, kdy tuto podmínku nelze splnit.
(24)
Koňovití žijící v Unii by měli být identifikováni prostřednictvím celoživotního identifikačního dokladu, v němž je uveden slovní a grafický popis koňovitého a záznamy o individuálních odznacích daného zvířete pro účely ověření totožnosti. Tyto odznaky mohou být vrozené, např. více než tři chlupové víry, kaštánky, barevné odznaky, neobvyklé poruchy oční pigmentace, specifické svalové prohlubně, ale též vysoce detailní struktury duhovky nebo sítnice či specifické genetické markery (DNA profil), nebo mohou být získané, např. depigmentace po otlaku sedlem, jizvy, včetně jizev po kastraci hřebců, nebo výžeh.
(25)
Identifikační doklady by měly být vydány pouze tehdy, jsou-li v nich vyplněny požadované identifikační údaje, které je třeba zaznamenat do databáze vydávajícího orgánu v souladu s tímto nařízením.
(26)
Kromě toho by mělo osvědčení o původu stanovené ve směrnici 90/427/EHS, které má být součástí identifikačního dokladu, uvádět všechny nezbytné informace, aby bylo zajištěno, že koňovití, kteří jsou převáděni mezi různými plemennými knihami, jsou zapsáni do třídy v plemenné knize, jejíž kritéria splňují.
(27)
V souladu s rozhodnutím Komise 96/510/ES (19) musí potvrzení o původu zvířete a osvědčení o plemenné příslušnosti u evidovaných koňovitých odpovídat identifikačnímu dokladu stanovenému v rozhodnutí Komise 93/623/EHS (20). Jelikož rozhodnutí 93/623/ES a 2000/68/ES byla zrušena nařízením (ES) č. 504/2008, je třeba jasně uvést, že veškeré odkazy na uvedená rozhodnutí by měly být pokládány za odkazy na toto nařízení.
(28)
Orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly být organizace nebo sdružení, které vedou či zakládají plemenné knihy pro evidované koňovité a jsou úředně schváleny nebo uznány příslušným orgánem členského státu v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS, nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž je koňovitý zapsán nebo zaevidován pro chovné účely v souladu s rozhodnutím 96/78/ES. Jako orgány vydávající identifikační doklady pro evidované koňovité by měly mít možnost působit rovněž národní pobočky mezinárodních organizací nebo sdružení, které jsou odpovědné za dostihové a závodní koně a mají své sídlo v daném členském státě.
(29)
Členské státy by měly mít větší prostor pro vlastní rozhodování, pokud jde o vydávající orgány, které vydávají identifikační doklady pro koňovité pro chov a produkci. Mělo by být umožněno, aby tyto identifikační doklady vydával příslušný orgán, do jehož působnosti spadá hospodářství, kde je koňovitý v době identifikace držen, nebo vydávající orgán určený a kontrolovaný tímto příslušným orgánem.
(30)
Příslušný orgán odpovědný za schválení nebo uznání organizací či sdružení zakládajících plemenné knihy v souladu s přílohou rozhodnutí 92/353/EHS by měl spolupracovat s příslušným orgánem uvedeným v nařízení (ES) č. 882/2004 s cílem zajistit, případně i prostřednictvím přeshraniční spolupráce, aby byly identifikační doklady pro koňovité vydávány a používány v souladu s tímto nařízením.
(31)
Jelikož by všichni koňovití narození v Unii nebo do Unie dovezení měli být identifikováni v souladu s tímto nařízením prostřednictvím jedinečného identifikačního dokladu vydaného na celý jejich život, je třeba přijmout zvláštní ustanovení pro případy, kdy je status těchto zvířat jako „koňovitých pro chov a produkci“ změněn na status „evidovaných koňovitých“ ve smyslu směrnice 2009/156/ES. Vzhledem k dalekosáhlým dopadům takovéto změny na přesun koňovitých, obchod s nimi a jejich dovoz do Unie ze třetích zemí z hlediska použitelných veterinárních pravidel stanovených ve směrnici 2009/156/ES, ale též z hlediska pravidel týkajících se dobrých životních podmínek zvířat, která takové přesuny upravují v souladu s nařízením Rady (ES) č. 1/2005 (21), je nezbytné, aby měl příslušný orgán jednotné místo pro přístup, tzn. centrální databázi, k ověření identifikačních údajů koňovitých požadovaných pro účely osvědčení nebo úředních kontrol.
(32)
Pro zajištění souladu s definicí hospodářství stanovenou ve směrnici 92/35/EHS by měly být členské státy schopny zavést zvláštní režimy pro identifikaci koňovitých pohybujících se volně nebo v polodivokých podmínkách ve vymezených oblastech nebo územích, včetně přírodních rezervací. Takové odchylky od obecné povinnosti identifikovat koňovité by nicméně měly být poskytovány pouze v případech, kdy jsou tyto vymezené populace koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách skutečně odděleny od koňovitých, kteří jsou jakýmkoli způsobem domestikováni, a nejenže nepodléhají lidské kontrole z hlediska jejich přežití a reprodukce, ale zůstávají též mimo oblast působnosti směrnice Rady 98/58/ES (22), která se nevztahuje na volně žijící zvířata.
(33)
Pro účely ověření totožnosti určitého koňovitého by měl identifikační doklad obsahovat především vysoce kvalitní popis zvířete sestávající ze slovního popisu koňovitého a jeho odznaků a z podrobného schématu s vyobrazením individuálních a rozlišujících odznaků daného koňovitého.
(34)
S cílem zajistit, aby byli koňovití v identifikačních dokladech, které je doprovázejí, správně popsáni, by se měly vydávající orgány řídit osvědčenými postupy a zajistit proškolení zaměstnanců pověřených popisem zvířat, například s pomocí pokynů Mezinárodní jezdecké federace (23) nebo společnosti Weatherbys (24).
(35)
Odznaky koňovitého a použité prostředky identifikace, které se společně využívají k ověření jeho totožnosti, by měly nejen vytvořit jednoznačnou spojitost mezi určitým koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale rovněž prokázat, že tento koňovitý podstoupil proces identifikace v souladu s tímto nařízením, takže pro jedno zvíře není vydán více než jeden identifikační doklad. Na mezinárodní úrovni se již u koňovitých v praxi široce využívají elektronické identifikátory (dále jen „elektronické odpovídače“). Tato technologie by měla být používána k zajištění úzké spojitosti mezi daným koňovitým a jeho identifikačním dokladem, ale měly by být umožněny i jiné metody ověřování totožnosti daného zvířete za předpokladu, že tyto alternativní metody poskytují rovnocenné záruky pro zabránění vícečetnému vydávání identifikačních dokladů.
(36)
Elektronické odpovídače používané k označování koňovitých a čtecí zařízení pro zobrazení kódu zabudovaného v odpovídači by měly splňovat mezinárodně dohodnuté normy. Tyto normy stanoví dva odlišné systémy pro zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače. Většina členských států provedla nařízení (ES) č. 504/2008 tak, že používá trojmístný alfanumerický kód země a řídí distribuci elektronických odpovídačů prostřednictvím svých příslušných orgánů.
(37)
Tento systém zajištění jedinečnosti kódu elektronického odpovídače by měl být začleněn do databází vedených vydávajícími orgány a do centrální databáze a uplatňován tak, aby nebyl narušen obchod a dovoz do Unie v případě koňovitých, kteří jsou označeni pomocí elektronického odpovídače zobrazujícího alfanumerický kód v jiné formě.
(38)
Směrnice Rady 90/425/EHS (25) stanoví veterinární kontroly, které se mají provádět u některých zvířat a produktů v místě určení. Stanoví zejména, že odesílatelé uvedení na osvědčení nebo dokladu stanoveném v uvedené směrnici musí na žádost příslušného orgánu členského státu určení a v míře nezbytné k provedení těchto kontrol ohlásit předem příjezd zvířat a produktů z jiného členského státu, a zejména pak povahu zásilky a předpokládané datum příjezdu. Toto oznámení se nevyžaduje u evidovaných koní vybavených identifikačními doklady podle směrnice 90/427/EHS.
(39)
Koňovití musí být sice vždy doprovázeni svým identifikačním dokladem v souladu s platnými právními předpisy Unie, ale měly by být umožněny výjimky z tohoto požadavku v případě, že je to nemožné nebo dokonce neproveditelné s ohledem na uchování identifikačního dokladu po celý život daného zvířete, nebo když tento doklad nebyl vydán s ohledem na to, že zvíře bude poraženo dříve, než dosáhne požadované věkové hranice pro identifikaci.
(40)
Členským státům by mělo být také umožněno povolovat zjednodušený identifikační doklad pro koňovité, kteří jsou přesouváni v rámci jejich území. V různých oblastech byly jako zařízení pro ukládání informací zavedeny plastikové karty se zabudovaným počítačovým čipem (dále jen „čipové karty“). Mělo by být umožněno vydávat tyto čipové karty jako další možnost kromě identifikačního dokladu a používat je za určitých podmínek místo identifikačního dokladu doprovázejícího evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci při jejich přesunu v rámci členského státu.
(41)
Dále je třeba vzít v úvahu případy, kdy se původní identifikační doklad vydaný v souladu s tímto nařízením na celý život koňovitého ztratí, není již čitelný nebo obsahuje nesprávné informace nevyplývající z nezákonných praktik. Tato ustanovení by měla co nejlépe vylučovat nezákonné držení více než jednoho identifikačního dokladu, aby byl správně popsán status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě. Tam, kde jsou k dispozici dostatečné a ověřitelné informace, by měl být vydán duplikát identifikačního dokladu, který se takto označí a který obvykle vylučuje daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě. V ostatních případech by měl být vydán náhradní identifikační doklad, rovněž takto označený a vylučující daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, který by měl nadto dané zvíře klasifikovat jako koňovitého pro chov a produkci.
(42)
Uvedené postupy by se měly použít také u koňovitých, u nichž se přistoupí k identifikaci po lhůtě stanovené pro první identifikaci, neboť zde nemohou být vyloučeny podvodné praktiky a úmysl získat další identifikační doklad.
(43)
V některých případech, kdy jsou koňovití zapsáni nebo evidováni pro zápis do plemenných knih vedených chovatelskými organizacemi ve třetích zemích, jsou nezbytná zvláštní ustanovení umožňující, aby koňovitý zůstal evidován v takové plemenné knize, a současně zajišťující jeho vyloučení z potravinového řetězce příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(44)
V souladu se směrnicí 2009/156/ES je identifikační doklad nástrojem pro omezení přesunu koňovitých v případě výskytu ohniska nákazy v hospodářství, kde jsou drženi nebo chováni. Proto je třeba v případě ohniska určitých nákaz zajistit pozastavení platnosti tohoto identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem do identifikačního dokladu.
(45)
Směrnice 2009/156/ES kromě toho vyžaduje, aby byli evidovaní koňovití při opuštění hospodářství identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu, který musí zejména osvědčovat, že tito koňovití nepocházejí z hospodářství podléhajícího určitým zákazům. Je proto žádoucí stanovit, aby bylo vyplnění příslušného oddílu ve vzorovém identifikačním dokladu povinné u všech koňovitých, a odpovídajícím způsobem upravit jeho znění.
(46)
V případě, že koňovitý uhyne jinak než porážkou na jatkách, by měl orgán dohlížející na zpracování mrtvého zvířete v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1069/2009 (26) nebo na spálení v nízkokapacitních spalovacích zařízeních uvedených v kapitole III přílohy III nařízení Komise (EU) č. 142/2011 (27) vrátit vydávajícímu orgánu identifikační doklad, pokud podle vnitrostátních právních předpisů doprovází tělo zvířete, a mělo by být zajištěno, aby elektronický odpovídač nebo jiné alternativní prostředky použité k ověření totožnosti koňovitých nemohly být recyklovány.
(47)
Maso koňovitých, u nichž nebylo možno v době porážky vyjmout elektronický odpovídač, by mělo být prohlášeno za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s kapitolou V oddílu II přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004, aby se tyto elektronické odpovídače nedostaly do potravinového řetězce. Aby se implantované elektronické odpovídače daly snadno lokalizovat, mělo by být stanoveno standardní místo implantace, které se zaznamená v identifikačních dokladech.
(48)
V souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 178/2002 (28) jsou živá zvířata připravená pro uvedení na trh k lidské spotřebě definována jako potravina. Uvedené nařízení stanoví dalekosáhlé odpovědnosti provozovatelů potravinářských podniků ve všech stadiích produkce potravin, včetně sledovatelnosti zvířat určených k produkci potravin.
(49)
Koňovití pro chov a produkci, jakož i evidovaní koňovití se mohou stát v určitém stadiu života jatečnými koňovitými podle definice ve směrnici 2009/156/ES. Maso lichokopytníků, tj. koňovitých, je definováno v bodě 1 přílohy I nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 853/2004 (29), kterým se stanoví zvláštní hygienická pravidla pro potraviny živočišného původu.
(50)
Poté, co byla v souladu s nařízením Komise (ES) č. 2076/2005 (30) ukončena přechodná opatření pro provádění nařízení (ES) č. 853/2004, (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004, začaly od 1. ledna 2010 platit požadavky na informace o potravinovém řetězci u koňovitých.
(51)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé jatek mají obdržet a zkontrolovat informace o potravinovém řetězci s podrobnými údaji o původu, anamnéze a léčbě zvířat určených k produkci potravin a podle nich jednat. Příslušný orgán může povolit zaslání informací o potravinovém řetězci týkajících se domácích lichokopytníků najatka zároveň se zvířaty, a nikoli předem. Identifikační doklad doprovázející jatečné koňovité by měl proto být součástí informací o potravinovém řetězci.
(52)
Nařízení (ES) č. 854/2004 stanoví, že úřední veterinární lékař musí ověřit, zda daný provozovatel potravinářského podniku splnil svou povinnost zajistit, aby byla zvířata přijatá na porážku k lidské spotřebě řádně identifikována.
(53)
Nařízení (ES) č. 853/2004 stanoví, že provozovatelé potravinářských podniků musí zkontrolovat průkazy domácích lichokopytníků a ujistit se, že je dané zvíře určeno na porážku k lidské spotřebě, a pokud přijmou určité zvíře na porážku, musí odevzdat průkaz úřednímu veterinárnímu lékaři.
(54)
Vzhledem ke specifické situaci koňovitých, kteří se narodili jako zvířata druhů určených k produkci potravin, avšak nejsou vždy chováni za tímto účelem a ve většině případů nejsou po celou dobu svého života drženi provozovateli potravinářských podniků definovanými v čl. 3 odst. 3 nařízení (ES) č. 178/2002, je zapotřebí stanovit postup, kterým se zajistí plynulá návaznost od kontrol identifikačního dokladu z důvodů veřejného zdraví až po správu tohoto dokladu v souladu se směrnicí 2009/156/ES. Je tedy nezbytné, aby v každém členském státě existovala centrální databáze, aby bylo možné ověřit určité informace o identifikačním dokladu a v tomto dokladu předtím, než se přijme rozhodnutí o přijetí dotyčného zvířete na porážku k lidské spotřebě. V případě, kdy se informace o vyloučení z porážky k lidské spotřebě v oddílu II identifikačního dokladu neshodují s informacemi zaznamenanými v centrální databázi, měla by být rozhodující informace vedoucí k vyloučení daného koňovitého z porážky k lidské spotřebě, bez ohledu na to, kde je uvedena.
(55)
Směrnice Rady 96/22/ES (31) se vztahuje na hospodářská zvířata, včetně domácích lichokopytníků, jakož i na volně žijící zvířata těchto druhů, která byla odchována v hospodářství. Podle článku 7 uvedené směrnice je povoleno obchodovat před uplynutím ochranné lhůty s evidovanými koňovitými, kterým byla ze zootechnických důvodů podána veterinární léčiva obsahující allyltrenbolon nebo betasympatomimetika, pokud jsou splněny podmínky pro podání a druh i datum ošetření jsou uvedeny v osvědčení nebo v průvodních listinách doprovázejících tato zvířata.
(56)
V čl. 2 písm. b) nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 470/2009 (32) jsou zvířata určená k produkci potravin definována jako „zvířata chovaná, odchovaná, držená, poražená nebo odchycená za účelem produkce potravin“. Článek 16 uvedeného nařízení stanoví, že zvířatům určeným k produkci potravin je v Unii možné podávat pouze farmakologicky účinné látky, které jsou klasifikovány podle čl. 14 odst. 2 písm. a), b) nebo c) uvedeného nařízení, za předpokladu, že je toto podávání v souladu se směrnicí Evropského parlamentu a Rady 2001/82/ES (33).
(57)
Článek 6 směrnice 2001/82/ES stanoví, že veterinární léčivý přípravek smí být zaregistrován pro účely podání jednomu nebo více druhům zvířat určených k produkci potravin pouze v případě, že farmakologicky účinné látky, které obsahuje, jsou uvedeny v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90. Pravidla obsažená v uvedených přílohách jsou nyní stanovena v nařízení Komise (EU) č. 37/2010 (34). Odchylně od těchto pravidel však může být veterinární léčivý přípravek obsahující farmakologicky účinné látky neuvedené v přílohách I, II nebo III nařízení (EHS) č. 2377/90 zaregistrován pro určitá zvířata z čeledi koňovitých, která byla v souladu s právními předpisy Unie v oblasti zdraví zvířat prohlášena za zvířata neurčená na porážku k lidské spotřebě. Takové veterinární léčivé přípravky nesmějí obsahovat účinné látky uvedené v příloze IV nařízení (EHS) č. 2377/90, ani nesmějí být určeny k použití při léčbě stavů, které jsou uvedeny ve schváleném souhrnu údajů o přípravku a pro které je již registrován veterinární léčivý přípravek pro zvířata z čeledi koňovitých. Mělo by proto být stanoveno, že koňovitý může být vyloučen z porážky k lidské spotřebě podle vlastního uvážení majitele zvířete.
(58)
V čl. 10 odst. 2 a 3 směrnice 2001/82/ES jsou stanoveny zvláštní odchylky od článku 11 uvedené směrnice pro koňovité, týkající se léčby zvířat určených k produkci potravin léčivými přípravky, které mají stanovený maximální limit reziduí pro použití u jiného druhu zvířat, než je cílový druh, nebo registrovanými pro jiné onemocnění za předpokladu, že jsou tito koňovití identifikováni v souladu s právními předpisy Unie a v jejich identifikačním dokladu je zvláště uvedeno, že nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě nebo že jsou určeni na porážku k lidské spotřebě po ochranné lhůtě v délce nejméně šesti měsíců po léčbě látkami uvedenými v nařízení Komise (ES) č. 1950/2006 (35).
(59)
V souladu se směrnicí 2001/82/ES musí členské státy zajistit, aby majitelé nebo chovatelé zvířat, která jsou určena k produkci potravin, byli schopni předložit doklad o nákupu, držení a podání veterinárních léčivých přípravků těmto zvířatům po dobu pěti let od jejich podání, včetně případů, kdy bylo zvíře v průběhu tohoto pětiletého období poraženo. V zájmu uplatňování těchto předpisů je tudíž nezbytné, aby byla informace o porážce určitého koňovitého neprodleně zanesena do centrální databáze členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde bylo dané zvíře drženo.
(60)
Pro účely zajištění kontroly nad vydáváním identifikačních dokladů by měl být v databázi vedené vydávajícím orgánem zaznamenán minimální soubor příslušných údajů týkajících se vydávání těchto dokladů.
(61)
Hlavní světové organizace pro chov koní a soutěže se dohodly na zavedení systému univerzálního životního čísla koňovitých (UELN). Tento systém byl vyvinut z podnětu Světové federace chovu sportovních koní (WBFSH), Mezinárodního výboru pro plemenné knihy (ISBC), Světové organizace pro chov arabských plnokrevníků (WAHO), Evropské konference organizací pro chov arabských plnokrevníků (ECAHO), Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), Mezinárodní jezdecké federace (FEI) a Union Européenne du Trot (UET) a informace o tomto systému lze najít na internetových stránkách UELN (36).
(62)
Systém UELN je vhodný pro registraci evidovaných koňovitých i koňovitých pro chov a produkci a umožňuje postupné zavádění počítačových sítí zajišťujících, aby mohla být totožnost zvířat v případě evidovaných koňovitých nadále ověřována v souladu s článkem 6 směrnice 90/427/EHS.
(63)
Při přidělování kódů k databázím nesmějí být tyto kódy a formát zaznamenaných identifikačních čísel jednotlivých zvířat v žádném případě v rozporu se zavedeným systémem UELN. Proto by měl být před přidělením jakéhokoli kódu určité databázi tento kód zkontrolován podle seznamu přidělených kódů UELN.
(64)
Směrnice 2009/156/ES požaduje, aby úřední veterinární lékař zaznamenal v evidenci identifikační číslo nebo číslo identifikačního dokladu poraženého koňovitého a zaslal příslušnému orgánu místa odeslání na jeho žádost potvrzení o tom, že zvíře bylo poraženo. Mělo by být tudíž upřesněno, že v takových případech musí být identifikační doklady zničeny v místě porážky s cílem zamezit podvodnému použití identifikačních dokladů poražených koňovitých.
(65)
Uvedená směrnice rovněž stanoví, že po porážce evidovaných koní, včetně utracení pro účely tlumení nákaz, musí být jejich identifikační doklady vráceny orgánu, který je vydal. Tyto požadavky by se měly vztahovat i na identifikační doklady vydané pro evidované koňovité jiné než evidované koně a koňovité pro chov a produkci.
(66)
S cílem zajistit, aby databáze vydávajících orgánů obsahovaly aktuální informace, je třeba stanovit oběh informací o smrti nebo ztrátě zvířete v databázi orgánu, který vydal doklad, a v centrální databázi členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde byl daný koňovitý držen.
(67)
Ke splnění těchto požadavků by mělo přispět zaznamenání životního čísla slučitelného se systémem UELN a jeho použití pro identifikaci orgánů nebo úřadů, které daný identifikační doklad vydaly. Členské státy by měly pokud možno využívat styčná místa, která určily v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004.
(68)
Díky povinnému záznamu o osobě žádající o vydání identifikačního dokladu, jíž je v rámci lhůty nepřesahující 12 měsíců po narození zvířete chovatel a obvykle i majitel zvířete, pro které se identifikační doklad vydává, spolu s povinností oznámit vydávajícímu orgánu jakýkoli přesun obvyklého místa pobytu koňovitého do jiného členského státu může být vytvořen řetězec informací sloužící k vysledování zvířete v případě potřeby.
(69)
V souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 má identifikační údaje v identifikačním dokladu aktualizovat vydávající orgán, který tento doklad vydal. Členské státy poukazovaly na neochotu majitelů koňovitých zasílat identifikační doklad vydávajícím orgánům k aktualizaci identifikačních údajů poštou, zvláště pak v případech, kdy se tento vydávající orgán nachází v zahraničí. Tato neochota je způsobena obavami ze ztráty identifikačního dokladu, neboť pak by bylo nutné identifikovat koňovitého prostřednictvím duplikátu nebo náhradního identifikačního dokladu, kterými se dané zvíře vylučuje z porážky k lidské spotřebě, což vede k podstatnému snížení hodnoty zvířete.
(70)
K usnadnění správy identifikačního dokladu po celou dobu života zvířete je zapotřebí zavést postupy pro registraci identifikačního dokladu v členském státě obvyklého místa pobytu zvířete, zvláště v případech, kdy byl identifikační doklad vydán v jiném členském státě. Jako nejvhodnější způsob komunikace s vydávajícím orgánem, který provedl první identifikaci, se jeví výměna informací mezi centrálními databázemi dotčených členských států.
(71)
Kromě toho mohou vydávající orgány své schválení nebo určení pozbýt, zatímco vydané identifikační doklady zůstávají platnými dokumenty pro účely zdraví zvířat a veřejného zdraví. Je tudíž nezbytné zálohovat informace obsažené v identifikačním dokladu prostřednictvím databáze, k níž mají přístup příslušné orgány v oblasti zdraví a dobrých životních podmínek zvířat a veřejného zdraví.
(72)
Jelikož v každém členském státě obvykle působí více než jeden vydávající orgán, koňovití se často přesunují mezi hospodářstvími i mezi členskými státy, mění se jejich status z „koňovitých pro chov a produkci“ na „evidované koňovité“ nebo ze zvířat určených k produkci potravin na zvířata vyloučená z porážky k lidské spotřebě a evidované koňovité může identifikovat organizace vedoucí plemennou knihu, která má své sídlo v jiném členském státě, je v zájmu účinného provádění směrnic 90/427/EHS a 2009/156/ES nevyhnutelné, nezbytné a žádoucí zřídit v každém členském státě centrální databázi, kde budou zaznamenány identifikační údaje o všech koňovitých chovaných v hospodářstvích, která se v daném členském státě nacházejí.
(73)
Mělo by se však umožnit, aby členské státy, ve kterých již existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jiná databáze pro koňovité pro chov a produkci, i nadále zachovaly tento systém, za předpokladu, že tyto databáze budou propojeny a veterinární orgány budou mít do obou plný přístup.
(74)
Za tímto účelem by centrální databáze v jednotlivých členských státech měly spolupracovat v souladu se směrnicí Rady 89/608/EHS (37), aby se usnadnila výměna údajů týkajících se určitého zvířete a identifikačního dokladu, který byl pro ně vydán.
(75)
S ohledem na jednotné použití právních předpisů Unie týkajících se identifikace koňovitých v členských státech a zajištění jejich jednoznačnosti a transparentnosti by mělo být nařízení (ES) č. 504/2008 zrušeno a nahrazeno tímto nařízením.
(76)
V souladu s bodem 24 přílohy nařízení Komise (EU) č. 519/2013 (38) jsou koňovití narození v Chorvatsku nejpozději do 30. června 2013, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008, identifikováni v souladu s posledně uvedeným nařízením nejpozději do 31. prosince 2014.
(77)
Toto nařízení by se mělo použít ode dne 1. ledna 2016, aby se členským státům a provozovatelům poskytla dostatečná doba na přizpůsobení se novým pravidlům. Požadavky na vytvoření a zprovoznění centrální databáze by se nicméně měly v Řecku, ve Švédsku a ve Spojeném království použít ode dne 1. července 2016.
