ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. listopadu 2013
o státní podpoře SA.16237 (C58/02) (ex N118/02) poskytnuté Francií ve prospěch společnosti SNCM
(oznámeno pod číslem C(2013) 7066)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2014/882/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 (1) odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek v souladu s těmito články (2), a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
1.
Dne 18. února 2002 oznámila Francie Komisi plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (dále jen „SNCM“), který byl doplněn dne 3. července 2002 (3). Tento plán restrukturalizace následoval po oznámení francouzských orgánů ze dne 20. prosince 2001 o poskytnutí finanční zálohy společností Compagnie Générale Maritime (dále jen „CGMF“) (4) společnosti SNCM ve výši 22,5 milionu EUR jakožto podpory na záchranu. Rozhodnutím ze dne 17. července 2002 (5) (dále jen „rozhodnutí z roku 2002“) Komise schválila podporu na záchranu ve prospěch společnosti SNCM v rámci předběžného vyšetřovacího řízení týkajícího se podpor podle čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES. Oznámená podpora na restrukturalizaci spočívala v navýšení kapitálu SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR.
2.
Dopisem ze dne 19. srpna 2002 Komise oznámila francouzským orgánům rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení (6) podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a článku 6 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 (7).
3.
Dne 8. října 2002 (8) sdělily francouzské orgány Komisi své připomínky k rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 (9).
4.
Na žádost francouzských orgánů proběhla pracovní jednání s útvary Komise ve dnech 24. října 2002, 3. prosince 2002 a 25. února 2003.
5.
V rámci zahájení vyšetřovacího řízení Komise obdržela připomínky od dvou podniků, a to od společnosti Corsica Ferries France (dále jen „CFF“) dne 8. ledna 2003 (10) a od společnosti STIM d’Orbigny ze skupiny Stef-TFE (dále jen „STIM“) dne 7. ledna 2003, a také od různých francouzských územních celků dne 18. prosince 2002, 9. a 10. ledna 2003. Dopisy ze dne 13. a 16. ledna a ze dne 5. a 21. února 2003 předala Komise Francii tyto připomínky k vyjádření.
6.
Francouzské orgány poskytly Komisi svá vyjádření k připomínkám společností CFF a STIM dne 13. února 2003 (11) a dne 27. května 2003 (12).
7.
Dne 16. ledna 2003 útvary Komise zaslaly žádost o dodatečné informace, na kterou francouzské orgány odpověděly dne 21. února 2003.
8.
V dopise ze dne 10. února 2003 (13) předložily francouzské orgány argumenty s cílem prokázat, že plán podpory dodržuje ve všech bodech pokyny Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (14) (dále jen „pokyny z roku 1999“).
9.
Na žádost Komise předložily francouzské orgány dne 25. února 2003 (15) kopii akcionářské dohody, která váže společnost SNCM a společnost STIM.
10.
Rozhodnutím 2004/166/ES (16) (dále jen „rozhodnutí z roku 2003“) schválila Komise, za určitých podmínek, poskytnutí podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM splatnou ve dvou částech. První splátka činila 66 milionů EUR a druhá, v maximální výši 10 milionů EUR, se měla určit v závislosti na čistém výnosu z prodeje aktiv, ke kterému mělo dojít po přijetí rozhodnutí z roku 2003.
11.
Dne 13. října 2003 podala společnost CFF u Soudu prvního stupně ES (dále jen „Tribunál“) žalobu na neplatnost rozhodnutí z roku 2003 (věc T-349/03).
12.
Rozhodnutím 2005/36/ES (17) (dále jen „rozhodnutí z roku 2004“) se Komise rozhodla považovat změny požadované Francií v dopise ze dne 23. června 2004, tj. nahrazení plavidla Aliso plavidlem Asco na seznamu plavidel, která je společnost SNCM oprávněna provozovat na základě rozhodnutí z roku 2003, a prodej plavidla Aliso místo plavidla Asco, za změny, které nezpochybňují slučitelnost podpory na restrukturalizaci povolené rozhodnutím z roku 2003 s vnitřním trhem.
13.
Rozhodnutím ze dne 16. března 2005 (dále jen „rozhodnutí z roku 2005“) (18) Komise souhlasila s vyplacením druhé části podpory na restrukturalizaci ve výši 3,3 milionů EUR, čímž celková výše povolené podpory na restrukturalizaci dosáhla částky 69,3 milionu EUR.
14.
Dne 15. června 2005 zrušil Tribunál rozsudkem ve věci T-349/03 (19) rozhodnutí z roku 2003 z důvodu chybného posouzení minimální výše podpory.
15.
Dne 25. října 2005 (20) předaly francouzské orgány Komisi informace o vývoji finanční situace společnosti od oznámení plánu podpory na restrukturalizaci ze dne 18. února 2002.
16.
Dne 17. listopadu 2005 (21) poskytly francouzské orgány podklady o aktualizaci plánu restrukturalizace z roku 2002 a o opětovném vytvoření vlastního kapitálu společnosti SNCM (22).
17.
Dne 15. března 2006 předložily francouzské orgány Komisi souhrnnou zprávu o trhu, obchodní plán (příjmová část) a výhledový účet zisku a ztrát (23). Další podklady byly předány útvarům Komise dne 28. března 2006 a 7. dubna 2006 (24). V tomto dopise francouzské orgány mimo jiné vyzvaly Komisi, aby vzhledem ke své povaze „vyrovnání za veřejnou službu“ nebyla část podpory na restrukturalizaci z roku 2002, a to především částka ve výši 53,48 milionu EUR, považována za opatření přijaté v rámci restrukturalizačního plánu, ale za částku, která není na základě judikatury ve věci Altmark (25) podporou, nebo za samostatné opatření bez spojení s restrukturalizačním plánem podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES.
18.
Dne 21. dubna 2006 byl podle článku 4 nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků (26) oznámen Komisi návrh spojení, při kterém společnosti Veolia Transport (dále jen „VT“) (27) a Butler Capital Partners (dále jen „BCP“) společně převezmou kontrolu nad společností SNCM (28). Komise se rozhodla nevznést proti oznámenému spojení námitky a prohlásila jej rozhodnutím ze dne 29. května 2006 (29) za slučitelné s vnitřním trhem.
19.
Dne 21. června 2006 (30) předaly francouzské orgány Komisi vyhlášku ministerstva hospodářství, financí a průmyslu ze dne 26. května 2006, kterou se schvalují finanční operace rozhodnuté společností Société nationale des chemins de fer français (dále jen „SNCF“), a legislativní nařízení č. 2006-606 ze dne 26. května 2006, kterým se společnost SNCM převádí do soukromého sektoru.
20.
Informace o pověření veřejnou službou a o podporách sociální povahy při zajišťování dopravní obslužnosti Korsiky byly Komisi předány dne 7. června 2006 (31).
21.
Dopisem ze dne 13. září 2006 oznámila Komise francouzským orgánům své rozhodnutí zahájit formální vyšetřovací řízení podle čl. 88 odst. 2 Smlouvy o ES a podle článku 6 nařízení (ES) č. 659/1999 ve věci nových opatření přijatých ve prospěch společnosti SNCM a ve věci plánu restrukturalizace oznámeného v roce 2002 (32) (dále jen „rozhodnutí z roku 2006“).
22.
Dne 16. listopadu 2006 zaslala Francie Komisi své připomínky v rámci rozhodnutí z roku 2006 (33).
23.
Protože některé zúčastněné strany požádaly Komisi o prodloužení lhůty pro předložení vlastních připomínek (34), Komise rozhodla poskytnout tuto prodlouženou lhůtu všem zúčastněným stranám (35).
24.
Komise obdržela připomínky od společností CFF (36) a STIM (37) a předala je francouzským orgánům dopisem ze dne 20. února 2007. Jistá zúčastněná třetí strana rovněž zaslala své připomínky, které byly také předány francouzským orgánům, ale nakonec je dne 28. května 2008 vzala zpět.
25.
Francouzské orgány sdělily své připomínky k vyjádřením zúčastněných stran dne 30. dubna 2007 (38).
26.
Dne 20. prosince 2007 podala společnost CFF na společnost SNCM stížnost Komisi kvůli státní podpoře, která doplňuje informace zaslané dne 15. června 2007 a 30. listopadu 2007. Stížnost se týká článku 3 nové smlouvy o pověření veřejnou službou podepsané v červnu roku 2007 mezi korsickou územní samosprávou a seskupením Compagnie Méridionale de Navigation - SNCM na období 2007-2013. Podle společnosti CFF by provádění této doložky přineslo společnosti SNCM v roce 2007 nové finanční zdroje ve výši 10 milionů EUR. Kromě toho se má u vyrovnání vyplácenému společnosti SNCM za závazky vyplývající ze zajišťování veřejné služby jednat o státní podporu, která je navíc protiprávní, protože nebyla oznámena Komisi.
27.
Komise informovala zúčastněné strany o svém rozhodnutí prodloužit lhůtu pro podání připomínek třetích stran do 14. března 2008.
28.
Komise předala dne 26. března 2008 připomínky zúčastněných třetích stran Francii, která zaslala svá vyjádření dne 28. března 2008, 10. dubna 2008 a 28. dubna 2008.
29.
Rozhodnutím ze dne 8. července 2008 Komise usoudila, že nová opatření z roku 2006 nepředstavují státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES a že se u opatření oznámených v roce 2002 jedná o podpory slučitelné s vnitřním trhem.
30.
Dne 11. září 2012 Tribunál toto rozhodnutí částečně zrušil (39). Tribunál usoudil, že závěry Komise ohledně opatření provedených v roce 2006 jsou výsledkem zjevně nesprávného posouzení. Pokud jde o restrukturalizační opatření z roku 2002, Tribunál shledal, že je nutno provést jejich novou analýzu, protože zrušené rozhodnutí vycházelo ze skutečnosti, že opatření z roku 2006 neobsahují žádný prvek podpory.
31.
Zrušení se netýká pouze prohlášení o slučitelnosti podpory ve výši 53,48 milionu EUR v podobě příspěvku na vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001. Toto rozhodnutí se proto nebude tímto bodem zabývat.
32.
Komise tak musí přijmout nové konečné rozhodnutí. Není důvod vyhledávat skutečnosti, k nimž došlo po dnu přijetí zrušeného rozhodnutí. Následkem zrušení musí Komise na jedné straně posoudit, zda některá předmětná opatření odpovídají chování investora v tržním hospodářství, a na straně druhé, pokud posuzovaná opatření představují státní podporu, zda jsou splněny podmínky slučitelnosti stanovené příslušnými pokyny. V souladu s judikaturou Tribunálu (40) smí Komise u obou přezkumů zohlednit pouze informace, které měla k dispozici v den přijetí zrušeného rozhodnutí, tj. dne 8. července 2008 (41).
33.
Dne 13. listopadu 2012 došlo k pracovnímu jednání za účasti Komise, francouzských orgánů a zástupců společnosti SNCM.
34.
Dopisy ze dne 6. prosince 2012 a 5. února 2013 požádaly francouzské orgány dvakrát, aby se rozhodlo o opětovném zahájení řízení, a to z těchto důvodů: Tribunál tím, že upřesnil kritéria zkoušky informovaného investora v tržním hospodářství, údajně vynesl z hlediska judikatury novátorský rozsudek, čímž je prý nutno zahájit znovu kontradiktorní řízení. Dopisy ze dne 15. ledna a 13. února 2013 Komise tyto žádosti odmítla, když zdůraznila, že řízení může být znovu zahájeno v bodě, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a připomněla, že rozhodnutí o zahájení řízení z roku 2006 nebylo jako takové v žádném ohledu protiprávní. Zároveň ale informovala francouzské orgány, že jí mohou zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jim bude zdát vhodný.
35.
Dne 16. května 2013 zaslaly francouzské orgány Komisi informační zprávu.
36.
Dopisem ze dne 19. června 2013 požádala společnost SNCM o rozhodnutí o opětovném zahájení formálního vyšetřovacího řízení z podobných důvodů jako francouzské orgány. Komise odmítla tuto žádost dopisem ze dne 10. července 2013. Zároveň ale rovněž informovala společnost SNCM, že jí může zcela podle vlastního uvážení předkládat doplňující informace pro úvahy a analýzy či jakýkoli dokument, který se jí bude zdát vhodný.
37.
Dne 27. srpna 2013 zaslala společnost SNCM informační zprávu a novou zprávu o prodeji SNCM.
II. POPIS
2.1. PŘÍJEMCE OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
38.
Příjemcem opatření, která jsou předmětem tohoto rozhodnutí, je společnost SNCM, která zahrnuje několik dceřiných společností v námořním odvětví a která se zabývá námořní přepravou osob, automobilů a nákladních vozidel na trasách mezi kontinentální Francií a Korsikou, Itálií (Sardinie) a zeměmi Maghrebu (Alžírsko a Tunisko).
39.
Společnost SNCM je akciovou společností, která vznikla v roce 1969 spojením společností Compagnie générale transatlantique a Compagnie de navigation mixte, jež byly obě založeny v roce 1850. Svůj původní název Compagnie générale transméditerranéenne si změnila v roce 1976 na Société nationale maritime Corse-Méditerranée poté, co železniční společnost Société nationale des chemins de fer (SNCF) získala podíl v jejím kapitálu. Francouzská vláda si totiž tuto společnost vybrala pro zajištění zásady územní návaznosti s Korsikou, to znamená vyrovnání sazeb za námořní dopravu s cenami společnosti SNCF pro železniční dopravu, na základě úmluvy uzavřené dne 31. března 1976 na dvacet pět let. Společnost Compagnie générale transatlantique byla již předtím pověřena francouzskou vládou zajištěním dopravní obslužnosti Korsiky na základě dřívější smlouvy uzavřené dne 23. prosince 1948.
40.
V okamžiku oznámení navýšení kapitálu v roce 2002 vlastnila společnost SNCF 20 % podílů a společnost CGMF 80 % podílů v kapitálu společnosti SNCM. Po otevření kapitálu společnosti SNCM dne 30. května 2006 (viz bod 18 tohoto rozhodnutí) patří společnosti BCP, respektive VT 38 % a 28 % kapitálu společnosti SNCM, přičemž společnost CGMF zůstává podílníkem ve výši 25 % (9 % kapitálu je vyhrazeno zaměstnancům).
41.
V roce 2008 byly hlavními dceřinými společnostmi SNCM společnosti Compagnie Méridionale de Navigation (dále jen „CMN“) (42), Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (CGTH) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (SARA) (46), Ferrytour (47) a Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Po prodeji vysokorychlostních plavidel Aliso v září 2004 a Asco (49) v květnu 2005 se flotila společnosti SNCM skládá z deseti lodí (pět trajektových lodí s přepravou automobilů (50), čtyři víceúčelová plavidla (přeprava nákladu a pasažérů) (51) a jedno vysokorychlostní plavidlo (NGV), jež vyplouvá převážně z Nice (52)), z nichž sedm přímo vlastní (53).
43.
Pro úplnost je nutno připomenout, že pravidelná námořní přeprava mezi přístavy kontinentální Francie a Korsiky byla od roku 1948 zajišťována v rámci veřejné služby, pro kterou společnosti SNCM a CMN byly v létech 1976 až 2001 koncesionáři na základě rámcové úmluvy uzavřené původně na dvacet pět let. V souladu s platnými předpisy Společenství (54) a na základě evropského nabídkového řízení (55) vyhlášeného korsickými samosprávnými orgány (56) získaly společnosti SNCM a CMN společně pověření veřejnou službou (dále jen „DSP“) pro dopravní obsluhu Korsiky z Marseille oproti finančnímu vyrovnání, a to na období 2002-2006.
44.
Jelikož platnost pověření veřejnou službou končila koncem roku 2006, stala se výše uvedená námořní veřejná služba předmětem nového nabídkového řízení vyhlášeného na celoevropské úrovni (57) a pověření bylo uděleno seskupení SNCM-CMN na období od 1. května 2007 do 31. prosince 2013 s roční dotací přibližně 100 milionů EUR.
45.
Souběžně mají všichni provozovatelé zajišťující přepravu na ostrov z Toulonu a z Nice stanovenou četnost spojení. Na těchto spojeních jsou obyvatelé Korsiky a také ostatní kategorie cestujících od roku 2002 až do roku 2013 příjemci sociálních podpor zavedených na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. července 2002 (58) a 24. dubna 2007 (59).
2.2. KONKURENČNÍ PROSTŘEDÍ
46.
Společnost SNCM vyvíjí činnost převážně ve dvou odlišných oblastech, a to v oblasti přepravy cestujících a v oblasti přepravy zboží. Zajišťuje dopravní spojení na jedné straně z Francie na Korsiku a do Maghrebu a na druhé straně okrajově do Itálie a Španělska.
2.2.1. Doprava na Korsiku
2.2.1.1. Přeprava cestujících
47.
Přeprava cestujících na Korsiku je výrazně sezónním trhem. Zahrnuje špičky sezónní návštěvnosti, které mohou být až desetkrát větší než počet cestujících v měsících mimo sezónu. To od provozovatelů dopravy vyžaduje, aby vlastnili takovou flotilu lodí, která bude schopna tyto sezónní špičky zvládnout. Poloviny obratu se dosahuje v měsících červenci a srpnu. Mimoto existuje nerovnováha podle směru přepravy, a to i během sezónních špiček: například v červenci jsou plavidla při odjezdu z kontinentálních přístavů plná, zatímco při návratu poloprázdná. Roční průměrné míry obsazení plavidel jsou proto poměrně nízké.
48.
Společnost SNCM je tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba platí, že dvě třetiny své činnosti provozuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou a zbývající třetinu představují spojení mezi jinými výchozími nebo cílovými místy (Nice-Korsika, Toulon-Korsika, mezinárodní spoje na Sardinii nebo do zemí Maghrebu).
49.
Společnost SNCM měla na svoji hlavní činnost dlouhá léta monopol. Od roku 1996 ale musí čelit konkurenci, která se velmi rychle rozvinula. Společnost CFF je tak dnes dominantním subjektem, pokud jde o námořní spojení mezi kontinentální Francií a Korsikou, a její podíl na trhu neustále roste. Ačkoliv na trhu působí teprve od roku 1996, její přeprava cestujících rostla v období 2000 až 2005 každým rokem o 44 % a tento růst pokračuje. V roce 2008 tak téměř […] (60) % osob cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou po moři zvolilo plavidlo společnosti CFF, zatímco jen […] (60) % použilo plavidlo společnosti SNCM a zbylých […] (60) % připadlo na společnost CMN.
50.
Postavení, které společnost CFF získala na předmětném trhu od roku 2000, se projevuje také v počtu cestujících přepravených během sezóny mezi Korsikou a kontinentální Francií. Z níže uvedeného diagramu vyplývá, že podíl společnosti CFF na trhu se zvýšil ze 45 % v roce 2000 na 70 % v roce 2007 a podíl společnosti SNCM se ve stejném období klesl z 53 % na 26 %, což představuje rozdíl více než jednoho milionu přepravených cestujících.
Diagram
Počet cestujících přepravených během sezóny (květen až září) mezi kontinentální Francií a Korsikou - sezóny 2000 až 2007
Zdroj:
Observatoire régional des transports de la Corse.
51.
Dalšími menšími konkurenty společnosti SNCM při dopravě na Korsiku jsou Compagnie Méridionale de Navigation (CMN), Moby Lines, Happy Lines a TRIS.
52.
Od roku 2006 se nabídka společnosti SNCM a její podíl na trhu dopravního spojení s Korsikou snížily: došlo k omezení nabídky míst o 8 % (- 20 % u spojení z Nice a - 3 % u spojení z Marseille).
53.
Pokračující snižování tržního podílu ukazuje, že důvěra uživatelů se zpět získává velmi obtížně poté, co byla silně otřesena stávkami a zmatky, které provázely sociální konflikty v létech 2004 a 2005, a to především u příležitosti privatizace společnosti.
54.
Trh námořní přepravy cestujících mezi kontinentální Francií a Korsikou rostl od roku 1993 průměrně o 4 % ročně. Tento růst měl pokračovat také v roce 2008 (tedy v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), kdy se očekávalo zvýšení o […] (60) %, a v následujících letech měl být mírnější. Přesto se nezdá, že by se nové subjekty snažily na tento trh proniknout. Do veřejné soutěže vyhlášené Korsickým dopravním úřadem (Office des Transports de Corse) o pověření veřejnou službou na období 2007-2013 pro námořní dopravu do určitých přístavů na Korsice se kromě společností CFF a SNCM-CMN nepřihlásil žádný další uchazeč, a to i přesto, že bylo možné ucházet se pouze o určité dopravní trasy.
55.
Pokud jde o hlavního konkurenta společnosti SNCM, tak společnost CFF mezi lety 1999 a 2007 zvýšila výrazně svou nabídku míst z 500 000 na 4,5 milionu (z toho o 30 % jen v roce 2007 v porovnání s rokem 2006), což jí umožnilo zvýšit počet přepravených cestujících (z 1,3 milionu v roce 2005 na 1,6 milionu v roce 2007) a svůj podíl na trhu. Tato obchodní politika se ale projevuje strukturálně nižší mírou obsazenosti u CFF než u SNCM s rozdílem deseti procentních bodů v roce 2007. U společnosti SNCM dosahovala průměrná míra obsazenosti v roce 200748 %, což je u trhu s takovými sezónními výkyvy běžné (viz výše).
2.2.1.2. Nákladní doprava
56.
Pokud jde o nákladní dopravu, byl v roce 2005 podíl společnosti SNCM na trhu na trase mezi Marseille či Toulonem a Korsikou přibližně 45 %.
57.
Pokud jde o dopravu obecného zboží (bez doprovodu), nacházejí se společnosti SNCM a CMN de facto v téměř monopolním postavení. V rámci smlouvy o pověření veřejnou službou zajišťují obě společnosti v častých intervalech přepravu zboží z Marseille do všech přístavů na Korsice.
58.
Pokud jde o doprovázené přívěsy nakládané na trajekty, což představuje celkově 24 % přepravy zboží měřené v běžných metrech, existuje mezi všemi přepravci cestujících hospodářská soutěž. Společnosti SNCM a CMN zajišťují většinu této přepravy doprovázeného zboží. Ostatní provozovatelé, a to především společnost CFF, mají 10 % podíl, což představuje 2 % celkového trhu.
59.
Pokud jde o doprovázené vozidlové soupravy (61) nakládané na trajekty (přibližně 24 % přepravy obecného zboží v roce 2003), mají společnosti SNCM a CMN také většinový podíl na dotčeném trhu. Ovšem od roku 2002 rozšířila společnost CFF svou nabídku a získala přibližně 15 % podílu na trhu.
2.2.2. Doprava do zemí Maghrebu
60.
Tunisko a Alžírsko představují důležitý trh s přibližně 5 miliony cestujících, přičemž převládá letecká přeprava. V těchto souvislostech zajišťuje námořní přeprava přibližně 15 % přesunů. Zatímco Alžírsko představuje významný námořní trh s řádově 560 000 cestujících, je Tunisko s řádově 250 000 cestujících trhem méně významným.
61.
Trh námořní dopravy mezi Francií a zeměmi Maghrebu vykazoval v období mezi roky 2001 a 2005 trvalý růst, a to řádově o 13 %. Vzhledem k výhledům růstu turistiky do této oblasti se očekávalo (v období rozhodujícím pro přezkum skutečností), že námořní doprava zaznamená okolo roku 2010 roční míru růstu řádově o 4 %.
62.
V Alžírsku zaujímá společnost SNCM druhé místo na trhu za alžírským veřejným podnikem Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (ENTMV). V roce 2005 vzrostl podíl společnosti SNCM na trhu z 24 % (2001) na 35 %.
63.
Na trhu dopravy do Tuniska je společnost SNCM na druhém místě za společností Compagnie tunisienne de navigation (CTN). Ačkoli společnost SNCM ztratila od roku 2001 podíl na trhu ve prospěch společnosti CTN, když její podíl klesl ze 44 % na 39 % v roce 2004, v roce 2005 došlo k určitému zlepšení (40 %).
2.3. POPIS OPATŘENÍ, KTERÁ JSOU PŘEDMĚTEM TOHOTO ROZHODNUTÍ
2.3.1. Navýšení kapitálu společnosti SNCM v roce 2002
64.
Po rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o schválení podpory na záchranu ve prospěch společnosti SNCM (62) oznámily francouzské orgány Komisi dne 18. února 2002 plán podpory na restrukturalizaci ve prospěch společnosti SNCM. Opatření spočívalo v navýšení kapitálu společnosti SNCM prostřednictvím mateřské společnosti CGMF, a to ve výši 76 milionů EUR, přičemž 46 milionů EUR mělo být poskytnuto na náklady spojené s restrukturalizací (63). Navýšení kapitálu mělo za cíl zvýšit vlastní finanční prostředky společnosti SNCM z 30 milionů na 106 milionů EUR.
65.
V souladu s hlavními pokyny z roku 1999 předložily francouzské orgány Komisi plán restrukturalizace (64) společnosti SNCM v pěti bodech:
i)
snížení počtu plaveb a reorganizace plavidel mezi různými spoji (snížení počtu spojů na Korsiku a posílení přepravy do zemí Maghrebu). Plán restrukturalizace počítal se snížením počtu plaveb z 4 138 (3 835 pro SNCM a 303 pro její dceřinou společnost Corsica Marittima) na 3 410 v roce 2003 s následujícími změnami v přepravě:
-
změna námořních spojení mezi Marseille a Korsikou podle zadávacích podmínek smlouvy o veřejné službě na období 2001-2006;
-
téměř úplné zrušení spojů mezi Toulonem a Korsikou;
-
omezení spojů mezi Nice a Korsikou;
-
zrušení linky mezi Livornem a Bastií provozované s vyhrazeným vybavením - skutečně zrušena v roce 2003;
-
posílení přepravy do Alžírska a Tuniska plavidly „Méditerranée“, „Ile de Beauté“ a „Corse“ a pozastavení spojení mezi Janovem a Tunisem.
ii)
snížení počtu plavidel o čtyři lodě, což mělo přinést 21 milionů EUR v hotovosti;
iii)
prodej části nemovitého majetku;
iv)
snížení počtu zaměstnanců (65) o přibližně 12 %, což ve spojení s rozumnou mzdovou politikou mělo snížit náklady na lodní personál z 61,8 milionu EUR v roce 2001 na průměrně 54,8 milionu EUR v letech 2003 až 2006 a pozemní náklady z 50,3 milionu EUR v roce 2001 na 45,8 milionu EUR ve stejném období;
v)
zrušení dvou z dceřiných společností, a to společností Compagnie Maritime Toulonnaise a Corsica Marittima, jejichž zbývající činnosti měla převzít společnost SNCM.
66.
Po připomínkách Komise uvedených v jejím rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 francouzské orgány popsaly v dopise ze dne 31. ledna 2003 vylepšení plánu restrukturalizace v následujících bodech:
-
závazky a upřesnění v oblasti mzdové politiky;
-
plán snížení nákladů u zprostředkovatelských nákupů;
-
závazek, že společnost SNCM nevyvolá cenovou válku se svými konkurenty v dopravě na Korsiku.
67.
Ohledně posledního bodu francouzské orgány upřesňují, že společnost „SNCM se k tomu zavazuje bez výhrad, protože vyvolání cenové války z jejího podnětu by nebylo v souladu ani s jejími strategickými záměry, ani s jejím zájmem, protože by vedlo ke snížení jejích příjmů, a ani s jejími obvyklými pracovními postupy a s jejím know-how“.
68.
Ve svém plánu restrukturalizace francouzské orgány předložily Komisi podrobnou tabulku finančních výhledů na období 2002-2007 založených na středních předpokladech pro celou řadu proměnných (66). Finanční výhledy mimo jiné vykazují návrat ke kladným běžným výsledkům hospodaření počínaje rokem 2003.
Tabulka 1
Finanční tabulka pro období 2002-2007
v milionech EUR
2000 Skutečnost
2001 Skuteč.
2002 Plán
2002 Skuteč.
2003 Plán
2004 Plán
2005 Plán
2006 Plán
2007 Plán
Obrat
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Provozní dotace
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Běžný výsledek
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Čistý výsledek
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Vlastní kapitál
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Čisté finanční zadlužení (bez leasingu)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Finanční ukazatele
Běžný výsledek/obrat + dotace
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Vlastní kapitál/zadlužení v rozvaze
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Údaje za roky 2000, 2001 a 2002 jsou převzaty z výročních zpráv 2001 a 2002 společnosti SNCM
69.
