PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 18. března 2014
o odmítnutí návrhu prováděcího nařízení o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd a o konečném výběru jim uloženého prozatímního cla
(2014/149/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady (ES) č. 1225/2009 ze dne 30. listopadu 2009 o ochraně před dumpingovým dovozem ze zemí, které nejsou členy Evropského společenství (1), a zejména na článek 9 uvedeného nařízení,
s ohledem na návrh Evropské komise předložený po konzultaci s poradním výborem,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Dne 5. října 2006 přijala Rada nařízení (ES) č. 1472/2006 (2) (dále jen „napadené nařízení“), které uložilo konečné antidumpingové clo z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a Vietnamu a stanovilo konečný výběr uloženého prozatímního cla. Na základě přezkumu před pozbytím platnosti byla opatření rozšířena prováděcím nařízením Rady (EU) č. 1294/2009 (3). Tato opatření pozbyla platnosti dne 31. března 2011.
(2)
Někteří vyvážející výrobci podali k Tribunálu žaloby na zrušení napadeného nařízení. Tribunál tyto žaloby zamítl (4). Soudní dvůr však v odvolacím řízení svými rozsudky ze dne 2. února 2012 ve věci C-249/10 P, Brosmann a další v. Rada a ze dne 15. listopadu 2012 ve věci C-247/10 P, Zhejiang Aokang Shoes v. Rada (dále jen „rozsudky“) zrušil rozsudky Tribunálu a zrušil i nařízení (ES) č. 1472/2006 v rozsahu, v němž se týká navrhovatelů. Soudní dvůr zejména dospěl k závěru, že Komise měla přezkoumat žádosti, které jí navrhovatelé předložili za účelem přiznání zacházení jako v tržním hospodářství v souladu s čl. 2 odst. 7 písm. b) a c) nařízení (ES) č. 1225/2009, a dále uvedl, že nelze vyloučit, že takový přezkum by pro navrhovatele vedl k nižší sazbě antidumpingového cla.
(3)
Oznámením zveřejněným v Úředním věstníku Evropské unie (5) Komise informovala vyvážející výrobce, kterých se dané rozsudky týkaly, že se rozhodla pokračovat v řízení o nahrazení zrušených částí napadeného nařízení a přezkoumat, zda v případě těchto výrobců převládaly během příslušného období podmínky tržního hospodářství.
(4)
Dne 19. února 2014 Komise přijala návrh prováděcího nařízení Rady o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd a o konečném výběru jim uloženého prozatímního cla (dále jen „návrh“). V návrhu se uvádí, že z přezkumu žádostí o zacházení jako v tržním hospodářství vyplynulo, že pro vyvážející výrobce, kterých se týkaly rozsudky, během příslušného období podmínky tržního hospodářství nepřevládaly, že je proto třeba těmto vyvážejícím výrobcům odmítnout zacházení jako v tržním hospodářství, a že by v důsledku toho mělo být obnoveno antidumpingové clo, které bylo původně uloženo napadeným nařízením. Za tímto účelem by návrh obnovil definitivní antidumpingové clo pro vyvážející výrobce, kterých se týkají rozsudky, pro období platnosti napadeného nařízení.
(5)
Čl. 1 odst. 4 návrhu zní takto: „Použijí se platná ustanovení týkající se cel s výjimkou článku 221 nařízení Rady (EHS) č. 2913/1992 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (6). Sdělení výše cla dlužníkovi lze provést později než po uplynutí tří let ode dne vzniku celního dluhu, ale nejpozději dva roky po vstupu tohoto nařízení v platnost.“
V čl. 221 odst. 3 nařízení (EHS) č. 2913/1992 (dále jen „celní kodex“) je stanoveno promlčení pro sdělení opětovně uloženého antidumpingového cla dlužníkovi pro jakýkoli dovoz, k němuž došlo před více než třemi lety, pokud tato lhůta nebyla pozastavena po dobu řízení o opravném prostředku podle článku 243 celního kodexu. Ustanovení čl. 1 odst. 4 napadeného nařízení stanovilo, že, není-li stanoveno jinak, použijí se platné celní předpisy, a neobsahovalo žádnou odchylku od čl. 221 odst. 3 celního kodexu. Vzhledem k tomu, že původní sdělení dluhu dlužníkovi bylo v důsledku rozsudků staženo, mohly by hospodářské subjekty legitimně očekávat, že po uplynutí tříleté lhůty stanovené v čl. 221 odst. 3 celního kodexu došlo k promlčení jakéhokoli opětovného uložení dluhu, a že dluh proto „zanikl“ (7). Po zaniknutí dluhu podle čl. 221 odst. 3 by jeho opětovné uložení se zpětným účinkem porušilo legitimní očekávání dotčených hospodářských subjektů.