(78)
Opatření stanovená v tomto nařízení jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro rostliny, zvířata, potraviny a krmiva a Stálého výboru pro zootechniku,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
PŘEDMĚT, OBLAST PŮSOBNOSTI, DEFINICE A OBECNÉ ZÁSADY
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Toto nařízení stanoví pravidla pro identifikaci koňovitých:
a)
narozených v Unii nebo
b)
uvolněných do volného oběhu v Unii v souladu s celním postupem vymezeným v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013.
2. Toto nařízení se použije, aniž je dotčeno rozhodnutí 96/78/ES.
Článek 2
Definice
Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„koňovitými“ volně žijící nebo domestikovaní lichokopytníci všech druhů rodu Equus čeledi koňovitých a jejich kříženci;
b)
„hospodářstvím“ zemědělské nebo výcvikové zařízení, stáj nebo jakékoli prostory nebo zařízení, ve kterých se koňovití obvykle drží nebo chovají pro jakékoli účely, a přírodní rezervace, ve kterých koňovití žijí volně;
c)
„držitelem“ každá fyzická nebo právnická osoba, která vlastní koňovité nebo je jejich držením pověřena, bez ohledu na to, zda za finanční odměnu či nikoliv a zda dočasně nebo nastálo, a to i v průběhu přepravy, na trzích nebo během soutěží, dostihů nebo kulturních akcí;
d)
„majitelem“ fyzická nebo právnická osoba, která vlastní daného koňovitého;
e)
„evidovanými koňovitými“ všichni koňovití, kteří:
i)
jsou zapsáni nebo zaevidováni a způsobilí k zápisu do plemenné knihy v souladu s pravidly stanovenými podle čl. 4 odst. 2 písm. b) směrnice 90/427/EHS a identifikováni prostřednictvím identifikačního dokladu stanoveného v čl. 8 odst. 1 uvedené směrnice, nebo
ii)
koně, včetně poníků, evidovaní u mezinárodního sdružení nebo organizace, která je odpovědná za dostihové a závodní koně, a identifikovaní prostřednictvím identifikačního dokladu vydaného národní pobočkou takové organizace nebo sdružení;
f)
„plemennou knihou“ každá kniha, registr, soubor nebo počítačový nosič dat:
i)
která je vedena buď organizací nebo sdružením úředně schváleným nebo uznaným členským státem, nebo je vedena správním úřadem daného členského státu, a dále
ii)
ve které jsou koňovití zapsáni, nebo jsou evidováni a způsobilí k zápisu, s uvedením všech jejich známých předků;
g)
„koňovitými pro chov a produkci“ koňovití jiní než uvedení v písmenech e) a h);
h)
„jatečnými koňovitými“ koňovití určení k porážce na jatkách, a to buď přímo po přepravě, nebo po tranzitu přes schválené sběrné středisko uvedené v článku 7 směrnice 2009/156/ES;
i)
„příslušným orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k organizaci úředních kontrol, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně příslušného orgánu uvedeného v čl. 2 písm. h) směrnice 2009/156/ES;
j)
„zootechnickým orgánem“ ústřední orgán členského státu, který je příslušný k provádění směrnice 90/427/EHS, nebo jakýkoli jiný orgán, kterému byla tato pravomoc svěřena, včetně orgánů uvedených v čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS;
k)
„dočasným vstupem“ status evidovaného koně přicházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu kratší než 90 dnů na základě rozhodnutí přijatého v souladu s čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES;
l)
„trvalým přijetím“ status koňovitého pocházejícího ze třetí země a dovezeného do Unie na dobu 90 dnů nebo delší;
m)
„odznakem“ jakákoli viditelná či zřetelná rozlišující charakteristika jednotlivého koňovitého, která je buď vrozená, nebo získaná a zaznamenaná pro účely identifikace;
n)
„elektronickým odpovídačem“ pasivní radiofrekvenční identifikační zařízení určené pouze ke čtení:
i)
vyhovující normě ISO 11784 a využívající technologii Full Duplex (FDX či FDX-B) nebo Half Duplex (HDX), a dále
ii)
které může být čteno čtecím zařízením kompatibilním s normou ISO 11785, v minimální vzdálenosti 12 cm;
o)
„jedinečným životním číslem“ jedinečný 15místný alfanumerický kód shrnující informace o konkrétním koňovitém a databázi a zemi, ve které byly tyto informace poprvé zaznamenány v souladu se systémem kódování univerzálního životního čísla koňovitých (UELN), a který tvoří:
i)
šestimístný identifikační kód kompatibilní se systémem UELN pro databázi uvedenou v článku 39, po němž následuje
ii)
devítimístné individuální identifikační číslo přidělené danému koňovitému;
p)
„členským státem prostým moru koní“:
i)
členský stát, kde nebyl zjištěn žádný klinický, sérologický (u neočkovaných koňovitých) ani epizootologický důkaz moru koní na dotyčném území v posledních dvou letech, a
ii)
kde nebylo provedeno očkování proti této nákaze během posledních dvanácti měsíců;
q)
„nákazami povinnými hlášením“ nákazy uvedené v příloze I směrnice 2009/156/ES;
r)
„úředním veterinárním lékařem“ veterinární lékař určený příslušným orgánem členského státu nebo třetí země;
s)
„čipovou kartou“ plastikové zařízení se zabudovaným počítačovým čipem, na které lze ukládat informace a přenášet je elektronicky do kompatibilních počítačových systémů;
t)
„odpovědným veterinárním lékařem“ veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES.
Článek 3
Obecné zásady a povinnost identifikace koňovitých
1. Koňovití žijící na některém z území uvedených v příloze I nařízení (ES) č. 882/2004 musí být identifikováni v souladu s tímto nařízením.
2. V případech, kdy držitel není majitelem nebo jedním z majitelů koňovitého, jedná v souladu s tímto nařízením jménem majitele a ve shodě s ním.
3. Členské státy a vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby žádost o vydání identifikačního dokladu podle článku 11 nebo o změnu identifikačních údajů ve stávajícím identifikačním dokladu podle článku 27 předkládal vydávajícímu orgánu majitel.
4. Členské státy zajistí, v odpovídajících případech prostřednictvím úředních kontrol v souladu s nařízením (ES) č. 882/2004, aby držitelé koňovitých a vydávající orgány plnili své povinnosti stanovené v tomto nařízení.
Článek 4
Systém Unie pro identifikaci koňovitých
1. Pro účely tohoto nařízení se systém Unie pro identifikaci koňovitých skládá z těchto prvků:
a)
jedinečný celoživotní identifikační doklad, který (nestanoví-li vydávající orgán jinak nebo není-li jinak stanoveno v tomto nařízení) zůstává majetkem vydávajícího orgánu, jenž jej vydal, a který obsahuje:
i)
slovní popis koňovitého a záznamy o jeho odznacích,
ii)
vyplněné schéma s grafickým znázorněním odznaků uvedených ve slovním popisu,
iii)
prostor pro schválené zápisy o změnách identifikačních údajů;
b)
metoda ověřování totožnosti, která:
i)
zajistí jednoznačnou spojitost mezi identifikačním dokladem a koňovitým, pro kterého byl tento doklad vydán,
ii)
prokáže, že koňovitý již podstoupil proces identifikace;
c)
databáze, v níž jsou v souladu s článkem 38 zaznamenány identifikační údaje o koňovitém, pro kterého byl identifikační doklad vydán, a o držiteli, který předložil žádost o vydání identifikačního dokladu, a v níž se současně zvířeti přiděluje jedinečné životní číslo;
d)
centrální databáze zřízená v souladu s článkem 39.
2. Koňovitý je považován za identifikovaného v souladu s tímto nařízením, pouze pokud:
a)
jej doprovází identifikační doklad vydaný v souladu s jedním z následujících ustanovení:
i)
článek 9 pro koňovité narozené v Unii nebo
ii)
článek 14 pro koňovité dovezené do Unie nebo
iii)
článek 29 nebo 30, pokud koňovitého doprovází duplikát identifikačního dokladu, nebo
iv)
článek 32, pokud koňovitého doprovází náhradní identifikační doklad; nebo
b)
je identifikován v souladu s:
i)
článkem 24 v případě výjimek týkajících se přesunů nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad, nebo
ii)
čl. 26 odst. 2 v případě výjimek týkajících se některých přesunů a přepravy koňovitých určených na porážku.
KAPITOLA II
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH NAROZENÝCH V UNII
Článek 5
Vydávající orgány pro koňovité narozené v Unii
1. Identifikační doklad stanovený v článku 7 vydává některý z následujících vydávajících orgánů:
a)
v případě evidovaných koňovitých uvedených v čl. 2 písm. e) bodě i) tohoto nařízení organizace nebo sdružení úředně schválené nebo uznané v souladu s čl. 2 odst. 1 rozhodnutí 92/353/EHS nebo správní orgán dotyčného členského státu, který vede plemennou knihu, do níž byl koňovitý zapsán nebo byl evidován a je způsobilý pro zápis v souladu s rozhodnutím 96/78/ES;
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) národní pobočka mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a která je pod dohledem příslušného orgánu členského státu, v němž má sídlo;
c)
v případě koňovitých pro chov a produkci uvedených v čl. 2 písm. g):
i)
příslušný orgán pro hospodářství, ve kterém je koňovitý v době identifikace držen, nebo
ii)
vydávající orgán určený a kontrolovaný příslušným orgánem uvedeným v bodě i), jemuž byl tento úkol svěřen.
2. Příslušný orgán určí pouze vydávající orgány uvedené v odst. 1 písm. c) bodě ii), které splňují tyto podmínky:
a)
musí být vyhotoven přesný popis úkolů a odpovědností, jejichž výkonem je vydávající orgán pověřen, a podmínek, za nichž je smí vykonávat;
b)
musí existovat důkaz o tom, že vydávající orgán:
i)
má odbornou způsobilost, vybavení a infrastrukturu potřebné k výkonu úkolů, jež mu byly svěřeny,
ii)
má dostatečný počet náležitě kvalifikovaných a zkušených pracovníků,
iii)
je nestranný a bez jakéhokoli střetu zájmů, co se týče provádění úkolů jemu svěřených,
iv)
má k dispozici vzorový identifikační doklad splňující požadavky stanovené v tomto nařízení;
c)
vydávající orgán musí úzce spolupracovat s příslušným orgánem ve snaze předejít jakýmkoli případům nedodržování požadavků tohoto nařízení, a popřípadě je napravit;
d)
existuje účinná koordinace mezi příslušným orgánem a určeným vydávajícím orgánem.
3. Pokud má příslušný orgán oprávněný důvod se domnívat, že vydávající orgán jedná způsobem, jenž není v souladu s požadavky tohoto nařízení, takové domnělé případy nedodržení prošetří. Vydávající orgán nesmí vydávat identifikační doklady, dokud nebude šetření uzavřeno a nedojde k vyloučení nebo nápravě veškerých případů nedodržení.
4. Pokud bez ohledu na opatření provedená v souladu s odstavcem 3 vydávající orgán uvedený v odstavci 1 neplní požadavky stanovené v tomto nařízení, odejme mu příslušný orgán povolení k vydávání identifikačních dokladů pro koňovité.
Po odejmutí povolení k vydávání identifikačních dokladů příslušný orgán zajistí, aby koňovití, za něž je odpovědný, byli nadále identifikováni v souladu s tímto nařízením a aby identifikační doklady, které byly nebo mají být vráceny v souladu s článkem 34, převzal do úschovy daný příslušný orgán nebo vydávající orgán, jemuž byl tento úkol příslušným orgánem svěřen.
Článek 6
Informace o vydávajících orgánech
1. Členské státy sestaví a průběžně aktualizují seznam vydávajících orgánů uvedených v čl. 5 odst. 1 a zpřístupní tento seznam ostatním členským státům, ostatním vydávajícím orgánům a veřejnosti na internetové stránce zřízené příslušným orgánem.
2. Seznam uvedený v odstavci 1:
a)
obsahuje kontaktní údaje nezbytné pro splnění požadavků článku 35, čl. 37 odst. 4, čl. 38 odst. 3 a čl. 40 odst. 1;
b)
odpovídá vzorové šabloně stanovené v písm. f) oddílu I kapitoly 2 přílohy II rozhodnutí 2009/712/ES a splňuje požadavky stanovené v příloze III uvedeného rozhodnutí;
c)
je přímo přístupný prostřednictvím internetového odkazu poskytnutého Komisí v souladu s odstavcem 3 a je dostatečně srozumitelný osobám, které nejsou rodilými mluvčími.
3. S cílem pomoci členským státům při zpřístupňování těchto aktuálních seznamů uvedených v odstavci 1 zřídí Komise internetovou stránku, na níž každý členský stát uvede přímý odkaz na požadované informace na internetových stránkách stanovených v odstavci 1.
Článek 7
Formát a obsah identifikačních dokladů vydaných pro koňovité narozené v Unii
1. Koňovití narození v Unii se identifikují pomocí jedinečného identifikačního dokladu pro koňovité vydaného na celý život daného koňovitého v souladu:
a)
se vzorovým identifikačním dokladem stanoveným v části 1 přílohy I;
b)
s dodatečnými požadavky stanovenými v části 2 přílohy I.
2. Vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklad obsahoval dostatečný počet stran s naformátovanými poli pro uvedení informací požadovaných podle následujících oddílů uvedených ve vzorovém identifikačním dokladu v části 1 přílohy I:
a)
v případě evidovaných koňovitých alespoň oddíly I až IX;
b)
v případě koňovitých pro chov a produkci alespoň oddíly I až IV.
3. Vydávající orgány zajistí, aby pořadí a číslování oddílů v identifikačních dokladech stanovených v části 1 přílohy I zůstalo nezměněno a aby u oddílů, kde se počítá s více zápisy, byl v identifikačním dokladu poskytnut dostatečný počet stran.
4. Vydávající orgány odpovídají za bezpečné uchování čistých i vyplněných identifikačních dokladů ve svých prostorách.
Aniž je dotčen čl. 4 odst. 1 písm. a), tam, kde to jednací řád vydávajícího orgánu umožňuje, vydávající orgány zajistí, aby identifikační doklady uvedené v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) a v článku 35 byly účinně znehodnoceny s cílem zamezit jakémukoli podvodnému použití dokladu samotného či informací, jež obsahuje, předtím, než je doklad předán majiteli zvířete na památku.
5. Příslušný orgán spolu se zootechnickým orgánem může přijmout správní postupy k zajištění jednotné podoby identifikačních dokladů vydávaných vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 pod jejich dohledem, za předpokladu, že jsou dodrženy obecné požadavky podle odstavců 1, 2 a 3.
Článek 8
Povinnosti příslušného orgánu v souvislosti s vydáváním identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
Zootechnický orgán a příslušný orgán zajistí, aby na jejich území vydávající orgány, za něž v příslušných případech odpovídají:
a)
vydávaly identifikační doklady vyhovující požadavkům stanoveným v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
zavedly potřebné systémy, aby mohly na žádost příslušného orgánu ověřit, zda identifikační doklad, o němž se tvrdí, že jimi byl vydán:
i)
je jedinečný, původní a pravý,
ii)
obsahuje v případech, kdy se čisté identifikační doklady tisknou do zásoby, sériové číslo vytištěné alespoň na stranách s oddíly I, II a III.
Článek 9
Vydávání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Vydávající orgány vydávají pouze identifikační doklady:
a)
které splňují požadavky stanovené v čl. 7 odst. 1, 2 a 3;
b)
jejichž oddíl I je řádně vyplněn s pomocí informací ověřených vydávajícím orgánem uvedeným v bodě 11 části A oddílu I nebo jeho jménem;
c)
jejichž oddíl IV je vyplněn, pokud tak požadují vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b);
d)
jejichž oddíl V je vyplněn v souladu s odstavcem 2 tohoto článku.
2. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. a) identifikuje evidované koňovité uvedené v čl. 2 písm. e) bodě i) v souladu s pravidly plemenné knihy uvedené ve zmíněném ustanovení a vyplní oddíl V identifikačního dokladu s pomocí informací v osvědčení o původu zvířete uvedeném v čl. 8 odst. 1 druhém pododstavci směrnice 90/427/EHS a v příloze uvedené směrnice.
3. V souladu se zásadami organizace nebo sdružení, které zavedly plemennou knihu o původu plemene evidovaného koňovitého, musí oddíl V identifikačního dokladu obsahovat:
a)
úplné informace o rodokmenu;
b)
oddíl plemenné knihy uvedený v článku 2 nebo 3 směrnice 96/78/ES;
c)
třídu v hlavním oddílu plemenné knihy, do níž byl evidovaný koňovitý zapsán, je-li stanovena.
4. Pro účely evidence dostihového nebo závodního koně uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. b) buď:
a)
vydá v souladu s odst. 1 písm. a) a b) a pravidly daného vydávajícího orgánu identifikační doklad vyhovující ustanovením čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo
b)
uzná a potvrdí identifikační doklad vydaný pro tohoto koně v souladu s odstavcem 1 tohoto článku nebo
c)
vydá nový identifikační doklad v souladu s čl. 12 odst. 3 písm. c).
Článek 10
Výjimka týkající se vyplnění některých informací v oddíle I a IV identifikačního dokladu
1. Odchylně od čl. 4 odst. 1 písm. a) bodu ii) a čl. 9 odst. 1 písm. b) může příslušný orgán povolit vydávajícím orgánům neuvádět pomocí nákresu informace uvedené v bodech 12 až 18 schématu v identifikačním dokladu, stanoveném v části B oddílu I přílohy I, pokud jsou splněny obě následující podmínky:
a)
v souladu s článkem 18 je implantován elektronický odpovídač nebo je v souladu s článkem 21 použita rovnocenná povolená alternativní metoda k ověření totožnosti;
b)
fotografie či tisk znázorňuje dostatek podrobností pro popis daného koňovitého.
2. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou:
a)
nevyužít výjimky udělené v souladu s odstavcem 1 tohoto článku;
b)
přizpůsobit identifikační doklady vydané v souladu s odstavcem 1 tohoto článku požadavkům stanoveným v čl. 9 odst. 1.
3. Odchylně od čl. 9 odst. 1 písm. c) mohou být informace o majiteli poskytnuty formou dokladu o vlastnictví nebo registrační karty, které jsou zaznamenány v databázi zřízené v souladu s článkem 38, jež uvádí:
a)
jedinečné životní číslo koňovitého;
b)
číslo identifikačního dokladu, existuje-li, a kód elektronického odpovídače nebo povolenou alternativní metodu k ověření totožnosti v souladu s článkem 21.
Doklad o vlastnictví či registrační karta uvedené v prvním pododstavci se vydávajícímu orgánu vrátí, pokud zvíře uhynulo nebo bylo prodáno, ztraceno, odcizeno, poraženo či utraceno.
Článek 11
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii
1. Držitelé předkládají žádost o vydání identifikačních dokladů pro koňovité narozené v Unii příslušnému vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen, a poskytnou veškeré informace nezbytné k dosažení souladu s tímto nařízením.
2. Členské státy stanoví lhůty pro předložení žádosti stanovené v odstavci 1, které jsou nezbytné pro dodržení lhůty pro identifikaci stanovené v článku 12 a čl. 13 odst. 1.
3. Odchylně od odstavce 1 a v souladu s článkem 1 rozhodnutí 96/78/ES může držitel předložit žádost stanovenou v odstavci 1 příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b), který má sídlo v jiném členském státě, než je členský stát, ve kterém se nachází hospodářství, kde je daný koňovitý držen.
Článek 12
Lhůta pro identifikaci koňovitých narozených v Unii
1. Koňovití narození v Unii musí být identifikováni pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nejpozději do 12 měsíců ode dne narození, a v každém případě před tím, než definitivně opustí hospodářství, v němž se narodili, s výjimkou případů, kdy se takový přesun uskuteční v souladu s čl. 23 odst. 2 písm. c) u hříběte doprovázejícího matku, na níž závisí, nebo v souladu s čl. 26 odst. 2.
2. Odchylně od odstavce 1 se členské státy mohou rozhodnout omezit tuto maximální povolenou lhůtu pro identifikaci koňovitých na šest měsíců nebo na kalendářní rok narození.
3. Odchylně od odstavců 1 a 2 může být kdykoli vydán nový identifikační doklad v souladu s článkem 9 v těchto případech:
a)
na žádost příslušného orgánu nebo příslušným orgánem, pokud stávající identifikační doklad nevyhovuje požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3 nebo pokud některé identifikační údaje stanovené v oddíle I, II nebo V nebyly vydávajícím orgánem řádně zapsány, nebo
b)
pokud je koňovitý pro chov a produkci povýšen do kategorie evidovaného koňovitého v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. a) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
c)
pokud je kůň povýšen do kategorie evidovaného koně nebo zaevidován jako evidovaný kůň uvedený v čl. 2 písm. e) bodě ii) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1 písm. b) a stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
d)
pokud je identifikační doklad vydán v souladu s čl. 10 odst. 1 a nelze jej přizpůsobit požadavkům čl. 9 odst. 1 v souladu s čl. 10 odst. 2 písm. b), nebo
e)
v případech uvedených v čl. 18 odst. 4 a 5, kdy stávající identifikační doklad nelze odpovídajícím způsobem změnit, nebo
f)
pokud je identifikační doklad zabaven příslušným orgánem v rámci šetření.
V případech uvedených v prvním pododstavci se stávající identifikační doklad odevzdá vydávajícímu orgánu ke znehodnocení a toto znehodnocení stávajícího identifikačního dokladu a vydání nového identifikačního dokladu se zaznamená v databázi zavedené podle článku 38.
Článek 13
Výjimky týkající se identifikace určitých koňovitých žijících volně nebo v polodivokých podmínkách
1. Odchylně od článku 12 může příslušný orgán rozhodnout, že koňovití tvořící vymezené populace žijící volně nebo v polodivokých podmínkách v určitých oblastech, jež příslušný orgán vymezí, se identifikují pomocí identifikačního dokladu vydaného v souladu s článkem 9 nebo čl. 17 odst. 4, pouze tehdy, jsou-li:
a)
z těchto populací přemístěni, s výjimkou přemístění z jedné vymezené populace do jiné pod úředním dohledem, nebo
b)
domestikováni.
2. Členské státy, které hodlají využít výjimky stanovené v odstavci 1, oznámí Komisi s odkazem na tento článek dotčené populace a oblasti, které vymezily v souladu s odstavcem 1 před využitím dané výjimky.
KAPITOLA III
IDENTIFIKACE KOŇOVITÝCH DOVEZENÝCH DO UNIE
Článek 14
Identifikace koňovitých dovezených do Unie
Identifikační doklady vydané ve třetích zemích se považují za platné podle tohoto nařízení za předpokladu, že splňují následující podmínky:
a)
byly vydány:
i)
v případě evidovaných koňovitých orgánem ve třetí zemi, který je na seznamu stanoveném v čl. 3 odst. 1 směrnice 94/28/ES a který vydává potvrzení o původu zvířete, nebo
ii)
v případě evidovaného koně národní pobočkou mezinárodní organizace nebo sdružení, která je odpovědná za dostihové a závodní koně a má sídlo ve třetí zemi, kde tato mezinárodní organizace nebo sdružení uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. b) působí, nebo
iii)
ve všech ostatních případech příslušným orgánem třetí země původu daného koňovitého;
b)
vyhovují všem požadavkům čl. 7 odst. 2.
Článek 15
Žádosti o vydání identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
1. Držitel koňovitého podá u vydávajícího orgánu uvedeného v čl. 5 odst. 1, který je příslušný pro danou kategorii koňovitého, žádost o vydání podle článku 9 identifikačního dokladu podle článku 7, nebo o registraci stávajícího identifikačního dokladu v databázi zřízené tímto vydávajícím orgánem v souladu s článkem 38 tohoto nařízení do 30 dní od data dokončení celního postupu uvedeného v čl. 5 odst. 16 písm. a) nařízení (EU) č. 952/2013 v případě, že:
a)
jsou koňovití dováženi do Unie nebo
b)
příslušný orgán změnil dočasný vstup evidovaného koně na základě rozhodnutí přijatého Komisí podle čl. 19 písm. b) směrnice 2009/156/ES na trvalé přijetí podle čl. 19 písm. c) uvedené směrnice.
2. Pokud stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nesplňuje požadavky čl. 7 odst. 2, vydávající orgán na žádost držitele:
a)
doplní identifikační doklad tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2;
b)
zaznamená identifikační údaje o tomto koňovitém a doplňující informace do databáze zřízené v souladu s článkem 38.
3. V případě, kdy stávající identifikační doklad uvedený v odstavci 1 nelze změnit tak, aby splňoval požadavky čl. 7 odst. 2 tohoto nařízení, nelze jej považovat za platný pro účely identifikace v souladu s tímto nařízením a dotyčný koňovitý musí být identifikován vydáním podle článku 9 nového identifikačního dokladu, který odpovídá požadavkům čl. 7 odst. 1, 2 a 3, na základě předloženého identifikačního dokladu, který musí poskytovat alespoň informace stanovené v příloze směrnice 90/427/EHS.
KAPITOLA IV
KONTROLY POŽADOVANÉ PŘED VYDÁNÍM IDENTIFIKAČNÍCH DOKLADŮ A METODY OVĚŘOVÁNÍ TOTOŽNOSTI
Článek 16
Ověření jedinečnosti identifikačních dokladů vydaných pro koňovité
1. Před vydáním identifikačního dokladu učiní vydávající orgán nebo osoba jednající jeho jménem všechna příslušná opatření pro:
a)
ověření toho, že žádný takovýto identifikační doklad nebyl ještě pro dotyčného koňovitého vydán;
b)
zabránění podvodnému vydání několika identifikačních dokladů pro jednoho koňovitého.
2. Opatření uvedená v odstavci 1 musí zahrnovat:
a)
ověření příslušných dostupných dokladů a elektronických záznamů;
b)
odhad věku koňovitého;
c)
kontrolu daného koňovitého z hlediska jakýchkoli známek či stop svědčících o předchozí identifikaci, jak stanoví článek 17.