Podle francouzských orgánů mělo navýšení kapitálu o 76 milionů EUR a návrat k provozní ziskovosti, který se předpokládal počínaje rokem 2003, umožnit zvýšit vlastní kapitál z 30 milionů EUR v roce 2001 na 120 milionů EUR v krátkém časovém horizontu (2003) a na 160 až 170 milionů EUR na konci plánu (2006-2007). Zvýšení vlastního kapitálu mělo umožnit snížení finanční zadluženosti ze 145 milionů EUR v roce 2002 na úroveň 40 až 55 milionů EUR v letech 2003 až 2005. V posledních letech plánu společnost předpokládala zvýšení zadlužení kvůli výměně jednoho nebo dvou plavidel v plném vlastnictví.
70.
Francouzské orgány také předložily studii citlivosti předpokládaných výsledků vůči pracovním předpokladům vývoje přepravy na různých dopravních spojích. Různé simulace prováděné na tomto základě ukázaly, že by se společnost SNCM měla vrátit k ziskovosti ve všech uvažovaných případech.
71.
Francouzské orgány nejprve zmínily dvě alternativní metody, které ale odmítly jako příliš nákladné.
i)
První metoda posouzení spočívala v sečtení nákladů všech restrukturalizačních opatření. Umožnila dojít ke stanovení finančních potřeb ve výši 90,9 milionu EUR zahrnutím:
-
celkové ztráty za období 1991-2001, tedy 41,7 milionu EUR (tzn. 29 milionů EUR, což je částka schválená rozhodnutím 2002/149/ES ze dne 30. října 2001 (Úř. věst. L 50, 21.2.2002, s. 66), 6,1 milionu EUR za rok 2000 a 6,6 milionu EUR za rok 2001 před zahrnutím restrukturalizačních výdajů);
-
snížení zdroje tvořeného zvláštními odpisy ve stejném období, tedy 24 milionů EUR (v rozvaze za toto období se příslušná položka snížila z 86 na 62 milionů EUR z důvodu prodloužení doby odpisu z dvanácti na dvacet let, menšího využívání tohoto zdroje a využívání „leasingu“ u posledních dodaných plavidel);
-
výnosu z prodeje uskutečněného během této restrukturalizace, tedy 21 milionů EUR, snižujícího finanční potřeby a
-
kumulativního důsledku restrukturalizačních nákladů ve výši 46,2 milionu EUR (viz poznámka pod čarou 58).
ii)
Druhá metoda posouzení spočívala ve stanovení výše vlastního kapitálu, který by požadovaly banky pro celou flotilu, při zohlednění skutečnosti, že banky pro úvěrování nákupu plavidla obvykle požadují vlastní příspěvek ve výši 20 až 25 % hodnoty plavidla. Výpočet provedený francouzskými orgány na základě historické pořizovací ceny flotily plavidel ve výši 843 milionů EUR vedl k výsledku potřeb vlastního kapitálu ve výši 157 až 196 milionů EUR. Po odečtení stávajícího vlastního kapitálu ke konci roku 2001 se došlo touto metodou ke stanovení potřeby navýšení kapitálu o 101 až 140 milionů EUR.
72.
Metoda, kterou nakonec zvolily francouzské orgány k určení výše navýšení kapitálu, spočívá ve výpočtu finančních potřeb na základě středního poměru mezi vlastními zdroji a finančními dluhy zjištěném v roce 2000 u pěti evropských námořních společností. Bez ohledu na odlišnosti účetních rozvah těchto podniků zvolily francouzské orgány jako průměr hodnotu 79 %. Francouzské orgány tvrdí, že finanční výhledy na období od roku 2002 až do roku 2007 vedou k průměrnému poměru mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením v hodnotě 77 %, přičemž vlastní kapitál dosáhne v roce 2007 výše 169 milionů EUR. Taková výše vlastních zdrojů měla být dosažena navýšením kapitálu o 76 milionů EUR a úspěšným provedením opatření, která byla součástí plánu restrukturalizace.
2.3.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
2.3.2.1. Předběžná poznámka
73.
Navýšení kapitálu a plán restrukturalizace z roku 2002 nepřinesly očekávané výsledky a počínaje rokem 2004 se finanční a hospodářská situace společnosti SNCM prudce zhoršila. Ke zhoršení přispěly jak vnitřní faktory (sociální konflikty, pozdní a nedostatečné plnění cílů v oblasti produktivity, ztráta podílů na trhu), tak faktory nezávislé na společnosti SNCM (oslabení přitažlivosti Korsiky jako destinace, zvýšení podílu na trhu společnosti CFF, chyby v řízení ze strany státu (67)) a zvýšení ceny pohonných hmot.
74.
Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak byl - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Čistý hospodářský výsledek potom činil - 29,7 milionu EUR v roce 2004 a - 28,8 milionu EUR v roce 2005.
75.
Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM donutilo francouzské orgány k většímu převedení aktiv, než předpokládal plán restrukturalizace z roku 2002 a než požadovalo rozhodnutí z roku 2003, a zahájit vyhledávání partnerů ze soukromého sektoru.
Tabulka 2
Seznam aktiv postoupených společností SNCM od roku 2002
Čistý výnos prodeje
Datum
Prodeje navržené v oznámení z roku 2002 (v tisících EUR)
25 165
Aliso
(místo plavidla Asco v souladu s rozhodnutím Komise ze dne 8. září 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27.1.2003
Komplex nemovitostí Schuman
8 405
20.1.2003
Dodatečné prodeje vyžadované Komisí v jejím rozhodnutí ze dne 9. července 2003 (v tisících EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Dodatečné prodeje provedené od rozhodnutí z července 2003 (v tisících EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Prodej bytů z bytového fondu společnosti SNCM
(dříve obývaných zaměstnanci společnosti SNCM)
1 200
září 2003 až 2006
CELKEM (v tisících EUR)
42 385
2.3.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
76.
Výběrové řízení soukromých partnerů proběhlo od 26. ledna 2005 do konce září 2005.
77.
Francouzská vláda oznámila dne 26. ledna a 17. února 2005, že začne hledat soukromého partnera, který by vstoupil do kapitálu společnosti SNCM s cílem posílit její finanční strukturu a doprovázet ji v krocích nutných pro její další rozvoj.
78.
Agentura státních podílů (Agence des Participations de l'Etat - APE) nejprve jmenovala nezávislou osobnost k dohledu nad celým vyhledávacím řízením, a poté pověřila poradenskou banku („HSBC“) oslovit možné nabyvatele.
79.
V tomto rámci bylo osloveno sedmdesát dva odvětvových a finančních investorů s cílem stanovit finanční podmínky nabídky, která by měla za cíl posílit podnikatelský plán společnosti, zachovat pracovní místa a zajistit řádné plnění veřejné služby. Dvacet tři z nich projevilo zájem, bylo podepsáno patnáct dohod o důvěrnosti informací a rozesláno patnáct informačních memorand. Šest podniků předložilo své nabídky v prvním kole dne 5. dubna 2005 a tři nabídky (společnost Connex, která se od té doby stala společností Veolia Transdev (VT), Caravelle a BCP) se dostaly do druhého kola dne 17. června 2005 stejně jako zájemce o menšinový podíl (Comanav). Ve třetím kole dne 28. července 2005 se objevily tři nabídky.
80.
Dne 14. září 2005 byla každá společnost vyzvána k předložení pevné a konečné nabídky do 15. září 2005. Jelikož k tomuto datu společnost Connex odstoupila, státní orgány dostaly dvě pevné nabídky navýšení kapitálu a převzetí celého kapitálu předložené skupinami BCP a Caravelle.
81.
Dne 27. září 2005 vydala Francie tiskové prohlášení, ve kterém oznámila, že na základě podrobného prověření obou nabídek byla vybrána nabídka skupiny BCP, protože je nejenom nejpřijatelnější z finančního hlediska, ale také nejlépe odpovídá zájmům společnosti, veřejné služby a zaměstnanosti. V původní nabídce skupina BCP navrhovala zápornou cenu ve výši 113 milionů EUR, a nabídka tak představovala nejnižší odhad záporné ceny.
82.
Tato původní nabídka možných nabyvatelů výslovně předpokládala možnost její úpravy podle výsledků provedených auditů. Francouzské orgány uvedly, že původní cena byla zvýšena po auditech předložených dne 16. prosince 2005 kvůli objektivním prvkům s vlivem na právní a hospodářský rámec, v němž podniká společnost SNCM, které vznikly po odevzdání nabídky dne 15. září 2005. Záporná cena tak byla změněna na 200 milionů EUR.
83.
Jednání mezi francouzskými orgány a budoucími nabyvateli, tj. skupinou BCP ve spojení se společností Connex, která se následně stala společností Veolia Transdev jako dceřiná společnost společnosti Veolia, umožnily snížit tuto částku na 142,5 milionu EUR navýšených o převzetí části výdajů spojených s připojištěním důchodců společnosti SNCM (tj. o 15,5 milionu EUR).
84.
Po otevřeném, transparentním a nediskriminačním výběrovém řízení bylo nakonec dne 13. října 2005 za velmi obtížných finančních a sociálních okolností dosaženo shody mezi státem a společnostmi BCP a VT. Společnost VT je tak odvětvovým provozovatelem společnosti SNCM (s podílem 28 %), zatímco skupina BCP je hlavním akcionářem s podílem 38 %. Především vůči zaměstnancům se stát zavázal zůstat akcionářem společnosti s podílem ve výši 25 % (69). Společnosti BCP a VT vypracovaly pro společnost SNCM podnikatelský plán, který byl sdělen Evropské komisi dne 7. dubna 2006.
a) Obsah memoranda o porozumění
85.
Memorandum o porozumění, na jehož základě se 75 % kapitálu společnosti převádí na soukromé nabyvatele, bylo podepsáno mezi zúčastněnými stranami (BCP, VT a CGMF) dne 16. května 2006.
86.
V části II memoranda o porozumění se uvádí, že se společnost CGMF zavazuje schválit, upsat a plně splatit navýšení kapitálu společnosti SNCM v celkové výši 142,5 milionu EUR.
87.
Jako doplněk navýšení kapitálu se společnost CGMF zavazuje dát k dispozici společnosti SNCM částku 38,5 milionu EUR formou zálohy na běžný účet. Tato záloha na běžný účet, kterou předá společnost SNCM do rukou správce vázaného účtu (banka CIC), je určena na financováni části nákladů zvaných „na velkorysost“, které doplní částky vyplácené uplatněním zákonných a smluvních opatření v případě plánu snižování počtu zaměstnanců provedeného nabyvateli. Vyplácení vyrovnání nad náhrady stanovené právními a smluvními ustanoveními probíhá na individuálním a jmenovitém základě a týká se zaměstnanců, kteří opustili podnik a jejichž pracovní smlouva byla vypovězena.
88.
Tento mechanismus je uveden v článku II.2 protokolu o postoupení ze dne 16. května 2006, který stanoví, že tento účet je určen „k financování části nákladů spojených s dobrovolnými odchody nebo s vypovězením pracovní smlouvy […] a představuje přídavek k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení“. Správce vázaného účtu má „za úkol uvolňovat prostředky postupně podle toho, jak dotčení zaměstnanci, kteří nejsou převedeni na jiná pracovní místa v rámci skupiny SNCM, budou skutečně opouštět společnost a uvolnit zůstatek spravované částky v okamžiku, kdy skončí jeho úloha správce“. Fungování tohoto účtu je předmětem dohody o správě účtu, která je přílohou memoranda o porozumění. Použití vázaného účtu vyžaduje, aby společnost SNCM předala předsedovi správní rady CGMF jmenovitý seznam osob, jejichž pracovní smlouva byla vypovězena a pro něž se žádá o použití vázaného účtu, a rovněž měsíční přehled čistých výdajů, jenž představuje podrobné vyúčtování všech náhrad a nákladů vyplacených dotčeným zaměstnancům. Společnost SNCM souběžně oznamuje správci účtu „skutečné dodatečné měsíční náklady“ na zaměstnance, které odpovídají přídavku k různým částkám povinně vyplácených zaměstnavatelem na základě zákonných a smluvních ustanovení. Celková výše dodatečných opatření „z velkorysosti“ státu nesmí v žádném případě přesáhnout částku 38,5 milionu EUR, a pokud by tato dodatečná sociální opatření nedosáhla do tří roků od postoupení společnosti této hranice, bude zůstatek vrácen státu.
89.
Po těchto krocích část III memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF postoupí soukromým nabyvatelům své akcie, které představují 75 % podílů základního kapitálu společnosti, a vázaný účet určený na financování té části sociálního plánu, která přesahuje zákonné a smluvní povinnosti.
90.
Část III memoranda o porozumění rovněž stanoví, že společnosti BCP a VT přistoupí k dodatečnému navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR a že z této částky bude společnost SNCM čerpat podle svých potřeb hotovosti. V části III odst. 2.7 memoranda o porozumění se stanoví, že hodnota akcií společnosti CGMF se v každém okamžiku rovná jejich původní jmenovité hodnotě zvýšené o […] (60) % jejich splacené jmenovité hodnoty vynásobené součinitelem D/365, přičemž D představuje počet dní od data uplatnění, s odečtením všech vyplacených částek (např. dividend). Tato ustanovení se neuplatňují v případě soudního vyrovnání nebo likvidace společnosti.
91.
Memorandum o porozumění (část III.5) obsahuje zrušující doložku k postoupení společnosti SNCM, která může být uplatněna současně nabyvateli v případě, že dojde k jedné z následujících událostí, protože tyto události by mohly zpochybnit jejich podnikatelský záměr a obnovení životaschopnosti společnosti:
-
nepřidělení smlouvy o pověření veřejnou službou pro námořní dopravu na Korsiku pro období, které začíná dnem 1. ledna 2007, nebo její přidělení za značně zhoršených podmínek;
-
jakékoli záporné rozhodnutí Evropské komise nebo rozsudek Tribunálu či Soudního dvora, jako je například odmítnutí postoupení nebo stanovení podmínek se zásadním dopadem na hodnotu společnosti, a to do šesti roků ode dne, kdy partneři nabudou práv nad společností.
92.
Část VII memoranda o porozumění stanoví, že společnost CGMF převezme část sociálních závazků společnosti SNCM týkajících se nákladů na zdravotní připojištění jejích důchodců, které byly odhadnuty na 15,5 milionu EUR počínaje dnem převedení vlastnictví podniku.
93.
Způsoby správy a řízení podniku jsou upřesněny v části IV memoranda o porozumění. Je zde uvedeno, že dojde ke změně způsobu řízení společnosti SNCM, která se přemění v akciovou společnost s představenstvem a dozorčí radou. Dozorčí rada se bude skládat z 10 a později ze 14 členů. Přechodně jí bude předsedat zástupce státu. Pokud bude společnosti SNCM přiděleno pověření veřejnou službou, předsedu dozorčí rady nahradí zástupce společnosti BCP. Představenstvo má potom za úkol zajistit provozní řízení společnosti SNCM.
94.
Dne 26. května 2006 schválila francouzská vláda postoupení SNCM a výše uvedená opatření.
b) Opatření
95.
S ohledem na výše uvedené skutečnosti obsahuje memorandum o porozumění tři druhy státních opatření, a jsou proto důvodem pro jejich posouzení z hlediska pravidel Společenství pro státní podporu:
-
postoupení 75 % podílu ve společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR (kapitálový vklad ve výši 142,5 milionu EUR a převzetí nákladů na zdravotní připojištění ve výši 15,5 milionu EUR);
-
záloha na běžný účet poskytnutá společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR upsané společností CGMF společně a současně se vkladem ve výši 26,25 milionu EUR provedeným společnostmi VT a BCP.
-
zrušující doložka postoupení (70).
2.4. OBLAST PŮSOBNOSTI TOHOTO ROZHODNUTÍ
96.
Toto konečné rozhodnutí se týká opatření, která provedla Francie ve prospěch společnosti SNCM od 18. února 2002, a to:
-
zůstatku vkladu kapitálu ve prospěch společnosti SNCM společností CGMF ve výši 76 milionů EUR poskytnutých v roce 2002, tj. částky 15,81 milionu EUR;
-
záporné ceny při prodeji společnosti SNCM společností CGMF ve výši 158 milionů EUR;
-
zálohy na běžný účet poskytnuté společností CGMF ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch propuštěných zaměstnanců společnosti SNCM;
-
navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF.
97.
Toto rozhodnutí se netýká vyrovnání za závazky veřejné služby společnosti SNCM za období 1991-2001, jehož slučitelnost potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012 (71).
98.
Netýká se rovněž přezkumu minulých a budoucích finančních vyrovnání ve prospěch společnosti SNCM za závazky veřejné služby v období 2007-2013, která jsou předmětem samostatného řízení (72).
99.
Dále je nutno připomenout, že proti rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 byla u Soudu podána dvě odvolání, a to společností SNCM a Francií ve spojených věcech C-533/12 P a C-536/12 P. Toto rozhodnutí je ale přijímáno z důvodu provedení napadeného rozsudku a pouze proto, že tento rozsudek zrušil rozhodnutí ze dne 8. července 2008. Pokud by za těchto okolností měl přezkum odvolání vést k částečnému nebo úplnému zrušení rozsudku ze dne 11. listopadu 2012 a vyvolat obnovení platnosti některých částí rozhodnutí ze dne 8. července 2008, které tento rozsudek zrušil, stalo by se toto rozhodnutí neplatným již z důvodu těchto odvolacích rozsudků, pokud by se týkalo opatření, jejichž platnost byla tímto způsobem obnovena.
2.5. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ V ROCE 2002 A K JEHO ROZŠÍŘENÍ V ROCE 2006
2.5.1. Zahájení formálního vyšetřovacího řízení v roce 2002
100.
Ve svém rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení řízení Komise sice uznala, že společnost SNCM je podnikem v obtížích, ale vyjádřila také pochybnosti o souladu oznámených opatřeních s kritérii uvedenými v bodě 3.2.2 pokynů z roku 1999, které v té době platily.
101.
Komise vyjádřila určité pochybnosti o plánu restrukturalizace vzhledem k tomu, že chyběl rozbor příčin ztrát podniku. Obzvláště si pak Komise kladla otázky o spojitosti mezi ztrátami a závazky veřejné služby, o dopadech politiky nákupů plavidel společností SNCM na výsledkové účty a o plánovaných opatřeních na zvýšení produktivity podniku.
102.
Kromě toho Komise zdůraznila určité nedostatky plánu restrukturalizace, a to především nepřítomnost konkrétních opatření ke snížení mezispotřeby a nepřítomnost informací o budoucí cenové politice společnosti SNCM.
103.
Komise si rovněž kladla otázky o účinnosti metody výpočtu, kterou zvolily francouzské orgány ke stanovení částky navýšení kapitálu, a o předpokladech zvolených pro vypracování finančních simulací.
2.5.2. Rozšíření formálního vyšetřovacího řízení v roce 2006
104.
Rozhodnutím ze dne 13. září 2006 se Komise rozhodla rozšířit formální vyšetřovací řízení z roku 2002 na opatření plánovaná v rámci převedení společnosti SNCM do soukromého sektoru.
105.
V případě, že by toto navýšení kapitálu bylo označeno za slučitelnou státní podporu podle čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES, Komise soudila, že by mělo být posuzováno podle pokynů Společenství pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (dále jen „pokyny z roku 2004“) (73). Vzhledem k tomu, že výše podpory na restrukturalizaci by měla být výrazně nižší než částka oznámená v roce 2002 a schválená v roce 2003, vyjádřila Komise pochybnosti o vhodnosti zachovat všechna protiplnění uložená společnosti SNCM v rozhodnutí z roku 2003.
106.
Komise rovněž vyjádřila pochybnosti o dodržování podmínek stanovených rozhodnutím z roku 2003, a to zásady price leadership a počtu zpátečních plaveb na Korsiku.
107.
Pokud jde o zápornou cenu postoupení společnosti SNCM, vyjádřila Komise pochybnosti o souladu navýšení kapitálu státem před postoupením společnosti SNCM se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství. Komise vyjádřila zejména své pochybnosti, pokud jde o platnost výpočtu nákladů na vyrovnání, které by měl stát jako akcionář uhradit v případě úpadku společnosti SNCM.
108.
Komise zpochybnila skutečnost, že lze finanční opatření odůvodnit na základě pokynů z roku 2004.
109.
Komise také vyjádřila pochybnosti ohledně druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, pokud jde o dodržení zásady souběžnosti soukromého a veřejného investování a o stejné podmínky úpisu ve smyslu judikatury.
110.
Komise nakonec vyjádřila pochybnosti v tom smyslu, že dodatečná sociální opatření ve výši 38,5 milionu EUR určená na podporu pro jednotlivce mohou představovat nepřímé zvýhodnění podniku. Zdůraznila také riziko možného rozporu při zahrnutí dodatečných náhrad za propuštění do rizik nesených informovaným investorem.
III. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1. NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
111.
Plán restrukturalizace oznámený v roce 2002 spočíval ve vkladu kapitálu ve výši 76 milionů EUR, z nichž 53,48 milionu EUR odpovídalo vyrovnání za veřejnou službu. Při zohlednění prodejů aktiv, ke kterým přistoupila společnost SNCM (74), skutečně vyplacená částka podpory dosahuje výše 69 292 400 EUR. Pokud se u částky 53,48 milionu EUR jedná o slučitelnou podporu, francouzské orgány soudí, že částka, která se má považovat za podporu na restrukturalizaci na základě oznámení z roku 2002, dosahuje údajně výše 15,81 milionu EUR.
3.2. OPATŘENÍ PO NAVÝŠENÍ KAPITÁLU V ROCE 2002
112.
Francie úvodem připomíná, že závažnost stávek v období 2004-2005 a zhoršení ekonomické a finanční situace společnosti SNCM přiměly v lednu 2005 akcionářský stát k vyhlášení výběrového řízení pro soukromé investory a k zavedení nouzových opatření (zejména prodej plavidla Asco a podílu ve společnosti Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Záporná prodejní cena společnosti SNCM
113.
Na základě tehdy platné judikatury Společenství v této oblasti francouzské orgány vyzývají Komisi, aby vzala v úvahu, že záporná prodejní cena společnosti SNCM ve výši 158 milionů EUR neobsahuje žádné opatření označitelné za podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, protože se francouzský stát údajně choval jako soukromý investor v tržním hospodářství.
114.
Francie úvodem upozorňuje, že konečná cena ve výši 158 milionů EUR, která je nižší než záporná cena, kterou původně požadovali nabyvatelé na základě svého auditu společnosti SNCM, je výsledkem vyjednávání o postoupení kontroly probíhajícího v rámci volné, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, a představuje proto tržní cenu.
115.
Francie se domnívá, že pokud hledání soukromého partnera společnosti SNCM proběhlo v rámci otevřené, transparentní a nediskriminační hospodářské soutěže, na jejímž základě byla vybrána nejlepší nabídka, je prodejní cena cenou tržní.
116.
Podle francouzských orgánů měl prodej za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR proběhnout v souladu s tehdy platnou judikaturou Společenství a s rozhodovací praxí Komise za co nejvýhodnějších podmínek pro stát, a neobsahuje tak údajně žádný prvek podpory. Francie se domnívá, že tato záporná cena je nižší než náklady na likvidaci, které by stát musel zaplatit v případě likvidace podniku.
117.
K tomuto závěru by se údajně došlo jak uplatněním přístupu podle judikatury Soudního dvora Evropských společenství (dále jen „judikatura ve věci Gröditzer“ (76)), tak uplatněním přístupu založeného na analýze skutečných nákladů na likvidaci společnosti SNCM (rozhodnutí ABX (77)).
118.
Pokud jde o první metodu založenou na judikatuře ve věci Gröditzer, Francie uvádí, že tento rozsudek potvrdil posouzení Komise v jejím rozhodnutí ze dne 8. července 1999, podle nějž „pouze likvidační hodnota […] aktiv, […], musí být zohledněna jako likvidační náklady“ (78).
119.
V tomto ohledu zprávy společnosti CGMF (79) a kabinetu Oddo-Hastings (80) odhadují likvidační hodnotu aktiv na minimálně 190,3 milionu EUR ke dni 30. září 2005 (81).
120.
Pokud proto „stát jako vlastník podílů určité společnosti nese odpovědnost za její dluhy jen do výše likvidační hodnoty jejích aktiv“ (judikatura ve věci Hytasa (82)), Francie tvrdí, že likvidační hodnota aktiv společnosti odhadovaná na minimálně 190,3 milionu EUR je podstatně vyšší než záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR.
121.
K druhé metodě Francie uvádí, že vychází z rozhodnutí Komise o státní podpoře, kterou poskytla Belgie společnosti ABX Logistics, v němž Komise prověřila zápornou prodejní cenu, která stejně jako v tomto konkrétním případě měla povahu tržní ceny, tím, že ji porovnala s náklady, které by akcionářský stát skutečně nesl v rámci smírné nebo soudní likvidace, tak jak bylo znalecky posouzeno nezávislou třetí stranou. Podle Francie Komise v tomto rozhodnutí uznává zejména platnost určitého počtu nákladů, které mohly být výsledkem žaloby věřitelů na vyrovnání pasiv nebo likvidace v jiných odvětvích skupiny likvidující svoji dceřinou společnost.
122.
Na základě zpráv společnosti CGMF a kabinetu Oddo-Hastings se francouzské orgány domnívají, že by se všechny skutečné náklady, které by musela nést Francouzská republiky jako akcionář, pohybovaly ke dni 30. září 2005 mezi 312,1 a 361 miliony EUR. Tato částka se skládá z:
-
Ø [70-80] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu v rámci kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené se zrušením pracovní smlouvy a které nese podle kolektivní smlouvy podnik;
-
Ø [30-40] (60) milionů EUR na základě sociálního plánu mimo rámec kolektivní dohody, jenž zahrnuje všechny náklady spojené s průvodními opatřeními vyplývajícími ze zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní smlouvy;
-
Ø [200-210] (60) až [250-260] (60) milionů EUR na základě doplňkových náhrad za propuštění, k jejichž úhradě, jakožto doplňku k náhradám vyplaceným na základě sociálního plánu v rámci a mimo rámec kolektivní dohody, by soud uplatněním judikatury rozsudku odvolacího soudu ve městě Rouen ze dne 22. března 2005 ve věci Aspocomp Group Oyj údajně odsoudil stát.
123.
Tato metoda zohledňuje zejména riziko, že by byl francouzský stát vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečný řídící orgán společnosti SNCM. Francouzské orgány se domnívají, že riziko žaloby na vyrovnání pasiv nelze vyloučit, a to zejména s ohledem na předchozí případ, o kterém rozhodoval ve Francii Kasační soud (83). Francouzské orgány tak v několika dopisech zaslaných Komisi tvrdily, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, by byl více než pravděpodobným scénářem a že by měl být zohledněn při výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
124.
Ke dni 30. září 2005 by zbytková hodnota aktiv společnosti SNCM (tedy 190,3 milionu EUR) po zaplacení přednostních pohledávek údajně činila 36,5 milionu EUR. Ostatní náklady zohledněné v rámci žaloby na stát kvůli vyrovnání pasiv zahrnují zejména náklady spojené s vypovězením hlavních smluv o provozování, náklady spojené s ukončením leasingu plavidel a uhrazení dluhů vázaných podpisem, což by vedlo k nedostatečnosti aktiv ve výši 134,4 milionu EUR. Francouzské orgány se domnívají, že stát by byl odsouzen k uhrazení 85 až 100 % této částky.
125.
Francouzské orgány se mimoto domnívají, že v důsledku svého propojení se společností SNCM a podle jiné francouzské judikatury (84) by likvidace podniku mohla vést k tomu, že by soud nařídil vyplatit zaměstnancům odškodnění. Francouzské orgány se na základě této judikatury domnívají, že by bylo více než pravděpodobné, že by soud stanovil výši dodatečné náhrady na základě náhrady, která by byla vyplacena v rámci sociálního plánu předloženého před likvidací.
126.
Podle tohoto přístupu prokazuje analýza skutečných nákladů, které by musel uhradit akcionářský stát, že náklady pro stát při prodeji společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR jsou nižší než skutečné náklady, které by stát musel uhradit v případě soudní likvidace společnosti.
127.
V důsledku toho se francouzské orgány domnívají, že tato částka nemůže být označena za státní podporu.
3.2.2. Společný kapitálový vklad akcionářů
128.
Francie se domnívá, že se touto účastí zachovala jako informovaný investor, neboť na jedné straně zasáhla souběžně a minoritně po boku společností BCP a VT a na druhé straně jí tato účast přináší odměnu ve formě fixního kapitálu ve výši […] (60) % ročně, což stát zbavuje rizik spojených s prováděním podnikatelského plánu. Francie vysvětluje, že tato míra výnosnosti je pro soukromého investora velmi uspokojivá (85). Francie nicméně upřesňuje, že v případě konkurzního řízení, právní likvidace společnosti SNCM nebo uplatnění zrušující doložky nabyvateli by neměla nárok na žádnou odměnu.
3.2.3. Doplňková sociální opatření (podpora pro jednotlivce)
129.