Na závěr z hodnocení Rady vyplývá, že v tomto případě nelze uplatnit zpětnou působnost odchylky od čl. 221 odst. 3 celního kodexu, jelikož by tak byla porušena legitimní očekávání dotčených hospodářských subjektů.
(6)
Bez zpětné odchylky od čl. 221 odst. 3 by opětovné uložení cel mělo v praxi jen velmi omezený finanční účinek, jelikož původní opatření pozbyla platnosti dne 31. března 2011.
(7)
Navrhovatelé navíc neposkytli údaje prokazující, že přijetí navrženého opatření by na ně mělo dopad.
(8)
Soudní dvůr zrušil napadené nařízení jako celek v rozsahu, v němž se týká navrhovatelů. Účinky rozsudků s ohledem na zrušené opatření tedy nezávisí na žádném dalším aktu, který by měly orgány přijmout. Rada proto dochází k závěru, že článek 266 Smlouvy o fungování Evropské unie neukládá orgánům povinnost, aby v tomto případě opětovně uložily cla,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Návrh prováděcího nařízení Rady o opětovném uložení konečného antidumpingového cla z dovozu některé obuvi se svrškem z usně pocházející z Čínské lidové republiky a vyráběné společnostmi Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co Ltd a Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd a o konečném výběru jim uloženého prozatímního cla se zamítá a řízení týkající se uvedených výrobců se ukončují.
Článek 2
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
V Bruselu dne 18. března 2014.
UITVOERINGSBESLUIT VAN DE RAAD
van 18 maart 2014
tot verwerping van het voorstel voor een uitvoeringsverordening betreffende het opnieuw instellen van een definitief antidumpingrecht en tot definitieve inning van het voorlopige recht op schoeisel met bovendeel van leder van oorsprong uit de Volksrepubliek China en vervaardigd door Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd en Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd
(2014/149/EU)
DE RAAD VAN DE EUROPESE UNIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Verordening (EG) nr. 1225/2009 van de Raad van 30 november 2009 betreffende beschermende maatregelen tegen invoer met dumping uit landen die geen lid zijn van de Europese Gemeenschap (1), en met name artikel 9,
Gezien het voorstel van de Europese Commissie, ingediend na raadpleging van het Raadgevend Comité,
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
De Raad heeft op 5 oktober 2006 Verordening (EG) nr. 1472/2006 (2) (de „bestreden verordening”) vastgesteld, waarbij een definitief antidumpingrecht werd ingesteld en het voorlopige recht op schoeisel met bovendeel van leder uit de Volksrepubliek China en Vietnam werd geïnd. Na een herzieningsprocedure bij het vervallen van de antidumpingmaatregelen werden deze maatregelen door de Raad verlengd bij Uitvoeringsverordening (EU) nr. 1294/2009 van de Raad (3). De maatregelen verstreken op 31 maart 2011.
(2)
Een aantal exporterende producenten heeft voor het Gerecht beroepen tot nietigverklaring van de bestreden verordening ingesteld. Het Gerecht heeft deze beroepen verworpen (4). In graad van beroep, heeft het Hof van Justitie („het Hof”), bij arrest van 2 februari 2012 in zaak C-249/10 P, Brosmann e.a. vs. Raad, en bij arrest van 15 november 2012 in zaak C-247/10 P, Zhejiang Aokang Shoes vs. Raad (de „arresten”), de arresten van het Gerecht vernietigd en Verordening (EG) nr. 1472/2006 nietig verklaard voor zover deze van toepassing is op de appellanten. Het Hof vond meer bepaald dat de Commissie de door de appellanten overeenkomstig artikel 2, lid 7, onder b) en c), van Verordening (EG) nr. 1225/2009 ingediende, met bewijsmateriaal gestaafde verzoeken om behandeling als marktgerichte onderneming („BMO”) had moeten onderzoeken en dat het niet uit te sluiten valt dat een dergelijk onderzoek voor de appellanten tot een lager antidumpingrecht zou hebben geleid.
(3)
Door middel van een bericht dat in het Publicatieblad van de Europese Unie (5) is bekendgemaakt, heeft de Commissie de producenten-exporteurs waarop de arresten betrekking hebben, in kennis gesteld van het feit dat zij besloten heeft de procedure ter vervanging van de vernietigde onderdelen van de bestreden verordening te hervatten en te onderzoeken of deze producenten in de betrokken periode op marktvoorwaarden opereerden.