Článek 17
Opatření ke zjištění předchozí identifikace koňovitých
1. Opatření ke zjištění možných známek nebo stop svědčících o předchozí identifikaci podle článku 16 musí zahrnovat alespoň opatření ke zjištění:
a)
jakéhokoli dříve implantovaného elektronického odpovídače s využitím čtecího zařízení odpovídajícího normě ISO 11785 a schopného číst alespoň odpovídače HDX a FDX-B přinejmenším tam, kde je čtecí zařízení v přímém kontaktu s povrchem těla v místě, kde je za obvyklých okolností elektronický odpovídač implantován;
b)
jakýchkoli klinických známek svědčících o tom, že dříve implantovaný elektronický odpovídač či dříve provedené označení podle článku 21 byly chirurgicky odstraněny nebo změněny;
c)
jakékoli známky toho, že u koňovitého byla použita alternativní metoda ověření totožnosti podle článku 21.
2. Pokud po předložení žádosti držitelem v souladu s čl. 11 odst. 1 opatření stanovená v odstavci 1 tohoto článku vedou ke zjištění dříve implantovaného elektronického odpovídače nebo uplatnění některé z alternativních metod ověření totožnosti podle článku 21, což svědčí o předchozí identifikaci podle článku 9, vydávající orgán:
a)
vydá duplikát identifikačního dokladu nebo náhradní identifikační doklad v souladu s články 29 nebo 32, v závislosti na dostupných informacích;
b)
doplní tuto informaci, tzn. číslo elektronického odpovídače nebo alternativní metodu ověření totožnosti, odpovídajícím způsobem do formuláře v části A a do schématu v části B oddílu I identifikačního dokladu.
3. Pokud se potvrdí nezdokumentované odstranění elektronického odpovídače nebo alternativní metody ověření totožnosti uvedené v odst. 1 písm. b) tohoto článku u koňovitého narozeného v Unii, vydá vydávající orgán náhradní identifikační doklad v souladu s článkem 32.
4. Odchylně od odstavce 2 tohoto článku může příslušný orgán povolit vydání identifikačního dokladu podle článku 9 pro koňovité žijící volně nebo v polodivokých podmínkách uvedené v článku 13, kteří mají implantovaný elektronický odpovídač, avšak pro které nebyl v souladu s článkem 13 vydán identifikační doklad, za předpokladu, že číslo elektronického odpovídače bylo v době jeho implantace zaznamenáno do databáze vydávajícího orgánu odpovědného za dotčenou populaci koňovitých.
Článek 18
Elektronické metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl při první identifikaci koňovitého v souladu s článkem 12 zvířeti implantován elektronický odpovídač.
2. Elektronický odpovídač se implantuje parenterálně za aseptických podmínek mezi temenem a kohoutkem uprostřed šíje v krajině šíjového vazu.
Příslušný orgán může nicméně povolit implantaci elektronického odpovídače v jiném místě na šíji koňovitého, pokud tento alternativní způsob implantace:
a)
neohrožuje pohodu daného koňovitého;
b)
nezvyšuje riziko posunu elektronického odpovídače v porovnání s metodou uvedenou v prvním pododstavci.
3. Členské státy stanoví minimální odbornou způsobilost pro zákrok uvedený v odstavci 2 nebo určí osobu (dále jen „odborně způsobilá osoba“) nebo profesi oprávněnou provádět tyto operace.
4. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 písm. a) a b) mohou vyžadovat, aby koňovití identifikovaní pomocí alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače pro účely zápisu nebo evidování koňovitých do plemenných knih nebo pro účely evidování dostihových a závodních koní.
5. Vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 a příslušný orgán mohou požadovat, aby koňovití považovaní za identifikované v souladu s čl. 4 odst. 2 a čl. 43 odst. 1 byli označeni prostřednictvím implantace elektronického odpovídače za účelem ověření totožnosti v následujících případech:
a)
dříve implantované a zaznamenané elektronické odpovídače přestaly fungovat;
b)
vrozený nebo získaný odznak zaznamenaný jako alternativní metoda ověřování totožnosti uvedená v článku 21 již nevyhovuje danému účelu nebo
c)
příslušný orgán to považuje za nezbytné k zajištění ověření totožnosti.
Článek 19
Zajištění jedinečnosti kódu zobrazeného elektronickým odpovídačem
1. Členské státy stanoví pravidla v souladu s normami uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i) k zajištění jedinečnosti kódů zobrazených elektronickými odpovídači, které implantují vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 při vydávání identifikačních dokladů podle článku 9.
2. Pravidla stanovená v souladu s odstavcem 1 se musí uplatňovat tak, aby nedošlo k narušení systému identifikace stanoveného vydávajícím orgánem v jiném členském státě, který provedl identifikaci evidovaného koňovitého v souladu s tímto nařízením.
Článek 20
Zaznamenání kódu elektronického odpovídače do identifikačního dokladu
1. Při implantaci elektronického odpovídače v souladu s článkem 18 zapíše vydávající orgán do identifikačního dokladu tyto informace:
a)
v bodě 5 části A oddílu I alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem a zobrazovaného po implantaci pomocí čtecího zařízení; a případně:
i)
samolepku s čárovým kódem, za předpokladu, že se strana poté zapečetí, nebo
ii)
vytištěný čárový kód uvádějící alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem;
b)
v bodě 12 nebo 13 schématu v části B oddílu I (podle strany, na které byl elektronický odpovídač implantován) místo, kde byl elektronický odpovídač koňovitému implantován a po implantaci přečten;
c)
v bodě 19 schématu v části B oddílu I podpis buď veterinárního lékaře či odborně způsobilé osoby, která provedla identifikaci vyplněním bodu 3 části A a schématu v části B oddílu I a přečetla kód zobrazený elektronickým odpovídačem po implantaci, nebo osoby, která tyto informace přebírá pro účely vydání identifikačního dokladu v souladu s pravidly vydávajícího orgánu.
2. Odchylně od odst. 1 písm. a) tohoto článku se v případě, kdy je koňovitý označen dříve implantovaným elektronickým odpovídačem, který není v souladu s normami ISO uvedenými v čl. 2 písm. n) bodě i), se v bodě 5 části A oddílu I identifikačního dokladu uvede jméno výrobce nebo čtecí zařízení.
Článek 21
Povolení alternativních metod ověřování totožnosti
1. Odchylně od čl. 18 odst. 1 mohou členské státy povolit vhodné alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých narozených v Unii, včetně označení známkami, jež splňují požadavky čl. 4 odst. 1 písm. b) a zajišťují ověřitelnost totožnosti koňovitého zaznamenané v identifikačním dokladu.
2. Členské státy zajistí, aby:
a)
alternativní metody ověřování totožnosti koňovitých nebyly využívány jako jediný prostředek ověřování totožnosti většiny koňovitých identifikovaných na jejich území v souladu s tímto nařízením;
b)
nemohlo docházet k záměně viditelného označení použitého u koňovitých pro chov a produkci s označením vyhrazeným na jejich území k použití vydávajícími orgány uvedenými v čl. 5 odst. 1 písm. a) pro evidované koňovité;
c)
povolená alternativní metoda ověřování totožnosti nebo kombinace takových metod poskytovaly přinejmenším stejné záruky jako elektronický odpovídač implantovaný podle článku 18;
d)
informace o alternativních metodách ověřování totožnosti použitých u určitého koňovitého mohly být uvedeny ve formátu, jejž lze digitalizovat a uložit vyhledatelným způsobem v databázi zřízené v souladu s článkem 38.
3. Členské státy hodlající využít výjimku uvedenou v odstavci 1 informují o svých povolených alternativních metodách ověřování totožnosti Komisi, ostatní členské státy a veřejnost prostřednictvím internetových stránek uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 22
Povinnosti vydávajících orgánů a držitelů používajících alternativní metody ověřování totožnosti
1. Vydávající orgán zajistí, aby byl identifikační doklad pro koňovitého vydán pouze tehdy, jsou-li splněny následující podmínky:
a)
bylo zkontrolováno správné použití povolené alternativní metody ověřování totožnosti uvedené v článku 21;
b)
použitá metoda ověřování totožnosti je uvedena v bodě 6 nebo 7 části A oddílu I, nebo popřípadě v oddílu XI identifikačního dokladu a zaznamenána v databázi v souladu s čl. 38 odst. 1 písm. f).
2. Je-li použita alternativní metoda ověřování totožnosti, zajistí držitel prostředky pro zpřístupnění těchto identifikačních údajů, případně ponese náklady na ověření totožnosti daného koňovitého nebo musí strpět související prodlení.
KAPITOLA V
PŘESUN A PŘEPRAVA KOŇOVITÝCH
Článek 23
Přesun a přeprava evidovaných koňovitých a koňovitých pro chov a produkci
1. Identifikační doklady vydané pro evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci v souladu s čl. 9 odst. 1, článkem 14, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32 musí doprovázet koňovité, pro které byly vydány, neustále, a to včetně (vyžadují-li tak vnitrostátní právní předpisy) přepravy těla koňovitého ke zpracování v zařízení schváleném podle čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
2. Odchylně od odstavce 1 se nevyžaduje, aby identifikační doklad doprovázel evidované koňovité nebo koňovité pro chov a produkci, pokud jsou:
a)
ustájeni nebo na pastvě a držitel může okamžitě předložit identifikační doklad;
b)
dočasně využíváni k jízdě či tahu nebo jsou vedeni či vezeni buď:
i)
v blízkosti hospodářství v rámci členského státu a identifikační doklad lze okamžitě předložit, nebo
ii)
v průběhu sezónního přesunu koňovitých na registrovanou letní pastvu a z této pastvy a identifikační doklady lze předložit v hospodářství, odkud jsou přesunováni;
c)
jde o neodstavená hříbata doprovázející svou matku nebo kojnou klisnu;
d)
jsou zapojeni do tréninku nebo se účastní zkoušky v rámci jezdecké soutěže nebo akce, což vyžaduje, aby dočasně opustili prostor cvičiště, závodiště nebo akce;
e)
jsou přesunováni nebo přepravováni v nouzové situaci týkající se koňovitých samotných nebo hospodářství, kde jsou drženi.
Článek 24
Výjimky týkající se přesunu nebo přepravy koňovitých, které doprovází dočasný doklad
1. Na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu vydá vydávající orgán dočasný doklad uvádějící alespoň informace stanovené v příloze III, který umožňuje přesun nebo přepravu koňovitých v rámci téhož členského státu v období nepřesahujícím 45 dnů, přičemž identifikační doklad je odevzdán vydávajícímu orgánu nebo příslušnému orgánu za účelem aktualizace identifikačních údajů.
2. Koňovití, které doprovází dočasný doklad uvedený v odstavci 1, nesmějí být přesunuti na jatka k porážce pro lidskou spotřebu.
3. Odchylně od odstavce 1 v případě, kdy má být koňovitý přepravován během období 45 dnů uvedeného ve zmíněném odstavci do jiného členského státu nebo přes jiný členský stát do třetí země, je bez ohledu na svůj evidenční status doprovázen kromě dočasného dokladu uvedeného v odstavci 1 tohoto článku i veterinárním osvědčením v souladu s přílohou III směrnice 2009/156/ES.
Článek 25
Výjimky pro přesuny s čipovou kartou
1. Odchylně od čl. 23 odst. 1 může příslušný orgán povolit v rámci téhož členského státu přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci bez identifikačního dokladu za předpokladu, že jsou doprovázeni čipovou kartou vydanou tímtéž orgánem, který pro ně vydal identifikační doklad, a obsahující informace uvedené v příloze II.
2. Členské státy, které používají odchylku stanovenou v odstavci 1 tohoto článku, si mohou navzájem udělit výjimky pro přesun nebo přepravu evidovaných koňovitých nebo koňovitých pro chov a produkci v rámci svých vlastních území.
O svém záměru udělit takové výjimky informují Komisi.
Článek 26
Přesuny a přeprava jatečných koňovitých
1. Jatečné koňovité doprovází při jejich přesunu nebo přepravě na jatka:
a)
identifikační doklad vydaný podle čl. 9 odst. 1 nebo článku 14 nebo
b)
duplikát identifikačního dokladu vydaný podle článku 29 nebo 30, na který se vztahovala výjimka podle článku 31.
2. Odchylně od odstavce 1 může příslušný orgán povolit, aby byli jateční koňovití, pro které nebyl vydán identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1, přepraveni přímo z hospodářství, kde se narodili, na jatka v rámci téhož členského státu za předpokladu, že:
a)
jsou tito jateční koňovití mladší než 12 měsíců a mají viditelné hvězdičky na mléčných laterálních řezácích;
b)
vysledovatelnost z hospodářství, kde se narodili, na jatka je nepřerušená;
c)
při přepravě na jatka jsou jateční koňovití individuálně označeni v souladu s článkem 18 nebo 21;
d)
je zásilka doprovázena údaji o potravinovém řetězci v souladu s oddílem III přílohy II nařízení (ES) č. 853/2004, které musí zahrnovat odkaz na individuální označení uvedené v písmeni c) tohoto odstavce;
e)
elektronický odpovídač nebo jakýkoli fyzický identifikátor použitý u daného koňovitého v souladu s článkem 21 se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě.
3. V případě přesunu nebo přepravy jatečných koňovitých v souladu s odstavcem 2 tohoto článku se nepoužije ustanovení čl. 34 odst. 1 písm. b) a c).
KAPITOLA VI
NAKLÁDÁNÍ S IDENTIFIKAČNÍMI DOKLADY, DUPLIKÁT IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU, NÁHRADNÍ IDENTIFIKAČNÍ DOKLAD A POZASTAVENÍ PLATNOSTI IDENTIFIKAČNÍHO DOKLADU
Článek 27
Povinnosti držitelů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
1. Držitel koňovitého zajistí, aby následující identifikační údaje v identifikačním dokladu byly vždy aktuální a správné:
a)
status koňovitého, pokud jde o jeho způsobilost k porážce k lidské spotřebě;
b)
čitelný kód elektronického odpovídače nebo označení použitého jako alternativní metoda ověřování totožnosti stanovená v článku 21;
c)
status zvířete buď jako evidovaného koňovitého, nebo jako koňovitého pro chov a produkci;
d)
informace o majiteli, pokud tak vyžadují právní předpisy členského státu, ve kterém je koňovitý držen, nebo vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1.
2. Bez ohledu na vydávající orgán, který vydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1 či články 14, 29 nebo 32, držitel koňovitého zajistí, aby byl identifikační doklad předložen vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 příslušnému pro danou kategorii koňovitého v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, s cílem poskytnout identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1 do třiceti dnů od:
a)
vydání identifikačního dokladu v souladu s čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem mimo členský stát, ve kterém se nachází dané hospodářství;
b)
dovozu koňovitého do členského státu, ve kterém se dané hospodářství nachází, z jiného členského státu, s výjimkou
i)
koňovitých účastnících se soutěží, dostihů, přehlídek, výcviku a potahu po dobu nepřesahující 90 dnů,
ii)
hřebců nacházejících se v členském státě během plemenné sezóny,
iii)
klisen nacházejících se v členském státě pro účely plemenitby po dobu nepřesahující 90 dnů,
iv)
koňovitých umístěných ve veterinárním zařízení ze zdravotních důvodů,
v)
koňovitých určených k porážce do deseti dnů od jejich vstupu.
3. Jestliže je nutné v identifikačním dokladu aktualizovat identifikační údaje uvedené v čl. 38 odst. 1, předloží držitel identifikační doklad do třiceti dnů od události, jež má dopad na identifikační údaje:
a)
v případě evidovaného koňovitého uvedeného v čl. 2 písm. e) bodě i) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. a), který:
i)
buď vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koňovitého, nebo
ii)
je schválen v souladu s rozhodnutím 92/353/EHS v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, a založil plemennou knihu, do níž může být daný koňovitý zapsán nebo zaevidován v souladu s rozhodnutím 96/78/ES, nebo
b)
v případě evidovaných koní uvedených v čl. 2 písm. e) bodě ii) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 5 odst. 1 písm. b) v souladu s pravidly vydávajícího orgánu, který vydal identifikační doklad pro dotyčného evidovaného koně, nebo
c)
příslušnému orgánu nebo některému z vydávajících orgánů určených v souladu s tímto nařízením příslušným orgánem členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 28
Povinnosti vydávajících orgánů týkající se nakládání s identifikačními doklady s cílem zajistit stálost totožnosti v průběhu celého života koňovitého
Vydávající orgán uvedený v čl. 27 odst. 3:
a)
provádí nezbytné aktualizace identifikačních údajů v identifikačním dokladu;
b)
zanese do části C oddílu I identifikačního dokladu požadované informace o vydávajícím orgánu, které musí tvořit alespoň číslo databáze kompatibilní se systémem UELN, pokud původně nevydal identifikační doklad v souladu s čl. 9 odst. 1;
c)
vyplní údaje v oddíle IV identifikačního dokladu, pokud vnitrostátní právní předpisy nebo pravidla vydávajícího orgánu vyžadují provést záznam o změně majitele;
d)
zapíše či doplní do databáze, již zřídil v souladu s článkem 38, identifikační údaje uvedené v předloženém identifikačním dokladu;
e)
vkládá informace do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 29
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá duplikát identifikačního dokladu, pokud:
a)
se původní identifikační doklad ztratí a lze určit totožnost zvířete, zejména pomocí kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo pomocí alternativní metody ověřování totožnosti v souladu s článkem 21, nebo
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtě stanovené v článku 12, 14 nebo v čl. 43 odst. 2, za předpokladu, že je k dispozici potvrzení o pokrytí a biologická matka nebo, v případě přenosu embryí, náhradní matka je identifikována v souladu s tímto nařízením, nebo
c)
příslušný orgán má důkaz o tom, že některé identifikační údaje ve stávajícím identifikačním dokladu neodpovídají příslušnému koňovitému, a nelze použít ustanovení čl. 12 odst. 3 písm. a).
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti v případě potřeby elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z povolených alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá duplikát identifikačního dokladu zřetelně takto označený („duplikát identifikačního dokladu“) s uvedením jedinečného životního čísla zaznamenaného v databázi vydávajícího orgánu, který:
i)
provedl první identifikaci zvířete a vydal ztracený původní identifikační doklad nebo
ii)
vydává duplikát identifikačního dokladu pro zvíře uvedené v odst. 1 písm. b);
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v duplikátu identifikačního dokladu vydaného v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
4. Byl-li ztracený identifikační doklad vydán podle čl. 9 odst. 1 vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 5 odst. 1, který již neexistuje, vydá duplikát identifikačního dokladu v souladu s odstavcem 2 tohoto článku vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 toho členského státu, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen.
Článek 30
Vydávání duplikátů identifikačních dokladů pro koňovité dovezené do Unie
Odchylně od čl. 29 odst. 2 může být v případech, kdy byl ztracený původní identifikační doklad vydán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) ve třetí zemi, vydán nový identifikační doklad zmíněným vydávajícím orgánem ve třetí zemi za předpokladu, že je tento nový identifikační doklad:
a)
zaslán vydávajícím orgánem uvedeným v čl. 14 písm. a) vydávajícímu orgánu uvedenému v čl. 29 odst. 2, přičemž je označen jako duplikát identifikačního dokladu, dané zvíře je klasifikováno v souladu s čl. 29 odst. 2 písm. c) a příslušné informace jsou zaneseny do databáze v souladu s čl. 29 odst. 3;
b)
zaslán vydávajícím orgánem nebo příslušným orgánem v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, držiteli nebo, vyžadují-li tak právní předpisy členského státu, kde se koňovitý nachází, majiteli zvířete.
Článek 31
Pozastavení statusu koňovitých určených na porážku k lidské spotřebě
1. Odchylně od čl. 29 odst. 2 písm. c) a článku 30 a s výjimkou případu popsaného v čl. 43 odst. 2 může příslušný orgán rozhodnout o pozastavení statusu koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě na dobu šesti měsíců, pokud:
a)
může držitel uspokojivě prokázat do třiceti dnů od ohlášeného data ztráty identifikačního dokladu, že status koňovitého jako určeného na porážku k lidské spotřebě nebyl ohrožen žádnou léčbou;
b)
je žádost o identifikaci podána v souladu s čl. 1 odst. 1 druhou odrážkou rozhodnutí 96/78/ES v průběhu prvního roku života, avšak po uplynutí maximální povolené doby uvedené v čl. 12 odst. 2 tohoto nařízení.
2. V případě uvedeném v odstavci 1 zapíše příslušný orgán datum začátku šestiměsíční doby pozastavení do prvního sloupce části III oddílu II duplikátu identifikačního dokladu a vyplní třetí sloupec.
Článek 32
Vydávání náhradních identifikačních dokladů
1. Vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 vydá náhradní identifikační doklad, pokud:
a)
je původní identifikační doklad ztracen a dále:
i)
nelze prokázat totožnost zvířete,
ii)
neexistuje náznak nebo důkaz, že pro dané zvíře již dříve vydal identifikační doklad vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1;
b)
zvíře nebylo identifikováno ve lhůtách stanovených v čl. 12 odst. 1 nebo 2, v článku 14 nebo v čl. 43 odst. 2.
2. V případech uvedených v odstavci 1 vydávající orgán uvedený v čl. 5 odst. 1 písm. c) odpovědný za oblast, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, na základě žádosti držitele nebo na žádost příslušného orgánu:
a)
implantuje zvířeti elektronický odpovídač v souladu s článkem 18 nebo použije některou z alternativních metod ověřování totožnosti v souladu s článkem 21;
b)
vydá náhradní identifikační doklad zřetelně takto označený („náhradní identifikační doklad“) s uvedením nově přiděleného jedinečného životního čísla odpovídajícího příslušnému záznamu v databázi o vydání tohoto náhradního identifikačního dokladu;
c)
klasifikuje daného koňovitého v části II oddílu II náhradního identifikačního dokladu jako koňovitého, který není určen na porážku k lidské spotřebě.
3. Údaje uvedené v náhradním identifikačním dokladu vydaném v souladu s odstavcem 2 se zaznamenají s odkazem na jedinečné životní číslo do databáze uvedené v článku 38 a zašlou se do centrální databáze v souladu s článkem 39.
Článek 33
Pozastavení platnosti identifikačního dokladu pro účely přesunu
Úřední veterinární lékař pozastaví platnost identifikačního dokladu pro účely přesunu příslušným zápisem v oddíle III tohoto dokladu v případě, že je koňovitý držen v hospodářství nebo pochází z hospodářství, které:
a)
podléhá zákazu uvedenému v čl. 4 odst. 5 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
se nachází v členském státě, který není prostý moru koní, nebo na části území členského státu považované v souladu s čl. 5 odst. 2 směrnice 2009/156/ES za infikovanou morem koní.
KAPITOLA VII
SMRT KOŇOVITÝCH, KOŇOVITÍ URČENÍ NA PORÁŽKU K LIDSKÉ SPOTŘEBĚ A ZÁZNAM O LÉČENÍ
Článek 34
Povinnosti úředního veterinárního lékaře a příslušného orgánu v případě porážky nebo utracení koňovitých
1. Po porážce nebo utracení koňovitého se přijmou tato opatření:
a)
elektronický odpovídač se ochrání před následným podvodným použitím, a to jeho vyjmutím, zničením nebo likvidací na místě;
b)
platnost identifikačního dokladu se zruší přinejmenším umístěním razítka, které nelze zfalšovat, uvádějícího „neplatné“ na všech stranách nebo vyražením otvoru o vhodném průměru, jehož velikost odpovídá alespoň průměru běžné děrovačky, do všech stran;
c)
pokud jde o jedinečné životní číslo koňovitého, buď:
i)
je identifikační doklad zničen pod úředním dohledem na jatkách, kde bylo zvíře poraženo, a vydávajícímu orgánu je zasláno potvrzení, a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, ve kterém je informován o datu porážky zvířete na jatkách a o datu zničení identifikačního dokladu, nebo
ii)
je identifikační doklad, jehož platnost byla zrušena, vrácen vydávajícímu orgánu uvedenému v bodě 11 části A oddílu I identifikačního dokladu nebo v části C oddílu I po aktualizaci v souladu s čl. 28 písm. b), a to buď přímo, nebo prostřednictvím kontaktního místa uvedeného v čl. 36 odst. 2, spolu s informací o datu porážky zvířete nebo jeho utracení pro účely tlumení nákazy.
2. Opatření stanovená v odstavci 1 provede přímo nebo nad jejich prováděním dohlíží:
a)
úřední veterinární lékař:
i)
v případě porážky nebo utracení pro účely tlumení nákazy v souladu s čl. 4 odst. 4 písm. a) směrnice 2009/156/ES nebo
ii)
po porážce v souladu s čl. 7 odst. 3 směrnice 2009/156/ES nebo
b)
příslušný orgán stanovený v čl. 3 odst. 10 nařízení (ES) č. 1069/2009 v případě likvidace nebo zpracování těla, které v souladu s vnitrostátními právními předpisy uvedenými v čl. 23 odst. 1 tohoto nařízení doprovázel identifikační doklad:
i)
v zařízení schváleném v souladu s čl. 24 odst. 1 písm. a) nařízení (ES) č. 1069/2009 nebo
ii)
v nízkokapacitním spalovacím zařízení uvedeném v bodě iii) písm. a) kapitoly III přílohy III nařízení (EU) č. 142/2011.
3. V případě, že elektronický odpovídač nelze z těla koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě vyjmout, jak je požadováno v odst. 1 písm. a) tohoto článku, prohlásí úřední veterinární lékař maso nebo jeho část obsahující elektronický odpovídač za nevhodné k lidské spotřebě v souladu s písm. n) bodu 1 kapitoly V oddílu II přílohy I nařízení (ES) č. 854/2004.
Článek 35
Povinnosti držitele a vydávajícího orgánu v případě úhynu nebo ztráty koňovitého
1. Ve všech případech úhynu nebo ztráty koňovitého, včetně krádeže, neuvedených v článku 34 vrátí držitel identifikační doklad příslušnému vydávajícímu orgánu uvedenému v části A oddílu I nebo aktualizovanému v souladu s čl. 28 písm. b) v části C oddílu I identifikačního dokladu do 30 dnů po úhynu nebo ztrátě daného koňovitého.
2. Vydávající orgán, který obdržel informaci o úhynu nebo ztrátě koňovitého v souladu s článkem 34 nebo odstavcem 1 tohoto článku, jedná v souladu s čl. 28 písm. d) a e).
Článek 36
Povinnosti členských států zajistit oběh informací po smrti koňovitého
1. Členské státy zavedou postupy pro vrácení identifikačních dokladů, jejichž platnost byla zrušena, vydávajícímu orgánu v souladu s čl. 34 odst. 1 písm. c) bodem ii).