Francie se odvolává na rozhodovací praxi Komise, a to zejména v případě společnosti SFP - Société française de production (86), a domnívá se, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, ze které nemá prospěch podnik. Provádění doplňkových sociálních opatření ve prospěch propuštěných osob z veřejných prostředků, aniž by tato opatření zaměstnavateli snížila jeho běžné náklady, tak spadá údajně do sociální politiky členských států a nepředstavuje státní podporu.
3.2.4. Odstranění omezení stanovených zrušeným rozhodnutím z roku 2003
130.
Francouzské orgány na jedné straně připomínají, že v období 2003-2006 byly provedeny a dodrženy všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003. Na druhé straně se francouzské orgány domnívají, že tato opatření již nejsou nutná k tomu, aby se předešlo narušení hospodářské soutěže, a že jejich zachování by bylo v rozporu se zásadou proporcionality s ohledem na omezení částky podpory na restrukturalizaci, která je nyní snížena na 15,81 milionu EUR. Francouzské orgány se především domnívají, že je nutno zrušit podmínky, které by stále ještě mohly být uplatňovány, tedy podmínky ohledně zákazu modernizovat flotilu lodí společnosti SNCM, ohledně dodržování zásady price leadership v případě sazeb a ohledně zachování určité četnosti spojení.
3.3. ZÁVĚR
131.
Pokud by Komise přesto měla všechna nová opatření nebo jejich část označit za státní podporu, Francie upozorňuje Komisi na skutečnost, že nová opatření tím, že zajistí životaschopnost společnosti SNCM, umožní údajně zachovat konkurenční prostředí na dotčených trzích, a to zejména na trhu dopravní obslužnosti Korsiky. Podle Francie je právě tento prvek jednou ze zásad pokynů pro záchranu podniku v obtížích, jak připomněla Komise v této věci (283. bod odůvodnění jejího zrušeného rozhodnutí) a Tribunál ve svém rozsudku ze dne 15. června 2005 (117. bod odůvodnění). Tribunál zejména připomněl, že Komise při výkonu své široké posuzovací pravomoci může usoudit, že přítomnost určitého podniku je nutná, aby se zabránilo vzniku posílené oligopolní struktury na předmětných trzích.
132.
Pokud jde o stanovení případných protiplnění požadovaných po společnosti SNCM, Francie navrhuje, aby Komise zohlednila strukturu trhu. Snížení kapacit společnosti SNCM by totiž posílilo nyní dominantní postavení společnosti CFF na trhu dopravní obslužnosti Korsiky (87).
133.
Podle francouzských orgánů odpovídá údajně plán restrukturalizace ve své aktualizované podobě kritériím slučitelnosti stanoveným Komisí v pokynech z roku 1999 a 2004. Všechna opatření uvedená v souvislosti s privatizací společnosti SNCM mají také podle těchto orgánů umožnit od konce roku 2009 obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu a jsou omezena na minimum nutné pro návrat k této životaschopnosti.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2002 O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.1.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
134.
Společnost CFF nejprve popírá, že by společnost SNCM byla podnikem v obtížích ve smyslu pokynů (88), a poté se zabývá otázkou schopnosti společnosti SNCM stát se ziskovou na spojích bez dotací. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s tím, co je uvedeno v plánu restrukturalizace (89), je spojení do Livorna stále zajišťováno.
135.
Ohledně otázky snížení nákladů společnost CFF lituje, že nemá přístup k některým prvkům plánu restrukturalizace, k němuž její zástupci vznesli kritické připomínky (90).
136.
Společnost CFF se domnívá, že francouzskými orgány vypočítaná částka ve výši 76 milionů EUR je čistě fiktivní (91), zatímco poměr 79 % mezi vlastním kapitálem a finančním zadlužením stanovený francouzskými orgány jí připadá nadhodnocený (92). Pokud jde o účasti společnosti SNCM, společnost CFF poznamenává, že některé dceřiné společnosti nejsou pro činnosti námořní společnosti nutné (93).
137.
Společnost CFF uzavírá, že cílem plánu podpory je obejít nařízení o kabotáži a zbavit smyslu veřejnou soutěž na zajištění dopravní obslužnosti Korsiky z Marseille. Společnost CFF naléhá, aby navrhovaná státní podpora neumožnila společnosti SNCM agresivnější komerční nabídku. Navrhuje, aby státní podpora na restrukturalizaci byla poskytnuta jen v roce 2007 a pouze v případě, pokud by společnost SNCM prohrála příští veřejnou soutěž v roce 2006, což je podle ní jediná situace, která by veřejné námořní společnosti skutečně způsobila obtíže.
4.1.2. Připomínky společnosti STIM
138.
Společnost STIM, která je hlavním akcionářem společnosti SMN, zdůrazňuje, že podíly společnosti SNCM ve společnosti CMN je nutno analyzovat jako výlučně finanční aktiva. Podle společnosti STIM jsou společnosti CMN a SNCM nezávislé a kromě spoje z Marseille si konkurují na ostatních trasách, přestože jsou obě společnými smluvními stranami v rámci smlouvy o pověření veřejnou službou.
139.
Dopis uvádí, že by se společnost STIM se zavázala „k odkoupení části nebo pokud možno celého podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN“, jehož cenu odhaduje na 15 až 17 milionů EUR, pokud by Komise v podmínkách uložených ve svém konečném rozhodnutí došla k závěru, že „takovýto prodej je nutný pro dobré vyvážení plánu restrukturalizace“.
4.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
140.
Primátor města Marseille, předseda generální rady departementu Bouches-du-Rhône a předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur zdůrazňují hospodářský význam společnosti SNCM pro regionální hospodářství.
141.
Předseda rady regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur doplňuje, že existují všechny předpoklady k tomu, aby plán restrukturalizace společnosti SNCM zaručil životaschopnost podniku.
142.
Předseda výkonné rady Korsického shromáždění předal usnesení uvedeného orgánu ze dne 18. prosince 2002, během nějž Korsické shromáždění vydalo „kladné stanovisko“ k projektu navýšení kapitálu společnosti SNCM.
4.1.4. Připomínky Korsického dopravního úřadu (OTC)
143.
OTC uvádí, že společnost SNCM je dnes jedinou společností schopnou plnit požadavky smlouvy ohledně přepravy cestujících a že její zánik by tak „okamžitě vyvolal výrazné omezení služeb“. Kromě toho připomíná význam společnosti SNCM pro hospodářství Korsiky.
4.2. ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006 O ROZŠÍŘENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ
4.2.1. Připomínky společnosti Corsica Ferries (CFF)
144.
Společnost CFF zdůrazňuje, že dotčené finanční částky jsou vysoké, neúměrné ve vztahu k obratu společnosti SNCM a že byly společnosti SNCM vyplaceny ještě předtím, než se Komise vyjádřila k jejich kvalifikaci podle čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES.
145.
Společnost CFF upozorňuje Komisi na skutečnost, že podpora francouzského státu určená společnosti SNCM má strategický význam pro rozvoj společnosti CFF. Tato nepovolená opatření údajně umožňují společnosti SNCM velmi agresivní cenovou politiku na spojích, kde společnost CFF působí již 10 let a kde poprvé od začátku svého působení ztrácí část trhu.
146.
Pokud jde o postup při veřejné soutěži na prodej společnosti, společnost CFF se domnívá, že nebyl zcela transparentní, protože vybraná společnost, konkrétně společnost BCP, již nevykonává provozní řízení společnosti SNCM, neboť svoje místo postoupila skupině VT. Jelikož se finanční okolnosti změnily a staly se mnohem příznivějšími pro nabyvatele, společnost CFF si klade otázku uplatnění zásady rovného zacházení s investory, kterou by se celá transakce měla řídit.
147.
Pokud jde o zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost CFF pochybuje, že bylo v tomto konkrétním případě uplatněno měřítko informovaného investora v tržním hospodářství. Společnost CFF si na jedné straně klade otázku, zda je opravdu možné považovat danou transakci za zásah státu, který proběhl souběžně s výrazným a současným zásahem dotčených soukromých subjektů za srovnatelných podmínek, když stát navýšil kapitál před společným navýšením ze strany akcionářů a novým plánem restrukturalizace. Na straně druhé se domnívá, že informovaný investor by ve vážné finanční situaci společnosti SNCM zasáhl dříve, aby zabránil znehodnocení své investice (94).
148.
Společnost CFF se domnívá, že odkaz na věc „ABX Logistics“ není relevantní. Kromě skutečnosti, že okolnosti této záležitosti nejsou přenesitelné na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje významný příspěvek příjemce podpory v uvedené záležitosti, což zjevně není případ společnosti SNCM. Podle společnosti CFF rozhodnutí Komise z roku 2006 nezohlednilo náklady spojené s rizikem soudních řízení v rámci likvidace dotčeného podniku. V této souvislosti se společnost CFF domnívá, že vnitrostátní judikatura, na kterou se odvolává Francie, aby odůvodnila náklady spojené s likvidací společnosti SNCM, se na tento konkrétní případ nevztahuje. Podle společnost CFF Kasační soud ve věci „Mines et produits chimiques de Salsignes“ vůbec neuvádí přímou zodpovědnost státu v případě likvidace podniku, jehož je stát akcionářem, ale zmiňuje spíše možnost podat kvůli uhrazení sociálních závazků žalobu na veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a nemožnost jejího vedení vymanit se ze svých povinností odkazem na zásah veřejné moci.
149.
Pokud jde o možnost uplatnění judikatury odvolacího soudu v městě Rouen ve věci Aspocomp na tento konkrétní případ, společnost CFF zdůrazňuje, že případ, který je předmětem této judikatury, jež spočívá v odsouzení mateřské společnosti k vyplacení sociálního odškodnění zaměstnancům dceřiné společnosti za „nedodržení dohody“ schválené mateřskou společností, je značně vzdálen od okolností případu společnosti SNCM. Neexistuje tedy jisté riziko, že by společnost CGMF nebo stát byly odsouzeny k úhradě odstupného při výpovědích v případě soudní likvidace. Společnost CFF vyjadřuje pochybnosti o vyčísleném odhadu ostatních sociálních nákladů, neboť se zřejmě liší podle jednotlivých znalců, kteří byli vyzváni k jejich odhadnutí.
150.
Společnost CFF se domnívá, že uplatnění judikatury Společenství ve věci „Gröditzer“ a „Hytasa“ na tento konkrétní případ může vést pouze k závěru, že se stát nechoval jako soukromý investor, jelikož v souladu s uvedenou judikaturou svůj kapitálový vklad spojil s prodejem 75 % svého podílu ve společnosti SNCM, a tím si stejnou měrou snížil výhledy na budoucí zisk.
151.
Společnost CFF se domnívá, že srovnání nákladů na likvidaci a nákladů na navýšení kapitálu by mělo zohlednit hodnotu aktiv, která je v obou případech převedena na nabyvatele. Společnost CFF odhaduje hodnotu aktiv postoupených nabyvatelům na 640 až 755 milionů EUR (95), a to vzhledem k tržní hodnotě plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF odhaduje na 644 až 664 milionů EUR k srpnu roku 2006.
152.
Pokud jde o posouzení opatření přijatých po navýšení kapitálu v roce 2002 jako podpory na restrukturalizaci, společnost CFF se domnívá, že společnost SNCM sice splňovala podmínky podniku v obtížích podle pokynů z roku 2004 v období před prvním navýšením kapitálu ve výši 142,5 milionu EUR, avšak toto označení je značně sporné pro období, které předcházelo druhému navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, protože došlo k obnově vlastního kapitálu.
153.
Pokud jde o životaschopnost podniku, společnost CFF zdůrazňuje, že prodej společnosti SNCM je jen částečný a není neodvolatelný vzhledem na zrušující doložky vyjednané s nabyvateli. Tato skutečnost je důležitým prvkem nejistoty ohledně vůle a schopnosti nabyvatelů ozdravit společnost SNCM a zdrojem pochybností o trvalé životaschopnosti podniku. Společnost CFF také uvádí, že v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004 francouzské orgány neplánovaly ukončit činnosti, které by i po restrukturalizaci zůstaly strukturálně ztrátové (96). Společnost CFF se dále vyjadřuje skepticky k plánu snížení nákladů, protože údajně došlo k rozrůstání flotily plavidel společnosti SNCM (97), a k plánu snížení počtu zaměstnanců vzhledem k neúspěchu sociálního plánu z roku 2002.
154.
Společnost CFF pochybuje, že by nové státní podpory byly omezeny na nezbytné minimum, a to jednak kvůli nejasnosti ohledně toho, na co se vlastně vztahují sociální náklady, a jednak kvůli obsahu zápisu z valné hromady společnosti SNCM dne 28. dubna 2006, z něhož vyplývá, že část této státní podpory údajně sloužila ke krytí provozních ztrát společnosti v roce 2006 a 2007. Společnost CFF se rovněž domnívá, že nabyvatelé společnosti SNCM nepřispívají výrazným způsobem k restrukturalizaci podniku.
155.
Aby se zabránilo neoprávněnému narušování hospodářské soutěže, společnost CFF považuje za nutné obnovit a upřesnit protiplnění uložená společnosti SNCM v roce 2003 a přidat nová týkající se omezení přítomnosti společnosti SNCM na trhu (98). Společnost CFF se také domnívá, že nebyla dodržena část opatření uložená společnosti SNCM rozhodnutím z roku 2003. Společnost SNCM údajně zakoupila nová plavidla v rozporu s článkem 2 rozhodnutí Komise z roku 2003. Společnost SNCM dále nepostoupila svůj podíl ve společnosti CCM v rozporu s článkem 3 rozhodnutí Komise. A konečně společnost SNCM vedla od roku 2003 agresivní cenovou politiku a její ceny byly v rozporu s článkem 4 uvedeného rozhodnutí nižší než ceny společnosti CFF (jízdenky byly při stejných nebo srovnatelných službách až o 30 % levnější).
156.
Pokud jde o povahu druhého navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost CFF se domnívá, že kromě souběžnosti veřejných a soukromých investic musí být soukromý zásah významný a uskutečněný ve srovnatelných podmínkách, aby bylo možné uznat zásah státu za platný. V tomto konkrétním případě nebyly tyto dvě podmínky splněny. Na jedné straně vklad nabyvatelů, který je striktně vázán na první navýšení kapitálu o 142,5 milionu EUR, nebyl významný. Na druhé straně zásah nabyvatelů nebyl proveden za podmínek srovnatelných s podmínkami státu, a to zejména kvůli zrušující doložce a očekávané výnosnosti minoritního podílu společnosti CGMF.
157.
Pokud jde o opatření sociální povahy ve výši 38,5 milionu EUR, společnost CFF napadá označení této částky jako podpory pro jednotlivce. Je sice pravda, že tuto částku využívají přímo zaměstnanci společnosti SNCM, ale společnost CFF zdůrazňuje, že uvedené opatření by mohlo mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní účinky, a to zejména v podobě uklidnění sociálních vztahů.
4.2.2. Připomínky společnosti STIM
4.2.2.1. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
158.
Pokud jde o negativní prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR, společnost STIM se domnívá, že nejde o tržní cenu vytvořenou na základě otevřené a nediskriminující hospodářské soutěže, protože k navýšení kapitálu došlo za podmínek odlišných od podmínek, které mají být pro soukromého investora obvykle směrodatné. Společnost STIM se totiž domnívá, že nové ocenění čistých účetních aktiv by umožnilo likvidaci v nejhorším případě bez nákladů pro stát, ale možná i ziskovou, že prodejní cena je v poměru k hodnotě podniku směšná (společnost STIM tuto hodnotu odhaduje na 350 milionů EUR) a že státní podpora je neúměrná potřebám podniku.
159.
Společnost STIM také upozorňuje Komisi na nepřiměřenost zrušující doložky převodu společnosti SNCM do soukromého sektoru.
160.
Společnost STIM napadá odůvodnění prodeje za zápornou cenu, které vychází z málo realistického předpokladu, že se jedná ze sociálního hlediska o obtížnou likvidaci.
161.
Pokud jde o druhé navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, společnost STIM se domnívá, že tento kapitálový vklad nedodržuje zásadu soukromého investora v tržním hospodářství z důvodu nedostatečných záruk návratnosti investic. Společnost STIM nesouhlasí s argumentem souběžnosti soukromých a veřejných investic, který byl použit, aby se popřelo, že se u tohoto vkladu jedná o státní podporu. Takováto souběžnost, pokud bude vůbec prokázána, je pouze příznakem a sama o sobě nemůže být kritériem pro posouzení (99). Společnost STIM tvrdí, že tento vklad údajně představuje záruku francouzské vlády nabyvatelům, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro dopravní obslužnost Korsiky.
162.
Pokud jde o 38,5 milionu EUR podpory pro jednotlivce, společnost STIM se domnívá, že ve skutečnosti je účelem této částky poskytnout společnosti SNCM prostředky, aby mohla dodržet některé podstatné aspekty ozdravného plánu předloženého Komisi, které nebyly provedeny, a to zejména snížení počtu zaměstnanců.
4.2.2.2. Slučitelnost s pokyny z roku 2004
163.
Společnost STIM se domnívá, že podpory poskytnuté společnosti SNCM nejsou omezeny na nezbytné minimum. Příspěvek společnosti SNCM a nabyvatelů k plánu restrukturalizace je údajně nedostatečný vzhledem k podmínkám stanoveným pokyny z roku 2004 a není prokázáno, že situace společnosti SNCM byla natolik výjimečná, aby bylo možno odůvodnit méně vysoký vlastní příspěvek. Společnost STIM dále poukazuje na neúměrnost podpor přidělených v roce 2006, protože společnosti SNCM umožnily vytvořit rezervy na uhrazení budoucích ztrát. Společnost SNCM k tomu neplánovala postoupit aktiva, která nebyla nezbytná pro přežití podniku, což je v rozporu s požadavky pokynů z roku 2004.
164.
Společnost STIM se domnívá, že k vyplacení částek došlo v rozporu se zásadou jednotnosti stanovenou pokyny z roku 2004. Zhoršení finanční situace podniku a sociální konflikty nelze analyzovat jako výjimečné a nepředvídatelné okolnosti, které nelze přičíst podniku přijímajícímu podporu.
165.
Společnost STIM tedy žádá dodatečné vyrovnání ve výši poloviny poskytnuté podpory, což představuje částku 98,25 milionu EUR, a to prodejem dalšího plavidla a přímé a nepřímé účasti společnosti SNCM ve společnosti CMN. V tomto ohledu společnost STIM tvrdí, že tato účast není strategická ve smyslu pokynů pro podpory na restrukturalizaci z roku 2004, neboť není „nezbytně nutná pro další existenci podniku“ a ani nemá povahu nepřevoditelného aktiva.
166.
Společnost STIM dále tvrdí, že údajná součinnost společností SNCM a CMN neexistuje, jelikož společnost SNCM nehraje žádnou skutečnou úlohu v řízení a rozvoji společnosti CMN. Společnost STIM zdůrazňuje, že smlouva akcionářů spojující tyto dva podniky již neexistuje od 15. března 2006, kdy byla vypovězena společností CMN, jak potvrdil odvolací soud v Paříži.
4.2.3. Připomínky společnosti SNCM
167.
Společnost SNCM poskytla Komisi spis shrnující její hospodářskou a konkurenční situaci a přiložila právní konzultaci hodnotící v rámci likvidačního řízení riziko spojené s právním posouzením zásahu státu jakožto skutečného řídícího orgánu společnosti v období před privatizací.
168.
Právní kancelář Baker & McKenzie, kterou konzultovala společnost SNCM, dospívá k závěru, že na základě dokumentů společnosti doplněných o korespondenci, informace o zásazích a zápisy ze schůzí kontrolních orgánů francouzský stát […] (60) rozhodnutí (100), […] (60) orgánů (101), […] (60) sociálních orgánů (102). Zpráva dále zdůrazňuje, že […] (60) SNCM (103). Ve stejné zprávě se píše, že […] (60) SNCM.
169.
Na tomto základě odborný znalec společnosti SNCM dospívá k závěru, že by obchodní soud v Marseille s největší pravděpodobností označil francouzský stát za skutečného jednatele společnosti.
170.
Kromě toho ze skutečností obsažených ve zprávách Účetního dvora údajně vyplývá, že chyby v řízení přičitatelné francouzskému státu jakožto skutečnému manažerovi společnosti SNCM přispěly ke zjištěnému nedostatku aktiv společnosti SNCM. Zpráva vyzdvihuje mimo jiné tyto chyby řízení: volba obchodního […] (60). Újma, kterou způsobily chyby státu při řízení, je odhadována na […] (60).
171.
V této souvislosti není podle odborného znalce společnosti SNCM pochyb o tom, že by byl francouzský stát odsouzen v rámci žaloby na vyrovnání pasiv k částečné nebo celkové úhradě nedostatečnosti aktiv vzhledem k jeho silnému zapojení do řízení společnosti SNCM, jeho zjevným chybám v řízení a s ohledem na rozsah jeho finančních zdrojů.
172.
Na základě příslušné judikatury dochází odborný znalec společnosti SNCM k závěru, že pokud by bývalo došlo k likvidaci společnosti SNCM, stát by byl velmi pravděpodobně odsouzen k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM. Následkem uvedeného by stát jakožto akcionář musel uhradit odhadem 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv (tedy částku od 316,6 milionu EUR do 385,7 milionu EUR). Tím, že se rozhodl společnost SNCM privatizovat a předtím navýšit její vlastní kapitál o 158 milionů EUR, se francouzský stát zachoval jako informovaný investor.
V. VYJÁDŘENÍ FRANCOUZSKÝCH ORGÁNŮ K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
5.1. VYJÁDŘENÍ FRANCIE K PŘIPOMÍNKÁM ZÚČASTNĚNÝCH STRAN TÝKAJÍCÍM SE ROZHODNUTÍ O ZAHÁJENÍ FORMÁLNÍHO VYŠETŘOVACÍHO ŘÍZENÍ Z ROKU 2002
5.1.1. Připomínky společnosti CFF
173.
Francouzské orgány uvedly, že některé údaje předložené společností CFF o nabídce společnosti SNCM jsou nepřesné.
174.
V rozporu s tvrzeními společnosti CFF se francouzský stát domnívá, že plán restrukturalizace byl vypracován tak, aby umožnil co nejrychlejší ozdravení společnosti SNCM a vytvořil podmínky pro její střednědobou a dlouhodobou životaschopnost. Francouzské orgány upřesňují, že velká část programu snižování nákladů byla již provedena. Plavební prostředky byly omezeny a program prodeje aktiv probíhá v souladu s podnikatelským záměrem. Dopravní trasy byly přeorganizovány a akční plán snížení mezispotřeby přináší první výsledky. Postupně je prováděna část podnikatelského záměru věnovaná zaměstnanosti. Kromě toho si společnost SNCM v roce 2001 vytvořila rezervy ve výši 21,3 milionu EUR na financování restrukturalizačních opatření, a to zejména plánu na záchranu pracovních míst.
175.
Pokud jde o určení výše podpory, francouzské orgány potvrzují, že poměr ve výši 0,79 mezi vlastním kapitálem a celkovým zadlužením je s výjimkou zvláštních případů typický pro účetní rozvahy většiny námořních společností. Pokud jde o poměr ve výši 0,497 udávaný společností Corsica Ferries pro společnost CMN v roce 2001, jedná se o nepřesný údaj, protože v aktivech rozvahy nezohledňuje disponibilní prostředky. Po opravě tohoto nedostatku dosáhne tento poměr u společnosti CMN výše 0,557. Podle francouzských orgánů je i tak tato výše pro společnost CMN nedostatečná, jak ukazují finanční potíže společnosti v roce 2002. Společnost CMN si tak musela u společnosti STIM vypůjčit až 8 milionů EUR na financování finančního schodku, který nepokryly její banky.
5.1.2. Připomínky společnosti STIM
176.
Francouzské orgány trvají na tom, že účast společnosti SNCM na kapitálu společnosti CMN nelze brát jako čistě finanční aktivum, jak zřejmě tvrdí společnost STIM. Francie zastává stanovisko, že účast společnosti SNCM ve společnosti CMN je vysoce strategické povahy. Jeho prodej by podle Francie nebyl jen podnikatelsky nesprávný, ale také základní strategickou chybou.
5.1.3. Připomínky zástupců místních samospráv
177.
Francie sice obecně souhlasí s obsahem dopisu předsedy regionu Provence-Alpes-Côte d’Azur, ale chtěla by přesto uvést, že narozdíl od toho, co je uvedeno v bodě 2 dotčeného dopisu (104), není nabídka přepravy mezi kontinentální Francií a Korsikou „vzhledem k poptávce předimenzovaná“ a že cenová politika společnosti SNCM odpovídá jejím závazkům, že nevyvolá cenovou válku a že se nestane společností určující cenu („price leader“).
5.2. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN K ROZHODNUTÍ Z ROKU 2006
178.
Francie poznamenává, že obecně je celá řada připomínek společností STIM a CFF stejná jako připomínky, které tyto společnosti předložily Komisi již v roce 2003. Zejména zdůrazňuje, že připomínky společnosti CFF byly předneseny před Soudem prvního stupně v rámci řízení o zrušení rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 a že většina z nich byla zamítnuta jak Komisí, tak Tribunálem.
5.2.1. Předčasné provedení opatření stanovených prvním plánem restrukturalizace a jeho změnami
179.
K obecné poznámce o předčasném provedení opatření, jež lze označit za podpory, Francií, francouzské orgány odpovídají, že uvedené provedení je odůvodněno zvláštními okolnostmi postupu, to znamená zrušením schvalovacího rozhodnutí Komise ze dne 9. července 2003 v roce 2005, a ne vůlí francouzských orgánů neuznávat povinnosti, které pro ně vyplývají ze Smlouvy o ES. Francie upřesňuje, že Komisi vždy informovala o vývoji záležitosti a o různých opatřeních přijímaných od ledna 2005 v souladu se zásadou loajální spolupráce mezi členskými státy a Komisí.
180.
Pokud jde o tato poslední opatření, francouzské orgány se domnívají, že se na ně v konečném důsledku čl. 88 odst. 3 Smlouvy o ES nevztahuje vzhledem k tomu, že žádné z nich nepředstavuje podporu, a není proto důvod pozastavit jejich provádění.
5.2.2. Opatření po navýšení kapitálu v roce 2002
181.
Pokud jde o průběh postoupení společnosti, Francie upřesňuje, že od samého začátku plánovala klasická kritéria výběru založená zejména na ceně nabídnuté pro zhodnocení cenných papírů společnosti SNCM a následně na ostatních parametrech (podnikatelský záměr, sociální projekt atd.), mezi kterými byla i částka, kterou kandidáti byli ochotni investovat do společnosti v rámci navýšení kapitálu. Francie důsledně popírá argument předložený třetí stranou, podle něhož postup při prodeji nebyl transparentní, a připomíná, že v tomto konkrétním případě stát šel dokonce nad své již beztak náročné a přísné zákonné a předpisové povinnosti stanovené pro prodej veřejných účastí. Francie připomíná, že vývoj po nabídce společnosti BCP převzít 100 % cenných papírů společnosti SNCM probíhal za velmi složitých finančních a sociálních souvislostí a že přidružení společnosti VT k nabídce společnosti BCP nezměnilo obchodní a finanční podmínky transakce (kromě rozdělení kapitálu).
182.
Pokud jde o zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, francouzské orgány připomínají, že s ohledem na finanční situaci společnosti SNCM k 30. září 2005 byl podnik prodán za tržní cenu a že prodej byl ekonomicky výhodnější než likvidace podniku. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že uplatňování kritéria soukromého investora v případě prodeje podniku na pokraji likvidace nelze považovat za úsilí o „ziskovost zásahu veřejných orgánů“, ale za zabránění vzniku větších ztrát, které by musel nést akcionář v případě nákladnější likvidace.
183.
Pokud jde o zaplacenou cenu, Francie nesouhlasí s argumentem, podle kterého měla být společnost SNCM prodána za cenu neodpovídající její skutečné hodnotě. Nesouhlasí zejména s odhadem hodnoty podniku na přibližně 350 milionů EUR provedeným společností STIM. Její odhad zohledňuje pouze ty údaje v rozvaze, které zlepšují valorizaci na základě vlastního kapitálu (odchylné odpisy, zbytkový výnos z lodí atd.), a nezohledňuje pasiva, která ji snižují. Tato čistě účetní metoda výpočtu údajně neodpovídá hospodářské skutečnosti námořní společnosti, jako je společnost SNCM, která má hodnotná aktiva uváděná v rozvaze ale zároveň také omezenou výnosnost a důležitá podrozvahová pasiva.
184.