(4)
De Commissie heeft het voorstel voor een uitvoeringsverordening van de Raad betreffende het opnieuw instellen van een definitief antidumpingrecht en tot definitieve inning van het voorlopige recht op schoeisel met bovendeel van leder van oorsprong uit de Volksrepubliek China en vervaardigd door Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd en Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd („het voorstel”) op 19 februari 2014 aangenomen. In het voorstel is gesteld dat uit het onderzoek van de BMO-verzoeken is gebleken dat er in de betrokken periode geen sprake was van marktvoorwaarden voor de producenten-exporteurs waarop de arresten betrekking hebben, dat aan deze producenten-exporteurs de status van marktgericht bedrijf moet worden geweigerd en dat het door de bestreden verordening opgelegde antidumpingrecht bijgevolg opnieuw moet worden ingesteld. Daartoe zou het voorstel voor de producenten-exporteurs waarop de arresten betrekking hebben, opnieuw een definitief antidumpingrecht instellen voor de toepassingsperiode van de bestreden verordening.
(5)
Artikel 1, lid 4, van het voorstel luidt als volgt: „De geldende bepalingen inzake douanerechten zijn van toepassing, met uitzondering van artikel 221 van Verordening (EEG) nr. 2913/1992 van de Raad van 12 oktober 1992 tot vaststelling van het communautair douanewetboek (6). Het bedrag van de rechten kan meer dan drie jaar na de datum waarop de douaneschuld is ontstaan, maar uiterlijk twee jaar na de inwerkingtreding van deze verordening, worden meegedeeld aan de schuldenaar.”.
Artikel 221, lid 3, van Verordening (EEG) nr. 2913/1992 (het „Douanewetboek”) voorziet in een verjaringstermijn voor de mededeling van het opnieuw ingestelde antidumpingrecht aan de schuldenaar voor producten die meer dan drie jaar geleden zijn ingevoerd, mits deze termijn niet is geschorst door een beroep in de zin van artikel 243 van het Douanewetboek. Artikel 1, lid 4, van de bestreden verordening bepaalde dat tenzij anders was bepaald, de geldende bepalingen inzake douanerechten van toepassing waren, en het bevatte geen afwijking van artikel 221, lid 3, van het Douanewetboek. Voor zover de oorspronkelijke mededeling van de schuld aan de schuldenaar in het verlengde van de arresten is ingetrokken, konden de marktdeelnemers in redelijkheid verwachten dat, zodra de door artikel 221, lid 3, van het Douanewetboek voorgeschreven periode van drie jaar verstreken was, voor het opnieuw opleggen van de schuld de verjaring was ingetreden en dat de schuld bijgevolg „uitgedoofd” was (7). Zodra de schuld overeenkomstig artikel 221, lid 3, was uitgedoofd, zou de herinvoering ervan met terugwerkende kracht derhalve afbreuk doen aan de legitieme verwachtingen van de betrokken marktdeelnemers.
Concluderend luidt het oordeel van de Raad dat een toepassing met terugwerkende kracht van de afwijking van artikel 221, lid 3, van het Douanewetboek niet mogelijk is in dit geval, omdat aldus afbreuk zou worden gedaan aan de legitieme verwachtingen van de betrokken marktdeelnemers.
(6)
Zonder de afwijking met terugwerkende kracht van artikel 221, lid 3, zou de herinvoering van rechten in de praktijk een zeer beperkt effect hebben, omdat de oorspronkelijke maatregelen op 31 maart 2011 verstreken zijn.
(7)
Voorts hebben de klagers geen elementen aangebracht waaruit blijkt dat zij door de vaststelling van de voorgestelde maatregel geraakt worden.
(8)
Het Hof heeft de bestreden verordening integraal nietig verklaard, voor zover deze betrekking heeft op de appellanten. Bijgevolg zijn de rechtsgevolgen van de arresten met betrekking tot de vernietigde maatregel niet afhankelijk van een door de instellingen vast te stellen bijkomende handeling. De Raad besluit derhalve dat artikel 266 van het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie de instellingen niet verplicht de rechten opnieuw op te leggen in het onderhavige geval,
HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
Het voorstel voor een uitvoeringsverordening van de Raad betreffende het opnieuw instellen van een definitief antidumpingrecht en tot definitieve inning van het voorlopige recht op schoeisel met bovendeel van leder van oorsprong uit de Volksrepubliek China en vervaardigd door Brosmann Footwear (HK) Ltd, Seasonable Footwear (Zhongshan) Ltd, Lung Pao Footwear (Guangzhou) Ltd, Risen Footwear (HK) Co. Ltd en Zhejiang Aokang Shoes Co. Ltd wordt verworpen en de procedure met betrekking tot deze producenten wordt stopgezet.
Artikel 2
Dit besluit treedt in werking op de dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Gedaan te Brussel, 18 maart 2014.