2. Členské státy mohou určit kontaktní místo pro dodání potvrzení uvedeného v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě i) nebo identifikačních dokladů uvedených v čl. 34 odst. 1 písm. c) bodě ii) pro jejich další rozeslání příslušným vydávajícím orgánům na svém území.
Toto kontaktní místo může být styčné místo uvedené v článku 35 nařízení (ES) č. 882/2004.
3. V případech, na které se vztahuje odstavec 2, musí být podrobné údaje o kontaktním místě, které mohou být vloženy do centrální databáze stanovené v článku 39, zpřístupněny ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách uvedených v čl. 6 odst. 1.
Článek 37
Koňovití určení na porážku k lidské spotřebě a záznam o léčení
1. Koňovitý se považuje za určeného na porážku k lidské spotřebě, kromě případů, kdy je v souladu s tímto nařízením v části II oddílu II identifikačního dokladu neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není takto určený, na základě:
a)
podpisu majitele podle jeho vlastního uvážení, s potvrzením vydávajícího orgánu, nebo
b)
podpisů držitele a odpovědného veterinárního lékaře jednajícího v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo
c)
záznamu vydávajícího orgánu učiněného při vydání duplikátu identifikačního dokladu podle článku 29 nebo 30 nebo náhradního identifikačního dokladu podle článku 32.
2. Před jakoukoli léčbou v souladu s čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES nebo před léčbou za použití léčivého přípravku registrovaného v souladu s čl. 6 odst. 3 uvedené směrnice potvrdí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES status daného koňovitého jako:
a)
určeného na porážku k lidské spotřebě, což je standardní případ, nebo
b)
neurčeného na porážku k lidské spotřebě, jak je uvedeno v části II oddílu II identifikačního dokladu.
3. V případě, že léčba uvedená v odstavci 2 tohoto článku není u koňovitého určeného na porážku k lidské spotřebě povolena, zajistí odpovědný veterinární lékař uvedený v čl. 10 odst. 1 směrnice 2001/82/ES, aby v souladu s odchylkou stanovenou v čl. 10 odst. 2 směrnice 2001/82/ES byl dotyčný koňovitý před zahájením léčby neodvolatelně prohlášen za koňovitého, který není určený na porážku k lidské spotřebě:
a)
vyplněním a podpisem části II oddílu II identifikačního dokladu a
b)
zrušením platnosti části III oddílu II identifikačního dokladu v souladu s pokyny stanovenými v části III oddílu II.
4. Po provedení opatření stanovených v odstavci 3 držitel koňovitého předloží identifikační doklad vydávajícímu orgánu v členském státě, ve kterém se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, nebo tyto informace poskytne online, jestliže takový přístup do databáze existuje, ve lhůtě 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu.
5. Odchylně od odstavce 4 může členský stát přijmout opatření k zajištění toho, že opatření provedená v souladu s odstavcem 3 oznámí do 14 dnů od data podpisu v části II oddílu II identifikačního dokladu odpovědný veterinární lékař:
a)
buď přímo vydávajícímu orgánu uvedenému v odstavci 4, kterému poskytne nezbytné informace k tomu, aby tento orgán mohl aktualizovat databázi zřízenou v souladu s článkem 39, nebo
b)
přímo do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39, je-li zajištěno uložení těchto informací do databáze zřízené podle článku 38 vydávajícím orgánem uvedeným v odstavci 4.
6. V případě, že má být koňovitý léčen za podmínek uvedených v čl. 10 odst. 3 směrnice 2001/82/ES, zapíše odpovědný veterinární lékař do části III oddílu II identifikačního dokladu potřebné údaje o léčivém přípravku obsahujícím základní látky nebo látky přinášející vyšší klinický prospěch pro léčbu koňovitých uvedené v nařízení (ES) č. 1950/2006.
Odpovědný veterinární lékař zaznamená datum, kdy byl léčivý přípravek podle předpisu podán naposledy, a informuje v souladu s čl. 11 odst. 4 směrnice 2001/82/ES držitele o datu, kdy uplyne ochranná lhůta stanovená v souladu s čl. 10 odst. 3 uvedené směrnice.
KAPITOLA VIII
ZÁZNAMY A SANKCE
Článek 38
Databáze
1. Při vydání identifikačního dokladu nebo registraci dříve vydaných identifikačních dokladů zaznamená vydávající orgán do své databáze přinejmenším tyto údaje týkající se daného koňovitého:
a)
jedinečné životní číslo;
b)
druh;
c)
pohlaví;
d)
barvu;
e)
datum narození (ve formátu dd/mm/rrrr) oznámené držitelem uvedeným v písmeni i);
f)
případně alespoň posledních 15 číslic kódu přenášeného elektronickým odpovídačem nebo kód přenášený radiofrekvenčním identifikačním zařízením, které není v souladu s normou ISO 11784, společně s informacemi o požadovaném čtecím systému; nebo alternativní metodu ověřování totožnosti použitou v souladu s článkem 21;
g)
zemi narození oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
h)
datum vydání a jakékoli změny identifikačního dokladu;
i)
jméno a adresu držitele, který podal žádost podle čl. 11 odst. 1, čl. 15 odst. 1, čl. 29 odst. 2 nebo čl. 32 odst. 2, nebo který případně předložil identifikační doklad, jak je stanoveno v čl. 27 odst. 3;
j)
status zvířete jakožto evidovaného koňovitého nebo koňovitého pro chov a produkci;
k)
jméno zvířete (jméno, které zvíře dostalo po narození, případně komerční jméno) oznámené držitelem uvedeným v písm. i);
l)
známý status zvířete jako neurčeného na porážku k lidské spotřebě;
m)
sériové číslo, pokud je takové číslo přiděleno identifikačnímu dokladu uvedenému v čl. 9 odst. 1 a 3, a informace týkající se nového identifikačního dokladu, duplikátu identifikačního dokladu či náhradního identifikačního dokladu, které byly vydány v souladu s čl. 12 odst. 3, článkem 29, článkem 30 nebo článkem 32;
n)
zemi, ve které se nachází hospodářství, kde je koňovitý držen, oznámenou držitelem uvedeným v písmeni i);
o)
oznámené datum úhynu nebo ztráty zvířete nahlášené držitelem uvedeným v písmeni i) nebo datum porážky.
2. Vydávající orgán uchová informace uvedené v odstavci 1 tohoto článku ve své databázi po dobu nejméně 35 let nebo alespoň dva roky od data oznámení o smrti koňovitého podle článku 34.
3. Nejpozději do 15 dnů od data záznamu informací uvedených v odstavci 1 tohoto článku zašle vydávající orgán uvedený ve zmíněném odstavci informace uvedené v písmenech a) až j) a l) až o) do centrální databáze zřízené v souladu s článkem 39 v členském státě:
a)
ve kterém je tento vydávající orgán schválen, uznán nebo určen nebo ve kterém má své sídlo v souladu s čl. 5 odst. 1;
b)
ve kterém se daný koňovitý narodil.
Článek 39
Zřízení centrální databáze
1. Členské státy zřídí pro účely tohoto nařízení své centrální databáze.
2. Odchylně od odstavce 1 se zřízení centrální databáze nevyžaduje v těch členských státech, ve kterých existuje jedna databáze pro evidované koňovité a jedna databáze pro koňovité pro chov a produkci, za předpokladu, že:
a)
obě databáze mohou navzájem účinně komunikovat a mohou spolupracovat s centrálními databázemi v souladu s článkem 40 s cílem aktualizovat identifikační údaje o koňovitých, jejichž status se mění buď na evidované koňovité, nebo na koňovité pro chov a produkci;
b)
příslušný orgán má přímý přístup do obou těchto databází.
3. Členské státy zpřístupní názvy, adresy a kontaktní údaje svých centrálních databází ostatním členským státům a veřejnosti na internetových stránkách stanovených v čl. 6 odst. 1.
Článek 40
Provoz a spolupráce centrálních databází
1. Každý členský stát zajistí, aby vydávající orgány uvedené v čl. 5 odst. 1 vkládaly informace uvedené v čl. 28 písm. e) a čl. 38 odst. 1 o koňovitých identifikovaných na jeho území do centrální databáze, nebo aby databáze vydávajících orgánů na jeho území byly propojeny s centrální databází.
2. Členské státy spolupracují při provozu svých centrálních databází v souladu se směrnicí 89/608/EHS a zajistí, aby:
a)
v souladu s článkem 28 tohoto nařízení centrální databáze nahlásila s odkazem na jedinečné životní číslo jakoukoli změnu identifikačních údajů uvedených v čl. 38 odst. 1 do centrální databáze členského státu, ve kterém byl identifikační doklad vydán;
b)
příslušné orgány ostatních členských států měly bezplatný přístup k minimálním informacím v centrální databázi, aby mohly zjistit, zda do ní byl zaznamenán kód elektronického odpovídače, jedinečné životní číslo nebo číslo průkazu.
Článek 41
Sankce
Členské státy stanoví pravidla pro sankce za porušení ustanovení tohoto nařízení a přijmou veškerá nezbytná opatření k zajištění jejich uplatňování. Stanovené sankce musí být účinné, přiměřené a odrazující. Členské státy oznámí tato ustanovení Komisi nejpozději do 1. ledna 2016 a neprodleně ji informují o jakékoli následné změně, která se jich týká.
KAPITOLA IX
PŘECHODNÁ A ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 42
Zrušení
Nařízení (ES) č. 504/2008 se zrušuje s účinkem ode dne 1. ledna 2016.
Odkazy na zrušené nařízení se považují za odkazy na toto nařízení.
Článek 43
Přechodná ustanovení
1. Odchylně od čl. 4 odst. 2 se za koňovité identifikované podle tohoto nařízení považují:
a)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009 a identifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, za předpokladu, že identifikační doklady vydané pro tyto koňovité:
i)
byly registrovány v souladu s čl. 21 odst. 1 nařízení (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009 a
ii)
zahrnují oddíl odpovídající oddílu IX vzorového identifikačního dokladu stanoveného v příloze rozhodnutí 93/623/ES a je vyplněna část III-A identifikačního dokladu, pokud jsou zapsány informace v části III-B;
b)
koňovití narození nejpozději do 30. června 2009, avšak neidentifikovaní do tohoto data v souladu s rozhodnutím 93/623/EHS nebo 2000/68/ES, pokud byli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 nejpozději do 31. prosince 2009;
c)
koňovití identifikovaní v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015.
2. Koňovití narození v Unii nebo dovezení do Unie ze třetí země po 30. červnu 2009, kteří nebyli identifikováni v souladu s nařízením (ES) č. 504/2008 do 31. prosince 2015, se identifikují podle článku 29 nebo 32 tohoto nařízení, v závislosti na dostupných informacích o jejich totožnosti, a jsou v části II oddílu II duplikátu identifikačního dokladu klasifikováni jako koňovití, kteří nejsou určeni na porážku k lidské spotřebě.
3. Odchylně od čl. 13 odst. 2 členské státy, které udělily výjimky podle článku 7 nařízení (ES) č. 504/2008 před 1. lednem 2016 a uvědomily o tom před uvedeným datem Komisi, nemusí tyto výjimky Komisi znovu oznamovat.
4. Členské státy, které nezřídily centrální databázi stanovenou v článku 39, zřídí centrální databázi podle článku 39 a zajistí její zprovoznění v souladu s článkem 40 nejpozději do 30. června 2016.
Článek 44
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se od 1. ledna 2016. Článek 39 se nicméně použije od 1. července 2016 v těch členských státech, které nezřídí fungující centrální databázi do 1. ledna 2016.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 17. února 2015.
UITVOERINGSVERORDENING (EU) 2015/262 VAN DE COMMISSIE
van 17 februari 2015
tot vaststelling van voorschriften overeenkomstig de Richtlijnen 90/427/EEG en 2009/156/EG van de Raad met betrekking tot de methoden voor de identificatie van paardachtigen (verordening paardenpaspoort)
(Voor de EER relevante tekst)
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Richtlijn 90/427/EEG van de Raad van 26 juni 1990 tot vaststelling van zoötechnische en genealogische voorschriften voor het intracommunautaire handelsverkeer in paardachtigen (1), en met name artikel 4, lid 2, onder c) en d), artikel 6, lid 2, tweede streepje, en artikel 8, lid 1, eerste alinea,
Gezien Richtlijn 2009/156/EG van de Raad van 30 november 2009 tot vaststelling van veterinairrechtelijke voorschriften voor het verkeer van paardachtigen en de invoer van paardachtigen uit derde landen (2), en met name artikel 4, lid 4,
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Richtlijn 90/427/EEG stelt de zoötechnische voorschriften vast voor het handelsverkeer in paardachtigen binnen de Unie. Krachtens deze richtlijn moeten de lidstaten ervoor zorgen dat geregistreerde paardachtigen die worden getransporteerd, vergezeld gaan van een identificatiedocument dat is afgegeven door de erkende fokkersorganisaties of -verenigingen waarnaar in die richtlijn wordt verwezen.
(2)
Richtlijn 2009/156/EEG stelt de veterinairrechtelijke voorschriften vast voor het verkeer van paardachtigen en de invoer van paardachtigen uit derde landen. Krachtens deze richtlijn moeten geregistreerde paardachtigen worden geïdentificeerd door middel van een identificatiedocument dat is afgegeven overeenkomstig Richtlijn 90/427/EEG of door een internationale vereniging of organisatie die paarden beheert met het oog op wedstrijden of paardenrennen. Als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen moeten worden geïdentificeerd volgens een door de Commissie vastgestelde methode.
(3)
Verordening (EG) nr. 504/2008 van de Commissie (3), die sinds 1 juli 2009 van toepassing is, stelt regels vast voor de identificatie van paardachtigen die in de Unie zijn geboren of worden ingevoerd, en bevat een identificatiedocument (paardenpaspoort) dat voor meerdere doeleinden geschikt is en zowel de dier- en volksgezondheid dient als aan de zoötechnische behoeften en de behoeften van de paardensport tegemoetkomt. Die verordening legt de nadruk op het identificatiedocument als het essentiële element van het systeem voor de identificatie van paardachtigen, maar voorziet slechts in de mogelijkheid de gegevens in de databases van tal van instanties van afgifte aan een centrale database toe te voegen of die databases aan die centrale database te koppelen.
(4)
De lidstaten hebben problemen ondervonden bij de uitvoering van de maatregelen van Verordening (EG) nr. 504/2008. Die problemen hebben vooral betrekking op de methode voor de identificatie van paardachtigen door middel van het identificatiedocument.
(5)
Uit onderzoek door de lidstaten is gebleken dat het identificatiedocument het voorwerp vormt van aanzienlijke fraude. Het grootste risico ontstaat wanneer paardachtigen die eerder niet voor menselijke consumptie mochten worden geslacht en die behandeld werden met geneesmiddelen die niet bij voedselproducerende dieren mogen worden gebruikt, illegaal opnieuw in de voedselketen terechtkomen. Sinds de vaststelling van Beschikking 2000/68/EG van de Commissie (4) zijn duizenden paardachtigen onherroepelijk uitgesloten om voor menselijke consumptie te worden geslacht. Het gebrek aan alternatieven voor het levenslang houden van overbodige en ongewenste paardachtigen die niet voor menselijke consumptie mogen worden geslacht, heeft geleid tot verwaarlozing met ernstige gevolgen voor de gezondheid en het welzijn van dieren. De toestand is nog verslechterd door de huidige economische situatie, die het houden van paardachtigen na afloop van hun productieve leven vaak onbetaalbaar maakt. In sommige lidstaten zijn de problemen zo groot geworden dat de bevoegde instanties programma's hebben opgestart om overbodige paardachtigen buiten de voedselketen te slachten.
(6)
Fly-grazing is sinds een aantal jaren een nieuw fenomeen met negatieve gevolgen voor de eigenaars van weiland, aangezien zij wettelijk gezien de houders van paardachtigen zijn geworden en ongewild verantwoordelijkheden hebben gekregen uit hoofde van Verordening (EG) nr. 504/2008. De onduidelijke status van deze paardachtigen kan ook relevant zijn voor de correcte toepassing van de voorschriften van de Unie op andere gebieden.
(7)
Gebleken is dat de informatie die in de database van de instantie van afgifte wordt opgeslagen bij de afgifte van het identificatiedocument, verouderd raakt. Het is dus uiterst moeilijk, zo niet volstrekt onmogelijk, voor de bevoegde instanties om in het kader van een certificatie of een identiteitscontrole te verifiëren of een identificatiedocument authentiek is en de daarin vermelde gegevens actueel en plausibel zijn en niet op frauduleuze wijze zijn gewijzigd, vooral om dieren te kunnen slachten maar ook om van de gunstigere voorwaarden inzake diergezondheid en dierenwelzijn voor het verkeer van geregistreerde paardachtigen gebruik te kunnen maken.
(8)
In de meeste lidstaten zijn de databases van de verschillende instanties voor de afgifte van paspoorten niet met elkaar verbonden en één instantie voor de afgifte van paspoorten is om juridische en administratieve redenen geen eenvoudig haalbare optie. Daarom wordt de oprichting van een centrale database als de meest efficiënte oplossing beschouwd om gegevens tussen de verschillende actoren in het kader van de Richtlijnen 90/427/EEG en 2009/156/EG zoveel als nodig is uit te wisselen en te synchroniseren om de identificatiedocumenten van paardachtigen te beheren, niet alleen om de vereiste veterinairrechtelijke garanties te bieden, maar ook om de toepassing van die bepalingen in de wetgeving van de Unie inzake dierenwelzijn en volksgezondheid mogelijk te maken die een correcte en betrouwbare identificatie van paardachtigen vereisen.
(9)
Uit een onderzoek van de Commissie naar aanleiding van de problemen met paardenvlees in 2013 is gebleken dat 23 lidstaten over een centrale database beschikken en twee lidstaten één database hebben voor respectievelijk geregistreerde paardachtigen en als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen. Drie lidstaten, die goed zijn voor ongeveer 20 % van de 6,7 miljoen paardachtigen in de Unie, hebben geen gecentraliseerde database.
(10)
Het systeem van de Unie voor de identificatie van paardachtigen moet daarom worden herzien om ervoor te zorgen dat het niet alleen veilig maar ook gebruikersvriendelijk is.
(11)
De invoer van paardachtigen op de in bijlage I bij Verordening (EG) nr. 882/2004 van het Europees Parlement en de Raad (5) vermelde grondgebieden, moet voldoen aan de voorwaarden van Richtlijn 2009/156/EG en is toegestaan uit de in de bijlage bij Beschikking 2004/211/EG van de Commissie (6) vermelde derde landen. Gewoonlijk worden jaarlijks ongeveer 4 000 geregistreerde paardachtigen en als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen in de Unie ingevoerd overeenkomstig de voorwaarden van Beschikking 93/197/EEG van de Commissie (7).
(12)
Wanneer de douaneregelingen van Verordening (EU) nr. 952/2013 van het Europees Parlement en de Raad (8) worden toegepast, moet ook naar Verordening (EEG) nr. 706/73 van de Raad (9) worden verwezen. Verordening (EEG) nr. 706/73 bepaalt dat vanaf 1 september 1973 de veterinairrechtelijke voorschriften van de Unie van toepassing zijn op de Kanaaleilanden en het eiland Man.
(13)
Beschikking 96/78/EG van de Commissie (10) stelt criteria vast voor de inschrijving en de registratie van geregistreerde paardachtigen in de stamboeken voor de fokkerij. Die beschikking bepaalt onder meer dat, om in de hoofdsectie van het stamboek van het betrokken ras te worden ingeschreven, een paardachtige vooraleer te zijn gespeend, geïdentificeerd moet zijn overeenkomstig de voorschriften van dat stamboek, op grond waarvan ten minste een dekcertificaat vereist moet zijn. Ter wille van de consistentie en de vlotte toepassing van de wetgeving van de Unie mogen de voorschriften betreffende het identificatiedocument de toepassing van de voorschriften betreffende de identificatie van paardachtigen met het oog op hun inschrijving in stamboeken niet in het gedrang brengen.
(14)
De in deze verordening vastgestelde methoden voor de identificatie van paardachtigen moeten ook in overeenstemming zijn met de beginselen die door overeenkomstig Beschikking 92/353/EEG van de Commissie (11) erkende fokkersorganisaties zijn vastgesteld. Overeenkomstig die beschikking moet de organisatie of vereniging die het oorspronkelijke stamboek van het ras bijhoudt, beginselen vaststellen voor de identificatie van paardachtigen, de indeling van het stamboek in klassen en de wijze waarop gegevens over de voorouders in het stamboek worden ingeschreven.
(15)
Met het oog op identificatiedocumenten en een dossierbeheer van hoge kwaliteit voor alle paardachtigen in de Unie moeten de lidstaten ervoor zorgen dat de systemen voor de identificatie van geregistreerde paardachtigen die zijn ingeschreven of geregistreerd in door erkende fokkersorganisaties of -verenigingen aangelegde stamboeken, voldoen - wat de afgifte van identificatiedocumenten betreft - aan de voorwaarden voor de aanwijzing door de bevoegde instantie van instanties voor de afgifte van identificatiedocumenten voor paardachtigen die als fok- of gebruiksdier worden gehouden.
(16)
De definitie van „paardachtigen”, die strikt binnen de werkingssfeer van artikel 2, onder b), van Richtlijn 2009/156/EG valt, moet overeenkomen met de in de wetgeving van de Unie gebruikte taxonomie, zoals in de aanhangsels bij Verordening (EEG) nr. 3626/82 van de Raad (12) en Verordening (EU) nr. 206/2010 van de Commissie (13).
(17)
Aangezien de definitie van bedrijf in Richtlijn 92/35/EEG van de Raad (14) natuurreservaten omvat waar paardachtigen in vrijheid leven, en dus ruimer is dan de definitie van Richtlijn 2009/156/EG, moet de definitie van bedrijf in deze verordening ook natuurreservaten omvatten waar paardachtigen in vrijheid leven.
(18)
Het veterinaire toezicht dat nodig is om de overeenkomstig Richtlijn 2009/156/EG vereiste veterinairrechtelijke garanties te bieden, kan alleen worden gewaarborgd als het bedrijf, als gedefinieerd in die richtlijn, bekend is bij de bevoegde instantie. Soortgelijke vereisten vloeien voort uit de toepassing van sectie I, hoofdstuk II, deel A, van bijlage I bij Verordening (EG) nr. 854/2004 van het Europees Parlement en de Raad (15) op paardachtigen als voedselproducerende dieren. Gezien de frequentie waarmee paardachtigen worden verplaatst, is het echter niet nodig een systeem op te zetten waarbij paardachtigen in real time traceerbaar moeten zijn. Wel moet de bevoegde instantie over identificatiegegevens kunnen beschikken en een centrale database in elke lidstaat is daarom een nuttig instrument om informatie over in die lidstaat gehouden paardachtigen te beheren.
(19)
De wetgeving van de Unie maakt een onderscheid tussen eigenaars en houders van dieren. Het begrip „houder” van dieren wordt gedefinieerd en gebruikt in Verordening (EG) nr. 1760/2000 van het Europees Parlement en de Raad (16). Richtlijn 2009/156/EG verwijst daarentegen naar de eigenaar of de fokker van het dier. Richtlijn 92/35/EEG biedt een gecombineerde definitie van eigenaar en houder. Aangezien de eigenaar van een paardachtige volgens de wetgeving van de Unie en de lidstaten niet noodzakelijk de voor het dier verantwoordelijke persoon is, moet worden verduidelijkt dat op de eerste plaats de houder van de paardachtige, die al dan niet de eigenaar is, verantwoordelijk is voor de identificatie van paardachtigen overeenkomstig deze verordening.
(20)
Krachtens de wetgeving van een aantal lidstaten of de voorschriften van bepaalde instanties van afgifte moet de informatie over de eigenaar van het dier in het identificatiedocument, en bijgevolg in de door de instantie van afgifte onderhouden database, worden geregistreerd. Deze informatie over de eigenaar, evenals informatie over veranderingen van eigenaar, mag worden verstrekt in de vorm van een eigendomscertificaat of een registratiekaart (bijvoorbeeld de „carte d'immatriculation” waarvan in één lidstaat met succes wordt gebruikgemaakt).
(21)
Richtlijn 2008/73/EG van de Raad (17) bepaalt dat de lidstaten lijsten van erkende inrichtingen op veterinair en zoötechnisch gebied moeten opstellen en actueel houden en deze lijsten ter beschikking van de andere lidstaten en het publiek moeten stellen. Om de toegang van de andere lidstaten en het publiek tot de lijsten van erkende inrichtingen te vergemakkelijken moeten de lijsten door de lidstaten elektronisch ter beschikking worden gesteld op informatiepagina's op internet. De Commissie moet de lidstaten bijstaan bij het ter beschikking stellen van die lijsten aan de andere lidstaten en het publiek door het internetadres van een website te verstrekken met nationale links naar de informatiepagina's van de lidstaten op internet.
(22)
Om de elektronische uitwisseling van informatie tussen de lidstaten te vergemakkelijken en om ervoor te zorgen dat de informatie transparant en begrijpelijk is, is het belangrijk dat de lijsten overal in de Unie op uniforme wijze worden gepresenteerd. Daarom stelt Beschikking 2009/712/EG van de Commissie (18) modellen vast voor de opmaak van de bovengenoemde lijsten op de informatiepagina's van de lidstaten op internet.
(23)
Verordening (EG) nr. 504/2008 bepaalt dat paardachtigen niet mogen worden gehouden, tenzij ze overeenkomstig die verordening zijn geïdentificeerd. De Commissie heeft moeten reageren op verschillende klachten over tamme paardenpopulaties die buiten bedrijven in omstandigheden leven die niet stroken met die welke in die verordening worden beschreven als half in het wild levend. Het is daarom noodzakelijk te verduidelijken dat paardachtigen in de Unie moeten worden geïdentificeerd. In een tweede fase moet in een afwijking worden voorzien wanneer aan die voorwaarde niet kan worden voldaan.
(24)
Paardachtigen in de Unie moet worden geïdentificeerd met behulp van een levenslang geldig identificatiedocument dat, met het oog op de verificatie van de identiteit, een beschrijving in woorden en een getekende schets van het dier bevat en de individuele kenmerken van het dier vermeld. Het kan daarbij gaan om zowel geërfde kenmerken, zoals meer dan drie kruinen, de zwilwratten, kleurkenmerken, zeldzame afwijkingen van het oogpigment en specifieke spierverzakkingen, maar ook detailrijke structuren van iris of netvlies en specifieke genetische merkers (DNA-profiel), als verworven kenmerken, zoals depigmentatie als gevolg van zadelwonden, littekens (onder meer als gevolg van de castratie van hengsten) of een brandmerk.