Francouzské orgány rovněž odmítají argument společnosti CFF, že podcenily prodejní hodnotu flotily plavidel společnosti SNCM, kterou společnost CFF vyčíslila na 406,5 milionu EUR až 426,5 milionu EUR. Francouzské orgány vysvětlují, že plavidla zohledněná ve výpočtu společnosti CFF neodpovídají plavidlům, která společnost SNCM měla k 30. září 2005 v přímém vlastnictví. Neuplatněním určité srážky z prodejní hodnoty plavidel se údajně nezohledňují souvislosti, v nichž by proběhla případná soudní likvidace těchto aktiv, a dále pak datum zvolené k výpočtu zmíněné prodejní hodnoty, to znamená srpen roku 2006, neodpovídá datu případné likvidace společnosti SNCM, k němuž je třeba odkazovat, to znamená dne 30. září 2005. Francie poznamenává, že pokud by byl výpočet navržený společností CFF přijat, byla by záporná cena třikrát nižší než hodnota likvidace aktiv požadovaná podle judikatury Gröditzer, což by bylo příznivější než předpoklady předložené Komisi francouzskými orgány.
185.
K argumentu společnosti CFF zpochybňujícímu uplatňování judikatury Gröditzer odkazem na skutečnost, že kapitálový vklad státu do společnosti SNCM byl spojen s prodejem 75 % jeho účasti, čímž se ve stejné míře snížily výhledy na budoucí zisk, francouzské orgány připomínají, že záporná prodejní cena ve výši 158 milionů EUR odpovídá prodeji všech podílů společnosti SNCM, po němž následovala nová investice státu ve výši 25 % s návratností […] (60) % ročně. Francie se tudíž domnívá, že návratnost investic je zaručena, protože Francie zůstává akcionářem společnosti ve výši 25 % a protože tato účast představuje záruku vysoké návratnosti.
186.
Francie rovněž nesouhlasí s argumentem předloženým společností CFF, že v tomto konkrétním případě není použitelný přístup ABX, který je založen zejména na analýze skutečných nákladů likvidace společnosti SNCM a na riziku, že by stát mohl být považován za odpovědného za pasiva podniku v rámci žaloby na vyrovnání pasiv v souladu s vnitrostátními kolektivními postupy, což potvrzuje vnitrostátní judikatura (rozsudek odvolacího soudu v městě Rouen ze dne 22. března 2005). Ačkoliv se francouzské orgány domnívají, že jejich jednání jakožto manažera společnosti SNCM by nemohlo být v tomto soudním řízení označeno za „chybné“, zdůrazňují velké riziko odsouzení státu vnitrostátním soudcem pro nedostatečná aktiva společnosti SNCM z důvodu pružných kritérií při posuzování chyby řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku a na základě výše uvedené judikatury, která by byla na tento případ použitelná.
187.
Pokud jde o navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, Francie připomíná, že v rozporu s tvrzením společností CFF a STIM není tento kapitálový vklad státní podporou z důvodu souběžnosti této investice, podobnosti podmínek úpisu a odměny vyšší než průměrná odměna, kterou stát obdržel přes společnost CGMF.
188.
Francouzské orgány zejména upřesňují, že zásada rovného zacházení s investory nemůže být zpochybňována kvůli existenci zrušujících doložek, protože tyto doložky byly stanoveny v rámci prodeje 100 % podílu ve společnosti SNCM a nikoliv v rámci navýšení kapitálu o 35 milionů EUR, které následovalo.
189.
Francie dále připomíná, že její investice je mnohem nižší než investice nabyvatelů, jelikož s jejich investicí (26,25 milionu EUR) lze porovnávat pouze částku 8,75 milionu EUR. Přezkum prvního navýšení o 142,5 milionu EUR lze údajně provádět pouze v rámci srovnání s likvidační cenou.
190.
Francie zpochybňuje argument předložený společností STIM a týkající se skutečnosti, že tento vklad údajně představuje záruku pro nové soukromé nabyvatele, že společnosti SNCM bude přiděleno pověření veřejnou službou pro zajištění dopravní obslužnosti Korsiky. Francouzské orgány tvrdí, že toto navýšení kapitálu je uvážlivé a nezávislé na výkonnosti podniku a že pověření společnosti SNCM veřejnou službou neumožňuje zvýšit očekávanou výnosnost této investice.
191.
Pokud jde o částku 38,5 milionu EUR na opatření sociální povahy, Francie opakuje argument, podle nějž jsou tato opatření podporou pro jednotlivce, a jejich uhrazení státem nelze považovat za nepřímou výhodu pro podnik, jelikož se jedná o doplněk zákonných a smluvních povinností společnosti SNCM. Francie dále připomíná, že tato opatření by neumožnila odchod zaměstnanců, a náklady s nimi spojené by v případě jejich neexistence i nadále hradila společnost SNCM.
192.
V rozporu s argumentem společnosti CFF francouzské orgány upřesňují, že částka 38,5 milionu EUR neodpovídá provedení plánovaného snížení počtu zaměstnanců v rámci sociálního plánu z roku 2003, neboť toto snížení bylo již přes zpoždění provedeno. Nový sociální plán je tedy doplňkem prvních sociálních opatření z roku 2003.
5.2.3. Slučitelnost s pokyny
193.
Vzhledem k předcházejícímu se Francie domnívá, že výše podpory, kterou je nutno analyzovat, odpovídá částce 15,81 milionu EUR.
194.
V protikladu k tvrzením společnosti CFF se francouzské orgány domnívají, že s ohledem na bod 11 pokynů z roku 2004 sice první navýšení kapitálu umožnilo společnosti SNCM obnovit vlastní kapitál, ale společnost přesto nepřestala být podnikem v obtížích, protože cílem navýšení bylo udržet společnost v činnosti.
195.
Francie odmítá tvrzení společnosti CFF, podle nějž neměla podniku poskytnout nové finanční příspěvky vzhledem k tomu, že společnost SNCM mohla údajně požádat o bankovní úvěr. V tomto ohledu francouzské orgány upřesňují, že dne 24. srpna 2005 banky odmítly poskytnout společnosti SNCM nové finanční prostředky, a proto se tak jedinými možnostmi stala privatizace nebo likvidace podniku.
196.
Francie nesouhlasí s tvrzeními společností CFF a STIM o neúspěchu plánu restrukturalizace z roku 2002, který byl i přes určité zpoždění proveden a umožnil dosáhnout v roce 2005 stanovených cílů. Zhoršení hospodářské a finanční situace společnosti SNCM bylo způsobeno faktory nezávislými na podniku a údajně si vyžádalo prodloužení plánu oznámeného v roce 2002 a přijetí nových opatření.
197.
Francie se domnívá, že společnost SNCM má dobré vyhlídky na ozdravení a že opatření plánovaná novými akcionáři, a to zejména provedení sociálního plánu, ozdravení jednotlivých spojů a obnova některých plavidel, umožní obnovení životaschopnosti podniku. V tomto ohledu Francie poznamenává, že z důvodu příjmů z pověření veřejnou službou (přibližně [50-70] (60) % obratu společnosti SNCM), s ohledem na výraznou výši fixních nákladů a na potíže s přesunutím 6 lodí používaných na spoji Marseille-Korsika je pověření veřejnou službou zásadním prvkem strategie podniku a jeho životaschopnosti.
198.
Pokud jde o omezení podpory na nezbytné minimum, Francie se domnívá, že omezila náklady na restrukturalizaci na minimum nezbytné pro provedení restrukturalizace. V tomto ohledu francouzské orgány připomínají, že podnik sám dostatečně přispěl k plánu restrukturalizace ze svých vlastních zdrojů prodejem aktiv v hodnotě 30,2 milionu EUR, jak uznala sama Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003. S ohledem na ostatní prodeje uskutečněné společností SNCM ve výši 12,2 milionu EUR dosahuje údajně celkový vlastní příspěvek podniku částky 42,38 milionu EUR. Francie se domnívá, že tato částka je výrazně vyšší než vlastní příspěvek nutný ke schválení podpory na restrukturalizaci, jejíž výše nakonec údajně činí 15,81 milionu EUR, jelikož ostatní opatření nepředstavují státní podporu.
5.2.4. Podmínky uložené rozhodnutím Komise z roku 2003 a případná nová protiplnění
199.
V rozporu s tvrzeními společností STIM a CFF francouzské orgány tvrdí, že dodržely všechny podmínky uložené rozhodnutím z roku 2003, které byly pro ně závazné až do konce roku 2006, a to zejména zachování flotily plavidel v počtu 11 lodí a uplatňování nižších cen než konkurence.
200.
Francie se také domnívá, že v rámci nového konečného rozhodnutí by úroveň protiplnění uložená společnosti SNCM měla být přizpůsobena, protože částka podpor na restrukturalizaci údajně nadále činí 15,81 milionu EUR místo 69,3 milionu EUR.
201.
V tomto ohledu Francie odmítá připomínky společnosti STIM ohledně možnosti, že by Komise uložila společnosti SNCM jako protiplnění prodej jejího podílu ve společnosti CMN. Francie odmítá tvrzení společnosti STIM, podle nějž definice strategických aktiv byla zpochybněna v pokynech z roku 2004 oproti pokynům z roku 1999.
202.
Pokud jde o opatření zmíněná společností CFF, jejichž cílem je omezit přítomnost společnosti SNCM na trhu, francouzské orgány připomínají, jak to ostatně učinila také Komise ve svém rozhodnutí z roku 2003 (bod 87), že dotčené trhy (Francie - Korsika a Francie - země Maghrebu) netrpí nadměrnou kapacitou a že nové uspořádání spojů na Korsiku jak v rámci, tak mimo rámec pověření veřejnou službou by ohrozilo životaschopnost podniku.
203.
Pokud jde o tvrzení společnosti CFF, podle nějž provádění výše popsaných opatření ve prospěch společnosti SNCM představuje vážné riziko, že z trhu spojení kontinentální Francie - Korsika zmizí její hlavní konkurent, to znamená společnost CFF, francouzské orgány uvádějí, že s ohledem na současné uspořádání tohoto trhu, na němž má dnes společnost CFF většinový podíl, závisí zachování konkurenční struktury na schválení plánu restrukturalizace společnosti SNCM a na její přítomnosti na předmětném trhu.
VI. POSOUZENÍ OPATŘENÍ
6.1. EXISTENCE PODPORY VE SMYSLU ČL. 107 ODST. 1 SFEU
204.
V čl. 107 odst. 1 SFEU se stanoví, že „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak“.
205.
Označení vnitrostátního opatření za státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU předpokládá splnění následujících kumulativních podmínek, a to: 1) dotčené opatření poskytuje selektivní hospodářské zvýhodnění; 2) toto zvýhodnění je financováno ze státních prostředků; 3) toto zvýhodnění narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž; a konečně 4) toto zvýhodnění ovlivňuje obchod mezi členskými státy (105).
206.
Komise konstatuje, že společnost SNCM obdržela státní prostředky v celkové výši 274,54 milionu EUR (106) prostřednictvím společnosti CGMF, kterou vlastní ze 100 % francouzský stát.
207.
Vzhledem k tomu, že společnost SNCM působí v oblasti námořní dopravy otevřené mezievropské hospodářské soutěži, může poskytnuté hospodářské zvýhodnění narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy.
208.
Okolnost, že trh kabotážní dopravy na středomořské ostrovy byl až do 1. ledna 1999 dočasně vyňat z uplatňování nařízení (EHS) č. 3577/92, neumožňuje předem vyloučit, že dotace vyplácené za kabotážní dopravu na ostrovy ve Středozemním moři v rámci pověření veřejnou službou nemohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž.
209.
V každém případě, i kdyby dotace poskytnuté na zajištění kabotážních spojů před 1. lednem 1999 obchod neovlivnily a hospodářskou soutěž nenarušily, situace se od tohoto dne změnila, protože podle nařízení (EHS) č. 3577/92 je kabotáž nyní otevřena pro všechny provozovatele Evropské unie. Je třeba zdůraznit, že společnost SNCM nevykonává pouze kabotážní přepravu, ale působí i na trhu mezinárodní námořní přepravy, který byl liberalizován nařízením Rady (EHS) č. 4055/86 (107).
210.
Komise se tak domnívá, že v tomto konkrétním případě jsou tři poslední kritéria čl. 107 odst. 1 SFEU uvedená v bodě 205 tohoto rozhodnutí splněna. V souladu s rozsudkem Tribunálu ze dne 11. září 2012 musí proto postupně u každého opatření přezkoumat, zda obsahuje selektivní hospodářské zvýhodnění.
6.1.1. Časový rámec analýzy
211.
V souladu s judikaturou Tribunálu (108) musí Komise po zrušení jednoho ze svých rozhodnutí založit svou novou analýzu výhradně na informacích, které měla k dispozici v době přijetí zrušeného rozhodnutí, to znamená v tomto konkrétním případě ke dni 8. července 2008.
212.
Události, ke kterým mohlo dojít po 8. červenci 2008, tak nesmí být zohledněny. Změny nebo vývoje na trhu či týkající se situace příjemce podpory musí být z analýzy vyloučeny. Stejně tak Komise nebere v úvahu období provádění plánu restrukturalizace po červenci roku 2008 (109).
213.
Komise není rovněž povinna provést znovu šetření případu a ani ho doplnit novými technickými znaleckými posudky (110). Zrušení určitého aktu, kterým končí správní řízení zahrnující několik fází, nezpůsobuje nezbytně zrušení celého řízení. Pokud se i přes skutečnost, že vyšetřovací opatření umožňují vyčerpávající analýzu slučitelnosti podpory, jeví, jak je tomu v tomto konkrétním případě, že analýza provedená Komisí není úplná, a způsobuje tak protiprávnost rozhodnutí, řízení směřující k nahrazení tohoto rozhodnutí může být znovu provedeno na základě již provedených vyšetřovacích opatření (111).
214.
Protože Komise musí založit svou novou analýzu výlučně na informacích, které měla k dispozici v červenci roku 2008, to znamená na informacích, ke kterým se francouzské orgány a společnost SNCM již vyjádřily, není nutno je znovu konzultovat (112). Konečně právo třetích zúčastněných stran uplatnit své připomínky bylo zajištěno zveřejněním rozhodnutí o zahájení řízení v Úředním věstníku (113) a žádné ustanovení nařízení Rady (ES) č. 659/1999 neukládá povinnost jim opět nabídnout tuto možnost, pokud je původní plán restrukturalizace během vyšetřování změněn (114).
215.
Toto rozhodnutí se tak v zásadě zakládá výlučně na informacích, které byly k dispozici ke dni 8. července 2008. Komise přesto podpůrně prokáže, že případné zohlednění informační zprávy francouzských orgánů ze dne 16. května 2013 u skutečností uvedených před dnem 8. července 2008 a zohlednění informací poskytnutých společností SNCM dne 27. srpna 2013 nejsou takové povahy, aby dokázala změnit její závěry.
6.1.2. Postoupení společnosti SNCM za zápornou prodejní cenu ve výši 158 milionů EUR
216.
Komise musí v tomto konkrétním případě přezkoumat, zda kapitálový vklad státu ve výši 158 milionů EUR poskytnutý před postoupením společnosti SNCM soukromým nabyvatelům, to znamená v konečném důsledku „záporná prodejní cena“ podniku ve stejné výši, je prosta prvků státní podpory.
217.
Otevřené, transparentní a nediskriminační veřejné výběrové řízení, na jehož základě stát prodává podnik poté, co došlo k navýšení kapitálu (v částce přesahující prodejní cenu), nevylučuje nutně přítomnost podpory ve prospěch jak privatizovaného podniku, tak jeho kupce (115).
218.
Za účelem ověření, zda podnik nezískal navýšením kapitálu státem hospodářské zvýhodnění, používá Komise v zásadě kritérium „soukromého investora v tržním hospodářství“ (dále jen „kritérium soukromého investora“) za podmínky, že příjemce není povinen vrátit jiné státní podpory a že lze tento vklad z hlediska tohoto kritéria analyzovat. Kritérium soukromého investora vychází ze zásady rovného zacházení s veřejným a soukromým sektorem podle článku 345 SFEU. Podle této zásady nelze kapitál poskytnutý, ať již přímo či nepřímo, státem podniku za okolností, které odpovídají obvyklým tržním podmínkám, považovat za státní podporu (116).
219.
Za tímto účelem může Komise zejména posoudit, zda se dodavatel zdrojů choval jako soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a zda se řídil dlouhodobými výhledy na návratnost investovaného kapitálu. Platnost tohoto přístupu uznal soudce Evropské unie v rámci několika věcí (117).
220.
Podle ustálené judikatury představuje kapitálový vklad poskytnutý veřejným investorem bez jakékoliv, i dlouhodobého, výhledu na zisk státní podporu (118).
221.
Soudce Evropské unie rovněž stanovil, že soukromý investor uplatňující globální nebo odvětvovou strukturální politiku a řídící se dlouhodobými výhledy na výnosnost by si nemohl rozumně dovolit, aby po letech neustálých ztrát přistoupil ke kapitálovému vkladu, který se z ekonomického hlediska jeví jako nákladnější než likvidace aktiv, a je k tomu spojen s prodejem podniku, čímž přichází o veškerou naději na zisk, a to i z dlouhodobého hlediska (119).
222.
Přesněji řečeno, Soudní dvůr ve svém rozsudku „Gröditzer“ rozhodl, že k určení, zda privatizace podniku za zápornou prodejní cenu obsahuje prvky státní podpory, „je nutno posoudit, zda by za podobných okolností přistoupil soukromý investor co do velikosti srovnatelný s orgány spravujícími státní sektor ke stejně významnému vkladu kapitálu v rámci prodeje uvedeného podniku nebo zda by se rozhodl pro jeho likvidaci“ (120).
223.
S ohledem na výše uvedené a za účelem určení povahy podpory dotčeného opatření musí Komise „vyhodnotit, zda státem zvolené řešení je nepodmíněně a vzhledem k ostatním řešením, včetně řešení nezasáhnout, řešením nejlevnějším, což by v takovém případě vedlo k závěru, že stát jednal jako soukromý investor“ (121).
224.
Jinými slovy, Komise musí ověřit, zda rozhodnutí přistoupit k tak významnému kapitálovému vkladu je skutečně méně nákladným řešením než likvidace.
6.1.2.1. Posouzení nákladů likvidace
a) Zohlednění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění
225.
Při vyčíslení nákladů likvidace pro akcionáře se francouzské orgány domnívají, že se velké skupiny podniků nemohou v současné době při zavírání závodů a rušení dceřiných společností nezajímat o sociální důsledky způsobené takovým zavřením nebo zrušením. Proto nejčastěji přistupují k sociálním plánům, které mohou zahrnovat opatření na přeškolení zaměstnanců, pomoc při hledání zaměstnání, odstupné při výpovědích či akce v oblasti místního hospodářství, což jde často nad rámec stanovený zákonem a kolektivními smlouvami.
226.
V těchto souvislostech francouzské orgány vycházejí na základě sociálního plánu z roku 2005, jež sám vychází ze sociálního plánu z roku 2002, z rozpětí od [90 000 až 100 000] (60) do [120 000 až 130 000] (60) EUR na zaměstnance, což představuje celkovou částku ve výši od [200 až 210] (60) milionů EUR do [250 až 260] (60) milionů EUR. Francouzské orgány upřesňují, že spodní hranice výše uvedeného rozpětí zohledňuje skutečnost, že náklady referenčního sociálního plánu jsou navýšeny z důvodu velkého podílu zaměstnanců blížících se důchodovému věku, jejichž odchod probíhá za mimořádně výhodných podmínek. Zohledněna je také skutečnost, že okolnosti likvidace společnosti a propouštění všech zaměstnanců nelze srovnávat s okolnostmi přizpůsobení počtu zaměstnanců, které umožňují pokračovat v činnosti, jak tomu je v případě referenčního sociálního plánu.
227.
Francouzské orgány se také domnívají, že i při uplatnění kritérií analýzy stanovených Tribunálem v jeho rozsudku ze dne 15. září 2012 neobsahovalo postoupení kontroly nad společností SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR prvky státní podpory. Domnívají se totiž, že Komise má k dispozici všechny nutné podklady, aby mohla odpovědět na kritiku Tribunálu.
228.
Komise v tomto konkrétním případě tuto analýzu nesdílí.
229.
Podle rozsudku Tribunálu (122) může vyplacení dodatečného odstupného za propuštění podle okolností konkrétního případu v zásadě představovat vhodný a oprávněný postup s cílem podpořit klidný sociální dialog a zachovat dobrou pověst značky společnosti nebo skupiny společností. Na základě zásady o rovném zacházení se soukromým a veřejným sektorem je členským státům umožněno v případě likvidace veřejného podniku poskytnout dodatečné odstupné, i když jejich povinnosti a priori nemohou přesahovat striktní zákonné a smluvní minimum. Tribunál ale upřesňuje, že „(…) převzetí těchto dodatečných nákladů vzhledem k oprávněným důvodům nemůže sledovat výhradně sociální nebo dokonce politické cíle, neboť pak by nemohly být splněny podmínky testu soukromého investora (…). Neodpovídají-li náklady jdoucí nad rámec zákonných a smluvních povinností, byť posuzovány v dlouhodobém horizontu, jakékoli ekonomické logice, musí být považovány za státní podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 ES“ (123).
230.
Pokud jde o argument dobré pověsti státu, který zdůrazňují francouzské orgány, Tribunál se domnívá, že „(…) ochrana pověsti členského státu jakožto globálního investora v tržním hospodářství nemůže bez výjimečných okolností a obzvláště přesvědčivého odůvodnění představovat dostatečný důvod pro prokázání ekonomické logiky převzetí dodatečných nákladů, jako je dodatečné odstupné, nahlížené v dlouhodobém horizontu“ (124). Avšak podobné výjimečné okolnosti v tomto konkrétním případě neexistují.
231.
Komise shledává, že francouzské orgány neurčily po zahájení řízení hospodářské činnosti francouzského státu, a to zejména na zeměpisné a sektorové úrovni, vůči nimž je nutno posuzovat dlouhodobou ekonomickou logiku předmětných opatření, ačkoli ve svém dopise ze dne 16. května 2013 nakonec uvedly, že chování státu je nutno srovnávat s chováním diverzifikované holdingové společnosti, která se snaží maximalizovat své zisky a chránit dobrou pověst své značky jakožto globálního podnikatele, a to zejména v oblasti řízení svých zaměstnanců.
232.
Pokud jde o dobrou pověst značky CGMF, Komise zaznamenává, že tato společnost nevlastní v oblasti námořní dopravy kromě společnosti SNCM žádný jiný majetek. Tento argument se jí proto nemůže týkat.
233.
Pokud jde o dobrou pověst státu jakožto akcionáře, francouzské orgány uvedly zvýšené riziko sociálních konfliktů v podnicích kontrolovaných státem, a to nejenom v oblastech, které jsou zeměpisně blízké oblastem, ve kterých vykonává svou činnost společnost SNCM, ale také bez ohledu na hospodářské odvětví, a zejména pak v odvětví dopravy. Komise na jedné straně poznamenává, že francouzské orgány neprokázaly skutečnou existenci uvedeného rizika šíření nákazy na všechny veřejné podniky, a na druhé straně se domnívá, že tyto orgány rovněž neprokázaly, že vyplacení dotčených dodatečných odstupných údajně umožnilo zabránit novým stávkám. Komise dále zastává názor, že výlučně sociální odůvodnění převzetí uvedených dodatečných odstupných státem nestačí, aby se dala vyloučit přítomnost státní podpory.
234.
Komise se také domnívá, že francouzské orgány nepředložily dostatečně objektivní a ověřitelné podklady, které by umožnily prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise zjišťuje, že pouhý odkaz na omezený počet sociálních plánů nestačí k prokázání existence dostatečně ustáleného postupu v případech srovnatelných s tímto konkrétním případem, že sociální plány, které francouzské orgány uvádějí, se týkají plánů restrukturalizace a nikoliv plánů likvidace a že značný počet z nich se týká odvětví, která nemají a priori nic společného s dopravní infrastrukturou, jako je odvětví kosmetiky (Yves Saint-Laurent Haute couture), zemědělsko-potravinářské odvětví (Danone) či odvětví elektroniky (Hewlett Packard). Kromě toho tabulka se seznamem sociálních plánů vypracovaná francouzskými orgány v jejich zprávě ze dne 16. května 2013 uvádí šest plánů, ke kterým došlo až po privatizaci společnosti SNCM, a které proto nelze zohlednit v rámci odůvodnění převzetí dodatečného odstupného za propuštění.
235.
Společnost SNCM předložila ve zprávě ze dne 27. srpna 2013 nový seznam pěti sociálních plánů. Komise soudí, že tento seznam neumožňuje prokázat, že by vyplácení dodatečného odstupného za propuštění bylo za podobných okolností ustáleným postupem soukromých podnikatelů ve stejném odvětví. Komise nejprve zjišťuje, že se dva z uvedených pěti plánů týkají společnosti SNCM, z nichž jeden je předmětem tohoto rozhodnutí. Tyto dva plány proto nemohou sloužit jako objektivní srovnávací podklad ze dvou důvodů: na jedné straně se společnost SNCM nemůže odvolávat na své vlastní předchozí postupy v této oblasti, aby dostatečným způsobem odůvodnila ustálenou povahu tohoto postupu, a na druhé straně sociální plán z roku 2002 odpovídá období, ve kterém byla společnost SNCM stále veřejným podnikem, zatímco Tribunál stanovil jako kritérium srovnání soukromé podniky stejného odvětví. V tomto ohledu Komise poznamenává, že sociální plán přístavu v Marseille nelze přijmout, protože v roce 2004 byl tento přístav veřejnoprávní organizací a nikoliv soukromým podnikem. Pokud jde o dva poslední uváděné plány, tj. plány společností Air Lib a Eurostar, Komise zjišťuje, že se jedná o plány restrukturalizace a nikoliv o plány likvidace. Komise na okraj zaznamenává, že průměrná výše dodatečného odstupného je u těchto dvou plánů o více než polovinu nižší než průměrná výše dodatečného odstupného u společnosti SNCM.
236.
Komise dále zjišťuje, že francouzské orgány neprokázaly, že by francouzský stát byl při svém jednání, tzn. zabráněním dalšího zhoršení sociálních vztahů v podniku, veden přiměřeně pravděpodobným výhledem na nepřímý materiální zisk, byť v dlouhodobém horizontu, protože právě v případě likvidace by podnik přestal existovat. Pokud jde o předpoklad rozsáhlejšího příznivého dopadu u zaměstnanců jiných veřejných podniků, není dostatečné prokázán. Uvedené platí o to více, že poskytnutí velmi vysokého odstupného zaměstnancům jedné společnosti, i kdyby k němu mělo dojít v rámci uvažování globálního investora, které zmiňují francouzské orgány, může ztížit případné restrukturalizace jiných společností stejného investora. Francouzské orgány kromě toho nevyčíslily výraznou míru případných sociálních nákladů, které uvádějí jako odůvodnění vyplacení dodatečného odstupného za propuštění.
237.
Francouzské orgány rovněž uvedly, že ve srovnání s postoupením společnosti SNCM za zápornou cenu by bylo likvidační řízení delší a mohlo by pro stát jakožto akcionáře představovat větší riziko. Komise zaznamenává, že francouzské orgány nepředložily žádný důkaz existence tohoto rizika a nevysvětlily, proč by soukromý akcionář bral ohled na dobu trvání likvidačního řízení. Věc Frucona Košice (125), kterou zmiňují francouzské orgány, není v tomto konkrétním případě relevantní, protože se jedná o test soukromého věřitele. Doba trvání likvidačního řízení je relevantní pro analýzu, zda stát v postavení věřitele společnosti Frucona Košice maximalizoval uhrazení svých pohledávek tím, že souhlasil s částečnou, leč okamžitou splátkou, nebo zda měl počkat na výsledek likvidace podniku. Tento konkrétní případ je odlišný, protože se stát nachází v postavení akcionáře společnosti SNCM a nikoliv v postavení soukromého věřitele. Stát by nemohl získat zpět svůj vklad, protože v případě likvidace společnosti SNCM by aktiva nestačila na pokrytí pasiv. Uvádět dobu trvání likvidačního řízení proto není v tomto konkrétním případě relevantní.
238.
Francouzské orgány proto neprokázaly, že převzetí nákladů na toto dodatečné odstupné státem jednajícím ve scénáři likvidace jako soukromý investor bylo oprávněné.
239.
V této fázi analýzy musí Komise nyní stanovit likvidační hodnotu společnosti SNCM bez dodatečného odstupného za propuštění.
b) Likvidační hodnota společnosti SNCM
240.
Podle metody nově posouzeného čistého aktiva je nedostatečnost aktiv shledána v případě, kdy ekonomická hodnota skutečných aktiv (obvykle přesahující čistou účetní hodnotu) nepokrývá ekonomickou hodnotu skutečných dluhů.
241.
Za účelem zjištění nedostatečnosti aktiv v tomto konkrétním případě Komise ověřila za pomoci svého odborného znalce (126), jak je vysvětleno dále, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními a nepřednostními věřiteli.
242.
