NAŘÍZENÍ KOMISE V PŘENESENÉ PRAVOMOCI (EU) č. 1125/2014
ze dne 19. září 2014,
kterým se doplňuje směrnice Evropského parlamentu a Rady 2014/17/EU, pokud jde o regulační technické normy týkající se minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky pro zprostředkovatele úvěru
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2014/17/ЕU ze dne 4. února 2014 o smlouvách o spotřebitelském úvěru na nemovitosti určené k bydlení a o změně směrnic 2008/48/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 (1), a zejména na čl. 29 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Podle čl. 29 odst. 2 písm. a) směrnice 2014/17/EU musí mít zprostředkovatelé úvěru pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání na územích, kde nabízejí služby, nebo jinou srovnatelnou záruku splnění závazku z porušení povinné péče při výkonu povolání.
(2)
I když povinnost pro zprostředkovatele úvěru v odvětví hypoték mít pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelnou záruku je na úrovni Unie novým regulatorním požadavkem, v některých členských státech uvedený požadavek existuje na národní úrovni. Uvedené jurisdikce se zkušenostmi s požadavky na pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání vykazují nepochybně největší podíly zprostředkovaných hypotečních úvěrů po celé Unii a letité významné pronikání zprostředkovatelů úvěru na trh, a v důsledku toho rovněž sledují konkrétnější přístup k regulaci tohoto odvětví. Proto by pravidla Unie týkající se minimální částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky měla být založena na zkušenostech uvedených jurisdikcí, pokud jde o určení nejvhodnějšího přístupu pro výpočet uvedené minimální částky.
(3)
Uvedený přístup by byl vhodný pro celou Unii, včetně jurisdikcí s menšími trhy s hypotečními úvěry. A sice z toho důvodu, že pohledávky za zprostředkovateli úvěru nekorelují s částkou podkladových hypotečních úvěrů, která se může po celé Unii značně lišit, ale jsou založeny na konceptu porušení povinné péče při výkonu povolání, u něhož se výsledné újmy liší mnohem méně.
(4)
Ustanovení čl. 29 odst. 2 písm. a) třetí pododstavec směrnice 2014/17/EU vyžaduje přezkoumání minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky v pravidelných intervalech. V budoucnu by se tudíž mohly ke stanovení úrovně uvedených povinností pro zprostředkovatele úvěru stát vhodnějšími jiné možnosti nebo metody, zejména budou-li k dispozici další historické údaje a větší zkušenosti z dohledu v souvislosti s fungováním pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání.
(5)
Pro jasné stanovení minimální peněžní částky pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky a pro zajištění harmonizovanějšího přístupu po celé Unii by bylo vhodné stanovit uplatnění uvedené minimální částky na jednu pojistnou událost a za rok. Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/92/ES (2) stanoví požadavek na minimální částku pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky za rok a na jednu pojistnou událost. Většina zprostředkovatelů, kteří vykonávají zprostředkování pojištění, i jejich pojistitelé jsou tedy obeznámeni s tímto přístupem, a proto je vhodné zavést podobný systém pro zprostředkovatele úvěru. Většina členských států, jejichž vnitrostátní právní předpisy vyžadují, aby zprostředkovatelé úvěru měli pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání, nadto tento přístup využívá rovněž. Pravidla pro pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání pro zprostředkovatele úvěru by tudíž měla také navrhnout takové rozlišení mezi částkou za rok a na jednu pojistnou událost.
(6)
Toto nařízení vychází z návrhů regulačních technických norem, které Evropský orgán pro bankovnictví předložil Komisi.
(7)
Evropský orgán pro bankovnictví uskutečnil otevřené veřejné konzultace o návrzích regulačních technických norem, z nichž toto nařízení vychází, analyzoval potenciální související náklady a přínosy a požádal o stanovisko skupinu subjektů působících v bankovnictví zřízenou podle článku 37 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 1093/2010 (3),
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
Článek 1
Minimální peněžní částka pojištění odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu povolání nebo srovnatelné záruky, které musí mít zprostředkovatelé úvěru podle čl. 29 odst. 2 písm. a) prvního pododstavce směrnice 2014/17/EU, činí:
a)
460 000 EUR na každou jednotlivou pojistnou událost;
b)
celkem 750 000 eur na všechny pojistné události za kalendářní rok.
Článek 2
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 19. září 2014.
GEDELEGEERDE VERORDENING (EU) Nr. 1125/2014 VAN DE COMMISSIE
van 19 september 2014
tot aanvulling van Richtlijn 2014/17/EU van het Europees Parlement en de Raad met betrekking tot technische reguleringsnormen betreffende het minimumgeldbedrag van de beroepsaansprakelijkheidsverzekering of vergelijkbare garantie die kredietbemiddelaars moeten houden
(Voor de EER relevante tekst)
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie,
Gezien Richtlijn 2014/17/ЕU van het Europees Parlement en de Raad van 4 februari 2014 inzake kredietovereenkomsten voor consumenten met betrekking tot voor bewoning bestemde onroerende goederen en tot wijziging van de Richtlijnen 2008/48/EG en 2013/36/EU en Verordening (EU) nr. 1093/2010 (1), en met name de tweede alinea van artikel 29, lid 2, onder a),
Overwegende hetgeen volgt:
(1)
Artikel 29, lid 2, onder a), van Richtlijn 2014/17/ЕU vereist dat de kredietbemiddelaar tegen beroepsaansprakelijkheid („BAV”) is verzekerd voor het gehele grondgebied waar hij diensten aanbiedt, of een vergelijkbare garantie voor aansprakelijkheid wegens beroepsnalatigheid heeft gesteld.