(25)
De identificatiedocumenten mogen niet worden afgegeven, tenzij ze met de vereiste identificatiedetails zijn vervolledigd, die overeenkomstig deze verordening in de database van de instantie van afgifte moeten worden opgeslagen.
(26)
Bovendien moeten in het certificaat van oorsprong, waarnaar in Richtlijn 90/427/EEG wordt verwezen en dat in het identificatiedocument moeten worden opgenomen, alle gegevens staan die nodig zijn om paardachtigen die van het ene stamboek naar het andere worden overgeheveld, in de juiste klasse van het stamboek in te schrijven.
(27)
Overeenkomstig Beschikking 96/510/EG van de Commissie (19) moet het stamboek- en fokkerijcertificaat voor geregistreerde paardachtigen overeenkomen met het bij Beschikking 93/623/EEG van de Commissie (20) vastgestelde identificatiedocument. Aangezien de Beschikkingen 93/623/EEG en 2000/68/EG zijn ingetrokken bij Verordening (EG) nr. 504/2008, moet worden verduidelijkt dat verwijzingen naar die beschikkingen moeten worden opgevat als verwijzingen naar deze verordening.
(28)
De instanties die identificatiedocumenten voor geregistreerde paardachtigen afgeven, moeten de door de bevoegde instantie van een lidstaat overeenkomstig Beschikking 92/353/EEG officieel erkende organisaties of verenigingen zijn die stamboeken voor geregistreerde paardachtigen bijhouden of aanleggen, of moet een officieel agentschap van de lidstaat zijn dat het stamboek beheert waarin de paardachtige voor fokdoeleinden is ingeschreven of geregistreerd overeenkomstig Beschikking 96/78/EG. Daarnaast moeten ook de nationale filialen van internationale organisaties of verenigingen die paarden met het oog op wedstrijden of paardenrennen beheren en hun hoofdkantoor in een lidstaat hebben, kunnen fungeren als instantie die identificatiedocumenten voor geregistreerde paarden afgeeft.
(29)
De lidstaten moeten meer speelruimte krijgen met betrekking tot de instanties die identificatiedocumenten afgeven voor paardachtigen die als fok- en gebruiksdier worden gehouden. Die identificatiedocumenten moeten kunnen worden afgegeven door de instantie die bevoegd is voor het bedrijf waar de paardachtige op het tijdstip van identificatie wordt gehouden, of door een instantie van afgifte die door die bevoegde instantie wordt aangewezen en gecontroleerd.
(30)
De bevoegde instantie die verantwoordelijk is voor de erkenning, overeenkomstig de bijlage bij Beschikking 92/353/EEG, van organisaties of verenigingen die stamboeken aanleggen, moet met de in Verordening (EG) nr. 882/2004 vermelde bevoegde instantie samenwerken om ervoor te zorgen, waar nodig in het kader van grensoverschrijdende samenwerking, dat de identificatiedocumenten voor paardachtigen worden afgegeven en gebruikt overeenkomstig deze verordening.
(31)
Aangezien alle in de Unie geboren of ingevoerde paardachtigen overeenkomstig deze verordening moeten worden geïdentificeerd door middel van één levenslang geldig identificatiedocument, zijn er speciale bepalingen nodig voor gevallen waarbij de status van een dier wordt veranderd van „als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtige” in „geregistreerde paardachtige” in de zin van Richtlijn 2009/156/EG. Gezien de verstrekkende gevolgen van een dergelijke verandering voor het verkeer van, de handel in en de invoer uit derde landen in de Unie van paardachtigen, niet alleen wat betreft de toepasselijke veterinairrechtelijke voorschriften van Richtlijn 2009/156/EG, maar ook wat betreft de voorschriften inzake dierenwelzijn die overeenkomstig Verordening (EG) nr. 1/2005 van de Raad (21) voor dergelijk verkeer gelden, moet de bevoegde instantie over één punt van toegang, namelijk een centrale database, kunnen beschikken om de voor certificatie of officiële controles vereiste identificatiegegevens van paardachtigen te verifiëren.
(32)
Met het oog op consistentie met de definitie van bedrijf in Richtlijn 92/35/EEG moeten de lidstaten specifieke regels kunnen vaststellen om paardachtigen te identificeren die in duidelijk omschreven gebieden, zoals natuurreservaten, in het wild of half in het wild leven. Een dergelijke afwijking van de algemene verplichting paardachtigen te identificeren mag alleen worden verleend als die duidelijk omschreven populaties van in het wild of half in het wild levende paardachtigen daadwerkelijk gescheiden zijn van als huisdier gebruikte paardachtigen, voor hun voortbestaan en voortplanting buiten de controle van mensen vallen en niet onder Richtlijn 98/58/EG van de Raad (22) ressorteren, die niet geldt voor in het wild levende dieren.
(33)
Om de identiteit van een paardachtige te verifiëren is het zaak dat het identificatiedocument allereerst een zeer getrouwe beschrijving van de paardachtige bevat: een beschrijving in woorden van het dier en zijn kenmerken en een gedetailleerde getekende schets van de individuele en karakteristieke kenmerken van de paardachtige.
(34)
Om ervoor te zorgen dat paardachtigen in de begeleidende identificatiedocumenten correct beschreven worden, moeten de instanties van afgifte beste praktijken proberen na te volgen en het met de beschrijving van de dieren belaste personeel vertrouwd maken met bijvoorbeeld de richtsnoeren van de Fédération Équestre Internationale (23) en Weatherbys (24).
(35)
De kenmerken van een paardachtige en de toegepaste identificatiemiddelen, die in combinatie worden gebruikt om de identiteit te verifiëren, moeten niet alleen een duidelijk verband tussen de paardachtige en zijn identificatiedocument vaststellen, maar ook aantonen dat de paardachtige overeenkomstig deze verordening is geïdentificeerd, zodat hoogstens één identificatiedocument per dier wordt afgegeven. Elektronische identificatiemiddelen („transponders”) voor paardachtigen worden internationaal al op grote schaal gebruikt. Die technologie moet worden toegepast om een nauw verband tussen de paardachtige en zijn identificatiedocument te waarborgen, hoewel in alternatieve methoden ter verificatie van de identiteit van de paardachtige moet worden voorzien, mits die alternatieve methoden gelijkwaardige garanties bieden om de meervoudige afgifte van identificatiedocumenten te vermijden.
(36)
De transponders voor de identificatie van paardachtigen en de leesapparatuur voor de weergave van de transpondercode moeten aan internationaal overeengekomen normen voldoen. Die normen voorzien in twee verschillende systemen om het unieke karakter van de transpondercode te waarborgen. De meeste lidstaten hebben Verordening (EG) nr. 504/2008 zo uitgevoerd dat ze gebruikmaken van een alfanumerieke landencode van drie tekens en de distributie van de transponders via hun bevoegde instanties beheren.
(37)
Dat systeem waarbij het unieke karakter van de transpondercode wordt gewaarborgd, moet worden geïntegreerd in het ontwerp van de door de instanties van afgifte onderhouden databases en de centrale database, zonder dat de handel in en de invoer in de Unie van paardachtigen die door een transponder met een ander soort alfanumerieke code worden geïdentificeerd, in het gedrang komen.
(38)
Richtlijn 90/425/EEG van de Raad (25) voorziet in veterinaire controles waaraan bepaalde dieren en producten op hun plaats van bestemming onderworpen moeten worden. De richtlijn bepaalt met name dat de ontvangers die op het in die richtlijn bedoelde certificaat of document genoemd worden, op verzoek van de bevoegde autoriteit van de lidstaat van bestemming, voor zover zulks noodzakelijk is voor het verrichten van deze controles, de aankomst van dieren of producten afkomstig uit een andere lidstaat van tevoren moeten aanmelden, met name de aard van de zending en de voorzienbare datum van aankomst. Die aanmelding is niet vereist voor geregistreerde paarden voorzien van een in Richtlijn 90/427/EEG bedoeld identificatiedocument;
(39)
Paardachtigen moeten overeenkomstig de wetgeving van de Unie altijd vergezeld gaan van hun identificatiedocumenten. Toch moet van deze eis kunnen worden afgeweken wanneer het onmogelijk of zelfs ondoenlijk is het identificatiedocument gedurende het hele leven van de paardachtige te bewaren, of wanneer er geen identificatiedocument is afgegeven omdat het dier, voordat het de vereiste maximumleeftijd voor identificatie bereikt, zal worden geslacht.
(40)
De lidstaten moeten ook het gebruik van een vereenvoudigd identificatiedocument kunnen toestaan voor paardachtigen die binnen hun grondgebied worden verplaatst. Op tal van gebieden worden plastic kaarten met computerchips („smartcards”) gebruikt voor de opslag van gegevens. Het zou mogelijk moeten zijn dergelijke smartcards als optie naast het identificatiedocument te verstrekken en onder bepaalde omstandigheden te gebruiken in plaats van het identificatiedocument waarvan geregistreerde paardachtigen en als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen tijdens verplaatsingen binnen een lidstaat vergezeld gaan.
(41)
Er moet ook worden voorzien in gevallen waarin het originele en overeenkomstig deze verordening voor de hele levensduur van de paardachtige afgegeven identificatiedocument verloren is gegaan, niet meer leesbaar is of onjuiste informatie bevat die niet het gevolg is van illegale praktijken. Die bepalingen moeten, voor zover mogelijk, het onrechtmatig bezit van meer dan één identificatiedocument uitsluiten, zodat correct kan worden beschreven dat de paardachtige bestemd is om voor menselijke consumptie te worden geslacht. Wanneer er voldoende verifieerbare informatie beschikbaar is, moet een duplicaat van het identificatiedocument worden afgegeven dat als zodanig gekenmerkt is en de paardachtige over het algemeen uitsluit om voor menselijke consumptie te worden geslacht. In andere gevallen moet een vervangend identificatiedocument worden afgegeven dat evenzeer als zodanig gekenmerkt is en de paardachtige uitsluit om voor menselijke consumptie te worden geslacht, en het dier bovendien duidelijk omschrijft als een als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtige.
(42)
Die procedures moeten ook gelden voor paardachtigen die pas ter identificatie worden aangeboden nadat de termijn voor de eerste identificatie is verstreken, omdat frauduleuze praktijken en pogingen om een extra identificatiedocument te verkrijgen niet kunnen worden uitgesloten.
(43)
In bepaalde gevallen wanneer de paardachtigen worden ingeschreven of geregistreerd voor inschrijving in de stamboeken van fokkersorganisaties in derde landen, zijn specifieke bepalingen noodzakelijk om ervoor te zorgen dat de paardachtige in dat stamboek geregistreerd blijft en tegelijkertijd van de voedselketen is uitgesloten door adequate vermeldingen in dat identificatiedocument.
(44)
Overeenkomstig Richtlijn 2009/156/EEG is het identificatiedocument een hulpmiddel om het verkeer van paardachtigen te beperken bij de uitbraak van een ziekte waarvoor een aangifteplicht bestaat, op het bedrijf waar de paardachtigen worden gehouden of gefokt. Bij de uitbraak van bepaalde ziekten moet de geldigheid van dat identificatiedocument voor het verkeer van paardachtigen daarom kunnen worden geschorst door een adequate vermelding in het identificatiedocument.
(45)
Richtlijn 2009/156/EG bepaalt bovendien dat geregistreerde paardachtigen bij het verlaten van hun bedrijf moeten worden geïdentificeerd door middel van een identificatiedocument, waarin met name moet worden verklaard dat de paardachtigen niet afkomstig zĳn van een bedrĳf waarvoor bepaalde verbodsmaatregelen gelden. Het is daarom raadzaam de specifieke sectie in het model-identificatiedocument voor alle paardachtigen verplicht te maken en dienovereenkomstig te herformuleren.
(46)
Bij de dood van paardachtigen, behalve als de dood het gevolg is van slacht in een slachthuis, moet het identificatiedocument, als het overeenkomstig de nationale wetgeving het karkas vergezelt, aan de instantie van afgifte worden teruggestuurd door de instantie die toeziet op de verwerking van het dode dier overeenkomstig Verordening (EG) nr. 1069/2009 van het Europees Parlement en de Raad (26) of op de crematie in de in hoofdstuk III van bijlage III bij Verordening (EU) nr. 142/2011 van de Commissie (27) bedoelde verbrandingsovens met een lage capaciteit, en moet ervoor worden gezorgd dat de transponder of eventuele andere middelen om de identiteit van paardachtigen te verifiëren niet opnieuw kunnen worden gebruikt.
(47)
Om te voorkomen dat transponders in de voedselketen terechtkomen moet vlees van paardachtigen waarvan de transponder tijdens de slacht niet kon worden verwijderd, ongeschikt voor menselijke consumptie worden verklaard overeenkomstig hoofdstuk V van sectie II van bijlage I bij Verordening (EG) nr. 854/2004. Om de locatie van de geïmplanteerde transponders gemakkelijker te kunnen opsporen moet de plaats van implantatie worden gestandaardiseerd en in de identificatiedocumenten worden vermeld.
(48)
Overeenkomstig Verordening (EG) nr. 178/2002 van het Europees Parlement en de Raad (28) worden levende dieren die zijn bereid om voor menselijke consumptie in de handel te worden gebracht, gedefinieerd als levensmiddelen. Die verordening voorziet in vergaande verantwoordelijkheden voor de exploitanten van levensmiddelenbedrijven in alle stadia van de voedselproductie, inclusief op het punt van de traceerbaarheid van voedselproducerende dieren.
(49)
Als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen en geregistreerde paardachtigen kunnen in een bepaalde fase van hun leven als slachtdier gehouden paardachtigen worden, als gedefinieerd in Richtlijn 2009/156/EG. Vlees van eenhoevigen - synoniem voor paardachtigen - wordt gedefinieerd in punt 1 van bijlage I bij Verordening (EG) nr. 853/2004 van het Europees Parlement en de Raad (29), waarin specifieke hygiënevoorschriften worden vastgesteld voor levensmiddelen van dierlijke oorsprong.
(50)
Aangezien de overgangsregelingen voor de uitvoering van de Verordeningen (EG) nr. 853/2004, (EG) nr. 854/2004 en (EG) nr. 882/2004 overeenkomstig Verordening (EG) nr. 2076/2005 van de Commissie (30) zijn verlopen, worden de voorschriften betreffende informatie over de voedselketen sinds 1 januari 2010 voor paardachtigen toegepast.
(51)
Krachtens Verordening (EG) nr. 853/2004 moet de exploitant van het slachthuis informatie over de voedselketen ontvangen, controleren en gebruiken die details bevat over de herkomst, het verleden en het beheer van voor de voedselproductie bestemde dieren. De bevoegde instantie mag toestaan dat de informatie over de voedselketen met betrekking tot eenhoevige landbouwhuisdieren gelijktijdig met de dieren naar het slachthuis wordt gestuurd, in plaats van vooraf. Het identificatiedocument waarvan als slachtdier gehouden paardachtigen vergezeld gaan, moet daarom deel uitmaken van die informatie over de voedselketen.
(52)
Krachtens Verordening (EG) nr. 854/2004 moet de officiële dierenarts nagaan of de exploitant van het levensmiddelenbedrijf voldoet aan zijn verplichting ervoor te zorgen dat dieren die geaccepteerd zijn voor menselijke consumptie te worden geslacht naar behoren worden geïdentificeerd.
(53)
Krachtens Verordening (EG) nr. 853/2004 moeten exploitanten van een levensmiddelenbedrijf de paspoorten van eenhoevige landbouwhuisdieren controleren om zich ervan te vergewissen dat het dier bestemd is om te worden geslacht voor menselijke consumptie. Indien zij het dier voor slachting aanvaarden, moeten zij het paspoort aan de officiële dierenarts overhandigen.
(54)
Gezien de specifieke situatie van paardachtigen die zijn geboren als dieren van een voedselproducerende soort maar die niet in alle gevallen voornamelijk voor dat doel worden gefokt en meestal niet hun leven lang worden gehouden door exploitanten van een levensmiddelenbedrijf, als gedefinieerd in artikel 3, punt 3, van Verordening (EG) nr. 178/2002, moet in een procedure worden voorzien die een naadloos verband waarborgt tussen de controles van het identificatiedocument om redenen van volksgezondheid en het beheer van dat document overeenkomstig Richtlijn 2009/156/EG. Een centrale database in elke lidstaat is daarom van groot belang om bepaalde details van een identificatiedocument te verifiëren, voordat een besluit wordt genomen om het dier te aanvaarden om voor menselijke consumptie te worden geslacht. Wanneer de informatie over de uitsluiting van de paardachtige van de slacht voor menselijke consumptie in sectie II van het identificatiedocument niet overeenkomt met de gegevens in de centrale database, prevaleert de informatie in één van hen die leidt tot de uitsluiting van de paardachtige van de slacht voor menselijke consumptie.
(55)
Richtlijn 96/22/EG van de Raad (31) is van toepassing op landbouwhuisdieren, met inbegrip van als huisdier gehouden eenhoevigen, en op wilde dieren van die soorten die op een bedrijf worden gehouden. Artikel 7 van die richtlijn laat, nog vóór de wachttijd is verstreken, het handelsverkeer toe in geregistreerde paardachtigen waaraan voor zoötechnische doeleinden geneesmiddelen voor diergeneeskundig gebruik zijn toegediend die allyltrenbolon of ß-agonisten bevatten, mits aan de toedieningsvoorwaarden is voldaan en op het certificaat of het paspoort waarvan deze dieren vergezeld gaan, de aard en de datum van de behandeling worden vermeld.
(56)
In artikel 2, punt b), van Verordening (EG) nr. 470/2009 van het Europees Parlement en de Raad (32) worden voedselproducerende dieren gedefinieerd als „dieren die specifiek met het oog op de productie van levensmiddelen worden gefokt, gehouden, geslacht of verzameld”. Artikel 16 van die verordening bepaalt dat alleen farmacologisch werkzame stoffen die conform artikel 14, lid 2, onder a), b) of c), van die verordening worden ingedeeld, binnen de Unie aan voedselproducerende dieren mogen worden toegediend, op voorwaarde dat dit in overeenstemming met Richtlijn 2001/82/EG van het Europees Parlement en de Raad (33) geschiedt.
(57)
Artikel 6 van Richtlijn 2001/82/EG bepaalt dat voor een geneesmiddel voor diergeneeskundig gebruik geen vergunning kan worden afgegeven voor het in de handel brengen met het oog op toediening aan een of meer voor de productie van levensmiddelen bestemde diersoorten, tenzij de farmacologisch werkzame stoffen van dat middel zijn opgenomen in bijlage I, II of III bij Verordening (EEG) nr. 2377/90. De voorschriften in die bijlagen zijn thans opgenomen in Verordening (EU) nr. 37/2010 van de Commissie (34). Bij wijze van afwijking mag echter een geneesmiddel voor diergeneeskundig gebruik met farmacologisch werkzame stoffen die niet in bijlage I, II of III bij Verordening (EEG) nr. 2377/90 zijn opgenomen, worden gebruikt voor specifieke dieren van de familie van de paardachtigen waarvan, overeenkomstig de wetgeving van de Unie inzake de diergezondheid, verklaard is dat ze niet bestemd zijn om voor menselijke consumptie te worden geslacht. Dergelijke geneesmiddelen voor diergeneeskundig gebruik mogen geen werkzame stoffen bevatten die in bijlage IV bij Verordening (EEG) nr. 2377/90 zijn opgenomen, noch bestemd zijn om te worden toegediend voor de behandeling van aandoeningen, als omschreven in de erkende samenvatting van de kenmerken van het product, waarvoor een geneesmiddel voor diergeneeskundig gebruik voor dieren van de familie van de paardachtigen is toegelaten. Bijgevolg moet worden voorzien in de mogelijkheid dat een paardachtige van de slacht voor menselijke consumptie wordt uitgesloten als de eigenaar van het dier daartoe beslist.
(58)
Artikel 10, leden 2 en 3, van Richtlijn 2001/82/EG voorziet in specifieke afwijkingen van artikel 11 van die richtlijn voor paardachtigen. Die afwijkingen houden verband met de behandeling van voedselproducerende dieren met geneesmiddelen waarvoor een maximumwaarde voor residuen is vastgesteld voor andere dan de doeldiersoorten, of die voor een andere aandoening zijn toegelaten, mits die paardachtigen overeenkomstig de wetgeving van de Unie zijn geïdentificeerd en in hun identificatiedocument specifiek vermeld wordt dat zij niet voor de slacht voor menselijke consumptie bestemd zijn of dat zij pas voor de slacht voor menselijke consumptie bestemd zijn na een wachttijd van ten minste zes maanden volgend op hun behandeling met stoffen die in Verordening (EG) nr. 1950/2006 van de Commissie (35) worden vermeld.
(59)
Overeenkomstig Richtlijn 2001/82/EG moeten de lidstaten ervoor zorgen dat de eigenaars of houders van voedselproducerende dieren de aankoop, het bezit en de toediening van geneesmiddelen voor diergeneeskundig gebruik aan dergelijke dieren kunnen staven gedurende een periode van vijf jaar na de toediening van de geneesmiddelen, ook als de dieren in de loop van die periode worden geslacht. Daarom moet voor de toepassing van die wetgeving het slachten van een paardachtige onverwijld worden geregistreerd in de centrale database van de lidstaat waar het bedrijf waar het dier wordt gehouden zich bevindt.
(60)
Om toezicht te bewaren op de afgifte van identificatiedocumenten moet een minimumaantal gegevens met betrekking tot de afgifte van dergelijke documenten worden geregistreerd in een door de instantie van afgifte onderhouden database.
(61)
Wereldwijd hebben de belangrijkste organisaties voor paardenwedstrijden en het fokken van paarden overeenstemming bereikt over het Universal Equine Life Number (UELN)-systeem. Het systeem is ontwikkeld op initiatief van de World Breeding Federation for Sport Horses (WBFSH), het International Stud-Book Committee (ISBC), de World Arabian Horse Organization (WAHO), de European Conference of Arabian Horse Organisations (ECAHO), de Conférence Internationale de l'Anglo-Arabe (CIAA), de Fédération Equestre Internationale (FEI) en de Union Européenne du Trot (UET) en informatie over het systeem is te vinden op de UELN-website (36).
(62)
Het UELN-systeem is geschikt om zowel geregistreerde paardachtigen als als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen te registreren. Dankzij het systeem kan geleidelijk van computernetwerken worden gebruikgemaakt om de identiteit van de dieren te blijven verifiëren overeenkomstig artikel 6 van Richtlijn 90/427/EEG, althans wat geregistreerde paardachtigen betreft.
(63)
Wanneer codes aan databases worden toegekend, mogen die codes en het formaat van de geregistreerde identificatienummers van individuele dieren op geen enkele wijze strijdig zijn met het UELN-systeem. Daarom moet de lijst van toegekende UELN-codes worden geraadpleegd alvorens een nieuwe code aan een database worden toegekend.
(64)
Krachtens Richtlijn 2009/156/EG moet de officiële dierenarts het identificatienummer of het identificatiedocumentnummer van de geslachte paardachtigen registreren en desgevraagd aan de bevoegde instantie van de plaats van verzending een verklaring toezenden waarin wordt bevestigd dat de paardachtigen zĳn geslacht. Daarom moet worden verduidelijkt dat de identificatiedocumenten in dergelijke gevallen op de slachtplaats moeten worden vernietigd om het frauduleus gebruik van identificatiedocumenten van geslachte paardachtigen te voorkomen.
(65)
Die richtlijn bepaalt ook dat na het slachten (inclusief het doden) van geregistreerde paarden bij de bestrijding van een ziekte, hun identificatiedocumenten naar de instantie van afgifte moeten worden teruggestuurd. Die vereisten moeten ook gelden voor identificatiedocumenten die zijn afgegeven voor andere geregistreerde paardachtigen dan geregistreerde paarden en als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen.
(66)
Om ervoor te zorgen dat de databases van de instanties van afgifte actuele informatie bevatten, moet voor een informatiestroom over de dood of het verlies van een dier worden gezorgd in de database van de instantie die het document heeft afgegeven en in de centrale database in de lidstaat waar het bedrijf zich bevindt waar de paardachtige werd gehouden.
(67)
Door een met het UELN compatibel levensnummer te registreren en te gebruiken om de autoriteiten of de instanties te identificeren die het identificatiedocument hebben afgegeven, kunnen die vereisten gemakkelijker worden nageleefd. Waar mogelijk moeten de lidstaten gebruikmaken van de contactinstanties die zij hebben aangewezen overeenkomstig Verordening (EG) nr. 882/2004.
(68)
Dankzij de verplichte registratie van de aanvrager van een identificatiedocument, die binnen de termijn van minder dan twaalf maanden na de geboorte van het dier de fokker en doorgaans de eigenaar van het dier is waarvoor een identificatiedocument is afgegeven, en de verplichting om de instantie van afgifte in kennis te stellen van elke wijziging van de gebruikelijke woonplaats van de paardachtige naar een andere lidstaat, kan een informatieketen worden opgezet om een dier zo nodig te traceren.
(69)
Overeenkomstig Verordening (EG) nr. 504/2008 moeten de identificatiegegevens in het identificatiedocument worden bijgewerkt door de instantie van afgifte van het document. De lidstaten hebben gemeld dat de eigenaars van paardachtigen het identificatiedocument niet graag per post naar de instanties van afgifte sturen om de identificatiegegevens te laten bijwerken, vooral wanneer de instantie van afgifte in het buitenland is gevestigd. Ze vrezen namelijk dat het identificatiedocument verloren raakt, waarna de paardachtige moet worden geïdentificeerd met behulp van een duplicaat of een vervangend identificatiedocument, zodat het dier niet meer voor menselijke consumptie kan worden geslacht en de waarde van het dier aanzienlijk daalt.
(70)
Om het beheer van het identificatiedocument gedurende de hele levensloop van het dier te vergemakkelijken, moet voor procedures worden gezorgd voor de registratie van het identificatiedocument in de lidstaat waar het dier gewoonlijk verblijft, vooral wanneer het identificatiedocument in een andere lidstaat is afgegeven. De noodzakelijke communicatie met de instantie van afgifte die de oorspronkelijke identificatie heeft uitgevoerd, wordt het best gewaarborgd door de uitwisseling van informatie tussen de centrale databases van de betrokken lidstaten.