Komise se domnívá, že metoda zhodnocení čistých aktiv je metodou běžně používanou k vyhodnocení společností v odvětví námořní dopravy. Dále soudí, že tato metoda je mimořádně vhodná pro posouzení situace společnosti SNCM, protože jejímu hlavnímu akcionáři nezbývá jako alternativní řešení k postoupení společnosti než její likvidace.
243.
Pokud jde o další metody vyhodnocení, a to zejména o metodu aktualizovaných volných provozních peněžních toků, Komise se domnívá, že se pro tento konkrétní případ nehodí, protože předpokládá pokračování činnosti společnosti, což by nebyl při uvažovaném předpokladu likvidace případ společnosti SNCM.
244.
Komise bere za referenční datum pro posouzení hodnoty společnosti SNCM den 30. září 2005 vzhledem k tomu, že jde o den, kdy bylo skutečně rozhodnuto, zda bude přijata nabídka převzetí nebo zda dojde k likvidaci společnosti, přičemž o výběru společnosti BCP bylo rozhodnuto dne 27. září 2005.
i) Hodnota aktiv společnosti SNCM
245.
Komise především zjišťuje, že akcionář společnosti SNCM provedl ve spolupráci s kanceláří Ernst & Young vyčíslení nákladů na likvidaci podniku (výše uvedená zpráva CGNF) ke dni 30. září 2005, kterou znalecky posoudila společnost Oddo Corporate Finance a kabinet Paul Hastings. Komise připomíná, že výše uvedená zpráva Oddo-Hastings ocenila aktiva společnosti SNCM na 190,3 milionu EUR.
246.
Pokud jde o ocenění flotily plavidel v přímém vlastnictví (127), byla hrubá prodejní hodnota plavidel společnosti SNCM ohodnocena specializovaným makléřem BRS na 224 milionů EUR ke dni 30. září 2005, zatímco zpráva Oddo ocenila flotilu společnosti SNCM na 150,7 milionu EUR po diskontu (128), provizi za zprostředkování (129) a nákladech spojených s právním rizikem (130).
Tabulka 3
Scénáře vyhodnocení aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota aktiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota aktiva
znalec Komise
v milionech EUR
Nehmotný investiční majetek
-
-
Hmotný investiční majetek
Přímo vlastněná plavidla
150,7
151,7
Budovy
(131)
11,2
11,2
Finanční majetek
(132)
32,7
38,3
Dlouhodobá aktiva
194,6
201,2
Zásoby
-
-
Poskytnuté zálohy
-
-
Pohledávky u zákazníků
0,8
0,8
Ostatní pohledávky
(133)
9,4
9,4
Čistá finanční disponibilita
-14,5
-
Přechodné účty
-
-
Ostatní aktiva
-4,3
10,20
Aktiva celkem
190,3
211,4
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
247.
Na základě výše uvedené tabulky Komise shledává, že rozhodujícím prvkem zhodnocení aktiv podniku je jeho flotila plavidel. V tomto ohledu znalec Komise po provedení, v rámci možností, srovnávací analýzy usoudil, že diskont uplatněný na hrubou prodejní hodnotu plavidel a náklady spojené s právním rizikem jsou v logickém souladu. Na tomto základě dospěl k závěru, že nemá argumenty, aby odmítl ocenění hodnoty flotily plavidel, které vypracoval francouzský stát.
248.
Pokud jde o diskont, Komise se domnívá, že jeho míra odpovídá míře diskontů zaznamenané při prodeji lodí v rámci soudní likvidace. Podle znalce Komise státní belgická společnost Régie des Transports Maritimes, která provozuje spoj Ostende-Ramsgate, prodala v roce 1997 dva trajekty s diskontem odhadovaným na 35 % a 45 %. Společnost Festival Cruises nedávno prodala tři výletní lodě s průměrným diskontem 20 %. Diskonty zaznamenané v podobných případech odpovídají řádově diskontům uplatněným francouzskými orgány v tomto konkrétním případě.
249.
Pokud jde o právní rizika a vzhledem k tomu, že na trhu neproběhla žádná srovnatelná transakce, se Komise domnívá, že argumenty odůvodňující uplatnění právního rizika jsou v logickém souladu s omezením trhu v případě určitého typu plavidel projektovaných pro specifické využití.
250.
Komise poznamenává, že její nezávislý odborník zvýšil ocenění finančního majetku, a to zejména podílů společnosti SNCM ve společnosti CMN (z 21,8 milionu EUR na 28 milionů EUR). V tomto ohledu a vzhledem k nabídce koupě tohoto podílu společností Stef-TFE za 35,2 milionu EUR, která byla předána Komisi v rámci tohoto šetření, se Komise domnívá, že ocenění podílu společnosti SNCM ve společnosti CMN na částku 28 milionů EUR je v podmínkách likvidace společnosti přiměřené.
251.
Znalec Komise neměl zvláštní výhrady, pokud jde o ohodnocení ostatních položek aktiv. Nepřijal ale jako aktivum položku „čistá finanční disponibilita“, protože vykazuje schodek. Komise se domnívá, že tato položka má být přeřazena do pasiv společnosti SNCM.
252.
S ohledem na provedené úpravy oceňuje Komise aktiva společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 211,4 milionu EUR.
ii) Ocenění pasiv společnosti SNCM
253.
Komise shledává, že francouzské orgány vyčíslily částku související s přednostními pohledávkami na 153,8 milionu EUR a na 170,9 milionu EUR částku související s nepřednostními pohledávkami (mimo dodatečného odstupného za propuštění).
254.
Pokud jde o sociální pasiva, francouzské orgány odhadují náklady na sociální plán v rámci kolektivní dohody na [70 až 80] (60) milionů EUR. Náklady související se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody byly stanoveny na individuálním základě při zohlednění druhu pracovní smlouvy (na dobu neurčitou a určitou), statutu a uplatňovaných kolektivních smluv (plavební personál, pozemský personál a vedení), odpracované doby, zařazení a výdělku každého zaměstnance. Tato částka zahrnuje odškodnění za výpovědní lhůtu ([20 až 30] (60) milionů EUR), uhrazení nároku na placenou dovolenou za dobu výpovědní lhůty ([0 až 10] (60) milionů EUR), smluvní odškodnění za propuštění ([30 až 40] (60) milionů EUR) a příspěvek Delalande ([0 až 10] milionů EUR) (134).
255.
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní dohody odhadují francouzské orgány na [30 až 40]* milionů EUR. Tento sociální plán zahrnuje všechna průvodní opatření prováděná v rámci zákonných a předpisových povinností společnosti SNCM v případě propouštění (135) a nepřímé náklady spojené se sociálním plánem v rámci kolektivní dohody (136).
256.
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu se týkají hlavně uplatnění bankovní kauce ve výši 7,4 milionu EUR, kterou společnost SNCM dala jako záruku řádného plnění závazků vyplývajících z pověření veřejnou službou, k níž je nutné připočíst penále stanovené dotčenou úmluvou pro případ, že by pověřený subjekt nedostál svým závazkům, a které se rovná 2 % referenčního finančního vyrovnání za rok 2005 ve výši 63 milionů EUR, to znamená přibližně 1,2 milionu EUR.
257.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu (137), francouzské orgány zdůrazňují, že na základě několika předpokladů (138) je čistý výtěžek z prodeje po diskontu, provizi za zprostředkování a odečtení finančních nákladů za převod oceněn specializovaným makléřem BRS ke dni 30. září 2005 na 144,8 milionu EUR. Při zohlednění úspor na daních a bankovním zadlužení ve výši 193,5 milionu EUR zůstává zůstatek bankovního zadlužení kvůli plavidlům provozovaným v rámci leasingu, který je nutno splatit, ve výši 48,7 milionu EUR.
Tabulka 4
Scénáře ocenění pasiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005
Hodnota pasiva
zpráva Oddo
v milionech EUR
Hodnota pasiva
znalec Komise
v milionech EUR
Přednostní závazky, z nichž
sociální a daňové závazky
[20-30]*
[20-30]*
Finanční závazky ručené aktivy
(139)
15,9
15,9
Náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy
[70-80]*
[70-80]*
Náklady na připojištění důchodců
(140)
10,2
10,2
Náklady na likvidační řízení
4,7
4,7
Provozní ztráty z odstavení lodí
(141)
26,5
26,5
Vyrovnání s přednostními věřiteli
153,8
153,8
Závazky s preferenčním právem vymáhání
(142)
69,7
84,2
Náklady sociálního plánu nad rámec kolektivní smlouvy
[30-40]*
[30-40]*
Náklady spojené s vypovězením nejdůležitějších smluv o provozu
[10-20]*
[10-20]*
Dodatečné náklady spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu
48,7
48,7
Vyrovnání s nepřednostními věřiteli
170,9
181,1
Zdroje:
zpráva Oddo-Hastings, zpráva odborného znalce Komise.
258.
Komise zaznamenává, že sociální pasivum je hlavním prvkem pasiva společnosti SNCM. Pokud jde o náklady na sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, znalec Komise ověřil výpočtový vzorec pro všechny součásti plánu na základě namátkové kontroly a neshledal ani neobvyklosti, ani chyby. S ohledem na toto ověření Komise považuje částku [70 až 80] (60) milionů EUR, kterou francouzské orgány uvedly pro sociální plán v rámci kolektivní smlouvy, za přiměřenou.
259.
Pokud jde o ztráty způsobené odstavením plavidel, Komise se domnívá, že odhad je opatrný s ohledem na právní předpisy, a to zejména na články L 622-10 obchodního zákoníku a 119-2 nařízení č. 85-1388 ze dne 27. prosince 1985, podle nichž by příslušný obchodní soud mohl společnosti SNCM přikázat, aby pokračovala ve své činnosti další dva měsíce s možností prodloužení na základě žádosti vnitrostátních orgánů a z důvodu svých závazků při zajišťování veřejné služby.
260.
Znalec Komice neměl zvláštní výhrady, pokud jde o závazky s preferenčním právem vymáhání. Upravil ale částku 69,7 milionu EUR o částku 14,5 milionu EUR, která vznikla přepracováním položky aktiv „čistá finanční disponibilita“. Komise se domnívá, že toto přepracování je v souladu se změnami ohodnocení aktiv společnosti SNCM.
261.
Pokud jde o náklady na sociální plán mimo rámec kolektivní smlouvy (kromě dodatečného odstupného za propuštění), znalec Komise se domnívá, že vyčíslení nákladů na právní spory by mělo být sníženo na [0 až 5] (60) milionů EUR místo částky [0 až 10] (60) milionů EUR uváděné francouzskými orgány. Ohledně tohoto bodu se Komise domnívá, že odborové organizace by sice jistě požádaly o překvalifikování smluv na dobu určitou na smlouvy na dobu neurčitou (143), ale že do vyčíslení by měli být zahrnuti pouze ti zaměstnanci se smlouvou na dobu určitou, u nichž se tento postup dá předpokládat téměř s jistotou (což představuje 150 pracovníků se smlouvou na dobu určitou). Vezme-li se v úvahu hrubá měsíční mzda ve výši [2 000 až 2 500] (60) EUR s odstupným odpovídajícím devítiměsíčnímu platu u prvních [100 až 120] (60) pracovníků s pracovní smlouvou na dobu určitou a šestiměsíčnímu platu u [50 až 70] (60) dalších, vychází celková částka ve výši [0 až 10] (60) milionů EUR.
262.
Pokud jde o čisté pasivum spojené s postoupením plavidel provozovaných v rámci leasingu, Komise se domnívá, že předpoklady, na nichž je postaven výpočet, jsou oprávněné, a to zejména kvůli smluvnímu formalismu sdružení ekonomického zájmu GIE, které omezuje možnosti nahrazení společnosti SNCM třetí stranou a podmiňuje daňové úlevy provozováním plavidel pod francouzskou vlajkou. Je také oprávněné, že právní riziko neplatí pro plavidla provozovaná v rámci leasingu, protože tato plavidla jsou prodávána bankami, které úvěrují GIE. V těchto souvislostech se Komise domnívá, že je oprávněné zohlednit finanční náklady převodu vzniklé mezi 30. zářím 2005 a dnem skutečného prodeje.
263.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 přednostní pasiva společnosti SNCM činila 153,8 milionu EUR a nepřednostní pasiva společnosti SNCM činila 181,1 milionu EUR.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
264.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že ke dni 30. září 2005 nebyla hodnota aktiv společnosti SNCM (to znamená 211,4 milionu EUR) dostatečná, aby mohlo dojít k vyrovnání s přednostními věřiteli (153,8 milionu EUR) a nepřednostními věřiteli (181,1 milionu EUR), což představuje celkovou částku ve výši 334,9 milionu EUR. Nedostatečnost aktiv proto dosahuje částky ve výši přibližně 123,5 milionu EUR.
c) Zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
265.
Komise rovněž posoudila argument francouzských orgánů a společnosti SNCM, podle nějž by stát jakožto majoritní akcionář mohl být vyzván k vyrovnání pasiv v případě likvidace podniku. Jedna ze zúčastněných stran, a to společnost CFF, napadla použitelnost vnitrostátní judikatury zmiňované francouzskými orgány na tento konkrétní případ. Společnost CFF se domnívá, že v případě judikatury odvolacího soudu ve městě Rouen ve věci Aspocom Group Oyj soudce odsoudil finskou mateřskou společnost k uhrazení odstupného zaměstnancům její francouzské dceřiné společnosti, protože toto odstupné, které nebylo nakonec vyplaceno, stanovil sociální plán na základě podnikové smlouvy schválené mateřskou společností.
266.
Francouzské orgány odhadují, že celkové skutečné náklady, které by musel nést stát jakožto akcionář prostřednictvím společnosti CGMF, by k 30. září 2005 dosáhly výše 312,1 milionu až 361 milionů EUR. Podle stejných orgánů zohledňuje tento odhad zejména riziko, že by francouzský stát mohl být vyzván k „vyrovnání pasiv“, pokud by ho soud musel považovat za skutečného manažera společnosti SNCM, a riziko odsouzení státu k platbě dodatečného odstupného za propuštění propuštěným zaměstnancům. Francouzské orgány mají za to, že zmíněná rizika je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů případné likvidace společnosti SNCM.
267.
Vyvstává proto otázka vyhodnocení všech skutečných nákladů, které by pravděpodobně musela uhradit Francie jakožto akcionář v případě soudní likvidace společnosti SNCM, aby bylo možno rozhodnout, zda by informovaný soukromý akcionář dal vzhledem k riziku odsouzení k uhrazení zmíněných nákladů a s ohledem na jejich rozsah raději přednost okamžitému prodeji své dceřiné společnosti za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, než aby toto riziko podstoupil.
268.
Ve francouzském právu má správce konkurzní podstaty společnosti v likvidaci možnost podat žalobu ve věci odpovědnosti proti bývalému vedení společnosti, tzv. „žalobu na vyrovnání pasiv“, v rámci plánu záchrany společnosti, nuceného vyrovnání nebo konkurzního řízení (144).
269.
Podání žaloby na vyrovnání pasív vůči bývalým vedoucím manažerům společnosti v konkurzním řízení je odůvodněno nutností obnovit majetek společnosti, což je jedním z úkolů správce konkurzní podstaty.
270.
Francouzské orgány zastávaly v řadě dopisů Komisi názor, že předpoklad odsouzení státu vnitrostátním soudcem k vyrovnání pasiv podniku, který řídí, je nejpravděpodobnějším scénářem a že tento předpoklad je nutno zahrnout do výpočtu skutečných nákladů v případě likvidace společnosti SNCM.
271.
Společnost SNCM zaslala v písemných materiálech ze dne 28. února 2008 zprávu právní kanceláře Baker & McKenzie, která vyhodnocovala právní důsledky řízení o vyrovnání pasiv vedenému proti francouzskému státu. Zpráva dochází k závěru, že obchodní soud pověřený touto věcí by s velkou pravděpodobností rozhodl v tomto bodě o odpovědnosti státu a odsoudil by ho k uhrazení všech sociálních závazků společnosti SNCM.
272.
Příslušné právní předpisy stanoví, že sociální závazky společnosti v likvidaci mohou být uloženy k uhrazení bývalým skutečným nebo zákonným vedoucím s výhradou kumulativního splnění čtyř podmínek.
i) Uznání státu za skutečného nebo zákonného vedoucího podniku v konkurzním řízení
273.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie, kterou předala společnost SNCM, poskytla Komisi analýzu, jež dospívá k závěru, že […] (60). Výše uvedená znalecká zpráva se snaží v souladu s příslušnou judikaturou (145) prokázat, že stát opakovaně […] (60). Podle stejné zprávy stát údajně přijal […] (60) rozhodnutí. Dále se zdá, že vedoucí orgány […] (60) podnik. Stát také údajně […] (60).
274.
Komise shledává, že francouzské orgány ve svých písemných materiálech ze dne 28. března 2008 nevznesly výhrady […] (60). V dopise ze dne 20. listopadu 2006 francouzské orgány samy uvádějí, že soudce […] (60) podnik.
275.
Komise nicméně zastává názor, že prohlášení francouzských orgánů ze dne 20. listopadu 2006 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce považoval vnitrostátní orgány za skutečný řídící orgán podniku přijímajícího předmětná opatření, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti.
276.
Zejména pokud jde o kontroverzní rozhodnutí, není zdaleka prokázáno, že se konečné rozhodnutí státu výrazně vzdaluje od praxe státu při správě jeho účastí. Sama zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie připomíná existenci opakující se polemiky o míře žádoucího zasahování státu do správy jeho účastí a zmiňuje velmi rozsáhlou úlohu obecně hranou […] (60).
277.
Avšak příklady vnitrostátní judikatury uváděné francouzským státem a společností SNCM se takovéto situace přímo netýkají. Hlavní použité případy se týkají územní samosprávy a rozsudek ve věci BRGM ze dne 6. února 2001 se týká obchodního a průmyslového veřejnoprávního subjektu.
278.
V každém případě není zdaleka prokázáno, že by stát jednající jako veřejná moc byl považován za skutečný řídící orgán.
ii) Existence jedné nebo více chyb v řízení podniku francouzským státem jakožto skutečným řídícím orgánem společnosti v konkurzním řízení
279.
V tomto konkrétním případě Komise zjišťuje, že zpráva znalce společnosti SNCM uvádí na základě nevyčerpávajícího seznamu faktických podkladů řadu prvků, aby prokázala, že se stát […] (60) dopustil chyb v řízení.
280.
Zejména se uvádí, že se francouzský stát údajně dopustil chyb v investicích […] (60) spojených se společností SNCM. Stát se údajně také dopustil mnoha chyb při řízení v oblasti rozsahu […] (60) společnosti SNCM.
281.
V dopise ze dne 30. dubna 2007 francouzské orgány označily riziko odsouzení státu za jeho odpovědnost za velmi vysoké vzhledem ke kritériím posuzování chyb v řízení ve smyslu článku L. 651-2 obchodního zákoníku.
282.
Komise se opět domnívá, že toto prohlášení ze dne 30. dubna 2007 učiněné v rámci řízení o státních podporách nemůže samo o sobě stačit k právní jistotě, že by soudce usoudil, že se vnitrostátní orgány dopustily uvedených chyb, a zejména ke stanovení míry pravděpodobnosti této možnosti. Je tomu tak tím spíše, že francouzské orgány popírají samu existenci chyb v řízení, které jsou přesto nutné k vyvolání řízení o vyrovnání pasiv.
283.
Ze zásadnějšího hlediska lze konstatovat, že se jak společnost SNCM, tak francouzské orgány ve velké míře odvolávají na velmi stará rozhodnutí v oblasti řízení. Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie se tak zaměřuje na […] (60), ke kterým došlo v roce 2000. Neváhá se odvolávat na zprávy Účetního dvora za účetní období 1993-1999. K hlavním uváděným chybám v řízení tak údajně došlo uprostřed devadesátých let minulého století. Avšak věřitelé společnosti SNCM byli o tomto způsobu řízení v okamžiku, kdy společnosti poskytovali úvěr, informováni. Přijímali tak implicitně riziko spojené s tímto druhem řízení společnosti. Nic nenaznačuje, že by stát mohl být za podobné situace volán účinně k odpovědnosti z důvodu vyrovnání pasiv.
284.
Tyto údajné chyby v řízení lze navíc údajně vysvětlit politickými rozhodnutími orgány veřejné moci a nic opět nenaznačuje, že lze tato politická rozhodnutí označit za chyby v řízení ve smyslu judikatury v oblasti vyrovnání pasiv.
285.
Zpráva právní kanceláře Baker & McKenzie není dostatečně důvěryhodná, a to zejména když se domnívá, že situace společnosti SNCM je údajně přičitatelná chybám v externí komunikaci, kterých se dopustil francouzský stát při informování o situaci společnosti SNCM. Z této zprávy ve skutečnosti pouze vyplývá, že se francouzský stát zmínil o situaci, která již byla obecně známá. Chování francouzského státu se proto nepodobá chybě v řízení.
iii) Zjištění nedostatečnosti aktiv
286.
V tomto konkrétním případě Komise shledává, že zpráva kabinetu Oddo-Hastings zjišťuje nedostatečnost aktiv ve výši 134,4 milionu EUR ke dni 30. září 2005, vypočítanou jako rozdíl mezi na jedné straně hodnotou aktiv společnosti SNCM (190,3 milionu EUR) a na druhé straně hodnotou pasiv podniku (přednostní závazky oceněné na 153,8 milionů EUR a nepřednostní na 170,9 milionu EUR).
287.
Komise výše odhadla nedostatečnost aktiv společnosti SNCM ke dni 30. září 2005 na 123,5 milionu EUR (viz 264. bod odůvodnění).
iv) Existence příčinné souvislosti mezi chybami a zjištěnou nedostatečností aktiv
288.
Podle francouzských orgánů může být řídící orgán právnické osoby na základě článku L 624-3 obchodního zákoníku prohlášen za odpovědného, i když chyba, které se dopustil, je pouze jednou z příčin nedostatečnosti aktiv, a může být odsouzen k uhrazení všech nebo části sociálních závazků, přestože jeho chyba měla za následek pouze část z nich (146). Podle francouzských orgánů by byl francouzský stát údajně nucen nést část odhadovanou na 85 % až 100 % zjištěné nedostatečnosti aktiv, to znamená 114,3 milionu až 134,4 milionu EUR.
289.
Tato analýza nespočívá na žádném pevném základě. Je totiž velmi obtížné vidět v každém opatření, u nějž údajné chyby v řízení spočívají na rozhodnutích přijatých v devadesátých letech minulého století a které vyvolalo okamžité nadnáklady pro společnost SNCM, příčinu nedostatečnosti aktiv v roce 2005, když k tomu mezi oběma obdobími došlo k řadě dalších událostí.
290.
Pokud se sice skutečně jeví, že neexistuje automatická vazba mezi výší odškodnění poskytnutého na základě vyrovnání pasiv a výší zhoršení pasiv vyvolaného chybou řídícího orgánu při řízení společnosti (za předpokladu jejího prokázání), znamená to také, že soudce může stanovit částku, ke které odsoudí řídící orgán, na částku podstatně nižší, než činí zjištěná nedostatečnost aktiv (147).
291.
Avšak na rozdíl od toho, co se zřejmě domnívají francouzské orgány (a společnost SNCM), nic nenaznačuje, že by soudce pověřený vyrovnáním pasiv považoval předmětná rozhodnutí za tak vážná, že by odůvodňovala převedení podstatné části zjištěného pasiva na veřejné orgány. Podle šetřených tvrzení by se tak jednalo o rozhodnutí s protekcionistickým záměrem, která byla přijata v politickém rámci (a u většiny z nich dokonce před deseti roky), nebo o novější rozhodnutí, která byla přijata, aby zaměstnanci nemuseli zvyšovat produktivitu, nebo jako pokus o obnovení lepších sociálních vztahů.
v) Určení případného převzetí dodatečného odstupného za propuštění v případě vyhlášení konkurzu společnosti SNCM
292.
Kromě nedostatečnosti aktiv by podle francouzských orgánů soudce s ohledem na judikaturu v této oblasti (148) údajně s jistotou odsoudil francouzský stát k uhrazení dodatečného odstupného za propuštění (tzn. k částce od [200 až 210] (60) do [250 až 260] (60) milionů EUR). Podle francouzských orgánů by se celkové skutečné náklady, které by musel nést francouzský stát jakožto akcionář, pohybovaly od 212,1 milionu do 361 milionů EUR.
293.
Francouzské orgány upřesňují, že v nedávných rozsudcích francouzské soudy odsoudily skutečný nebo zákonný řídící orgán k převzetí kromě nedostatečnosti aktiv také dodatečného odstupného za propuštění, jehož výše byla vypočítána na základě sociálního plánu sestaveného podnikem před vyhlášením konkurzního řízení.
294.
Francouzské orgány zejména uvádějí, že ve věci Aspocomp francouzská společnost Aspocomp SAS, která byla z 99 % dceřinou společností finské společnosti Aspocomp Group Oyj, podepsala dne 18. ledna 2002 podnikovou dohodu, jíž se stanovily podmínky odstupného v rámci sociální plánu, který se týkal 210 zaměstnanců z celkového počtu 550. Tato dohoda pojednávala zejména o částkách vyrovnávacích a dodatečných náhrad a o podporách při dobrovolném odchodu. V návaznosti na změnu strategie skupiny se mateřská společnost Aspocomp Group Oyj dne 21. února 2002 rozhodla, že již nebude dále financovat svoji dceřinou společnost Aspocomp SAS, která se tak musela vyhlásit v úpadku. Toto rozhodnutí zabránilo de facto dceřiné společnosti splnit závazky přijaté v rámci podnikové dohody a vedlo k propuštění všech ostatních zaměstnanců.
295.
V této souvislosti rozsudek odvolacího soudu ve městě Rouen potvrdil rozhodnutí pracovního soudu (Conseil des Prud’hommes) v Evreux, a odsoudil tak společnost Aspocomp Group Oyj, která z 99 % kontrolovala svou dceřinou společnost, k vyplacení: i) zaměstnancům, na něž se vztahovala podniková dohoda, veškerých vyrovnávacích a dodatečných náhrad stanovených v této jediné podnikové dohodě a také odškodnění za propuštění bez skutečných a závažných důvodů a ii) zaměstnancům propuštěným v rámci vyhlášení úpadku společnosti Aspocomp odpovídající náhrady. Soud se domníval, že nesplněním přijatých závazků se mateřská společnost zachovala neloajálně a jednala s lehkomyslností hodnou pokárání.
296.
Ačkoli Francie uvedla na podporu svých tvrzení rovněž rozsudek obchodní komory Kasačního soudu (149) ze dne 19. dubna 2005, Komise nenalézá v tomto rozsudku žádný prvek, který by byl z hlediska této polemiky rozhodující. Kasační soud se totiž omezuje na zjištění, že se odvolací soud nevyjádřil s dostatečnou právní jistotou k rozdělení majetku mezi mateřskou společností a její dceřinou společností. Komise v každém případě shledává, že skutečnosti, které spadají do rámce judikatury ve věci Aspocomp, nejsou stejné jako v tomto konkrétním případě. V tomto konkrétním případě totiž nedošlo k tomu, že by společnost CGMF nesplnila svůj závazek vyplatit dodatečné odstupné za propuštění.
297.
Je nutno zaznamenat, že jak společnost SNCM, tak francouzské orgány zřejmě přikládají význam skutečnosti, že sociální plán […] (60). Je mimořádně pochybné, že by šlo […] (60) považovat za chybu v řízení, za kterou by mohli zaměstnanci […] (60) volat francouzský stát k odpovědnosti. I za nanejvýše nepravděpodobného předpokladu […] (60), že by se francouzský stát mohl u zaměstnanců zavázat a přiznat jim nárok na odstupné hrazené státem (150), poskytnutí takového nároku by samo o sobě přestavovalo zvýhodnění poskytnuté podniku SNCM, a tudíž státní podporu, a to z podobných důvodů, jako jsou důvody uvedené níže ohledně opatření podpory pro jednotlivce ve výši 38,5 milionu EUR. Toto opatření mohlo totiž částečně uklidnit sociální vztahy v podniku.
vi) Závěr ohledně zohlednění řízení o vyrovnání pasiv
298.
Není prokázáno s právní jistotou, že by francouzské orgány byly s dostatečnou pravděpodobností odsouzeny vnitrostátním soudem k odškodnění v rámci vyrovnání pasiv, a je ještě méně prokázáno, že by takové odsouzení přesáhlo zápornou cenu, za niž byla společnost SNCM „prodána“.
299.