(2)
Hoewel het vereiste voor kredietbemiddelaars in de hypothecaire sector om een BAV of vergelijkbare garantie te houden op uniaal niveau een nieuw regelgevend vereiste is, bestaat in sommige lidstaten dat vereiste op nationaal niveau. De rechtsgebieden met ervaring op het gebied van BAV-vereisten blijken inderdaad het hoogste aandeel in de hypothecaire verkoop via intermediairs in heel de Unie en een verleden van significante marktpenetratie door kredietintermediairs te hebben en volgen bijgevolg ook een meer specifieke aanpak bij het reguleren van die sector. Daarom moeten bij het bepalen van de meest geschikte aanpak voor het berekenen van dat minimumbedrag de uniale regels inzake het minimumbedrag van de BAV of vergelijkbare garantie op de ervaring van die rechtsgebieden gebaseerd zijn.
(3)
Die aanpak zou passend zijn voor de Unie als geheel, inclusief voor rechtsgebieden met kleinere hypotheekmarkten. Dit komt omdat claims tegen kredietintermediairs niet aan het onderliggende bedrag van het hypothecair krediet gecorreleerd zijn, dat in heel de Unie sterk kan variëren, maar op beroepsnalatigheid gebaseerd zijn, waarvan het resulterende nadeel veel minder varieert.
(4)
De derde alinea van artikel 29, lid 2, onder a), van Richtlijn 2014/17/ЕU vereist een herziening met regelmatige tussenpozen van het minimumgeldbedrag van de beroepsaansprakelijkheidsverzekering of vergelijkbare garantie. Bijgevolg zou het, vooral met de beschikbaarheid van verdere historische gegevens en verhoogde toezichthoudende ervaring met de werking van de beroepsaansprakelijkheidsverzekering, in de toekomst mogelijk kunnen zijn dat andere opties of methodologieën passender worden voor het bepalen van het niveau van die verplichtingen voor kredietintermediairs.
(5)
Voor een duidelijke stipulatie van het minimumgeldbedrag van de BAV of vergelijkbare garantie en om voor een meer geharmoniseerde aanpak in heel de Unie te zorgen, zou het passend zijn de toepassing van dat minimumbedrag per claim en per jaar te specificeren. Richtlijn 2002/92/EG van het Europees Parlement en de Raad (2) stelt een vereiste vast voor een minimumbedrag van de BAV of vergelijkbare garantie per jaar en per claim. Bijgevolg zijn de meeste intermediairs die verzekeringsbemiddeling uitoefenen en hun verzekeraars met die aanpak vertrouwd en is het daarom passend een soortgelijk systeem voor kredietintermediairs op te zetten. Voorts volgt het merendeel van de lidstaten waarvan de nationale wetten vereisen dat de kredietintermediairs een beroepsaansprakelijkheidsverzekering hebben eveneens een dergelijke aanpak. Daarom moeten de regels inzake een BAV voor kredietintermediairs eveneens een dergelijk onderscheid per jaar en per claim voorstellen.
(6)
Deze verordening is gebaseerd op de ontwerpen van technische reguleringsnormen die de Europese Bankautoriteit aan de Commissie heeft voorgelegd.
(7)
De Europese Bankautoriteit heeft openbare publieksraadplegingen gehouden over de ontwerpen van technische reguleringsnormen waarop deze verordening is gebaseerd, de potentiële desbetreffende kosten en baten geanalyseerd en het advies van de overeenkomstig artikel 37 van Verordening (EU) nr. 1093/2010 van het Europees Parlement en de Raad (3) opgerichte Bankstakeholdersgroep ingewonnen,
HEEFT DE VOLGENDE VERORDENING VASTGESTELD:
Artikel 1
Het minimumgeldbedrag van de beroepsaansprakelijkheidsverzekering of vergelijkbare garantie die kredietbemiddelaars moeten houden als bedoeld in de eerste alinea van artikel 29, lid 2, onder a), van Richtlijn 2014/17/ЕU is:
a)
460 000 EUR voor elke afzonderlijke claim;
b)
in totaal 750 000 EUR per kalenderjaar voor alle claims.
Artikel 2
Deze verordening treedt in werking op de twintigste dag na die van de bekendmaking ervan in het Publicatieblad van de Europese Unie.
Deze verordening is verbindend in al haar onderdelen en is rechtstreeks toepasselijk in elke lidstaat.
Gedaan te Brussel, 19 september 2014.