(71)
Voorts kunnen instanties van afgifte hun erkenning of aanwijzing verliezen, hoewel de afgegeven identificatiedocumenten geldig blijven voor dier- of volksgezondheidsdoeleinden. Het is daarom noodzakelijk voor een back-up van de gegevens in het identificatiedocument te zorgen door middel van een database die toegankelijk is voor de bevoegde instanties op het gebied van volksgezondheid, diergezondheid en dierenwelzijn.
(72)
Omdat er doorgaans meer dan één instantie van afgifte in elke lidstaat is, worden paardachtigen vaak tussen bedrijven en tussen lidstaten verplaatst en verandert hun status van „als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen” in „geregistreerde paardachtigen” of van voedselproducerende dieren in dieren die niet voor menselijke consumptie mogen worden geslacht. En omdat geregistreerde paardachtigen geïdentificeerd mogen worden door een organisatie die een stamboek bijhoudt en haar hoofdkantoor in een andere lidstaat heeft, is het voor de efficiënte uitvoering van de richtlijnen 90/427/EEG en 2009/156/EG onvermijdelijk, noodzakelijk en passend om in elke lidstaat een centrale database op te zetten met de identificatiegegevens van alle paardachtigen die worden gehouden op bedrijven die in de respectieve lidstaat gevestigd zijn.
(73)
Die lidstaten die een specifieke database voor geregistreerde paardachtigen en een andere voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen hebben opgezet, mogen dat systeem behouden, mits de databases met elkaar in verbinding staan en de veterinaire autoriteiten volledige toegang tot de databases hebben.
(74)
Daartoe moeten de centrale databases in verschillende lidstaten samenwerken overeenkomstig Richtlijn 89/608/EEG van de Raad (37) om de uitwisseling van gegevens over het dier en het voor het dier afgegeven identificatiedocument te vergemakkelijken.
(75)
Met het oog op de uniforme toepassing van de wetgeving van de Unie inzake de identificatie van paardachtigen in de lidstaten en om ervoor te zorgen dat die wetgeving duidelijk en transparant is, moet Verordening (EG) nr. 504/2008 worden ingetrokken en door deze verordening vervangen.
(76)
Overeenkomstig punt 24 van de bijlage bij Verordening (EU) nr. 519/2013 van de Commissie (38) moeten paardachtigen die uiterlijk 30 juni 2013 in Kroatië zijn geboren en niet overeenkomstig Verordening (EG) nr. 504/2008 zijn geïdentificeerd, uiterlijk op 31 december 2014 overeenkomstig laatstgenoemde verordening worden geïdentificeerd.
(77)
Deze verordening moet van toepassing zijn vanaf 1 januari 2016 om de lidstaten en alle betrokkenen de tijd te gunnen zich aan de nieuwe voorschriften aan te passen. De verplichting om een centrale database op te zetten en te doen functioneren moet echter in Griekenland, Zweden en het Verenigd Koninkrijk vanaf 1 juli 2016 gelden.
(78)
De in deze verordening vervatte maatregelen zijn in overeenstemming met het advies van het Permanent Comité voor planten, dieren, levensmiddelen en diervoeders en het Permanent Zoötechnisch Comité,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
HOOFDSTUK I
ONDERWERP, TOEPASSINGSGEBIED, DEFINITIES, ALGEMENE BEGINSELEN
Artikel 1
Onderwerp en toepassingsgebied
1. Deze verordening stelt regels vast voor de identificatie van paardachtigen:
a)
die in de Unie geboren zijn; of
b)
die in de Unie in het vrije verkeer zijn gebracht overeenkomstig de in punt 16, onder a), van artikel 5 van Verordening (EU) nr. 952/2013 gedefinieerde douaneregeling.
2. Deze verordening is van toepassing onverminderd Beschikking 96/78/EG.
Artikel 2
Definities
Voor de toepassing van deze verordening wordt verstaan onder:
a) „paardachtigen”: wilde of gedomesticeerde eenhoevige zoogdieren van alle soorten binnen het geslacht Equus van de familie der paardachtigen en hun kruisingen;
b) „bedrĳf”: landbouwbedrĳf of entrainement, stal, of iedere ruimte of inrichting waar gewoonlĳk paardachtigen worden gehouden of gefokt voor om het even welk gebruiksdoel, evenals natuurreservaten waar paardachtigen vrij leven;
c) „houder”: elke natuurlijke of rechtspersoon die in het bezit is van paardachtigen of belast is met het houden van paardachtigen, al dan niet tegen een financiële vergoeding, zowel permanent als tijdelijk, ook tijdens het vervoer, op markten of tijdens wedstrijden, races of culturele evenementen;
d) „eigenaar”: de natuurlijke of rechtspersoon die het eigendomsrecht over de paardachtige bezit;
e) „geregistreerde paardachtigen” zijn:
i)
paardachtigen die ingeschreven of geregistreerd zijn en in aanmerking komen voor inschrijving in een stamboek overeenkomstig de voorschriften van artikel 4, lid 2, onder b), van Richtlijn 90/427/EEG en die geïdentificeerd zijn door middel van een in artikel 8, lid 1, van die richtlijn vermeld identificatiedocument; of
ii)
paarden, met inbegrip van pony's, die geregistreerd zijn bij een internationale vereniging of organisatie die paarden beheert met het oog op wedstrijden of paardenrennen, en die geïdentificeerd zijn door middel van een identificatiedocument dat is afgegeven door de nationale afdeling van die vereniging of organisatie;
f) „stamboek”: alle boeken, registers, dossiers of informatiedragers:
i)
die worden bijgehouden hetzij door een organisatie of een vereniging die officieel door een lidstaat is erkend, hetzij door een officiële instantie van de betrokken lidstaat; en
ii)
waarin paardachtigen worden ingeschreven of geregistreerd en voor inschrijving in aanmerking komen met vermelding van alle bekende voorouders;
g) „als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen”: andere paardachtigen dan die waarnaar in punt e) en h) wordt verwezen;
h) „als slachtdier gehouden paardachtigen”: paardachtigen die zĳn bestemd om rechtstreeks of na transit door een erkend verzamelcentrum, als bedoeld in artikel 7 van Richtlijn 2009/156/EG, naar het slachthuis te worden gebracht om er te worden geslacht;
i) „bevoegde instantie”: de centrale instantie van een lidstaat die bevoegd is officiële controles te organiseren, of elke andere instantie waaraan die bevoegdheid is gedelegeerd; met inbegrip van de bevoegde instantie waarnaar in artikel 2, punt h), van Richtlijn 2009/156/EG wordt verwezen;
j) „zoötechnische instantie”: de centrale instantie van een lidstaat die bevoegd is voor de uitvoering van Richtlijn 90/427/EEG, of elke andere instantie waaraan die bevoegdheid is gedelegeerd; met inbegrip van de instanties waarnaar in artikel 2, lid 1, van Richtlijn 92/353/EEG wordt verwezen;
k) „tijdelijke toelating”: de status van een geregistreerd paard dat uit een derde land komt en in de Unie voor een periode van minder dan 90 dagen wordt toegelaten op grond van een besluit dat is vastgesteld overeenkomstig artikel 19, punt b), van Richtlijn 2009/156/EG;
l) „permanente toelating”: de status van een paardachtige die uit een derde land afkomstig is en in de Unie wordt ingevoerd voor een periode van 90 dagen of meer;
m) „merk”: elk zichtbaar of visualiseerbaar en onderscheidend kenmerk van een individuele paardachtige dat van nature aanwezig is of aangebracht is voor identificatiedoeleinden;
n) „transponder”: een passief read-only radiofrequentie-identificatiemiddel:
i)
dat voldoet aan ISO-norm 11784 en is gebaseerd op Full Duplex-technologie (FDX of FDX-B) of Half Duplex-technologie (HDX); en
ii)
dat door een uitleesapparaat dat voldoet aan ISO-norm 11785, kan worden gelezen op een minimumafstand van 12 cm;
o) „uniek levensnummer”: een unieke alfanumerieke code van 15 cijfers waarin gegevens zijn verwerkt over de individuele paardachtige en de database en het land waarin dergelijke gegevens voor het eerst werden opgeslagen overeenkomstig het coderingssysteem van het Universal Equine Life Number (UELN) en bestaande uit:
i)
een identificatiecode van zes cijfers die compatibel is met het UELN, bestemd voor de database waarnaar in artikel 39 wordt verwezen; gevolgd door
ii)
een individueel identificatienummer van negen cijfers dat is toegekend aan de paardachtige;
p) „van paardenpest vrije lidstaat”:
i)
een lidstaat waar zich de voorbije twee jaar geen klinische, serologische (bij niet ingeënte paardachtigen) of epidemiologische tekenen van paardenpest in het betrokken gebied hebben voorgedaan; en
ii)
waar de voorbije twaalf maanden geen inentingen tegen die ziekte hebben plaatsgehad;
q) „ziekten waarvoor een aangifteplicht geldt”: de ziekten die worden vermeld in bijlage I bij Richtlijn 2009/156/EG;
r) „officiële dierenarts”: de door de bevoegde instantie van een lidstaat of een derde land aangewezen dierenarts;
s) „smartcard”: een plastic kaartje met een ingebedde computerchip die gegevens kan opslaan en elektronisch verzenden naar een compatibel computersysteem;
t) „verantwoordelijke dierenarts”: de dierenarts naar wie in artikel 10, lid 1, van Richtlijn 2001/82/EG wordt verwezen.
Artikel 3
Algemene beginselen en de verplichting paardachtigen te identificeren
1. Paardachtigen die op een van de in bijlage I bij Verordening (EG) nr. 882/2004 vermelde grondgebieden leven, worden overeenkomstig deze verordening geïdentificeerd.
2. Als de houder niet de eigenaar of een van de eigenaars van de paardachtige is, handelt hij overeenkomstig deze verordening namens en in overeenstemming met de eigenaar.
3. De lidstaten en de in artikel 5, lid 1, onder a), en artikel 5, lid 1, onder b), vermelde instanties van afgifte kunnen eisen dat de bij een instantie van afgifte ingediende aanvraag voor het verkrijgen van een identificatiedocument, als bedoeld in artikel 11, of voor het wijzigen van identificatiegegevens in een bestaand identificatiedocument, als bedoeld in artikel 27, door de eigenaar wordt ingediend.
4. De lidstaten zorgen ervoor, zo nodig door middel van officiële controles overeenkomstig Verordening (EG) nr. 882/2004, dat de houders van paardachtigen en de instanties van afgifte voldoen aan hun verplichtingen uit hoofde van deze verordening.
Artikel 4
Het systeem van de Unie voor de identificatie van paardachtigen
1. Voor de toepassing van deze verordening omvat het systeem van de Unie voor de identificatie van paardachtigen de volgende onderdelen:
a)
één levenslang geldig identificatiedocument dat, tenzij anders bepaald door de instantie van afgifte of uit hoofde van deze verordening, eigendom blijft van de instantie die het heeft afgegeven, en de volgende elementen bevat:
i)
een beschrijving in woorden van de paardachtige en de kenmerken ervan;
ii)
een volledige getekende schets waarop de in de beschrijving vermelde kenmerken worden afgebeeld;
iii)
ruimte voor toegestane vermeldingen van wijzigingen van de identificatiegegevens;
b)
een methode om de identiteit te verifiëren die:
i)
een ondubbelzinning verband waarborgt tussen het identificatiedocument en de paardachtige waarvoor het document werd afgegeven;
ii)
aantoont dat die paardachtige al eerder geïdentificeerd is;
c)
een database waarin overeenkomstig artikel 38 zowel de identificatiegegevens van de paardachtige waarvoor het identificatiedocument werd afgegeven, als de gegevens van de houder die de aanvraag voor het identificatiedocument heeft ingediend, zijn opgenomen en die tegelijkertijd het unieke levensnummer aan het dier toewijst;
d)
een overeenkomstig artikel 39 opgezette centrale database.
2. Een paardachtige wordt slechts geacht overeenkomstig deze verordening te zijn geïdentificeerd wanneer het dier:
a)
vergezeld gaat van een identificatiedocument dat in overeenstemming met een van de volgende bepalingen is afgegeven:
i)
artikel 9, voor in de Unie geboren paardachtigen; of
ii)
artikel 14, voor in de Unie ingevoerde paardachtigen; of
iii)
artikel 29 of 30 wanneer vergezeld van een duplicaat van het identificatiedocument; of
iv)
artikel 32 wanneer vergezeld van een vervangend identificatiedocument; of
b)
geïdentificeerd is overeenkomstig:
i)
artikel 24, voor afwijkingen voor verplaatsingen of het vervoer van paardachtigen die vergezeld gaan van een tijdelijk document; of
ii)
artikel 26, lid 2, voor afwijkingen voor bepaalde verplaatsingen en het vervoer van als slachtdier gehouden paardachtigen.
HOOFDSTUK II
IDENTIFICATIE VAN IN DE UNIE GEBOREN PAARDACHTIGEN
Artikel 5
Instanties van afgifte voor in de Unie geboren paardachtigen
1. Het in artikel 7 bedoelde identificatiedocument wordt afgegeven door een van de volgende instanties van afgifte:
a)
voor geregistreerde paardachtigen als bedoeld in artikel 2, punt e), i), van deze verordening: door een officieel overeenkomstig artikel 2, lid 1, van Beschikking 92/353/EEG erkende organisatie of vereniging of door een officieel agentschap van een lidstaat dat het stamboek beheert waarin de paardachtige is ingeschreven of geregistreerd en in aanmerking komt voor inschrijving overeenkomstig Beschikking 96/78/EG;
b)
voor geregistreerde paarden als bedoeld in artikel 2, punt e), ii): door een nationale afdeling van een internationale vereniging of organisatie die paarden beheert met het oog op wedstrijden of paardenrennen en onder toezicht staat van de bevoegde instantie van de lidstaat waar het hoofdkantoor zich bevindt;
c)
voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen als bedoeld in artikel 2, punt g):
i)
door de instantie die bevoegd is voor het bedrijf waar de paardachtige ten tijde van de identificatie wordt gehouden; of
ii)
door een instantie van afgifte die is aangewezen door en onder toezicht staat van de in punt i) vermelde bevoegde instantie waaraan die taak was opgedragen.
2. De bevoegde instantie wijst uitsluitend instanties van afgifte aan als bedoeld in lid 1, onder c), ii), die voldoen aan de volgende voorwaarden:
a)
de taken en verantwoordelijkheden die de instantie van afgifte moet uitvoeren, en de voorwaarden waaronder die taken mogen worden uitgevoerd, moeten nauwgezet worden beschreven;
b)
vastgesteld moet worden dat de instantie van afgifte:
i)
over de vereiste deskundigheid, uitrusting en organisatie beschikt om de opgedragen taken uit te voeren;
ii)
over voldoende gekwalificeerd en ervaren personeel beschikt;
iii)
onpartijdig en vrij van enig belangenconflict is bij de uitvoering van de opgedragen taken;
iv)
over een model-identificatiedocument beschikt dat aan deze verordening voldoet;
c)
de instantie van afgifte moet nauw met de bevoegde instantie samenwerken om gevallen waarin deze verordening niet wordt nageleefd, te voorkomen en, zo nodig, te verhelpen;
d)
de bevoegde instantie en de aangewezen instantie van afgifte werken efficiënt en doeltreffend samen.
3. Als de bevoegde instantie gegronde redenen heeft om te concluderen dat een instantie van afgifte handelt in strijd met deze verordening, onderzoekt zij de verdachte gevallen van niet-naleving. De instantie van afgifte mag geen identificatiedocumenten afgeven, zolang het onderzoek loopt en eventuele gevallen van niet-naleving niet zijn uitgesloten of gecorrigeerd.
4. Als een instantie van afgifte als bedoeld in lid 1, ondanks de overeenkomstig lid 3 uitgevoerde maatregelen, niet voldoet aan de voorwaarden van deze verordening, trekt de bevoegde instantie de machtiging om identificatiedocumenten voor paardachtigen af te geven in.
Na de intrekking van de machtiging om identificatiedocumenten af te geven zorgt de bevoegde instantie ervoor dat de identificatie van paardachtigen die onder haar verantwoordelijkheid vallen, overeenkomstig deze verordening wordt voortgezet en dat de overeenkomstig artikel 34 teruggezonden identificatiedocumenten worden bewaard door die bevoegde instantie of door een instantie van afgifte waaraan die taak door de bevoegde instantie is opgedragen.
Artikel 6
Informatie over instanties van afgifte
1. De lidstaten stellen een lijst op van de in artikel 5, lid 1, bedoelde instanties van afgifte, houden die lijst actueel en stellen die lijst ter beschikking van de andere lidstaten, de overige instanties van afgifte en het publiek op een door de bevoegde instantie opgezette website.
2. De in lid 1 bedoelde lijst:
a)
bevat de contactgegevens die nodig zijn om te voldoen aan artikel 35, artikel 37, lid 4, artikel 38, lid 3, en artikel 40, lid 1;
b)
voldoet aan het model in hoofdstuk 2, afdeling I, punt f), van bijlage II bij Beschikking 2009/712/EG en aan de voorschriften van bijlage III bij die beschikking;
c)
is direct toegankelijk via de overeenkomstig lid 3 aan de Commissie verstrekte internetlink en is voldoende begrijpelijk voor non-native speakers.
3. Om de lidstaten te helpen de in lid 1 bedoelde actuele lijsten beschikbaar te stellen, zorgt de Commissie voor een website met een directe link van elke lidstaat naar de vereiste informatie op de in lid 1 bedoelde website.
Artikel 7
Formaat en inhoud van de identificatiedocumenten die voor in de Unie geboren paardachtigen worden afgegeven
1. In de Unie geboren paardachtigen worden geïdentificeerd door middel van één levenslang geldig identificatiedocument voor paardachtigen dat wordt afgegeven in overeenstemming met:
a)
het model-identificatiedocument in deel 1 van bijlage I;
b)
de extra eisen in deel 2 van bijlage I.
2. De instanties van afgifte zorgen ervoor dat het identificatiedocument voldoende bladzijden bevat met rubrieken voor het verstrekken van de vereiste informatie onder de volgende secties die in het model-identificatiedocument in deel 1 van bijlage I worden gespecificeerd:
a)
ten minste de secties I tot en met IX voor geregistreerde paardachtigen;
b)
ten minste de secties I tot en met IV voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen.
3. De instanties van afgifte zorgen ervoor dat de volgorde en de nummering van de in deel 1 van bijlage I vastgestelde secties van de identificatiedocumenten ongewijzigd blijven en dat voor die secties die ruimte bieden voor meerdere vermeldingen, voldoende bladzijden in het identificatiedocument zijn opgenomen.
4. De instanties van afgifte zijn verantwoordelijk voor het veilig beheer van de ingevulde en blanco identificatiedocumenten in hun kantoren.
Wanneer, onverminderd artikel 4, lid 1, onder a), het reglement van een instantie van afgifte zulks toelaat, zorgen de instanties van afgifte ervoor dat de in artikel 34, lid 1, onder c), ii), en artikel 35 bedoelde identificatiedocumenten op doeltreffende wijze, en voordat ze aan de eigenaar ter herinnering aan het dier worden overhandigd, ongeldig worden gemaakt om frauduleus gebruik van de documenten zelf en van de daarin opgenomen informatie te voorkomen.
5. De bevoegde instantie kan samen met de zoötechnische instantie administratieve procedures vaststellen om de lay-out te harmoniseren van de identificatiedocumenten die worden afgegeven door de in artikel 5, lid 1, bedoelde instanties van afgifte onder hun toezicht, op voorwaarde dat de algemene vereisten van de leden 1, 2 en 3 in acht worden genomen.
Artikel 8
Verplichtingen van de bevoegde instantie met betrekking tot de afgifte van identificatiedocumenten voor in de Unie geboren paardachtigen
De zoötechnische instantie en de bevoegde instantie zorgen ervoor dat op hun grondgebied de instanties van afgifte die onder hun respectieve verantwoordelijkheid vallen:
a)
identificatiedocumenten afgeven die voldoen aan de eisen van artikel 7, leden 1, 2 en 3;
b)
over de nodige systemen beschikken om te verifiëren, wanneer de bevoegde instantie zulks eist, of een identificatiedocument waarvan verklaard wordt dat het door hen is afgegeven:
i)
uniek, echt en authentiek is;
ii)
van een gedrukt serienummer is voorzien op ten minste de bladzijden met de secties I, II en III van het identificatiedocument, wanneer een voorraad blanco identificatiedocumenten wordt gedrukt.
Artikel 9
Afgifte van identificatiedocumenten voor in de Unie geboren paardachtigen
1. De instanties van afgifte geven uitsluitend identificatiedocumenten af:
a)
die voldoen aan de eisen van artikel 7, leden 1, 2 en 3;
b)
waarvan sectie I naar behoren is ingevuld met informatie die is gecontroleerd door of namens de in punt 11 van deel A van sectie I vermelde instantie van afgifte;
c)
waarvan sectie IV is ingevuld, indien de nationale wetgeving of de regels en voorschriften van de in artikel 5, lid 1, onder a) en b), vermelde instantie van afgifte zulks vereisen;
d)
waarvan sectie V is ingevuld overeenkomstig lid 2 van dit artikel.
2. De in artikel 5, lid 1, onder a), bedoelde instantie van afgifte identificeert de in artikel 2, punt e), i), bedoelde geregistreerde paardachtigen overeenkomstig de voorschriften van het stamboek waarnaar in die bepaling wordt verwezen, en vult in sectie V van het identificatiedocument de gegevens in van het certificaat van oorsprong waarnaar in artikel 8, lid 1, tweede alinea, van Richtlijn 90/427/EEG en in de bijlage bij die richtlijn wordt verwezen.
3. Overeenkomstig de beginselen van de organisatie of vereniging die het oorspronkelijke stamboek van het ras van de geregistreerde paardachtige heeft opgericht, bevat sectie V van het identificatiedocument:
a)
de volledige afstammingsgegevens;
b)
de sectie van het stamboek waarnaar in artikel 2 of 3 van Beschikking 96/78/EG wordt verwezen;
c)
indien vastgesteld, de klasse van de hoofdsectie van het stamboek waarin de geregistreerde paardachtige is ingedeeld.
4. Voor de registratie van in artikel 2, punt e), ii), bedoelde paarden voor wedstrijden of paardenrennen zorgt de in artikel 5, lid 1, onder b), bedoelde instantie van afgifte ofwel voor:
a)
de afgifte, overeenkomstig lid 1, onder a) en b), en de regels van die instantie van afgifte, van een identificatiedocument dat voldoet aan de leden 1, 2 en 3 van artikel 7; ofwel voor
b)
de erkenning en de validering van het identificatiedocument dat voor dat paard is afgegeven overeenkomstig lid 1 van dit artikel; ofwel voor
c)
de afgifte van een nieuw identificatiedocument overeenkomstig artikel 12, lid 3, onder c).
Artikel 10
Afwijking van het verstrekken van bepaalde gegevens in de secties I en IV van het identificatiedocument
1. In afwijking van artikel 4, lid 1, onder a), ii), en artikel 9, lid 1, onder b), kan de bevoegde instantie de instanties van afgifte de toestemming geven de informatie in de punten 12 tot en met 18 van de getekende schets van het identificatiedocument in deel B van sectie I van bijlage I, niet getekend weer te geven, mits aan de volgende twee voorwaarden is voldaan:
a)
er is een transponder geïmplanteerd overeenkomstig artikel 18 of er wordt een gelijkwaardige en toegelaten alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit toegepast overeenkomstig artikel 21;
b)
een foto of een afdruk laat voldoende details zien om de paardachtige te beschrijven.
2. De in artikel 5, lid 1, onder a) en b), bedoelde instanties van afgifte mogen:
a)
afzien van de afwijking waarin lid 1 van dit artikel voorziet;
b)
overeenkomstig lid 1 van dit artikel afgegeven identificatiedocumenten aanpassen aan de vereisten van artikel 9, lid 1.
3. In afwijking van artikel 9, lid 1, onder c), mag de informatie over de eigenaar worden verstrekt in de vorm van een in de overeenkomstig artikel 38 opgezette database opgenomen eigendomscertificaat of registratiekaart waarin wordt verwezen naar:
a)
het unieke levensnummer van de paardachtige;
b)
het nummer van het identificatiedocument, in voorkomend geval, en de transpondercode of een toegelaten alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit overeenkomstig artikel 21.
Het eigendomscertificaat of de registratiekaart waarnaar in de eerste alinea wordt verwezen, wordt aan de instantie van afgifte geretourneerd, als het dier sterft, verkocht, gestolen, geslacht of gedood wordt of vermist raakt.
Artikel 11
Aanvragen voor identificatiedocumenten voor in de Unie geboren paardachtigen
1. Houders dienen een aanvraag voor identificatiedocumenten voor in de Unie geboren paardachtigen in bij de bevoegde instantie van afgifte in de lidstaat waar het bedrijf is gevestigd waar de paardachtige zich bevindt, en verstrekken alle informatie die nodig is om aan deze verordening te voldoen.
2. De lidstaten stellen de termijnen voor het indienen van de in lid 1 van dit artikel bedoelde aanvraag vast die nodig zijn om aan de in artikel 12 en artikel 13, lid 1, bedoelde identificatietermijn te voldoen.
3. In afwijking van lid 1 van dit artikel en overeenkomstig artikel 1 van Beschikking 96/78/EG mag de houder de in lid 1 van dit artikel bedoelde aanvraag indienen bij een bevoegde in artikel 5, lid 1, onder a) en b), bedoelde instantie van afgifte die haar hoofdkantoor heeft in een andere lidstaat dan de lidstaat waar het bedrijf is gevestigd waar de paardachtige zich bevindt.
Artikel 12
Termijn voor de identificatie van in de Unie geboren paardachtigen
1. In de Unie geboren paardachtigen worden geïdentificeerd door middel van een identificatiedocument dat overeenkomstig artikel 9 uiterlijk twaalf maanden na de geboorte, en in elk geval voordat het dier het bedrijf waar het is geboren definitief verlaat, wordt afgegeven, behalve wanneer een dergelijke verplaatsing plaatsvindt overeenkomstig artikel 23, lid 2, onder c), als veulen samen met het moederdier waarvan het afhankelijk is, of overeenkomstig artikel 26, lid 2.