Je rovněž nutno zohlednit skutečnost, že údajným záměrem jednání francouzského státu, a to i za předpokladu, že by byl v tomto konkrétním případě špatným hospodářem, bylo chránit vnitrostátní průmysl a služby, včetně společnosti SNCM a jejích zaměstnanců, tím, že nemusely projít vývojem, který by mohl být sociálně přijatelný jen obtížně. I když veřejné subjekty včetně státu lze považovat za určitých okolností za skutečný řídící orgán určitého podniku, nic ve skutečnosti nenaznačuje, že by šlo použít řízení o vyrovnání pasiv k pochopení politických rozhodnutí státu, a to zejména za podobných okolností. Tento případ je velmi vzdálen okolnostem věci Aspocomp, která se této otázky vůbec netýkala.
300.
Komise se v každém případě domnívá, že francouzské orgány se dnes nemohou odvolávat na minulá politická rozhodnutí, aby odůvodnily veřejné zásahy prováděné za účelem vyřešení důsledků zásahů předchozích. Tyto dva zásahy, tzn. vměšování v minulosti a nové zásahy veřejných orgánů, je naopak nutno analyzovat jako dvě kumulativní narušení hospodářské soutěže. Přijmout odpovědnost státu při vyrovnání pasiv by totiž znamenalo umožnit mu, aby uznáním, že se dopustil chyb při řízení podniku, odůvodňoval finanční vklad jako opatření, jež nepředstavuje státní podporu, což by mělo za následek nové narušení hospodářské soutěže. Stát by se v takovém případě odvolával na vlastní chyby v řízení, aby odůvodnil dodatečný finanční vklad, což by bylo v rozporu s obecnou zásadou, podle níž se nikdo nemůže odvolávat na vlastní chybu (151).
301.
Bylo by rovněž zcela umělé rozdělovat chování státu jakožto „špatného hospodáře“ (za předpokladu, že je to prokázáno) a chování státu, jenž zachraňuje podnik, který špatně spravoval. Chyba v řízení však není součástí běžného chování informovaného soukromého investora v tržním hospodářství. Mechanizmus záchrany, který je od této chyby neoddělitelný, proto také nespadá do rámce tohoto chování.
302.
Přijetí teorie francouzských orgánů a společnosti SNCM by kromě toho mělo za následek, že by se státu umožnilo poskytnout určitému podniku záruku úmyslným spácháním „chyby v řízení“, což je z hlediska discipliny podpor zcela nepřijatelné.
303.
V tomto konkrétním případě by chování, které podle teorie zastávané společností SNCM a francouzskými orgány údajně zavazuje stát, bylo ve skutečnosti chováním státu, jenž jedná jako veřejná moc a nikoli jako akcionář. Vzhledem k tomu, že informovaný soukromý akcionář by nepřijal rozhodnutí založená na těchto politických a veřejných ohledech, nelze riziko vyrovnání pasiv, které z těchto rozhodnutí vyplývá, zohlednit v rámci testu informovaného soukromého investora v tržním hospodářství (152).
304.
Francouzské orgány připomínají, že v rozhodnutí Komise ze dne 7. prosince 2005 o podpoře, kterou poskytla Belgie společnost ABX Logistics, Komise uvažovala o zohlednění skutečnosti, že „v některých výjimečných případech některé národní právní předpisy uvádějí, že se třetí osoby mohou obrátit proti akcionářům společnosti v likvidaci, zejména pokud lze uvažovat, že jsou akcionáři [vypuštěno ve znění rozhodnutí] a/nebo že se dopustili chyb v řízení“ (153).
305.
Komise ale připomíná, že pojem podpory je nutno posuzovat objektivně, a poznamenává, že rozhodnutí o zahájení řízení ve stejné věci upřesnilo, že „i za málo pravděpodobného předpokladu splnění všech podmínek vyžadovaných vnitrostátním právem ohledně odpovědnosti […] by tato skutečnost přesto nevylučovala povahu státní podpory těchto zásahů ve prospěch dceřiné společnosti“ (154).
306.
V tomto konkrétním případě se Komise domnívá, že francouzské orgány nevyvrátily dostatečným způsobem pochybnosti Komise ohledně skutečnosti, že by se akcionář společnosti SNCM s dostatečnou jistotou vystavil zpochybnění své odpovědnosti.
307.
Za těchto podmínek a při odmítnutí zohlednění dodatečného odstupného za propuštění (viz 225. bod odůvodnění a následující) dospívá Komise k závěru, že likvidace společnosti SNCM by pro francouzský stát nepředstavovala žádné náklady. Komise totiž soudí, že státu jakožto akcionáři nelze přisoudit náklady na likvidaci, protože vystavení akcionáře je vázáno na hodnotu jeho vkladu do základního kapitálu podniku.
6.1.2.2. Závěr
308.
Komise tak soudí, že soukromý investor by dal přednost méně nákladnému řešení, což znamená likvidaci společnosti SNCM. Komise proto dospívá k závěru, že záporná cena ve výši 158 milionů EUR představuje státní podporu.
6.1.3. Kapitálový vklad společnosti CGMF ve výši 8,75 milionu EUR
309.
Ve svých připomínkách po rozhodnutí o zahájení řízení se francouzské orgány domnívají, že navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR provedené francouzským státem proběhlo souběžně se vkladem soukromých investorů. Vysvětlují, že souběžnost posiluje minoritní podíl, který převzal francouzský stát, zatímco většinu prostředků poskytl trh. Kromě toho se domnívají, že míra výnosnosti vkladu státu ve výši […] (60) % ročně představuje pro soukromého investora odpovídající výnosnost investovaného kapitálu v dlouhodobém horizontu. V informační zprávě ze dne 16. května 2013 se dále domnívají, že rizika spojená se zrušující doložkou jsou vyrovnána možností odkupu soukromými akcionáři.
310.
Vklad státu je nyní nutno porovnat se vkladem soukromých nabyvatelů, tj. s částkou 26,25 milionu EUR. Jak bylo ale prokázáno v oddíle 6.1.2, vklad státu dosahuje výše 158 milionů EUR, ke kterým je nutno přidat 38,5 milionu EUR podpor pro jednotlivce a 15,81 milionu EUR vyplacených na základě plánu z roku 2002, jak bude prokázáno v oddílech 6.1.4 a 6.1.5.
311.
Všechna opatření z roku 2006 jsou obsažena v memorandu o porozumění. Strany tohoto memoranda, tzn. společnosti CGMF, BCP a VT, se v tomto stejném dokumentu dohodly na vkladu ve výši 158 milionů EUR, záloze na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR a navýšení kapitálu ve výši 8,75 milionu EUR. V tomto konkrétním případě představují tato tři opatření jednu a tutéž transakci provedenou s cílem privatizovat společnost SNCM. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 125 rozsudku ze dne 11. září 2012, „k tomuto kapitálovému vkladu [ve výši 8,75 milionu EUR] totiž došlo v rámci globálního memoranda o prodeji vzešlého z výhradního jednávání, kde vklady nabyvatelů představují protiplnění za tíživé závazky francouzského státu různých forem“. Tři výše uvedená opatření je proto nutno považovat globálně za vklad finančních prostředků do společnosti SNCM státem a porovnat je se vkladem soukromých investorů za účelem posouzení, zda jejich zásah byl či nebyl významný.
312.
Na základě předcházejícího dospívá Komise k závěru, že vklad soukromých akcionářů, který představoval 10,6 % celkového vkladu, nelze považovat za významný.
313.
Jak již bylo shledáno v 311. bodě odůvodnění, tři opatření tohoto konkrétního případu představují jedinou privatizační transakci. Komise se domnívá, že soukromé a veřejné kapitálové vklady lze proto považovat za souběžné.
314.
Pokud jde o kritérium vkladů provedených za srovnatelných podmínek, Komise nejprve zaznamenává, že zúčastněné strany, tj. společnosti CCF a STIM, zpochybnily významnou povahu soukromého zásahu, a zejména pak existenci srovnatelných podmínek mezi veřejnou investicí a soukromými investory z důvodu zrušující doložky.
315.
Komise se domnívá, že podmínky tohoto navýšení kapitálu samy o sobě prokazují, že rizika nejsou pro soukromé a veřejné investory stejná. Existence a podmínky zrušující doložky postoupení společnosti prokazují samy o sobě, že v případě splnění podmínek uvedených v doložce není postavení soukromých investorů a veřejného investora z hlediska rizika stejné. Podle memoranda o porozumění mají soukromí investoři možnost se stáhnout a získat zpět svůj vklad v případě záporného rozhodnutí Komise, Tribunálu nebo Soudního dvora či v případě neobnovení pověření veřejnou službou. Tato poslední část zrušující doložky se týká jádra činnosti společnosti SNCM, a má proto pro stát o to větší negativní dopad. Společnost SNCM je totiž tradičním provozovatelem spojení mezi Korsikou a kontinentální Francií. Zhruba dvě třetiny její činnosti se uskutečňuje mezi Marseille a Korsikou v rámci pověření veřejnou službou. Zrušující doložka tak chrání soukromé investory před obchodním rizikem u většiny činností společnosti SNCM. Toto riziko nese ve skutečnosti pouze stát.
316.
Uplatnění výše uvedené zrušující doložky by mělo na jedné straně za následek, že by společnost SNCM byla povinna vrátit soukromým investorům veškeré vklady nabyvatelů. Na druhé straně by společnost CGMF vlastnila znovu 100 % kapitálu společnosti SNCM v situaci, kdy by výrazně vzrostlo riziko likvidace a tím ztráty významné části veřejných investic.
317.
Pokud jde o slib koupě soukromými akcionáři, společnost CGMF ho může využít pouze v případě, že se společnost SNCM ocitne v nuceném vyrovnání nebo konkurzním řízení. Uvedené potvrzuje, že v případě potíží nelze této opce použít a že rizika nese v zásadě společnost CGMF, to znamená francouzský stát. Komise se proto domnívá, že tento slib koupě nelze analyzovat jako protiplnění ke zrušující doložce.
318.
Komise kromě toho nemůže přijmout tvrzení francouzských orgánů, podle nějž obsahovalo memorandum o porozumění řadu záruk chránících investici státu. Povinnosti uložené nabyvatelům totiž pro ně nepředstavují dodatečná rizika či omezení, která by je postavila do situace srovnatelné se situací společnosti CGMF. Cílem těchto povinností je pouze zajistit, aby během období, kdy soukromí nabyvatelé mohou uplatnit zrušující doložku, tito nabyvatelé nepřistoupili k žádné právní úpravě společnosti SNCM a uskutečňovali pouze úkony nutné pro provedení podnikatelského záměru a sociální dohody.
319.
Kromě toho, a jak zdůrazňuje Tribunál v rozsudku ze dne 11. září 2012, pouhá analýza očekávané výnosnosti nestačí k závěru, že stát provedl investici za tržních podmínek, protože soukromí investoři a veřejný investor nesdílejí rizika vyrovnaným způsobem.
320.
Opatření může být stále v souladu se zásadou soukromého investora v tržním hospodářství i při nesplnění podmínky investice pari passu. V takovém případě by ale bylo nutno prokázat, že chování státu odpovídá tomu, jak by se v podobné situaci zachoval informovaný soukromý investor, například pomocí analýz ex ante výnosnosti investice. Avšak francouzské orgány nepředložily žádný důkaz provedení takovéto analýzy ex ante. Francouzské orgány se ve svých připomínkách pouze domnívaly ex post, že fixní míra odměny ve výši […] (60) % by byla pro soukromého investora přiměřená, a použily k tomu srovnání s mírou výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (Obligation Assimilable du Trésor) emitovaného státem, jehož výnosnost se v té době pohybovala mezi 3,72 % a 3,95 %. Neposkytly ale žádnou analýzu, která by prokazovala, že míra 10 % by byla pro soukromého investora přijatelná vzhledem k rizikům nesených státem, jako je například zrušující doložka nebo rizika spojená se situací podniku.
321.
Hlavně se ale míra […] (60) % vztahuje pouze na kapitálový vklad ve výši 8,75 milionů EUR a zmíněná analýza by musela zohlednit celkový vklad státu, se kterým stát v memorandu souhlasil. Jelikož se zápornou cenou ve výši 158 milionů EUR nebo se zálohou na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR není spojena žádná výnosnost, byla by míra výnosnosti celkové investice státu do společnosti SNCM v okamžiku její privatizace v roce 2006 zřetelně nižší než míra výnosnosti státního dluhopisu OAT. Z důvodu návazných rizik by soukromý investor v tržním hospodářství podobnou míru nepřijal.
322.
Vzhledem k výše uvedenému se Komise domnívá, že nejsou splněna kritéria stanovená judikaturou, aby šlo rovnou vyloučit povahu podpory předmětného opatření. Komise se proto domnívá, že kapitálový vklad francouzského státu ve výši 8,75 milionu EUR poskytuje společnosti SNCM ekonomickou výhodu, protože tento vklad proběhl souběžně se vkladem soukromého kapitálu za podmínek, které nejsou ve smyslu judikatury Unie srovnatelné. Předmětné opatření proto představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.4. Opatření podpory pro jednotlivce (38,5 milionu EUR)
323.
Francouzské orgány se domnívají, že toto financování představuje podporu pro jednotlivce, z níž podnik nemá žádný prospěch, a že se tak nejedná o státní podporu. Zúčastněné strany, společnosti CCF a STIM, napadaly označení tohoto opatření za podporu pro jednotlivce, protože se mimo jiné domnívají, že toto opatření může mít pro společnost SNCM nepřímé pozitivní důsledky.
324.
Komise se domnívá, že na prokázání nepřítomnosti podpory ve prospěch zaměstnavatele nestačí skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou jeho zaměstnanci. Tribunál totiž upřesňuje, že „[…] skutečnost, že přímými příjemci podpory pro jednotlivce jsou zaměstnanci, nemůže stačit k vyloučení existence podpory ve prospěch jejich zaměstnavatele“ (155).
325.
Jak rovněž uvádí Tribunál v bodě 138 rozsudku ze dne 11. září 2012, „[k] přezkoumání, zda tyto podpory pro jednotlivce představují podporu ve smyslu čl. 87 odst. 1 Smlouvy o ES, je […] třeba určit, zda společnosti SNCM vzniká nepřímé ekonomické zvýhodnění, jež jí umožňuje vyhnout se nákladům, které by normálně zatěžovaly její finanční zdroje, a zabraňuje tedy tomu, aby tržní mechanizmy vedly ke svým přirozeným důsledkům“.
326.
Komise dále zaznamenává, že podle memoranda o porozumění představuje toto opatření závazek státu vůči soukromým partnerům, že bude financovat „část nákladů spojených s případnými dobrovolnými odchody či vypovězením pracovních smluv (bez ohledu na jejich povahu) zvaných „na velkorysost“, které by doplnily částky všeho druhu, jež musí zaměstnavatel zaplatit (…)“. Jak zdůrazňuje Tribunál v bodě 145 rozsudku ze dne 11. září 2012, skutečnost, že jsou tyto podpory pro jednotlivce součástí memoranda „o prodeji“, nasvědčuje tomu, že z nich plyne zvýhodnění. Strany se k nim uchýlily, protože z nich mohly mít určitý prospěch.
327.
Tyto podpory proto mohou ekonomicky zvýhodnit společnost SNCM tím, že jí umožňují nenést všechny náklady spojené s případným a budoucím odchodem některých zaměstnanců. Pokud stát zbaví podnik těchto nákladů, představuje to pro podnik zvýhodnění. Komise připomíná, že tato doplňková opatření sociální povahy mají za cíl usnadnit provádění plánů propouštění, které jsou nutné pro dosažení cílů podniku, a že tato opatření nevyplývají ze zákonné povinnosti. V tomto konkrétním případě prokazuje četnost sociálních konfliktů v rámci společnosti SNCM, že provádění sociálního plánu vyvolává téměř systematicky stávky a jiné akce odborů. Tato doplňková opatření sociální povahy představují bez pochyby pro společnost SNCM výhodu.
328.
Komise proto zastává názor, že toto opatření představuje státní podporou podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
6.1.5. Zůstatek ve výši 15,81 milionu EUR vyplacený jako podpora na restrukturalizaci z roku 2002
329.
Opatření z roku 2006 podstatným způsobem zvyšují částku podpory na restrukturalizaci posuzovanou v rámci plánu z roku 2002, jejíž výše dosahuje 69,29 milionu EUR a již lze analyzovat jako změnu plánu restrukturalizace a nákladů s ním spojených. Plán restrukturalizace totiž probíhal ještě v době, kdy se začalo uvažovat o privatizaci. Společnost SNCM ale dosáhla jeho cílů ohledně obnovení životaschopnosti. Tribunál upřesnil, že „[v] tomto ohledu je totiž třeba podotknout, že rozhodnutí z roku 2006 výslovně stanoví, že pokud bude plán z roku 2006 obsahovat prvky podpory na restrukturalizaci, měly by být tyto posuzovány společně s podporou na restrukturalizaci plánu z roku 2002 (…)“ (156). Tribunál zdůrazňuje, že tato analýza byla provedena „oprávněně“. Částka ve výši 69,29 milionu EUR odpovídá částce ve výši 66 milionů EUR, jež byla poskytnuta v roce 2002 jako první část plánu restrukturalizace, a částce ve výši 3,29 milionu EUR podpory, jež byla poskytnuta v roce 2005 jako druhá část.
330.
Z této částky podpory poskytnuté na základě plánu restrukturalizace z roku 2002 se částka 53,4 milionu EUR ve skutečnosti týká pověření veřejnou službou. Protože zákonnost této podpory potvrdil rozsudek Tribunálu ze dne 11. září 2012, musí Komise přezkoumat současně slučitelnost vlastní podpory na restrukturalizaci, tzn. částku 15,81 milionu EUR poskytnutou během restrukturalizace z roku 2002, a na základě pokynů z roku 2004 slučitelnost všech opatření z roku 2006.
6.2. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR NA RESTRUKTURALIZACI VYPLACENÝCH V ROCE 2002 A V ROCE 2006
6.2.1. Příslušné pokyny
331.
Komise poznamenává, že plán restrukturalizace z roku 2002 byl přezkoumáván v rámci pokynů z roku 1999. Poznamenává rovněž, že nová opatření z roku 2006, která zahrnují plán z roku 2002, byla přijata po vstupu v platnost nových pokynů z roku 2004 a provedena před tím, než je Komise schválila.
332.
V souladu s přechodnými pravidly stanovenými pokyny z roku 2004 (157) vztahují se tyto pokyny na protiprávní podporu, jejíž část byla poskytnuta po jejich vstupu v platnost.
333.
Jelikož opatření z roku 2006 představují podporu, spadají tak do rámce restrukturalizačních akcí zahájených v roce 2002 a je nutno je analyzovat s nimi jako celek. Slučitelnost všech těchto podpor bude proto analyzována v rámci pokynů z roku 2004.
6.2.2. Podnik v obtížích
334.
Podnik je způsobilý pro poskytnutí podpory na restrukturalizaci, pokud ho lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů.
335.
V tomto konkrétním případě Komise připomíná, že shledala dodržení tohoto kritéria jak v rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002 o podpoře na záchranu společnosti SNCM (158), tak v rozhodnutí ze dne 19. srpna 2002 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení plánu navýšení kapitálu na základě roční účetní uzávěrky společnosti SNCM za rok 2001.
336.
Pro účely tohoto rozhodnutí Komise ověřila na základě účetní uzávěrky podniku za rok 2002, zda společnost SNCM tuto podmínku splňuje. Vlastní kapitál kromě předepsaných rezerv (159) zůstával i v roce 2002 nadále záporný ve výši - 26,5 milionu EUR po schodku - 30,7 milionu EUR v roce 2001. Tato čísla představují více než poloviční snížení základního kapitálu podniku, přičemž více jak čtvrtina snížení připadá na období dvanácti měsíců po oznámení. Tím byla ověřena podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů.
337.
Kromě vývoje základního kapitálu Komise shledává, že:
-
v období 2001-2002 se běžný hospodářský výsledek před zdaněním snížil z hodnoty -5,1 milionu EUR v roce 2001 na hodnotu -5,8 milionu EUR v roce 2002 a ke zmírnění čistých ztrát v roce 2002 došlo pouze díky prodeji některých plavidel;
-
schopnost samofinancování společnosti SNCM, která byla 39,2 milionu EUR na konci roku 2001, se na konci roku 2002 snížila na 35,7 milionu EUR;
-
čisté finanční závazky kromě leasingu se v období 2000-2002 zvýšily ze 135,8 milionu EUR na 144,8 milionu EUR;
-
finanční náklady (úroky a podobné náklady) se zvýšily ze 7,0 milionu EUR v roce 2000 na 9,503 milionu EUR v roce 2002.
338.
Francouzské orgány ostatně Komisi potvrdily, že banky nadále odmítají půjčovat společnosti SNCM peníze kvůli jejímu zadlužení, a to přesto, že jim společnost SNCM nabídla jako záruku svá poslední plavidla nezatížená hypotékou nebo podobnými břemeny.
339.
Smlouva o pověření veřejnou službou na této analýze nic nezměnila. Tato smlouva měla sice ve spojení s úspěšně provedeným plánem restrukturalizace umožnit společnosti SNCM dosáhnout v dlouhodobém výhledu kladných provozních výsledků, zůstává ale skutečností, že akutní nedostatek vlastních finančních prostředků, rostoucí zadlužení a náklady na prováděcí opatření restrukturalizačního plánu by musely společnost SNCM přivést za určitou dobu do stavu platební neschopnosti.
340.
Jelikož období restrukturalizace trvalo od roku 2002 do roku 2006, je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala tuto podmínku po celé toto období, a zejména v okamžiku rozhodnutí o nových vkladech veřejných prostředků.
341.
Rozhodnutí z roku 2003 shledalo, že společnost SNCM splňovala toto kritérium za účetní období 2001 a 2002 (160).
342.
Nyní je nutno ověřit, zda společnost SNCM splňovala stále tuto podmínku v účetních obdobích 2003 až 2005, což je poslední úplné účetní období před zavedením nových opatření z roku 2006 ohledně privatizace společnosti SNCM.
343.
Jak již bylo uvedeno v 73. bodě odůvodnění a následujících, situace společnosti SNCM se v roce 2004 a 2005 prudce zhoršila. Běžný výsledek hospodaření společnosti SNCM tak dosáhl částky - 32,6 milionu EUR v roce 2004 a částky - 25,8 milionu EUR v roce 2005. Pokud jde o čistý výsledek, dosáhl v roce 2004 částky - 29,7 milionu EUR a v roce 2005 částky - 28,8 milionu EUR. Vlastní kapitál v roce 2005 (- 1,7 milionu EUR) vykázal oproti roku 2004 snížení o 25,5 milionu EUR. Toto snížení odpovídá více než poloviční ztrátě základního kapitálu, přičemž více než čtvrtina připadá na období posledních dvanácti měsíců. Tím byla ověřena dostatečná podmínka obsažená v bodě 10 písm. a) pokynů z roku 2004.
344.
Na základě předcházejícího se Komise domnívá, že společnost SNCM lze označit za podnik v obtížích ve smyslu pokynů z roku 2004.
6.2.2.1. Vlastní příspěvek
345.
Podle bodu 43 pokynů se „výše a míra podpory musí omezit na úplné minimum restrukturalizačních nákladů nutných k provedení restrukturalizace s ohledem na stávající finanční zdroje podniku, jeho akcionářů či společníků nebo obchodní skupiny, ke které náleží. Při posuzování tohoto aspektu bude vzata v úvahu jakákoli dříve poskytnutá podpora na záchranu. Od příjemců podpory se očekává, že k plánu restrukturalizace přispějí významným dílem z vlastních zdrojů, včetně prodeje aktiv, která nejsou nezbytně nutná pro přežití podniky, nebo z vnějších zdrojů za tržních podmínek. Toto přispění bude svědčit o tom, že jsou hospodářské subjekty přesvědčeny o možnosti opětovné životaschopnosti daného podniku. Takové přispění musí být skutečné, tj. opravdové, bez všech očekávaných budoucích výnosů, jako je peněžní tok, a musí být co nejvyšší“.
346.
V bodě 44 pokynů je upřesněno, že „následující příspěvky(1) na restrukturalizaci bude Komise za normálních okolností považovat za přiměřené: alespoň 25 % v případě malých podniků, alespoň 40 % u středních podniků a alespoň 50 % u velkých podniků. Za výjimečných okolností a v případě zvlášť závažných problémů, které musí členský stát prokázat, se Komise může spokojit i s nižším příspěvkem“.
347.
V bodě 7 pokynů je rovněž upřesněno, že „je vhodné znovu a jasněji potvrdit zásadu, že toto přispění [významný příspěvek příjemce k restrukturalizaci] musí být skutečné a nesmí obsahovat žádný prvek podpory. Příspěvek ze strany příjemce má dvojí význam: na jedné straně vyjadřuje, že subjekty na trhu (vlastníci, věřitelé) jsou přesvědčeni o tom, že se podnik může v přiměřené lhůtě stát opět životaschopným. Na druhé straně je tento příspěvek zárukou toho, že je podpora na restrukturalizaci omezena na minimum nutné k obnovení životaschopnosti, což snižuje narušení hospodářské soutěže. […]“.
348.
Judikatura rovněž zdůraznila, že vlastní příspěvek musí vyjadřovat, že subjekty na trhu jsou přesvědčeny o tom, že obnovení životaschopnosti je proveditelné (161). Komise zdůrazňuje, že tento požadavek je mimořádně důležitý v případě společnosti SNCM kvůli situaci, v níž se nacházela od roku 2002. Komise připomíná, že původní restrukturalizační opatření z roku 2002 nevedla k očekávaným výsledkům. Některá z nich nebyla dodržena nebo nebylo dosaženo jejich cílů (viz 351. bod odůvodnění). Protože společnost SNCM nebyla schopna provést v celém rozsahu tato první restrukturalizační opatření, její ekonomická a finanční situace se počínaje rokem 2004 nadále zhoršovala (viz 73. až 75. bod odůvodnění).
349.
V roce 2002 dosáhly náklady na restrukturalizaci výše 46 milionů EUR. Pokud jde o opatření z roku 2006, Komise se domnívá, že výše nákladů na restrukturalizaci odpovídala částce podpory (162) ve výši 202,5 milionu EUR, ke které je nutno přičíst navýšení kapitálu soukromými partnery, tzn. částku 26,25 milionu EUR, což dává celkovou částku ve výši 274,8 milionu EUR. Vlastní příspěvek se skládá z částky 42,385 milionu EUR za čistý prodej aktiv a z částky 26,25 milionu EUR v podobě navýšení kapitálu soukromými partnery, což představuje celkový vlastní příspěvek ve výši 68,635 milionu EUR. Při zohlednění nových opatření z roku 2006 tak vlastní příspěvek dosahuje výše 25 %, zatímco pokyny vyžadují příspěvek ve výši nejméně 50 %. Komise upřesňuje, že francouzské orgány neuvedly žádné výjimečné okolnosti a zvlášť závažné problémy, aby se Komise mohla spokojit s nižším skutečným vlastním příspěvkem. Komise se v každém případě domnívá, že v tomto konkrétním případě neexistují žádné výjimečné okolnosti, které by odůvodňovaly sníženou míru vlastního příspěvku vyžadovaného pokyny z roku 2004.
350.
Komise proto zastává názor, že vlastní příspěvek společnosti SNCM k restrukturalizaci je z hlediska ustanovení pokynů nedostatečný.
6.2.2.2. Obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu
351.
V rozhodnutí o zahájení řízení vyjádřila Komise pochybnosti o obnovení životaschopnosti společnosti SNCM v dlouhodobém výhledu, a to zejména z těchto důvodů:
-
společnost SNCM neuvažovala o zrušení všech svých ztrátových činností;
-
úspěch plánu restrukturalizace úzce závisel na přidělení pověření veřejnou službou mezi Marseille a Korsikou na období mezi 1. lednem 2007 a 31. prosincem 2012;
-
nebyly dodrženy prognózy snížení počtu zaměstnanců plavících se na lodích stanovené v plánu z roku 2002 a nebylo dosaženo zvýšení produktivity o 10 %;
-
snížení počtu zaměstnanců o 400 pracovních míst vyjádřených v ekvivalentech plného pracovního úvazku nebylo dostatečné stejně jako opatření na zvýšení produktivity stanovené v plánu z roku 2006, a to kvůli odchylkám oproti plánu z roku 2002.
352.
Francouzské orgány odpověděly, že změna akcionářů a provedení tří opatření privatizačního plánu umožní společnosti SNCM rozvíjet svou činnost na zdravém základě, a že ztrátovost některých odvětví její činnosti tak není ničím, co by nešlo napravit.
353.
Komise zjišťuje, že opatření stanovená plánem restrukturalizace z roku 2002 nemohla být provedena do konce, což vedlo k prudkému zhoršení výsledku hospodaření společnosti v roce 2004 a 2005. V roce 2006 zvýšení obratu o 20 milionů EUR a navýšení vyrovnání za veřejnou službu o 9 milionů neumožnily ozdravění provozního výsledku, protože růst cen pohonných hmot a zvýšení provozních nákladů značně převýšily prognózy. Znalec Komise zjistil, že několik událostí (163) výrazně zpomalilo provádění podnikatelského plánu nabyvatelů společnosti, a na tomto základě dospěl k závěru, že nahromaděné ztráty mohou být podstatně vyšší, než se na rok 2007 původně předpokládalo.