2. In afwijking van lid 1 mogen de lidstaten ertoe besluiten de termijn voor de identificatie van paardachtigen tot zes maanden of tot het kalenderjaar van de geboorte te verkorten.
3. In afwijking van de leden 1 en 2 mag een nieuw identificatiedocument te allen tijde overeenkomstig artikel 9 worden afgegeven:
a)
op verzoek van of door de bevoegde instantie, wanneer het bestaande identificatiedocument niet aan de eisen van artikel 7, leden 1, 2 en 3, voldoet of wanneer bepaalde in sectie I, II of V vermelde identificatiegegevens door de instantie van afgifte onnauwkeurig zijn geregistreerd; of
b)
wanneer een als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtige, overeenkomstig de voorschriften van de in artikel 5, lid 1, onder a), bedoelde instantie van afgifte, wordt opgewaardeerd tot een geregistreerde paardachtige en het bestaande identificatiedocument niet dienovereenkomstig kan worden aangepast; of
c)
wanneer een paard, overeenkomstig de voorschriften van de in artikel 5, lid 1, onder b), bedoelde instantie van afgifte, wordt opgewaardeerd tot of geregistreerd wordt als een in artikel 2, onder e), ii), bedoelde geregistreerde paardachtige en het bestaande identificatiedocument niet dienovereenkomstig kan worden aangepast; of
d)
wanneer een identificatiedocument overeenkomstig artikel 10, lid 1, wordt afgegeven en niet aan de eisen van artikel 9, lid 1, kan worden aangepast overeenkomstig artikel 10, lid 2, onder b); of
e)
als zich een in artikel 18, leden 4 en 5, bedoeld geval voordoet en het bestaande identificatiedocument niet dienovereenkomstig kan worden aangepast; of
f)
wanneer het identificatiedocument in het kader van een onderzoek door de bevoegde instantie in beslag is genomen.
In de in de eerste alinea beschreven gevallen wordt het bestaande identificatiedocument bij de instantie van afgifte ingeleverd om ongeldig te worden gemaakt en de ongeldigmaking van het bestaande identificatiedocument en de afgifte van het nieuwe identificatiedocument worden in de overeenkomstig artikel 38 opgezette database geregistreerd.
Artikel 13
Afwijkingen met betrekking tot de identificatie van bepaalde paardachtigen die in het wild of half in het wild leven
1. In afwijking van artikel 12 mag de bevoegde instantie beslissen dat duidelijk omschreven populaties van in het wild of half in het wild levende paardachtigen in bepaalde door de bevoegde instantie vast te stellen gebieden door middel van een overeenkomstig artikel 9 of artikel 17, lid 4, afgegeven identificatiedocument moeten worden geïdentificeerd, wanneer ze:
a)
van dergelijke populaties worden gescheiden, behalve wanneer ze onder officieel toezicht van een duidelijk omschreven populatie naar een andere duidelijk omschreven populatie worden overgebracht; of
b)
worden gedomesticeerd.
2. Lidstaten die van plan zijn van de afwijking in lid 1 gebruik te maken, stellen de Commissie, onder verwijzing naar dit artikel, in kennis van de populaties en de gebieden die zij overeenkomstig lid 1 hebben vastgesteld, voordat zij van die afwijking gebruikmaken.
HOOFDSTUK III
IDENTIFICATIE VAN IN DE UNIE INGEVOERDE PAARDACHTIGEN
Artikel 14
Identificatie van in de Unie ingevoerde paardachtigen
In derde landen afgegeven identificatiedocumenten worden overeenkomstig deze verordening geldig geacht, mits zij aan de volgende voorwaarden voldoen:
a)
ze werden afgegeven:
i)
voor geregistreerde paardachtigen: door een instantie in een derde land die in de in artikel 3, lid 1, van Richtlijn 94/28/EG bedoelde lijst is opgenomen en stamboekcertificaten afgeeft; of
ii)
voor geregistreerde paarden: door een nationale afdeling van een internationale vereniging of organisatie die paarden met het oog op wedstrijden of paardenrennen beheert, waarvan het hoofdkantoor zich bevindt in het derde land van de in artikel 5, lid 1, onder b), bedoelde internationale organisatie of vereniging; of
iii)
in alle andere gevallen: door de bevoegde instantie van het derde land van oorsprong van de paardachtige;
b)
ze voldoen aan alle eisen van artikel 7, lid 2.
Artikel 15
Aanvragen voor identificatiedocumenten voor in de Unie ingevoerde paardachtigen
1. De houder van een paardachtige dient, uiterlijk 30 dagen na afsluiting van de douaneregeling, als gedefinieerd in artikel 5, punt 16, a), van Verordening (EU) nr. 952/2013, bij de in artikel 5, lid 1, bedoelde en voor de categorie van de paardachtige bevoegde instantie van afgifte een aanvraag in voor de afgifte overeenkomstig artikel 9 van een identificatiedocument overeenkomstig artikel 7, of voor de registratie van het bestaande identificatiedocument in de door die instantie van afgifte overeenkomstig artikel 38 van deze verordening opgezette database, wanneer:
a)
paardachtigen in de Unie worden ingevoerd; of
b)
de bevoegde instantie de tijdelijke toelating van een geregistreerd paard overeenkomstig een door de Commissie krachtens artikel 19, punt b), van Richtlijn 2009/156/EG vastgesteld besluit heeft omgezet in een definitieve toelating overeenkomstig artikel 19, punt c), van die richtlijn.
2. Als het in lid 1 bedoelde bestaande identificatiedocument niet aan de eisen van artikel 7, lid 2, voldoet, zorgt de instantie van afgifte er op verzoek van de houder voor dat:
a)
het identificatiedocument wordt aangevuld, zodat het aan de vereisten van artikel 7, lid 2, voldoet;
b)
de identificatiegegevens van de paardachtige en de aanvullende informatie in de overeenkomstig artikel 38 opgezette database worden geregistreerd.
3. Als het in lid 1 bedoelde bestaande identificatiedocument niet zodanig kan worden gewijzigd dat het aan de eisen van artikel 7, lid 2, van deze verordening voldoet, wordt het als ongeldig voor de identificatiedoeleinden overeenkomstig deze verordening beschouwd en de paardachtige wordt geïdentificeerd door overeenkomstig artikel 9 een nieuw identificatiedocument af te geven dat aan de eisen van artikel 7, leden 1, 2, en 3, voldoet en gebaseerd is op het ingediende identificatiedocument, dat ten minste de in de bijlage bij Richtlijn 90/427/EEG vastgestelde informatie bevat.
HOOFDSTUK IV
VÓÓR DE AFGIFTE VAN IDENTIFICATIEDOCUMENTEN VEREISTE CONTROLES EN METHODEN OM DE IDENTITEIT TE VERIFIËREN
Artikel 16
Verificatie van de uniciteit van de voor paardachtigen afgegeven identificatiedocumenten
1. Voordat een identificatiedocument wordt afgegeven, neemt de instantie van afgifte, of de persoon die namens haar optreedt, alle nodige maatregelen om:
a)
te verifiëren of nog geen soortgelijk identificatiedocument voor de betrokken paardachtige is afgegeven;
b)
te voorkomen dat verschillende identificatiedocumenten frauduleus voor dezelfde paardachtige worden afgegeven.
2. Tot de in lid 1 vastgestelde maatregelen behoren:
a)
de toepasselijke documenten en de beschikbare elektronische bestanden raadplegen;
b)
de leeftijd van de paardachtige schatten;
c)
de paardachtige overeenkomstig artikel 17 controleren op tekens of merken van een eerdere identificatie.
Artikel 17
Maatregelen om een eerdere identificatie van een paardachtige op te sporen
1. De in artikel 16 vastgestelde maatregelen om mogelijke tekens of merken van een eerdere identificatie op te sporen omvatten ten minste maatregelen om:
a)
een eventueel eerder geïmplanteerde transponder op te sporen met behulp van een uitleesapparaat dat aan ISO-norm 11785 voldoet en ten minste HDX- en FDX-B-transponders kan lezen als het uitleesapparaat in direct contact met de huid wordt gebracht op de plek waar de transponder normaal gesproken wordt geïmplanteerd;
b)
eventuele klinische tekens op te sporen die erop wijzen dat een eerder geïmplanteerde transponder of een eerder overeenkomstig artikel 21 aangebracht merk operatief is verwijderd of gewijzigd;
c)
eventuele tekens op te sporen dat er een alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit van de paardachtige is toegepast overeenkomstig artikel 21.
2. Als, nadat de houder overeenkomstig artikel 11, lid 1, een aanvraag heeft ingediend, de in lid 1 van dit artikel vastgestelde maatregelen het bestaan van een eerder geïmplanteerde transponder of een overeenkomstig artikel 21 toegepaste alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit aan het licht brengen, waaruit blijkt dat eerder al een volledige identificatie overeenkomstig artikel 9 heeft plaatsgevonden, zorgt de instantie van afgifte voor:
a)
de afgifte van een duplicaat van het identificatiedocument of een vervangend identificatiedocument overeenkomstig artikel 29 of 32, afhankelijk van de beschikbare informatie;
b)
de passende registratie van die informatie, d.w.z. het transpondernummer of de alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit, in de rubrieken in deel A en de getekende schets in deel B van sectie I van het identificatiedocument.
3. Als bij een in de Unie geboren paardachtige wordt vastgesteld dat een transponder of een in lid 1, onder b), van dit artikel bedoeld merk ongedocumenteerd is verwijderd, geeft de instantie van afgifte een vervangend identificatiedocument af overeenkomstig artikel 32.
4. In afwijking van lid 2 van dit artikel mag de bevoegde instantie toestemming geven om overeenkomstig artikel 9 een identificatiedocument af te geven voor in artikel 13 bedoelde in het wild of half in het wild levende paardachtigen die een transponder dragen maar waarvoor overeenkomstig artikel 13 geen identificatiedocument is afgegeven, mits de code van de transponder op het moment van de implantatie was geregistreerd in de database van de voor die populatie paardachtigen verantwoordelijke instantie van afgifte.
Artikel 18
Elektronische methoden om de identiteit te verifiëren
1. De instantie van afgifte zorgt ervoor dat bij de paardachtige een transponder wordt geïmplanteerd wanneer het dier voor het eerst overeenkomstig artikel 12 wordt geïdentificeerd.
2. De transponder wordt parenteraal onder aseptische omstandigheden geïmplanteerd tussen de nek en de schoft in het midden van de hals in de zone van het nekligament.
De bevoegde instantie mag echter toestaan dat de transponder op een andere plek in de nek van de paardachtige wordt geïmplanteerd, mits deze alternatieve implantatie:
a)
het welzijn van de paardachtige niet schaadt;
b)
het risico op migratie van de transponder niet doet toenemen vergeleken met de in de eerste alinea bedoelde methode.
3. De lidstaten stellen de voor de in lid 2 vermelde ingreep vereiste minimumkwalificaties vast of wijzen de persoon („de gekwalificeerde persoon”) of de beroepsgroep voor het uitvoeren van die ingreep aan.
4. De in artikel 5, lid 1, onder a) en b), bedoelde instanties van afgifte mogen eisen dat bij paardachtigen die met behulp van een in artikel 21 bedoelde alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit zijn geïdentificeerd, een transponder wordt geïmplanteerd met het oog op de inschrijving of registratie van paardachtigen in stamboeken of de registratie van geregistreerde paarden voor wedstrijden.
5. De in artikel 5, lid 1, bedoelde instanties van afgifte en de bevoegde instantie mogen eisen dat bij paardachtigen die geacht worden overeenkomstig artikel 4, lid 2, en artikel 43, lid 1, te zijn geïdentificeerd, een transponder wordt geïmplanteerd met het oog op de verificatie van de identiteit wanneer:
a)
eerder geïmplanteerde en geregistreerde transponders niet langer functioneren;
b)
het van nature aanwezige of aangebrachte kenmerk dat als de in artikel 21 vermelde alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit is geregistreerd, niet langer voor dat doel bruikbaar is; of
c)
de bevoegde instantie zulks nodig acht om de verificatie van de identiteit te waarborgen.
Artikel 19
Beheer van de uniciteit van de door een transponder weergegeven code
1. De lidstaten stellen, overeenkomstig de in artikel 2, punt n), i), vermelde normen, regels vast om de uniciteit te waarborgen van de codes van de transponders die door de in artikel 5, lid 1, bedoelde instanties van afgifte zijn geïmplanteerd, wanneer zij overeenkomstig artikel 9 identificatiedocumenten afgeven.
2. De overeenkomstig lid 1 vastgestelde regels worden toegepast zonder afbreuk te doen aan het identificatiesysteem dat is vastgesteld door de instantie van afgifte in een andere lidstaat die een geregistreerde paardachtige overeenkomstig deze verordening heeft geïdentificeerd.
Artikel 20
Registratie van de transpondercode in het identificatiedocument
1. Wanneer een transponder overeenkomstig artikel 18 wordt geïmplanteerd, registreert de instantie van afgifte de volgende gegevens in het identificatiedocument:
a)
in punt 5 van deel A van sectie I: ten minste de laatste 15 cijfers van de code die door de transponder wordt uitgezonden en door het uitleesapparaat wordt weergegeven na de implantatie; en zo nodig:
i)
een zelfklevende sticker met een barcode, mits de bladzijde vervolgens wordt verzegeld; of
ii)
een afdruk van die barcode met ten minste de laatste 15 cijfers van de code die door de transponder wordt uitgezonden;
b)
in punt 12 of 13 van de getekende schets in deel B van sectie I, afhankelijk van de zijde waar de transponder is geïmplanteerd: de plek waar de transponder in de paardachtige is geïmplanteerd en na de implantatie is uitgelezen;
c)
in punt 19 van de getekende schets in deel B van sectie I: de handtekening van de dierenarts of de gekwalificeerde persoon die het dier heeft geïdentificeerd door punt 3 van deel A en de getekende schets in deel B van sectie I in te vullen en die de code van de transponder na de implantatie ervan heeft uitgelezen, of van de persoon die deze informatie reproduceert met het oog op de afgifte van het identificatiedocument overeenkomstig de regels van de instantie van afgifte.
2. In afwijking van lid 1, onder a), van dit artikel wordt de naam van de fabrikant of van het uitleesapparaat ingevuld in punt 5 van deel A van sectie I van het identificatiedocument, als bij een paardachtige eerder al een transponder werd geïmplanteerd die niet aan de in artikel 2, punt n), i), vermelde ISO-normen voldoet.
Artikel 21
Toelating van alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit
1. In afwijking van artikel 18, lid 1, mogen de lidstaten geschikte alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit van in de Unie geboren paardachtigen, met inbegrip van merken, toestaan, mits deze methoden aan de eisen van artikel 4, lid 1, onder b), voldoen en waarborgen dat de identiteit van de in het identificatiedocument geregistreerde paardachtige kan worden geverifieerd.
2. De lidstaten zorgen ervoor dat:
a)
de alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit van paardachtigen niet worden toegepast als de enige methode om de identiteit van de meerderheid van de overeenkomstig deze verordening op hun grondgebied geïdentificeerde paardachtigen te verifiëren;
b)
de zichtbare herkenningsmerken voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen niet kunnen worden verward met merken die op hun grondgebied uitsluitend door de in artikel 5, lid 1, onder a), bedoelde instanties van afgifte mogen worden gebruikt voor geregistreerde paardachtigen;
c)
alle toegelaten alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit of alle combinaties van deze methoden ten minste dezelfde garanties bieden als de overeenkomstig artikel 18 geïmplanteerde transponder;
d)
de informatie over de op een individuele paardachtige toegepaste alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit zodanig kan worden beschreven dat deze kan worden gedigitaliseerd, opgeslagen en geraadpleegd in een overeenkomstig artikel 38 opgezette database.
3. Lidstaten die van plan zijn van de afwijking in lid 1 gebruik te maken, stellen informatie over hun toegelaten alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit ter beschikking van de Commissie, de andere lidstaten en het publiek op de in artikel 6, lid 1, vermelde website.
Artikel 22
Verplichtingen van instanties van afgifte en houders die alternatieve methoden voor de verificatie van de identiteit toepassen
1. De instantie van afgifte zorgt ervoor dat geen identificatiedocument voor een paardachtige wordt afgegeven tenzij:
a)
gecontroleerd is of de in artikel 21 bedoelde toegelaten alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit correct wordt toegepast;
b)
de toegepaste methode voor de verificatie van de identiteit in punt 6 of 7 van deel A van sectie I, of in voorkomend geval in sectie XI, van het identificatiedocument is vermeld en overeenkomstig artikel 38, lid 1, onder f), in de database is geregistreerd.
2. Als een alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit wordt toegepast, verstrekt de houder de middelen om toegang tot die identificatiegegevens te krijgen of draagt hij, in voorkomend geval, de kosten of accepteert hij de vertragingen om de identiteit van de paardachtige te verifiëren.
HOOFDSTUK V
VERPLAATSEN EN VERVOEREN VAN PAARDACHTIGEN
Artikel 23
Verplaatsen en vervoeren van geregistreerde paardachtigen en als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen
1. De identificatiedocumenten die overeenkomstig artikel 9, lid 1, artikel 14, artikel 29, artikel 30 of artikel 32 voor geregistreerde paardachtigen of voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen worden afgegeven, vergezellen de paardachtigen waarvoor ze zijn afgegeven, te allen tijde, dus ook - als de nationale wetgeving zulks vereist - tijdens het vervoer van het karkas van de paardachtige voor verwerking in een inrichting die overeenkomstig artikel 24, lid 1, onder a), van Verordening (EG) nr. 1069/2009 is erkend of waarnaar in punt a), iii), van hoofdstuk III van bijlage III bij Verordening (EU) nr. 142/2011 wordt verwezen.
2. In afwijking van lid 1 hoeven geregistreerde paardachtigen of als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen niet van het identificatiedocument vergezeld te gaan, als:
a)
ze zich in een stal of een wei bevinden, en de houder het identificatiedocument onverwijld kan tonen;
b)
ze tijdelijk bereden, gemend, geleid of meegenomen worden, hetzij:
i)
in de buurt van het bedrijf in een lidstaat, zodat het identificatiedocument onverwijld kan worden getoond; hetzij
ii)
tijdens het verweiden van paardachtigen naar en van geregistreerde zomergraasweiden, mits de identificatiedocumenten op het bedrijf van vertrek kunnen worden getoond;
c)
ze niet gespeend zijn en ze het moederdier of de zoogmerrie vergezellen;
d)
ze deelnemen aan een training of proef voor een wedstrijd of -evenement waarvoor ze het terrein waar de training, de wedstrijd of het evenement plaatsvindt, tijdelijk moeten verlaten;
e)
ze worden verplaatst of vervoerd vanwege een noodsituatie met betrekking tot de paardachtigen zelf of het bedrijf waar ze worden gehouden.
Artikel 24
Afwijking voor het verplaatsen of vervoeren van paardachtigen die vergezeld gaan van een tijdelijk document
1. Op aanvraag van de houder of op verzoek van de bevoegde instantie geeft de instantie van afgifte een tijdelijk document af met ten minste de in bijlage III vermelde informatie, zodat de paardachtigen ten hoogste 45 dagen binnen dezelfde lidstaat mogen worden verplaatst of vervoerd, terwijl het identificatiedocument bij de instantie van afgifte of de bevoegde instantie wordt ingeleverd om de identificatiegegevens bij te werken.
2. Paardachtigen die vergezeld gaan van een in lid 1 bedoeld tijdelijk document, mogen niet naar een slachthuis worden gebracht om voor menselijke consumptie te worden geslacht.
3. In afwijking van lid 1 wordt een paardachtige die tijdens de in dat lid bedoelde periode van 45 dagen naar een andere lidstaat of via een andere lidstaat naar een derde land vervoerd moet worden, ongeacht de registratiestatus van het dier niet alleen vergezeld van het in lid 1 van dit artikel bedoeld tijdelijk document, maar ook van een gezondheidscertificaat overeenkomstig bijlage III bij Richtlijn 2009/156/EG.
Artikel 25
Afwijking voor verplaatsingen met een smartcard
1. In afwijking van artikel 23, lid 1, mag de bevoegde instantie de verplaatsing of het vervoer van geregistreerde paardachtigen of als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen binnen dezelfde lidstaat toestaan zonder dat de dieren vergezeld gaan van hun identificatiedocument, mits ze vergezeld gaan van een smartcard die de in bijlage II vermelde informatie bevat en is afgegeven door dezelfde instantie van afgifte die hun identificatiedocument heeft afgegeven.
2. Lidstaten die van de afwijking in lid 1 van dit artikel gebruikmaken, kunnen elkaar afwijkingen toestaan met betrekking tot het verplaatsen of vervoeren van geregistreerde paardachtigen of als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen op hun eigen grondgebied.
Zij stellen de Commissie in kennis van hun voornemen dergelijke afwijkingen toe te staan.
Artikel 26
Verplaatsen en vervoeren van als slachtdier gehouden paardachtigen
1. Als slachtdier gehouden paardachtigen gaan tijdens de verplaatsing of het vervoer naar het slachthuis vergezeld van:
a)
het overeenkomstig artikel 9, lid 1, of artikel 14 afgegeven identificatiedocument; of
b)
het overeenkomstig artikel 29 of 30 afgegeven duplicaat van het identificatiedocument waarvoor de afwijking van artikel 31 geldt.
2. In afwijking van lid 1 mag de bevoegde instantie toestemming verlenen om als slachtdier gehouden paardachtigen waarvoor geen identificatiedocument overeenkomstig artikel 9, lid 1, is afgegeven, rechtstreeks van het bedrijf van geboorte naar het slachthuis in dezelfde lidstaat te vervoeren, mits:
a)
de als slachtdier gehouden paardachtigen hoogstens twaalf maanden oud zijn en zichtbare tandsterren op de tijdelijke hoeksnijtanden hebben;
b)
de dieren ononderbroken traceerbaar zijn van het bedrijf van geboorte tot het slachthuis;
c)
de als slachtdier gehouden paardachtigen tijdens het vervoer naar het slachthuis individueel gemerkt zijn overeenkomstig artikel 18 of 21;
d)
de zending overeenkomstig sectie III van bijlage II bij Verordening (EG) nr. 853/2004 vergezeld gaat van informatie over de voedselketen, met onder meer een verwijzing naar de in punt c) van dit lid vermelde individuele merking;
e)
voorkomen wordt dat de transponder of een overeenkomstig artikel 21 op de paardachtige aangebracht fysiek identificatiemiddel later frauduleus wordt gebruikt, met name door de transponder of het identificatiemiddel te recupereren, te vernietigen of ter plekke te verwijderen.
3. Artikel 34, lid 1, onder b), en c), is niet van toepassing op de verplaatsing of het vervoer van als slachtdier gehouden paardachtigen overeenkomstig lid 2 van dit artikel.
HOOFDSTUK VI
BEHEER, VERMENIGVULDIGING, VERVANGING EN SCHORSING VAN IDENTIFICATIEDOCUMENTEN
Artikel 27
Verplichtingen van houders met betrekking tot het beheer van identificatiedocumenten om de continuïteit van de identiteit tijdens de levensduur van de paardachtige te waarborgen
1. De houder van een paardachtige zorgt ervoor dat de volgende identificatiegegevens in het identificatiedocument te allen tijde actueel en correct zijn:
a)
de status van de paardachtige met betrekking tot de vraag of het dier voor menselijke consumptie mag worden geslacht;
b)
de leesbare transpondercode of het in artikel 21 bedoelde als alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit gebruikte merk;
c)
de status als geregistreerde paardachtige of als als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtige;
d)
de informatie over het eigenaarschap, indien de wetgeving van de lidstaat waar de paardachtige wordt gehouden, of de in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte zulks vereist.
2. Ongeacht de instantie van afgifte die het identificatiedocument overeenkomstig artikel 9, lid 1, artikel 14, artikel 29 of artikel 32 heeft afgegeven, zorgt de houder van een paardachtige ervoor dat het identificatiedocument wordt ingediend bij de in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte die voor de betreffende categorie paardachtigen bevoegd is in de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt, om de in artikel 38, lid 1, bedoelde identificatiegegevens te verstrekken uiterlijk 30 dagen na:
a)
de afgifte van het identificatiedocument overeenkomstig artikel 9, lid 1, door een instantie van afgifte buiten de lidstaat waar het bedrijf zich bevindt;
b)
het vervoer van de paardachtige vanuit een andere lidstaat in de lidstaat waar het bedrijf zich bevindt, met uitzondering van:
i)
paardachtigen die hoogstens 90 dagen bij wedstrijden, paardenrennen, shows, trainingen en sleepwerkzaamheden betrokken zijn;
ii)
hengsten die met het oog op het fokseizoen in de lidstaat zijn ondergebracht;
iii)
merries die hoogstens 90 dagen voor de fokkerij in de lidstaat zijn ondergebracht;
iv)
paardachtigen die om medische redenen in een veterinaire instelling zijn ondergebracht;
v)
paardachtigen die uiterlijk tien dagen na het binnenbrengen in een andere lidstaat worden geslacht.
3. Als het nodig is de in artikel 38, lid 1, bedoelde identificatiegegevens in het identificatiedocument te actualiseren, dient de houder het identificatiedocument uiterlijk 30 dagen na de gebeurtenis die van invloed op de identificatiegegevens is geweest, in bij:
a)
voor in artikel 2, punt e), i), bedoelde geregistreerde paardachtigen: de in artikel 5, lid 1, onder a), bedoelde instantie van afgifte die:
i)
hetzij het identificatiedocument voor de betrokken geregistreerde paardachtige heeft afgegeven; hetzij
ii)
in de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt, overeenkomstig Beschikking 92/353/EEG is erkend en een stamboek heeft opgericht waarin de paardachtige overeenkomstig Beschikking 96/78/EG mag worden ingeschreven of geregistreerd; of
b)
voor in artikel 2, punt e), ii), bedoelde geregistreerde paarden: de in artikel 5, lid 1, onder b), bedoelde instantie van afgifte overeenkomstig de regels van de instantie van afgifte die het identificatiedocument voor het betrokken geregistreerde paard heeft afgegeven; of
c)
de bevoegde instantie of een instantie van afgifte die overeenkomstig deze verordening is aangewezen door de bevoegde instantie van de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt.
Artikel 28
Verplichtingen van instanties van afgifte met betrekking tot het beheer van identificatiedocumenten om de continuïteit van de identiteit tijdens de levensduur van de paardachtige te waarborgen
De in artikel 27, lid 3, bedoelde instantie van afgifte:
a)
zorgt ervoor dat de identificatiegegevens in het identificatiedocument waar nodig worden geactualiseerd;
b)
vermeldt in deel C van sectie I van het identificatiedocument de vereiste gegevens over de instantie van afgifte, met ten minste het met het UELN compatibele nummer van de database, wanneer de instantie van afgifte het identificatiedocument aanvankelijk niet overeenkomstig artikel 9, lid 1, heeft afgegeven;
c)
vervolledigt de vermeldingen in sectie IV van het identificatiedocument, wanneer de nationale wetgeving of de regels van de instantie van afgifte de wijziging van het eigenaarschap vereisen;
d)
registreert of vervolledigt de identificatiegegevens in het ingediende identificatiedocument in de overeenkomstig artikel 38 opgezette database;
e)
verstrekt de informatie aan de centrale database overeenkomstig artikel 39.
Artikel 29
De afgifte van duplicaten van identificatiedocumenten
1. De in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte geeft een duplicaat van het identificatiedocument af wanneer:
a)
het originele identificatiedocument is zoekgeraakt en de identiteit van het dier kan worden vastgesteld, met name dankzij de door de transponder uitgezonden code of de alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit overeenkomstig artikel 21; of
b)
het dier niet binnen de in artikel 12, artikel 14 of artikel 43, lid 2, vastgestelde termijnen is geïdentificeerd, op voorwaarde dat het dekcertificaat beschikbaar is en het biologische moederdier of, in het geval van een embryotransplantatie, de zoogmerrie overeenkomstig deze verordening geïdentificeerd is; of
c)
de bevoegde instantie over bewijsmateriaal beschikt dat bepaalde identificatiegegevens in het bestaande identificatiedocument niet horen bij de betreffende paardachtige en de bepalingen van artikel 12, lid 3, onder a), niet kunnen worden toegepast.
2. In de in lid 1 beschreven gevallen zorgt de in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte er op aanvraag van de houder of op verzoek van de bevoegde instantie voor dat:
a)
waar nodig een transponder in het dier wordt geïmplanteerd overeenkomstig artikel 18 of een toegelaten methode voor de verificatie van de identiteit wordt toegepast overeenkomstig artikel 21;
b)
een duplicaat van het identificatiedocument wordt afgegeven dat duidelijk als zodanig is gekenmerkt („duplicaat identificatiedocument”) en naar het uniek levensnummer verwijst dat is opgeslagen in de database van de instantie van afgifte die:
i)
de eerste identificatie van het dier heeft uitgevoerd en het zoekgeraakte originele identificatiedocument heeft afgegeven; of
ii)
het duplicaat van het identificatiedocument afgeeft voor een in lid 1, onder b), bedoeld dier;
c)
de paardachtige in deel II van sectie II van het duplicaat van het identificatiedocument wordt ingedeeld als niet bestemd om voor menselijke consumptie te worden geslacht.
3. De gegevens van het overeenkomstig lid 2 afgegeven duplicaat van het identificatiedocument worden onder verwijzing naar het uniek levensnummer in de in artikel 38 bedoelde database geregistreerd en naar de centrale database gestuurd overeenkomstig artikel 39.
4. Als het zoekgeraakte identificatiedocument was afgegeven overeenkomstig artikel 9, lid 1, door een in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte die niet meer bestaat, wordt het duplicaat van het identificatiedocument afgegeven overeenkomstig lid 2 van dit artikel door een in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte in de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt.
Artikel 30
De afgifte van duplicaten van identificatiedocumenten voor in de Unie ingevoerde paardachtigen
In afwijking van artikel 29, lid 2, mag, wanneer het zoekgeraakte originele identificatiedocument was afgegeven door een in artikel 14, onder a), bedoelde instantie van afgifte in een derde land, die instantie van afgifte in het derde land een nieuw identificatiedocument afgeven, mits het nieuwe identificatiedocument:
a)
van de in artikel 14, onder a), bedoelde instantie van afgifte naar de in artikel 29, lid 2, bedoelde instantie van afgifte wordt gestuurd, wanneer het als duplicaat van het identificatiedocument is gekenmerkt, het dier overeenkomstig artikel 29, lid 2, onder c), is ingedeeld en de informatie overeenkomstig artikel 29, lid 3, in de database is geregistreerd;
b)
naar de houder of, wanneer zulks uitdrukkelijk wordt vereist door de wetgeving van de lidstaat waar de paardachtige zich bevindt, naar de eigenaar wordt gestuurd door de instantie van afgifte of de bevoegde instantie in de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden, zich bevindt.
Artikel 31
Schorsing van de status van paardachtige voor de slacht voor menselijke consumptie
1. In afwijking van artikel 29, lid 2, onder c), en artikel 30, en behalve in het in artikel 43, lid 2, beschreven geval mag de bevoegde instantie de status van een paardachtige als bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie gedurende zes maanden schorsen wanneer:
a)
de houder uiterlijk 30 dagen na de gemelde datum van het verlies van het identificatiedocument genoegzaam kan bewijzen dat de status van de paardachtige als bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie niet door een medische behandeling in gevaar is gebracht;
b)
de aanvraag voor de identificatie overeenkomstig artikel 1, lid 1, tweede streepje, van Beschikking 96/78/EG tijdens het eerste levensjaar is ingediend, maar nadat de in artikel 12, lid 2, van deze verordening bedoelde maximaal toegestane periode was verstreken.
2. In het in lid 1 beschreven geval registreert de bevoegde instantie de begindatum van de schorsingsperiode van zes maanden in de eerste kolom van deel III van sectie II van het duplicaat van het identificatiedocument en vult ze ook de derde kolom in.
Artikel 32
De afgifte van vervangende identificatiedocumenten
1. De in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte geeft een vervangend identificatiedocument af wanneer:
a)
het originele identificatiedocument is zoekgeraakt en:
i)
de identiteit van het dier niet kan worden achterhaald;
ii)
er geen aanwijzingen of bewijzen zijn dat al eerder een identificatiedocument voor dit dier is afgegeven door een in artikel 5, lid 1, bedoelde instantie van afgifte;
b)
het dier niet binnen de in artikel 12, lid 1 of 2, artikel 14 of artikel 43, lid 2, vastgestelde termijnen is geïdentificeerd.
2. In de in lid 1 beschreven gevallen zorgt een in artikel 5, lid 1, onder c), bedoelde instantie van afgifte die verantwoordelijk is voor het gebied waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt, er op aanvraag van de houder of op verzoek van de bevoegde instantie voor dat:
a)
een transponder in het dier wordt geïmplanteerd overeenkomstig artikel 18 of een alternatieve methode voor de verificatie van de identiteit wordt toegepast overeenkomstig artikel 21;
b)
een vervangend identificatiedocument wordt afgegeven dat duidelijk als zodanig is gekenmerkt („vervangend identificatiedocument”) en naar een nieuw toegewezen uniek levensnummer verwijst dat overeenkomt met de gegevens in de database over de afgifte van dit vervangend identificatiedocument;
c)
de paardachtige in deel II van sectie II van het vervangend identificatiedocument wordt ingedeeld als niet bestemd om voor menselijke consumptie te worden geslacht.
3. De gegevens van het overeenkomstig lid 2 van dit artikel afgegeven vervangend identificatiedocument worden onder verwijzing naar het unieke levensnummer in de in artikel 38 bedoelde database geregistreerd en naar de centrale database gestuurd overeenkomstig artikel 39.
Artikel 33
Schorsing van de geldigheid van het identificatiedocument voor verplaatsingen
De officiële dierenarts schorst de geldigheid van het identificatiedocument voor verplaatsingen in door een passende vermelding in sectie III van het identificatiedocument op te nemen, als een paardachtige wordt gehouden op of afkomstig is van een bedrijf:
a)
waarvoor een in artikel 4, lid 5, van Richtlijn 2009/156/EG bedoelde verbodsmaatregel geldt; of
b)
dat zich in een lidstaat bevindt die niet vrij van paardenpest is of in een deel van het grondgebied van een lidstaat dat overeenkomstig artikel 5, lid 2, van Richtlijn 2009/156/EG wordt aangemerkt als besmet met paardenpest.
HOOFDSTUK VII
DOOD VAN PAARDACHTIGEN EN VAN VOOR DE SLACHT VOOR MENSELIJKE CONSUMPTIE BESTEMDE PAARDACHTIGEN EN REGISTRATIE VAN DE TOEGEDIENDE MEDICATIE
Artikel 34
Verplichtingen van de officiële dierenarts en de bevoegde instantie bij de slacht of de dood van paardachtigen
1. Bij de slachting of de dood van de paardachtige worden de volgende maatregelen genomen:
a)
de transponder wordt tegen frauduleus gebruik beschermd, met name door de transponder te recupereren, te vernietigen of ter plekke te verwijderen;
b)
het identificatiedocument wordt ongeldig gemaakt door ten minste op alle bladzijden met een fraudebestendige stempel het woord „ongeldig” aan te brengen of door in alle bladzijden een gat te maken waarvan de diameter niet kleiner is dan het gat dat door een normale perforator wordt gemaakt;
c)
met betrekking tot het uniek levensnummer van de paardachtige:
i)
wordt het identificatiedocument onder officieel toezicht vernietigd in het slachthuis waar het dier is geslacht, en er wordt een verklaring naar de instantie van afgifte gestuurd, hetzij rechtstreeks, hetzij via het in artikel 36, lid 2, bedoelde contactpunt, waarin de datum wordt vermeld waarop het dier in het slachthuis is geslacht, en de datum waarop het identificatiedocument is vernietigd; of
ii)
wordt het ongeldig gemaakte identificatiedocument, hetzij rechtstreeks, hetzij via het in artikel 36, lid 2, bedoelde contactpunt, bij de in punt 11 van deel A van sectie I van het identificatiedocument vermelde of de, overeenkomstig artikel 28, onder b), in deel C van die sectie vermelde instantie van afgifte ingeleverd samen met informatie over de datum waarop het dier is geslacht of gedood in het kader van de bestrijding van een ziekte.
2. De maatregelen in lid 1 worden uitgevoerd door of onder toezicht van:
a)
de officiële dierenarts:
i)
wanneer dieren geslacht of gedood in het kader van de bestrijding van een ziekte, overeenkomstig artikel 4, lid 4, onder a), tweede alinea, van Richtlijn 2009/156/EG; of
ii)
na het slachten, overeenkomstig artikel 7, lid 3, van Richtlijn 2009/156/EG; of
b)
de in artikel 3, punt 10, van Verordening (EG) nr. 1069/2009 gedefinieerde bevoegde autoriteit, wanneer een karkas dat overeenkomstig de in artikel 23, lid 1, van de onderhavige verordening bedoelde nationale wetgeving vergezeld ging van het identificatiedocument, wordt verwijderd of verwerkt in:
i)
een overeenkomstig artikel 24, lid 1, onder a), van Verordening (EG) nr. 1069/2009 erkende inrichting; of
ii)
een in punt a), iii), van hoofdstuk III van bijlage III bij Verordening (EU) nr. 142/2011 bedoelde verbrandingsinstallatie met een lage capaciteit.
3. Als de transponder, in tegenstelling tot wat in lid 1, onder a), van dit artikel wordt vereist, niet kan worden verwijderd bij een voor menselijke consumptie geslachte paardachtige, verklaart de officiële dierenarts het vlees of het gedeelte van het vlees waarin zich de transponder bevindt, ongeschikt voor menselijke consumptie overeenkomstig sectie II, hoofdstuk V, punt 1, n), van bijlage I bij Verordening (EG) nr. 854/2004.
Artikel 35
Verplichting van de houder en de instantie van afgifte bij de dood of het verlies van een paardachtige
1. In alle gevallen waarbij een paardachtige, anders dan bedoeld in artikel 34, is gestorven of verdwenen, met inbegrip van diefstal, levert de houder het identificatiedocument uiterlijk 30 dagen na de dood of het verlies van de paardachtige in bij de in deel A van sectie I vermelde of overeenkomstig artikel 28, onder b), in deel C van sectie I van het identificatiedocument vermelde instantie van afgifte.
2. De instantie van afgifte die informatie over de dood of het verlies van een paardachtige heeft ontvangen overeenkomstig artikel 34 of lid 1 van dit artikel, handelt overeenkomstig de punten d) en e) van artikel 28.
Artikel 36
Verplichtingen van de lidstaten om de informatiestroom na de dood van een paardachtige te waarborgen
1. De lidstaten stellen procedures vast om de ongeldig gemaakte identificatiedocumenten in te leveren bij de in artikel 34, lid 1, onder c), ii), bedoelde instantie van afgifte.
2. De lidstaten mogen voorzien in een contactpunt dat de in artikel 34, lid 1, onder c), i), bedoelde verklaring of de in artikel 34, lid 1, onder c), ii), bedoelde identificatiedocumenten in ontvangst neemt om ze aan de respectieve instanties van afgifte op hun grondgebied te doen toekomen.
Dat contactpunt mag een in artikel 35 van Verordening (EG) nr. 882/2004 bedoelde contactinstantie zijn.
3. Wanneer zulks overeenkomstig lid 2 van toepassing is, worden de gegevens van het contactpunt, die in de in artikel 39 bedoelde centrale database mogen worden opgeslagen, ter beschikking gesteld van de andere lidstaten en het publiek op de in artikel 6, lid 1, bedoelde website.
Artikel 37
Voor de slacht voor menselijke consumptie bestemde paardachtigen en registratie van de toegediende medicatie
1. Een paardachtige wordt geacht bestemd te zijn om voor menselijke consumptie te worden geslacht, tenzij overeenkomstig deze verordening in deel II van sectie II van het identificatiedocument onherroepelijk wordt verklaard dat de paardachtige hiervoor niet bestemd is door middel van:
a)
de door de instantie van afgifte bekrachtigde handtekening van de eigenaar op basis van zijn/haar eigen beslissing; of
b)
de handtekeningen van de houder en de verantwoordelijke dierenarts, die handelt overeenkomstig artikel 10, lid 2, van Richtlijn 2001/82/EG; of
c)
de registratie door de instantie van afgifte bij de afgifte van een duplicaat van het identificatiedocument overeenkomstig artikel 29 of 30 of een vervangend identificatiedocument overeenkomstig artikel 32.
2. Voorafgaand aan een behandeling overeenkomstig artikel 10, lid 2, van Richtlijn 2001/82/EG of een behandeling met een overeenkomstig artikel 6, lid 3, van die richtlijn toegestaan geneesmiddel verzekert de in artikel 10, lid 1, van Richtlijn 2001/82/EG bedoelde verantwoordelijke dierenarts zich van de status van de paardachtige als ofwel:
a)
bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie, wat normaliter het geval is; ofwel
b)
niet bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie, als aangegeven in deel II van sectie II van het identificatiedocument.
3. Als de in lid 2 van dit artikel bedoelde behandeling niet is toegestaan voor een voor de slacht voor menselijke consumptie bestemde paardachtige, zorgt de in artikel 10, lid 1, van Richtlijn 2001/82/EG bedoelde verantwoordelijke dierenarts ervoor dat de betrokken paardachtige overeenkomstig de in artikel 10, lid 2, van Richtlijn 2001/82/EG bedoelde afwijking vóór de behandeling onherroepelijk als niet bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie wordt verklaard door:
a)
deel II van sectie II van het identificatiedocument in te vullen en te ondertekenen; en
b)
deel III van sectie II van het identificatiedocument overeenkomstig de instructies in deel III van sectie II ongeldig te maken.
4. Nadat de in lid 3 bedoelde maatregelen zijn genomen, dient de houder van de paardachtige het identificatiedocument in bij een instantie van afgifte in de lidstaat waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt, of verstrekt hij de informatie online wanneer hij toegang tot de database heeft, en dit uiterlijk 14 dagen na de ondertekening in deel II van sectie II van het identificatiedocument.
5. In afwijking van lid 4 mogen de lidstaten maatregelen nemen om ervoor te zorgen dat de verantwoordelijke dierenarts de overeenkomstig lid 3 uitgevoerde maatregelen uiterlijk 14 dagen na de ondertekening in deel II van sectie II van het identificatiedocument:
a)
ofwel rechtstreeks meedeelt aan de in lid 4 bedoelde instantie van afgifte en de instantie van afgifte de nodige informatie verstrekt om de overeenkomstig artikel 39 opgezette database te actualiseren; ofwel
b)
rechtstreeks meedeelt aan de overeenkomstig artikel 39 opgezette centrale database, waarbij wordt gewaarborgd dat de in lid 4 bedoelde instantie van afgifte de informatie opneemt in de overeenkomstig artikel 38 opgezette database.
6. Als een paardachtige moet worden behandeld onder de in artikel 10, lid 3, van Richtlijn 2001/82/EG bedoelde omstandigheden, vermeldt de verantwoordelijke dierenarts in deel III van sectie II van het identificatiedocument de vereiste gegevens over het geneesmiddel dat de in Verordening (EG) nr. 1950/2006 vermelde stoffen bevat die essentieel zijn of een klinische meerwaarde hebben bij de behandeling van paardachtigen.
De verantwoordelijke dierenarts vermeldt de datum van de laatste voorgeschreven toediening van dat geneesmiddel en deelt de houder overeenkomstig artikel 11, lid 4, van Richtlijn 2001/82/EG de datum mee waarop de overeenkomstig artikel 10, lid 3, van die richtlijn vastgestelde wachttijd verstrijkt.
HOOFDSTUK VIII
REGISTRATIES EN SANCTIES
Artikel 38
Database
1. Bij de afgifte van het identificatiedocument of de registratie van eerder afgegeven identificatiedocumenten registreert de instantie van afgifte ten minste de volgende gegevens over de paardachtige in haar database:
a)
het uniek levensnummer;
b)
de soort;
c)
het geslacht;
d)
de kleur;
e)
de door de in punt i) bedoelde houder opgegeven geboortedatum (dd/mm/jjjj);
f)
in voorkomend geval, ten minste de laatste 15 cijfers van de code die door de transponder wordt uitgezonden, of de code die door een radiofrequentie-identificatiemiddel wordt uitgezonden dat niet aan ISO-norm 11784 voldoet, samen met informatie over het vereiste uitleessysteem, of de overeenkomstig artikel 21 toegepaste alternatieve methode om de identiteit te verifiëren;
g)
het door de in punt i) bedoelde houder opgegeven geboorteland;
h)
de datum van afgifte en eventuele wijzigingen van het identificatiedocument;
i)
de naam en het adres van de houder die de in artikel 11, lid 1, artikel 15, lid 1, artikel 29, lid 2, of artikel 32, lid 2, bedoelde aanvraag heeft ingediend, of, in voorkomend geval, het identificatiedocument overeenkomstig artikel 27, lid 3, heeft ingediend;
j)
de status als geregistreerde paardachtige of als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtige;
k)
de door de in punt i) bedoelde houder opgegeven naam van het dier (d.w.z. de naam bij de geboorte en de eventuele commerciële naam);
l)
de bekende status van het dier als niet bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie;
m)
het serienummer, voor zover er een serienummer is aangebracht op het in artikel 9, leden 1 en 3, bedoelde identificatiedocument, en eventuele informatie over nieuwe of vervangende identificatiedocumenten of duplicaten van identificatiedocumenten die overeenkomstig artikel 12, lid 3, artikel 29, artikel 30 of artikel 32 zijn afgegeven;
n)
het door de in punt i) bedoelde houder opgegeven land waar het bedrijf waar de paardachtige wordt gehouden zich bevindt;
o)
de door de in punt i) bedoelde houder opgegeven datum van de dood of het verlies van het dier, of de datum van de slachting van het dier.
2. De instantie van afgifte bewaart de in lid 1 van dit artikel bedoelde gegevens in haar database gedurende ten minste 35 jaar of gedurende ten minste twee jaar na de melding van de dood van de paardachtige overeenkomstig artikel 34.
3. Uiterlijk 15 dagen na de datum van registratie van de in lid 1 van dit artikel bedoelde informatie deelt de in dat lid bedoelde instantie van afgifte de in de punten a) tot en met j) en l) tot en met o), van dat lid bedoelde informatie mee aan de overeenkomstig artikel 39 opgezette database in de lidstaat:
a)
waar de instantie van afgifte is erkend of aangewezen of zijn hoofdkantoor heeft overeenkomstig artikel 5, lid 1;
b)
waar de paardachtige is geboren.
Artikel 39
Opzetten van een centrale database
1. De lidstaten zetten met het oog op deze verordening een centrale database op.
2. In afwijking van lid 1 is een centrale database niet vereist in lidstaten met een afzonderlijke database voor geregistreerde paardachtigen en een afzonderlijke database voor als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen, op voorwaarde dat:
a)
beide databases doeltreffend met elkaar kunnen communiceren en overeenkomstig artikel 40 met centrale databases kunnen samenwerken om de identificatiegegevens te actualiseren van paardachtigen waarvan de status wordt gewijzigd in geregistreerde paardachtigen of als fok- en gebruiksdier gehouden paardachtigen;
b)
de bevoegde instantie directe toegang tot al deze databases heeft.
3. De lidstaten stellen de naam, het adres en de contactgegevens van hun centrale databases ter beschikking van de andere lidstaten en het publiek op de in artikel 6, lid 1, bedoelde website.
Artikel 40
Beheer van en samenwerking tussen centrale databases
1. Elke lidstaat zorgt ervoor dat de in artikel 5, lid 1, bedoelde instanties van afgifte de in artikel 28, punt e), en artikel 38, lid 1, bedoelde informatie met betrekking tot op zijn grondgebied geïdentificeerde paardachtigen in de centrale database opnemen of dat de databases van de instanties van afgifte op zijn grondgebied aan die centrale database worden gekoppeld.
2. De lidstaten werken bij het beheer van hun centrale databases samen overeenkomstig Richtlijn 89/608/EEG en zorgen ervoor dat:
a)
de centrale database overeenkomstig artikel 28 van deze verordening en onder verwijzing naar het unieke levensnummer elke wijziging van de in artikel 38, lid 1, bedoelde identificatiegegevens meedeelt aan de centrale database van de lidstaat waar het identificatiedocument is afgegeven;
b)
de bevoegde instanties van andere lidstaten gratis toegang tot een minimum aan informatie in de centrale database krijgen om na te gaan of een transpondercode, een uniek levensnummer of een serienummer van het identificatiedocument in die database is geregistreerd.
Artikel 41
Sancties
De lidstaten stellen de regels vast betreffende de sancties die van toepassing zijn op inbreuken op de bepalingen van deze verordening en ze nemen alle nodige maatregelen om ervoor te zorgen dat die regels worden toegepast. De sancties moeten doeltreffend, evenredig en afschrikkend zijn. De lidstaten stellen de Commissie uiterlijk 1 januari 2016 van deze bepalingen in kennis en delen haar onmiddellijk alle latere wijzigingen van die bepalingen mee.
HOOFDSTUK IX
OVERGANGS- EN SLOTBEPALINGEN
Artikel 42
Intrekking
Verordening (EG) nr. 504/2008 wordt met ingang van 1 januari 2016 ingetrokken.
Verwijzingen naar de ingetrokken verordening gelden als verwijzingen naar deze verordening.
Artikel 43
Overgangsbepalingen
1. In afwijking van artikel 4, lid 2, worden de volgende paardachtigen beschouwd als geïdentificeerd overeenkomstig deze verordening:
a)
paardachtigen die uiterlijk op 30 juni 2009 zijn geboren en op die datum overeenkomstig Beschikking 93/623/EEG of Beschikking 2000/68/EG waren geïdentificeerd, op voorwaarde dat de voor die paardachtigen afgegeven identificatiedocumenten:
i)
uiterlijk op 31 december 2009 werden geregistreerd overeenkomstig artikel 21, lid 1, van Verordening (EG) nr. 504/2008; en
ii)
een sectie bevatten die overeenkomt met sectie IX van het model-identificatiedocument in de bijlage bij Beschikking 93/623/EEG, en deel III-A van het identificatiedocument is ingevuld wanneer in deel III-B ervan gegevens zijn geregistreerd;
b)
paardachtigen die uiterlijk op 30 juni 2009 zijn geboren, maar op die datum nog niet overeenkomstig Beschikking 93/623/EEG of Beschikking 2000/68/EG waren geïdentificeerd, op voorwaarde dat ze uiterlijk op 31 december 2009 overeenkomstig Verordening (EG) nr. 504/2008 waren geïdentificeerd;
c)
paardachtigen die uiterlijk op 31 december 2015 overeenkomstig Verordening (EG) nr. 504/2008 zijn geïdentificeerd.
2. Paardachtigen die na 30 juni 2009 in de Unie zijn geboren of uit een derde land in de Unie zijn ingevoerd en die uiterlijk op 31 december 2015 niet overeenkomstig Verordening (EG) nr. 504/2008 zijn geïdentificeerd, worden overeenkomstig artikel 29 of 32 van deze verordening geïdentificeerd, afhankelijk van de beschikbare informatie over hun identiteit, en in deel II van sectie II van het duplicaat van het identificatiedocument ingedeeld als niet bestemd voor de slacht voor menselijke consumptie.
3. In afwijking van artikel 13, lid 2, hoeven lidstaten die vóór 1 januari 2016 afwijkingen hebben toegestaan overeenkomstig artikel 7 van Verordening (EG) nr. 504/2008 en de Commissie hiervan vóór die datum in kennis hebben gesteld, de Commissie niet opnieuw van die afwijkingen in kennis te stellen.
4. Lidstaten die geen gecentraliseerde database als bedoeld in artikel 39 hebben opgezet, zetten een centrale database op overeenkomstig artikel 39 en zorgen ervoor dat die database uiterlijk op 30 juni 2016 operationeel is overeenkomstig artikel 40.
Artikel 44
Inwerkingtreding
Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Zij is van toepassing met ingang van 1 januari 2016. Artikel 39 is echter pas van toepassing met ingang van 1 juli 2016 in die lidstaten die vóór 1 januari 2016 nog geen operationele centrale database hebben opgezet.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 17 februari 2015.