354.
Komise se proto domnívá, že odpovědi francouzských orgánů neodstranily všechny její pochybnosti. Vázat totiž obnovení životaschopnosti na přidělení pověření veřejnou službou na období 2007-2013 a na provedení tří opatření privatizačního plánu, jehož zákonnost a slučitelnost s vnitřním trhem nebyla zatím potvrzena, se jeví jako riskantní. Věrohodnost plánu obnovení životaschopnosti podniku v dlouhodobém výhledu přepokládá přinejmenším, že zvolené předpoklady jsou realistické. Avšak v tomto konkrétním případě závisí úspěch plánu téměř výlučně na tom, že dojde k hypotetickým událostem, na které společnost SNCM nemá žádný vliv. Vzhledem k finanční situaci společnosti SNCM v dotčené době si Komise dále klade otázku o jejích schopnostech financovat nutné obnovení některých jejích trajektů. Francouzské orgány toto obnovení přitom uvádějí jako krok, který umožní dosáhnout cíle obnovení životaschopnosti.
355.
Komise proto zastává názor, že není splněna podmínka obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu stanovená pokyny.
6.2.2.3. Zamezení narušení hospodářské soutěže (vyrovnávací opatření)
356.
Zrušené rozhodnutí z roku 2008 uvádělo čtyři vyrovnávací opatření:
-
uzavření dceřiné společnosti Corsica Marittima (82 000 cestujících v roce 2000), která zajišťovala spojení mezi Itálií a Korsikou, a tedy odchod skupiny SNCM z trhu dopravní obslužnosti mezi Itálií a Korsikou;
-
téměř úplný odchod společnosti SNCM ze spoje mezi Toulonem a Korsikou, tedy z trhu, který v roce 2002 představoval ne méně než 460 000 cestujících;
-
omezení nabídky celkového počtu míst a rotací zajišťovaných od roku 2003 každoročně společností SNCM, a to zejména na spoji mezi Nice a Korsikou;
-
prodej čtyř plavidel.
357.
Komise připomíná, že uvedená opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002.
358.
Po zrušení rozhodnutí z roku 2008 rozsudkem ze dne 11. září 2012 přesahuje nyní celková výše podpory částku 210 milionů EUR. Komise zastává názor, že její pochybnosti nemohly být odstraněny z následujících důvodů.
359.
Pokud jde o prodej čtyř pravidel, s nímž počítala restrukturalizace z roku 2002, Komise zaznamenává, že tato postoupení byla částečně vyrovnána dodáním plavidla Danielle Casanova v červnu roku 2002 a smíšených plavidel Paglia Orba a Pascal Paoli v roce 2003.
360.
Pokud jde o uzavření společnosti Corsica Marittima, v bodě 40 pokynů je zejména upřesněno, že „[o]dpisy a ukončení ztrátových činností, které by bylo v každém případě nutné pro obnovení životaschopnosti podniku, nebude za účelem posouzení kompenzačních opatření považováno za snížení kapacity nebo omezení působnosti na trhu“. Uzavření společnosti Corsica Marittima, která byla ztrátová od doby svého založení v roce 1990, nelze proto označit za vyrovnávací opatření, ale spíše za opatření, jež se podílí na obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
361.
Stejné uvažování platí také pro dopravní obslužnost mezi Korsikou a Nice. Komise zaznamenává, že společnost SNCM má minoritní podíl na trhu, zatímco společnost Corsica Ferries France má 70 % podíl na trhu (164). Podle Stephensovy zprávy je po přepravě z Nice silná poptávka, a to zejména v hlavní sezóně. Poptávka po přepravě na tomto spoji existuje ostatně i mimo hlavní sezónu. Přesto běžný výsledek na tomto spoji vykazoval v období 2004-2007 ztrátu. Toto opatření proto nelze označit za vyrovnávací, ale spíše za opatření, jež přispívá k obnovení životaschopnosti v dlouhodobém výhledu.
362.
Komise rovněž zaznamenává, že přeprava cestujících mezi Korsikou a přístavem města Toulon výrazně vzrostla a zvýšila se z 200 000 cestujících v roce 1999 na téměř 1 milion v roce 2007 (165). Téměř úplný odchod společnosti SNCM z tohoto spoje by proto šlo označit za vyrovnávací opatření. Komise ale bere na vědomí, že z hlediska počtu cestujících představuje spoj mezi městem Toulon a Korsikou pro společnost SNCM nejméně důležitý spoj.
363.
Pokud by toto opatření bylo přesto označeno za vyrovnávací, Komise zastává názor, že by bylo výrazně nedostatečné. V bodě 40 pokynů se totiž uvádí, že „[o]patření musejí být úměrná rušivým účinkům podpory (…)“. Jak již bylo připomenuto v 341. a 342. bodu odůvodnění, Komise zjišťuje, že předmětná opatření navrhly francouzské orgány vzhledem k podpoře ve výši 15,81 milionů EUR, což je částka, která odpovídá výši podpory na restrukturalizaci poskytnuté v roce 2002. Jelikož ale celková částka podpory nyní dosahuje přibližně výše 218 milionů EUR, Komise zastává názor, že navrhovaná opatření jsou nedostatečná vzhledem k narušení hospodářské soutěže vyvolanému poskytnutím těchto podpor.
364.
Komise proto zjišťuje, že se nepodařilo odstranit pochybnosti ohledně označení těchto opatření, a to buď za vyrovnávací, nebo za opatření nutná pro obnovení životaschopnosti. V každém případě zůstávají navrhovaná opatření výrazně nedostatečná.
365.
Francouzské orgány zdůraznily riziko monopolního postavení společnosti CFF v případě zániku společnosti SNCM. Komise se domnívá, že francouzské orgány neprokázaly dostatečným způsobem existenci tohoto rizika. Přeprava cestujících a nákladu mezi kontinentální Francií a Korsikou je totiž konkurenční trh otevřený všem provozovatelům působícím v oblasti Středozemního moře. Tento trh se rovněž vyznačuje neexistencí překážek vstupu. V každém případě není postavení společnosti Corsica Ferries takové, aby odůvodňovalo tvrzení o narušení hospodářské soutěže spornými opatřeními.
366.
Vzhledem k předcházejícímu dospívá Komise k závěru, že navrhovaná opatření nesplňují kritéria uvedená v bodě 38 až 42 pokynů.
VII. ZÁVĚR
7.1. NESLUČITELNOST A VRÁCENÍ KAPITÁLOVÉHO VKLADU, KTERÝ FRANCOUZSKÉ ORGÁNY OZNÁMILY V ROCE 2002, A TŘÍ NOVÝCH OPATŘENÍ PROVEDENÝCH FRANCOUZSKÝMI ORGÁNY V ROCE 2006
367.
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR, který francouzské orgány oznámily v roce 2002, a tři nová opatření, která provedly v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, představují podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU. Tyto podpory jsou neslučitelné s vnitřním trhem.
368.
Komise připomíná, že podle čl. 14 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 659/1999, musí být jakákoliv protiprávní podpora neslučitelná s vnitřním trhem získána od jejího příjemce zpět.
369.
Pro účely tohoto zpětného získání francouzské orgány v souladu s kapitolou V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (166), připočtou navíc k výši podpory úroky z navrácení, které se účtují ode dne, kdy byla podniku předmětná podpora dána k dispozici, a to až do dne skutečného zpětného získání (167).
7.2. NESLUČITELNOST A ZPĚTNÉ ZÍSKÁNÍ PODPORY NA ZÁCHRANU
370.
V okamžiku, kdy opatření oznámená jako podpora na restrukturalizaci nesplňují podmínky slučitelnosti stanovené pokyny, je obvyklé vyvodit důsledky z této neslučitelnosti, pokud jde o podporu na záchranu schválenou společnosti SNCM francouzskými orgány, která byla předmětem rozhodnutí Komise ze dne 17. července 2002, a vynutit její zpětné získání.
371.
Dne 19. listopadu 2002 předložily francouzské orgány Komisi kopie úmluv o zálohách uzavřených mezi společnostmi SNCM a CGMF s doklady o splacení zálohy společnosti CGMF společností SNCM dvěma bankovními převody provedenými 13. května a 14. června 2002.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Kapitálový vklad ve výši 15,81 milionu EUR a tři nová opatření, která provedly francouzské orgány v roce 2006, tj. postoupení 75 % společnosti SNCM za zápornou cenu ve výši 158 milionů EUR, navýšení kapitálu o 8,75 milionu EUR, které upsala společnost CGMF, a záloha na běžný účet ve výši 38,5 milionu EUR ve prospěch zaměstnanců společnosti SNCM, která provedla Francie v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU ve prospěch společnosti SNCM, představují protiprávní státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Francie je povinna získat od příjemců zpět podpory uvedené v článku 1.
2. K částkám, které je nutno získat zpět, se přičítají úroky počínaje dnem, kdy byly částky dány k dispozici příjemci, až do jejich skutečného zpětného získání.
3. Úroky se počítají ze základu složeného v souladu s kapitolou V nařízení (ES) č. 794/2004 a nařízením Komise (ES) č. 271/2008 (168), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
Článek 3
1. Zpětné získání podpor uvedených v článku 1 se provede s okamžitým účinkem.
2. Francie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno ve lhůtě čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 4
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistina a úroky), kterou je třeba od příjemce získat zpět;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Francie bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí až do úplného zpětného získání podpor uvedených v článku 1. Na žádost Komise předloží Francie neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí. Rovněž poskytne podrobné informace o částkách podpory a úroků, které již byly získány od příjemce zpět.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. listopadu 2013.
BESLUIT VAN DE COMMISSIE
van 20 november 2013
betreffende de door Frankrijk ten uitvoer gelegde steunmaatregel SA 16237 (C58/02) (ex N118/02) ten behoeve van de SNCM
(Kennisgeving geschied onder nummer C(2013) 7066)
(Slechts de tekst in de Franse taal is authentiek)
(Voor de EER relevante tekst)
(2014/882/EU)
DE EUROPESE COMMISSIE,
Gezien het Verdrag betreffende de werking van de Europese Unie, en met name artikel 108, lid 2, eerste alinea (1),
Gezien de Overeenkomst betreffende de Europese Economische Ruimte, en met name artikel 62, lid 1, onder a),
Na de belanghebbenden overeenkomstig de genoemde artikelen (2) te hebben aangemaand hun opmerkingen te maken, en gezien deze opmerkingen,
Overwegende hetgeen volgt:
I. PROCEDURE
1.
Op 18 februari 2002 heeft Frankrijk de Commissie in kennis gesteld van haar voornemen om herstructureringssteun te verlenen aan de Société Nationale Maritime Corse-Méditerranée (hierna „de SNCM” genoemd). Op 3 juli 2002 is deze kennisgeving aangevuld (3). Dit herstructureringsplan volgde op de aanmelding door de Franse autoriteiten op 20 december 2001 van een kasvoorschot van 22,5 miljoen EUR dat door de Compagnie Générale Maritime et Financière (hierna „de CGMF” genoemd) (4) aan de SNCM was verleend als reddingssteun. Bij besluit van 17 juli 2002 (5) (hierna „het besluit van 2002” genoemd) heeft de Commissie de reddingssteun ten gunste van de SNCM in het kader van de in artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag bedoelde staatssteunprocedure goedgekeurd. De aangemelde herstructureringssteun bestond in een herkapitalisatie van de SNCM door de CGMF voor een bedrag van 76 miljoen EUR.
2.
Bij brief van 19 augustus 2002 heeft de Commissie de Franse autoriteiten in kennis gesteld van haar besluit om de formele onderzoeksprocedure (6) van artikel 88, lid 2, van het EG-Verdrag en artikel 6 van Verordening (EG) nr. 659/1999 van de Raad (7) in te leiden.
3.
Op 8 oktober 2002 (8) hebben de Franse autoriteiten hun opmerkingen over het besluit van 19 augustus 2002 (9) aan de Commissie kenbaar gemaakt.
4.
Op verzoek van de Franse autoriteiten zijn op 24 oktober 2002, 3 december 2002 en 25 februari 2003 werkvergaderingen met de diensten van de Commissie gehouden.
5.
In het kader van de inleiding van de procedure heeft de Commissie opmerkingen van twee ondernemingen ontvangen, namelijk Corsica Ferries France (hierna „de CFF” genoemd), op 8 januari 2003 (10), en STIM d’Orbigny groep Stef-TFE (hierna „de STIM” genoemd), op 7 januari 2003, alsook van een aantal Franse lokale overheden, op 18 december 2002 en op 9 en 10 januari 2003. Zij heeft deze opmerkingen voor een reactie aan Frankrijk doorgezonden bij brieven van respectievelijk 13 en 16 januari en 5 en 21 februari 2003.
6.
Op 13 februari 2003 (11) en 27 mei 2003 (12) hebben de Franse autoriteiten hun commentaar op de opmerkingen van de CFF en de STIM aan de Commissie kenbaar gemaakt.
7.
Op 16 januari 2003 hebben de diensten van de Commissie de Franse autoriteiten een verzoek om nadere inlichtingen toegezonden, waarop deze bij schrijven van 21 februari 2003 hebben geantwoord.
8.
Bij schrijven van 10 februari 2003 (13) hebben de Franse autoriteiten argumenten aangevoerd om aan te tonen dat de voorgenomen steun in alle opzichten voldeed aan de communautaire richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun aan ondernemingen in moeilijkheden (14) (hierna „de richtsnoeren van 1999” genoemd).
9.
Op 25 februari 2003 (15) hebben de Franse autoriteiten op verzoek van de Commissie een kopie van de aandeelhoudersovereenkomst tussen de SNCM en de STIM overgelegd.
10.
Bij Beschikking 2004/166/EG (16) (hierna „de beschikking van 2003” genoemd) heeft de Commissie, onder bepaalde voorwaarden, haar goedkeuring gehecht aan de toekenning van herstructureringssteun ten gunste van de SNCM in twee tranches van respectievelijk 66 miljoen EUR en maximaal 10 miljoen EUR, afhankelijk van de netto-opbrengsten uit de verkoop van activa na de vaststelling van de beschikking van 2003. De betaling van de eerste tranche is goedgekeurd bij de beschikking van 2003.
11.
Op 13 oktober 2003 heeft de CFF bij het Gerecht van eerste aanleg van de EG (hierna „het Gerecht” genoemd) een verzoek tot nietigverklaring van de beschikking van 2003 ingediend (zaak T-349/03).
12.
Bij Beschikking 2005/36/EG (hierna „de beschikking van 2004” genoemd) (17) heeft de Commissie besloten dat de op 23 juni 2004 door Frankrijk gevraagde wijzigingen, namelijk de omwisseling van het schip Aliso met het schip Asco in de lijst van schepen die de SNCM op grond van de beschikking van 2003 mocht gebruiken, en de verkoop van het schip Aliso in plaats van het schip Asco, niet afdoen aan de verenigbaarheid van de bij de beschikking van 2003 goedgekeurde herstructureringssteun met de interne markt.
13.
Bij beschikking van 16 maart 2005 (hierna „de beschikking van 2005” genoemd) (18) heeft de Commissie de betaling van een tweede tranche aan herstructureringssteun goedgekeurd voor een bedrag van 3,3 miljoen EUR, waarmee het totaalbedrag aan goedgekeurde herstructureringssteun uitkwam op 69,3 EUR.
14.
Op 15 juni 2005 heeft het Gerecht in zaak T-349/03 (19) de beschikking van 2003 nietig verklaard vanwege een beoordelingsfout met betrekking tot het minimumkarakter van de steun.
15.
Op 25 oktober 2005 (20) hebben de Franse autoriteiten de Commissie inlichtingen verstrekt over de financiële situatie van de maatschappij sinds de kennisgeving van het voornemen om herstructureringssteun te verlenen van 18 februari 2002.
16.
Op 17 november 2005 (21) hebben de Franse autoriteiten gegevens verstrekt over de actualisering van het herstructureringsplan van 2002 en het herstel van het eigen vermogen van de SNCM (22).
17.
Op 15 maart 2006 hebben de Franse autoriteiten een marktverslag, het businessplan (inkomstendeel) en de voorlopige resultaatrekening aan de Commissie overgelegd (23). Op 28 maart 2006 en 7 april 2006 zijn nog meer documenten aan de diensten van de Commissie toegezonden (24). Bij dit laatste schrijven hebben de Franse autoriteiten de Commissie overigens verzocht om een deel van de herstructureringssteun van 2002 (53,48 miljoen EUR), aangezien het om een „compensatie voor een openbare dienst” zou gaan, niet aan te merken als een maatregel in het kader van een herstructureringsplan, en op grond van het Altmark-arrest (25) vast te stellen dat deze maatregel geen steun vormt, of de maatregel op grond van artikel 86, lid 2, van het EG-Verdrag als een autonome maatregel aan te merken die losstaat van het herstructureringsplan.
18.
Op 21 april 2006 heeft de Commissie een aanmelding van een voorgenomen concentratie in de zin van artikel 4 van Verordening (EG) nr. 139/2004 van de Raad (26) ontvangen, waarin is meegedeeld dat de ondernemingen Veolia Transport (hierna „de VT” genoemd) (27) en Butler Capital Partners (hierna „de BCP” genoemd) gezamenlijk de zeggenschap zouden verkrijgen over de SNCM (28). Bij besluit van 29 mei 2006 heeft de Commissie besloten zich niet tegen de aangemelde operatie te verzetten en deze verenigbaar te verklaren met de interne markt (29).
19.
Op 21 juni 2006 (30) hebben de Franse autoriteiten de Commissie in kennis gesteld van het besluit van het ministerie van Economische zaken, Financiën en Industrie van 26 mei 2006 tot goedkeuring van financiële transacties van de Société nationale des chemins de fer français (hierna „de SNCF” genoemd) en van decreet nr. 2006-606 van 26 mei 2006 betreffende de privatisering van de SNCM.
20.
Op 7 juni 2006 zijn aan de Commissie gegevens verstrekt over de delegatie van de openbare dienst en de steunmaatregelen van sociale aard voor de lijnverbinding met Corsica (31).
21.
Bij brief van 13 september 2006 heeft de Commissie de Franse autoriteiten in kennis gesteld van haar besluit om de formele onderzoeksprocedure van artikel 88, lid 2, van het EG-Verdrag en van artikel 6 van Verordening (EG) nr. 659/1999 in te leiden ten aanzien van de nieuwe maatregelen ten gunste van de SNCM en het in 2002 aangemelde herstructureringsplan (32) (hierna „het besluit van 2006” genoemd).
22.
Op 16 november 2006 heeft Frankrijk de Commissie zijn opmerkingen over het besluit van 2006 doen toekomen (33).
23.
Aangezien een aantal belanghebbenden had verzocht de termijn voor het indienen van hun opmerkingen met een maand te verlengen (34), heeft de Commissie besloten deze termijnverlening aan alle belanghebbenden toe te staan (35).
24.
De Commissie heeft van de CFF (36) en de STIM (37) opmerkingen ontvangen die bij schrijven van 20 februari 2007 aan de Franse autoriteiten zijn doorgezonden. Daarnaast heeft een derde belanghebbende opmerkingen doen toekomen, die eveneens zijn doorgezonden aan de Franse autoriteiten, maar op 28 mei 2008 weer zijn ingetrokken.
25.
Op 30 april 2007 hebben de Franse autoriteiten hun reactie op de opmerkingen van de derde belanghebbenden kenbaar gemaakt (38).
26.
Op 20 december 2007 heeft de CFF bij de Commissie een klacht tegen de SNCM ingediend, die een aanvulling vormt op de op 15 juni 2007 en 30 november 2007 toegezonden gegevens. Deze klacht heeft betrekking op artikel 3 van de nieuwe overeenkomst betreffende de delegatie van openbare dienst voor de periode 2007-2013, die in juni 2007 is gesloten tussen de territoriale autoriteiten van Corsica en de groep Compagnie Méridionale de Navigation-SNCM. Volgens de CFF zouden door de uitvoering van deze bepaling nieuwe financiële middelen voor de SNCM vrijkomen voor een bedrag van 10 miljoen EUR voor het jaar 2007. Voorts stelt de CFF dat de aan de SNCM betaalde compensatie voor openbaredienstverplichtingen staatssteun vormt, die bovendien onrechtmatig is omdat deze niet was aangemeld bij de Commissie.
27.
De Commissie heeft de belanghebbenden in kennis gesteld van haar besluit om de termijn voor de indiening van opmerkingen te verlengen tot 14 maart 2008.
28.
Op 26 maart 2008 heeft de Commissie de opmerkingen van de belanghebbenden doen toekomen aan de Franse autoriteiten, die hierop hebben gereageerd op 28 maart 2008, 10 april 2008 en 28 april 2008.
29.
Bij besluit van 8 juli 2008 heeft de Commissie geoordeeld dat de nieuwe maatregelen van 2006 geen staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag vormden en dat de in 2002 aangemelde maatregelen verenigbaar waren met de gemeenschappelijke markt.
30.
Op 11 september 2012 is dit besluit ten dele nietig verklaard door het Gerecht (39), dat heeft geoordeeld dat de conclusies van de Commissie over de in 2006 ten uitvoer gelegde maatregelen duidelijke beoordelingsfouten bevatten. Met betrekking tot de herstructureringsmaatregelen van 2002 heeft het Gerecht geoordeeld dat deze opnieuw moesten worden beoordeeld, aangezien het nietig verklaarde besluit gebaseerd was op de stelling dat de maatregelen van 2006 vrij waren van staatssteun.
31.
Alleen de verenigbaarverklaring van de steun ten bedrage van 53,48 miljoen EUR uit hoofde van de compensatie voor de openbaredienstverplichtingen van de SNCM voor de periode 1991-2001 ontsnapt aan de nietigverklaring. Dit punt zal dan ook niet worden behandeld in het onderhavige besluit.
32.
De Commissie moet bijgevolg een nieuw definitief besluit vaststellen. Gegevens van na de datum van vaststelling van het nietig verklaarde besluit kunnen buiten beschouwing worden gelaten. Na de nietigverklaring moet de Commissie namelijk enerzijds beoordelen of bepaalde van de betrokken maatregelen overeenkomen met het gedrag van een particuliere investeerder in een markteconomie, en anderzijds, voor zover de onderzochte maatregelen staatssteun vormen, of aan de verenigbaarheidsvoorwaarden van de relevante richtsnoeren is voldaan. Voor elk van deze beoordelingen mag de Commissie overeenkomstig de jurisprudentie van het Gerecht (40) slechts rekening houden met gegevens waarover zij ten tijde van de vaststelling van het nietig verklaarde besluit, d.w.z. 8 juli 2008, beschikte (41).
33.
Op 13 november 2012 is een bijeenkomst gehouden tussen de Commissie, de Franse autoriteiten en vertegenwoordigers van de SNCM.
34.
Bij schrijven van 6 december 2012 en van 5 februari 2013 hebben de Franse autoriteiten tot twee maal toe verzocht om een besluit tot heropening van de procedure: door de criteria van de voorzichtige investeerder in een markteconomie te preciseren zou het Gerecht namelijk een vernieuwende uitspraak hebben gedaan waardoor de contradictoire procedure zou moet worden heropend. Bij schrijven van 15 januari 2013 en van 13 februari 2013 heeft de Commissie deze verzoeken afgewezen. Zij benadrukte daarbij dat de procedure mocht worden hervat op het precieze punt waarop de onrechtmatigheid is ontstaan, en wees erop dat het besluit tot inleiding van de procedure van 2006 haar inziens geen enkele onrechtmatigheid vertoonde. Zij heeft de Franse autoriteiten evenwel laten weten dat deze haar aanvullende gegevens voor discussie of analyse kunnen doen toekomen, evenals documenten die zij relevant achten.
35.
Op 16 mei 2013 hebben de Franse autoriteiten de Commissie een informatieve nota doen toekomen.
36.
Bij schrijven van 19 juni 2013 heeft ook de SNCM verzocht om een besluit tot heropening van de formele onderzoeksprocedure om vergelijkbare redenen als de Franse autoriteiten. De Commissie heeft dit verzoek afgewezen bij schrijven van 10 juli 2013. Zij heeft evenwel ook de SNCM laten weten dat zij haar aanvullende gegevens voor discussie of analyse kan doen toekomen, evenals documenten die zij relevant acht.
37.
Op 27 augustus 2013 heeft de SNCM een informatieve nota en een nieuw verslag over de overdracht van de SNCM doen toekomen.
II. BESCHRIJVING
2.1. BEGUNSTIGDE VAN DE STEUNMAATREGELEN WAAROP HET ONDERHAVIGE BESLUIT BETREKKING HEEFT
38.
De begunstigde van de steunmaatregelen waarop het onderhavige besluit betrekking heeft, is de SNCM, die een aantal dochtermaatschappijen in de zeevervoersector heeft en die passagiers, auto’s en vrachtwagens vervoert op de verbindingen tussen het Franse vasteland en Corsica, Italië (Sardinië) en de Maghreb (Algerije en Tunesië).
39.
De SNCM is een naamloze vennootschap die in 1969 is ontstaan uit een fusie tussen de Compagnie générale transatlantique en de Compagnie de navigation mixte, allebei opgericht in 1850. Nadat de Société nationale des chemins de fer (SNCF) een deelneming in haar kapitaal had verworven, is zij in 1976 omgedoopt van Compagnie générale transméditerranéenne tot Société nationale maritime Corse-Méditerranée. De maatschappij was door de Franse regering namelijk uitgekozen om uitvoering te geven aan het beginsel van territoriale continuïteit met Corsica, en met name de tarieven voor scheepvaartvervoer af te stemmen op die van de SNCF voor het spoorvervoer, op basis van een overeenkomst die op 31 maart 1976 voor 25 jaar was gesloten. De Compagnie générale transatlantique was door de Franse regering bij een eerdere overeenkomst van 23 december 1948 reeds belast met de vaart op Corsica.
40.
Op het tijdstip van de kennisgeving van de herkapitalisatie in 2002 was de SNCM voor 20 % in handen van de SNCF en voor 80 % van de CGMF. Na de openstelling van het kapitaal van de SNCM op 30 mei 2006 (zie punt 18 van het onderhavige besluit) hebben de BCP en de VT respectievelijk 38 % en 28 % van het kapitaal van de SNCM in handen, terwijl de CGMF nog een aandeel van 25 % heeft (9 % van het kapitaal is voor de werknemers gereserveerd).
41.
De belangrijkste dochterondernemingen van de SNCM in 2008 zijn de Compagnie Méridionale de Navigation (hierna „de CMN” genoemd) (42), de Compagnie Générale de Tourisme et d’Hôtellerie (hierna „de CGTH” genoemd) (43), Aliso Voyage (44), Sud-Cargos (45), la Société Aubagnaise de Restauration et d’Approvisionnement (hierna „de SARA” genoemd) (46), Ferrytour (47) en Les Comptoirs du Sud (48).
42.
Na de verkoop van de hogesnelheidsschepen Aliso in september 2004 en Asco (49) in mei 2005 bestond de vloot van de SNCM uit tien schepen (vijf autoferry’s (50), vier schepen voor gemengd passagiers- en goederenvervoer (51) en een hogesnelheidsschip dat voornamelijk verbindingen vanuit Nice verzorgt (52). Zeven daarvan zijn eigendom van de SNCM (53).
43.
Volledigheidshalve zij eraan herinnerd dat de geregelde lijnvaartdiensten tussen de havens van het Franse vasteland en Corsica sinds 1948 worden verzorgd in het kader van een openbare dienst, waarvoor de SNCM en de CMN tussen 1976 en 2001 de concessiehouders waren krachtens een kaderovereenkomst die aanvankelijk voor 25 jaar was gesloten. Overeenkomstig de geldende communautaire voorschriften (54) en nadat een Europese aanbesteding (55) was uitgeschreven door de territoriale autoriteiten van Corsica (56), hebben de SNCM en de CMN gezamenlijk het contract voor de delegatie van de openbare dienst (hierna „de DOD” genoemd) voor de verbinding met Corsica vanaf Marseille binnengehaald in ruil voor financiële compensaties in de periode 2002-2006.
44.
Toen de DOD eind 2006 afliep, is de bovengenoemde openbare dienst voor het zeevervoer na een Europese aanbesteding (57) met ingang van 1 mei 2007 en tot en met 31 december 2013 toegewezen aan de groep SNCM-CMN voor een subsidiebedrag van ongeveer 100 miljoen euro per jaar.
45.
Tegelijkertijd zijn aan alle exploitanten die verbindingen met het eiland vanaf Toulon en Nice verzorgen, verplichtingen ten aanzien van de frequentie van de diensten opgelegd. Op deze lijnverbindingen kwamen inwoners van Corsica evenals andere categorieën passagiers in de periode 2002-2013 in aanmerking voor sociale maatregelen uit hoofde van de besluiten van de Commissie van 2 juli 2002 (58) en 24 april 2007 (59).
2.2. CONCURRENTIESPEELVELD
46.
De SNCM opereert op twee verschillende markten: die voor passagiersvervoer en die voor vrachtvervoer. De maatschappij verzorgt verbindingen met Corsica en de Maghreb vanaf het Franse vasteland en, in mindere mate, ook verbindingen met Italië en Spanje.
2.2.1. Verbindingen met Corsica
2.2.1.1. Passagiersvervoer
47.
De markt voor passagiersvervoersdiensten naar Corsica is sterk seizoensgebonden. In het hoogseizoen kan de frequentie namelijk wel tien maal zo hoog zijn als in de rustigste maand, waardoor de exploitanten over een vloot moeten beschikken die deze pieken kan opvangen. De helft van de omzet wordt in juli en augustus gerealiseerd. Bovendien is er zelfs in drukke perioden afhankelijk van de richting van het traject sprake van een onevenwichtige situatie: in juli bijvoorbeeld gebeurt het vertrek vanaf het vasteland met volle schepen, terwijl ze bijna leeg terugkeren. Hierdoor is de gemiddelde bezettingsgraad van de schepen op jaarbasis relatief laag.
48.
De SNCM is de gevestigde exploitant voor de verbinding tussen Corsica en het Franse vasteland. Grofweg tweederde van de activiteiten van de SNCM wordt gerealiseerd tussen Marseille en Corsica in het kader van een delegatie van de openbare dienst. Het overige deel van haar activiteiten bestaat uit verbindingen tussen andere vertrekpunten of bestemmingen (Nice-Corsica, Toulon-Corsica, internationale verbindingen naar Sardinië of de Maghreb).
49.
De SNCM heeft voor haar belangrijkste activiteit lange tijd een monopoliepositie gehad. Vanaf 1996 kreeg zij echter te maken met een sterk toenemende concurrentie. Zo is de CFF nu de belangrijkste speler op de zeeverbindingen tussen het vasteland en Corsica, en blijft haar marktaandeel groeien. Hoewel de CFF pas sinds 1996 op deze markt aanwezig is, heeft zij haar passagiersvervoer tussen 2000 en 2005 zien toenemen met 44 % per jaar en zet deze groei verder door. In 2008 maakte bijna […] (60) % van de passagiers de oversteek van het vasteland naar Corsica met een schip van de CFF, terwijl nog slechts […] (60) % van de passagiers voor een schip van de SNCM koos en de CMN de overige passagiers ([…] (60) %) voor haar rekening nam.
50.
De door de CFF sinds 2000 op deze markt verworven positie komt ook tot uiting in het aantal tussen Corsica en het Franse vasteland vervoerde passagiers per seizoen. Uit de onderstaande grafiek blijkt dat het marktaandeel van de CFF van 45 % in 2000 is toegenomen tot 70 % in 2007, en dat van de SNCM gedaald van 53 % tot 26 % in diezelfde periode, met een verschil van meer dan een miljoen vervoerde reizigers.
Grafiek
Aantal vervoerde passagiers per seizoen (mei-september) tussen het Franse vasteland en Corsica - seizoenen 2000 tot en met 2007
Bron:
Observatoire régional des transports de la Corse
51.
Andere, kleinere concurrenten van de SNCM op de verbindingen met Corsica zijn de Compagnie Méridionale de Navigation, Moby Lines, Happy Lines en TRIS.
52.
Sinds 2006 zijn het aanbod van de SNCM en haar marktaandeel voor de verbindingen met Corsica teruggelopen, met een daling van 8 % van het aanbod aan plaatsen (-20 % voor verbindingen vanuit Nice en -3 % voor verbindingen vanuit Marseille).
53.
Uit de verdere daling van het marktaandeel blijkt evenwel dat het vertrouwen van de passagiers, dat sterk was aangetast door de stakingen en de onrust als gevolg van de sociale conflicten in 2004 en 2005, met name naar aanleiding van de privatisering van de onderneming, slechts heel langzaam herstelt.
54.
De markt voor het zeevervoer van passagiers tussen het vasteland en Corsica is sinds 1993 jaar met gemiddeld 4 % gegroeid. Naar verwachting zal deze groei zich doorzetten en wordt voor 2008 een toename van […] (60) % verwacht, gevolgd door een gematigde groei in de daaropvolgende jaren. Toch lijken nieuwe spelers niet geïnteresseerd te zijn in deze markt. Op de door het Office des Transports de Corse uitgeschreven aanbesteding voor het contract voor de delegatie van de openbare dienst betreffende de verbinding met bepaalde havens van Corsica voor de periode 2007-2013 zijn alleen inschrijvingen van de CFF en de SNCM-CMN ontvangen, hoewel ook gedeeltelijk op een bepaalde lijn kon worden ingeschreven.
55.
De CFF heeft als belangrijkste concurrent van de SNCM haar aanbod aan plaatsen sterk uitgebreid van 500 000 tot 4,5 miljoen tussen 1999 en 2007 (met een verhoging van 30 % tussen 2006 en 2007), wat een toename van haar vervoer (van 1,3 miljoen in 2005 tot 1,6 miljoen in 2007) en van haar marktaandeel mogelijk maakte. Door dit beleid is de bezettingsgraad bij de CFF structureel lager dan bij de SNCM, met een verschil van ongeveer 10 procentpunten in 2007. In 2007 bedroeg de gemiddelde bezettingsgraad van de SNCM 48 %, wat normaal is gezien de sterke seizoensgebondenheid van de markt (zie hierboven).
2.2.1.2. Vrachtvervoer
56.
Wat het vrachtvervoer met Corsica betreft, had de SNCM in 2005 ongeveer 45 % van de markt Marseille-Toulon naar Corsica in handen.
57.
Wat het vervoer van stukgoederen (vervoer zonder begeleiding) betreft, hebben de SNCM en de CMN de facto vrijwel een monopolie. In het kader van de DOD-overeenkomst verzorgen deze twee ondernemingen frequente scheepvaartdiensten vanaf Marseille naar alle havens van Corsica.
58.
Voor begeleide trailers, die op ferry’s worden geladen en in totaal 24 % uitmaken van het vervoer van stukgoederen gemeten in strekkende meters, bestaat concurrentie tussen alle ondernemingen die passagiers vervoeren. De SNCM en de CMN hebben ook het leeuwendeel van dit begeleid vervoer in handen. Het aandeel van de andere exploitanten, met name de CFF, bedraagt 10 %, d.i. 2 % van de totale markt.
59.
Voor begeleide trailers (61), die op ferry’s worden geladen (ongeveer 24 % van het stukgoederenvervoer in 2003), hebben de SNCM en de CMN ook het grootste deel van de desbetreffende markt in handen. Sinds 2002 heeft de CFF echter een aanbod ontwikkeld en beheert zij ongeveer 15 % van de markt.
2.2.2. Verbindingen met de Maghreb
60.
Tunesië en Algerije vormen met ongeveer 5 miljoen passagiers een belangrijke markt die wordt gedomineerd door het luchtvervoer. Ongeveer 15 % van de vervoersstromen bestaat uit zeevervoer. Algerije vertegenwoordigt met ongeveer 560 000 passagiers een belangrijke markt voor het zeevervoer, terwijl Tunesië met ongeveer 250 000 passagiers een minder belangrijke plaats inneemt.
61.
De markt voor het zeevervoer van Frankrijk naar de Maghreb is de afgelopen jaren gestaag gegroeid met ongeveer 13 % tussen 2001 en 2005. Rekening houdend met de groeiprognoses voor het toerisme in dit gebied werd (in de voor het onderzoek van de feiten pertinente periode) voor het zeevervoer tegen 2010 een jaarlijks groeipercentage van ongeveer 4 % verwacht.
62.
In Algerije is de SNCM de tweede marktspeler, na de Entreprise Nationale de Transport Maritime de Voyageurs (hierna „de ENTMV” genoemd), een Algerijns staatsbedrijf. Het marktaandeel van de SNCM is toegenomen van 24 % in 2001 tot 35 % in 2005.
63.
De SNCM neemt op de markt voor vervoer naar Tunesië de tweede plaats in, na de Compagnie tunisienne de navigation (hierna „de CTN” genoemd). Hoewel het marktaandeel van de SNCM sinds 2001 ten gunste van de CTN is gedaald van 44 % tot 39 % in 2004, werd in 2005 toch weer een verbetering genoteerd (40 %).
2.3. BESCHRIJVING VAN DE MAATREGELEN WAAROP HET ONDERHAVIGE BESLUIT BETREKKING HEEFT
2.3.1. De herkapitalisatie van de SNCM in 2002
64.
Naar aanleiding van het besluit van de Commissie van 17 juli 2002 tot goedkeuring van de reddingssteun aan de SNCM (62) hebben de Franse autoriteiten de Commissie op 18 februari 2002 in kennis gesteld van hun voornemen herstructureringssteun te verlenen aan de SNCM. Deze maatregel bestond in een herkapitalisatie van de SNCM via haar moedermaatschappij, de CGMF, voor een bedrag van 76 miljoen EUR, waarvan 46 miljoen EUR uit herstructureringslasten bestond (63). Met deze kapitaalverhoging werd beoogd het eigen vermogen van de SNCM van 30 miljoen EUR op 106 miljoen EUR te brengen.
65.
Overeenkomstig de richtsnoeren van 1999 hebben de Franse autoriteiten een herstructureringsplan (64) voor de SNCM aan de Commissie voorgelegd, dat vijf punten omvatte:
i)
een vermindering van het aantal overtochten en een herverdeling van haar schepen over de verschillende verbindingen (een vermindering van het aantal verbindingen naar Corsica en een verhoging van het aantal verbindingen met de Maghreb). Het herstructureringsplan voorzag in een vermindering van het aantal overtochten van 4 138 (3 835 voor de SNCM en 303 voor haar dochteronderneming Corsica Marittima) tot 3 410 in 2003, met de volgende wijzigingen:
-
wijziging van de verbindingen tussen Marseille en Corsica overeenkomstig het bestek voor het openbaredienstcontract 2001-2006;
-
de bijna totale afschaffing van de verbindingen tussen Toulon en Corsica;
-
de vermindering van het aantal verbindingen tussen Nice en Corsica;
-
de opheffing van de lijn Livorno-Bastia met daartoe bestemde uitrusting (daadwerkelijk opgeheven in 2003);
-
de verbetering van de verbindingen met Algerije en Tunesië met de schepen „Méditerranée”, „Ile de Beauté” en „Corse”, en de opheffing van de verbinding Genua-Tunis.
ii)
de inkrimping van de vloot met vier schepen, wat 21 miljoen EUR aan liquide middelen moest opleveren;
iii)
de afstoting van bepaalde onroerende activa;
iv)
een personeelsinkrimping (65) met ongeveer 12 %, die samen met een gematigd loonbeleid de bemanningskosten van 61,8 miljoen EUR in 2001 op gemiddeld 54,8 miljoen EUR in de periode 2003-2006 zou moeten brengen, en de lasten voor het walpersoneel van 50,3 miljoen EUR in 2001 op 45,8 miljoen EUR in diezelfde periode;
v)
de afstoting van twee van haar dochtermaatschappijen, de Compagnie Maritime Toulonnaise en de onderneming Corsica Marittima, waarvan de resterende activiteiten door de SNCM zouden worden overgenomen.
66.
Naar aanleiding van de door de Commissie in haar besluit van 19 augustus 2002 geformuleerde opmerkingen hebben de Franse autoriteiten in hun brief van 31 januari 2003 de in het herstructureringsplan aangebrachte verbeteringen op de volgende punten aangegeven:
-
verbintenissen en toelichtingen bij het loonbeleid;
-
een plan ter vermindering van de kosten voor intermediaire aankopen;
-
de verbintenis dat de SNCM geen tarievenoorlog met haar concurrenten op de verbindingen met Corsica zou ontketenen.
67.
Wat dit laatste punt betreft, preciseren de Franse autoriteiten aan dat de SNCM deze verbintenis zonder voorbehoud aangaat, omdat zij van mening is dat een tarievenoorlog niet in overeenstemming is met haar strategische positie, haar eigen belang (aangezien een tarievenoorlog tot een inkomstendaling zou leiden), haar gangbare praktijken en haar savoir-faire.
68.
In hun herstructureringsplan hebben de Franse autoriteiten een gedetailleerd financieel model voor de periode 2002-2007 aan de Commissie voorgelegd, op basis van neutrale scenario’s voor een reeks variabelen (66). Bij de financiële prognoses wordt onder andere uitgegaan van een terugkeer naar positieve bedrijfsresultaten vanaf 2003.
Tabel 1
Financieel model voor de periode 2002-2007
in miljoen EUR
2000 Reëel
2001 Reëel
2002 Plan
2002 Reëel
2003 Plan
2004 Plan
2005 Plan
2006 Plan
2007 Plan
Omzet
204,9
204,1
178
205,8
190,4
192,9
195,2
197,1
193,9
Exploitatiesubsidies
85,4
86,7
74,5
77,7
69,9
68,8
68,4
67
68,5
Bedrijfsresultaat
-14,7
-5,1
1,2
-5,8
6,8
10,6
10,7
8,1
9
Nettoresultaat
-6,2
-40,4
23
4,2
12
14
1
3
3
Eigen middelen
67,5
29,7
119
33,8
124
134
145
160
169
Netto financiële schuld (leasing niet inbegrepen)
135,8
134,5
67,7
144,8
55,2
38,2
57,1
115,7
228,1
Financiële ratio’s
Bedrijfsresultaat/omzet + subsidies
-5 %
-2 %
0 %
-2 %
3 %
4 %
4 %
3 %
3 %
Eigen middelen/schulden op de balans
50 %
22 %
176 %
23 %
225 %
351 %
254 %
138 %
74 %
Cijfers over 2000, 2001 en 2002 uit de jaarverslagen 2001 en 2002 van de SNCM
69.
Dankzij de kapitaalinbreng van 76 miljoen EUR en het vanaf 2003 verwachte herstel van de rentabiliteit van de onderneming zouden de eigen middelen volgens de Franse autoriteiten van ongeveer 30 miljoen EUR eind 2001 op korte termijn (tegen 2003) moeten toenemen tot 120 miljoen EUR en aan het einde van de door het plan bestreken periode (2006-2007) tot 160-170 miljoen EUR. Hierdoor zou de financiële schuld moeten kunnen dalen van 145 miljoen EUR in 2002 tot 40 à 50 miljoen EUR in de periode 2003-2005. Voor de laatste jaren van het plan verwachtte de maatschappij een toename van de schuldenlast in verband met de vernieuwing van een of twee schepen in haar bezit.
70.
De Franse autoriteiten hebben eveneens een gevoeligheidsanalyse overgelegd met betrekking tot de verwachte resultaten ten opzichte van de werkhypothesen voor het verkeer op de verschillende verbindingen. Op basis daarvan laten de verschillende simulaties zien dat de SNCM in de onderzochte scenario’s opnieuw rendabel had moeten worden.
71.
Aanvankelijk hadden de Franse autoriteiten twee alternatieve methoden voorgesteld, die zij echter hebben verworpen omdat ze te duur waren.
i)
Bij de eerste berekeningsmethode werden de kosten van alle herstructureringsmaatregelen bij elkaar opgeteld. Dit resulteerde in een financieringsbehoefte van 90,9 miljoen EUR gebaseerd op:
-
de gecumuleerde verliezen van 1991 tot en met 2001, ten bedrage van 41,7 miljoen EUR (d.w.z. 29 miljoen EUR - het bij Beschikking 2002/149/EG van 30 oktober 2001 gevalideerde bedrag (PB L 50 van 21.2.2002, blz. 66), 6,1 miljoen EUR voor 2000 en 6,6 miljoen EUR, vóór herstructureringskosten, voor 2001);
-
de vermindering van de middelen die worden gevormd door de bijzondere afschrijvingen tussen die data, namelijk 24 miljoen EUR (de post daalt van 86 naar 62 miljoen EUR op de balans over deze periode, overeenkomstig de verlenging van de afschrijvingsperiode van 12 tot 20 jaar, het verminderde gebruik van dit middel en het gebruik van leasing voor de laatste geleverde eenheden);
-
de tijdens deze herstructurering gemaakte kapitaalwinst, namelijk 21 miljoen EUR, die in mindering komt op de financieringsbehoeften en
-
het cumulatieve effect van de herstructureringskosten, ten bedrage van 46,2 miljoen EUR (zie voetnoot 58).
ii)
Bij de tweede berekeningsmethode werd bepaald welk bedrag aan eigen vermogen bankinstellingen voor de gehele vloot verlangen, in de wetenschap dat zij voor de financiering van de aankoop van een schip doorgaans eigen middelen verlangen die overeenkomen met 20 tot 25 % van de waarde van het schip. De door de Franse autoriteiten verrichte berekening op basis van de historische kosten voor de aankoop van de vloot van 843 miljoen EUR, bracht de behoefte aan eigen middelen op 157 tot 196 miljoen EUR. Na aftrek van het eind 2001 voorhanden zijnde eigen vermogen resulteerde deze methode in een herkapitalisatiebehoefte van 101 tot 140 miljoen EUR.
72.
De door de Franse autoriteiten gekozen methode voor de vaststelling van het herkapitalisatiebedrag bestaat erin de financieringsbehoefte te berekenen op basis van de gemiddelde verhouding tussen de eigen middelen en de financiële schulden, zoals die in 2000 bij vijf Europese scheepvaartmaatschappijen is vastgesteld. Ondanks de verschillen die de balansen van deze ondernemingen vertonen, komt het door de Franse autoriteiten in aanmerking genomen gemiddelde uit op 79 %. De Franse autoriteiten stellen dat de financiële prognoses voor de periode 2002-2007 een gemiddelde verhouding tussen het eigen vermogen en de financiële schulden van 77 % geven, met een bedrag aan eigen vermogen dat in 2007 zou oplopen tot 169 miljoen EUR. Een dergelijk bedrag aan eigen middelen zou moeten worden verkregen door een herkapitalisatie van 76 miljoen EUR, alsmede door het welslagen van de in het herstructureringsplan genoemde maatregelen.
2.3.2. Maatregelen na de herkapitalisatie van 2002
2.3.2.1. Opmerking vooraf
73.
De herkapitalisatie en het herstructureringsplan van 2002 hebben niet tot de verwachte resultaten geleid, en vanaf 2004 is de economische en financiële situatie van de SNCM sterk verslechterd. Zowel interne factoren (sociale conflicten, niet of te laat gehaalde productiviteitsdoelstellingen, verlies van marktaandeel) als factoren waarop de SNCM geen invloed had (het feit dat Corsica minder aantrekkelijk is geworden als bestemming, de verwerving van marktaandelen door CFF, aan de staat toe te schrijven beheersfouten (67)), alsook de stijging van de brandstofprijzen hebben bijgedragen aan deze verslechtering.
74.
Zo bedroeg het bedrijfsresultaat van de SNCM - 32,6 miljoen EUR in 2004 en - 25,8 miljoen EUR in 2005. Het nettoresultaat bedroeg - 29,7 miljoen EUR in 2004 en - 28,8 miljoen EUR in 2005.
75.
Gezien de verslechterde economische en financiële situatie van de SNCM hebben de Franse autoriteiten meer activa verkocht dan aanvankelijk in het herstructureringsplan van 2002 was voorzien en dan bij de beschikking van 2003 werd verlangd, en zijn zij op zoek gegaan naar particuliere partners.
Tabel 2
Lijst van door de SNCM overgedragen activa sinds 2002
Netto-opbrengst
Datum
In de kennisgeving van 2002 voorgestelde overdrachten (in 1 000 EUR)
25 165
Aliso
(ter vervanging van de Asco, overeenkomstig het besluit van de Commissie van 8 september 2004)
(315)
30.9.2004
Napoléon
6 396
6.5.2002
Monte Rotondo
591
31.7.2002
Liberté
10 088
27/1.2003
Het onroerendgoedcomplex Schuman
8 405
20.1.2003
Door de Commissie in haar besluit van 9 juli 2003 opgelegde aanvullende overdrachten (in 1 000 EUR)
5 022
SCI Espace Schuman
765,7
24.6.2003
Southern Trader
2 153
22.7.2003
Someca
1 423,9
30.4.2004
Amadeus
680
12.10.2004
CCM
-
(68)
-
Aanvullende overdrachten sinds de beschikking van juli 2003 (in 1 000 EUR)
12 600
Asco
7 100
24.5.2005
Sud Cargos
4 300
15.9.2005
Verkoop van appartementen van het gebouwenbestand van de SNCM
(vroeger door personeel van de SNCM bewoond)
1 200
9.2003 tot en met 2006
TOTAAL (in 1 000 EUR)
42 385
2.3.2.2. Maatregelen na de herkapitalisatie van 2002
76.
De procedure voor de selectie van particuliere partners liep van 26 januari 2005 tot eind september 2005.
77.
Op 26 januari en 17 februari 2005 heeft de Franse regering aangekondigd op zoek te gaan naar een particuliere partner om toe te treden tot het kapitaal van de SNCM teneinde haar financiële structuur te versterken en haar te ondersteunen in de voor haar ontwikkeling noodzakelijke veranderingen.
78.
Nadat een onafhankelijk persoon was benoemd om op dit proces toe te zien, heeft het Agence des Participations de l’Etat (hierna „het APE” genoemd) aan een adviserende bank (HSBC) opdracht gegeven om overnamekandidaten te benaderen.
79.
In dit verband zijn 72 industriële en financiële investeerders benaderd, met het doel de financiële voorwaarden vast te stellen van een bod om het industrieel plan van de maatschappij te ondersteunen en de werkgelegenheid en de goede uitvoering van de openbare dienst te handhaven. 23 onder hen hebben blijk gegeven van belangstelling, er zijn 15 vertrouwelijkheidsovereenkomsten ondertekend en 15 informatieve nota’s verstuurd. Bij de eerste ronde op 5 april 2005 hebben zes ondernemingen een bod gedaan en bij de tweede ronde op 17 juni 2005 zijn drie biedingen (Connex - thans Veolia Transdev (VT), Caravelle en BCP) en een blijk van belangstelling voor een minderheidsdeelneming (Comanav) ontvangen. Bij de derde ronde op 28 juli 2005 zijn drie biedingen ontvangen.
80.
Op 14 september 2005 is elke onderneming uitgenodigd om vóór 15 september 2005 haar eindbod in te dienen. Op die datum hebben de overheidsdiensten, nadat Connex zich had teruggetrokken, van de groepen BCP en Caravelle een eindbod ontvangen voor een kapitaalinbreng en de overname van het gehele kapitaal.
81.
Op 27 september 2005 heeft Frankrijk in een persbericht verklaard dat, op basis van een uitgebreid onderzoek van de twee biedingen, het door de groep BCP gedane bod werd aanvaard omdat deze groep niet alleen financieel gezien de meest acceptabele partij was, maar ook het best in staat was de belangen van de maatschappij te behartigen, de openbare dienst te garanderen en de werkgelegenheid te handhaven. In haar eerste bod stelde de BCP een negatieve prijs van 113 miljoen EUR voor, de laagste raming van de negatieve prijs.
82.
In dit eerste bod van de overnamekandidaten werd uitdrukkelijk voorzien in de mogelijkheid om hun eerste bod aan te passen nadat audits hadden plaatsgevonden. De Franse autoriteiten hebben aangegeven dat de initiële negatieve prijs naar aanleiding van de resultaten van de audits van 16 december 2005 naar boven toe is bijgesteld op grond van objectieve elementen die van invloed waren op de economische en regelgevende context waarbinnen de SNCM opereerde na het bod van 15 september 2005. De negatieve prijs werd bijgesteld op 200 miljoen EUR.
83.
Na onderhandelingen tussen de Franse autoriteiten en de toekomstige overnemers, met name de BCP als vennoot van de groep Connex, later Veolia Transdev, dochteronderneming van Veolia, kon dit bedrag op 142,5 miljoen EUR worden gebracht, vermeerderd met de betaling van een deel van de ziekteverzekeringskosten voor gepensioneerden van de SNCM (15,5 miljoen EUR).
84.
Na een open, transparante en niet-discriminerende selectieprocedure is op 13 oktober 2005 in een zeer moeilijke maatschappelijke en financiële context uiteindelijk een akkoord bereikt tussen de staat, de BCP en de VT. De VT is de industriële exploitant van de SNCM (deelneming van 28 %), terwijl de BCP de referentieaandeelhouder is met een deelneming van 38 %. De staat heeft er zich met name ten aanzien van de werknemers toe verbonden 25 % van de aandelen in de maatschappij te behouden (69). De BCP en de VT hebben een businessplan voor de SNCM opgesteld, dat op 7 april 2006 aan de Europese Commissie is voorgelegd.
a) Inhoud van het convenant
85.
Het convenant, waarbij 75 % van het kapitaal van de SNCM aan de particuliere overnemers is overgedragen, is door de partijen (BCP, VT en de CGMF) op 16 mei 2006 ondertekend.
86.
In sectie II van het convenant is bepaald dat de CGMF zich ertoe verbindt een kapitaalverhoging van de SNCM voor een totaalbedrag van 142,5 miljoen EUR goed te keuren, erop in te schrijven en vol te storten.
87.
In aanvulling op de kapitaalverhoging verbindt de CGMF zich ertoe een bedrag van 38,5 miljoen EUR ter beschikking van de SNCM te stellen in de vorm van een voorschot in rekening-courant. Dit voorschot, dat door de SNCM bij een sekwester (de bank CIC) zal worden geplaatst, is bestemd voor de financiering van het deel van de kosten van de zogenoemde vrijwillige vergoedingen, dat in geval van personeelsinkrimping door de overnemers bovenop de op grond van de wettelijke en contractuele bepalingen verschuldigde bedragen komt. De compensaties bovenop de op grond van de wettelijke en contractuele bepalingen ontvangen vergoedingen worden individueel en nominatief uitbetaald aan werknemers die de onderneming hebben verlaten en wier arbeidsovereenkomst is beëindigd.
88.
Dit mechanisme is vastgesteld bij artikel II.2 van het convenant van 16 mei 2006, waarin is bepaald dat deze rekening is bestemd voor de financiering van het deel van de kosten dat verband houdt met eventuele vrijwillige afvloeiingen of opzeggingen van de arbeidsovereenkomst […] die een aanvulling vormen op de bedragen van welke aard ook die door de werkgever op grond van wettelijke en contractuele bepalingen moeten worden betaald. De sekwester heeft tot taak de geldelijke middelen vrij te maken naarmate de betrokken werknemers die niet binnen de SNCM-groep zijn herplaatst, de onderneming daadwerkelijk verlaten, en het saldo van het onder hem geplaatste bedrag aan het einde van zijn taak als sekwester vrij te maken. Deze rekening valt onder een aan het convenant gehechte bewaargevingsovereenkomst. Met het oog op de bewaargeving verstrekt de SNCM de voorzitter van de CGMF de namenlijst van de personen wier arbeidsovereenkomst is opgezegd en voor wie een bewaargeving wordt aangevraagd, evenals een maandelijks overzicht van de netto-uitgaven (de gedetailleerde afrekening van alle aan de betrokken werknemers betaalde vergoedingen en kosten). Tegelijkertijd stelt de SNCM de sekwester in kennis van de daadwerkelijke maandelijkse extra kosten, per werknemer, die overeenkomen met de aanvulling bovenop de bedragen van welke aard ook die door de werkgever op grond van de wettelijke en contractuele bepalingen moeten worden betaald. Het totaalbedrag van de vrijwillige aanvullende maatregelen van de staat mag in geen geval meer bedragen dan 38,5 miljoen EUR, en ingeval deze aanvullende sociale maatregelen deze drempel niet binnen drie jaar na de uitvoering van de overdracht bereiken, wordt het overschot aan de staat terugbetaald.
89.
Overeenkomstig sectie III van het convenant draagt de CGMF haar aandelen, die goed zijn voor 75 % van de aandelen die bestaan uit het maatschappelijk kapitaal van de onderneming en de sekwesterrekening die is bestemd voor de financiering van het deel van het sociaal plan dat verder gaat dan de wettelijke en contractuele verplichtingen, na deze transacties over aan de particuliere overnemers,
90.
Sectie III van het convenant voorziet eveneens in een aanvullende kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR door de BCP/VT, die de SNCM afhankelijk van haar liquiditeitsbehoeften ter beschikking wordt gesteld. In paragraaf III.2.7 van het convenant is bepaald dat de waarde van de aandelen van de CGMF te allen tijde gelijk is aan de oorspronkelijke nominale waarde vermeerderd met […] (60) % van de volgestorte nominale waarde vermenigvuldigd met D/365, waarbij D het aantal dagen is dat is verstreken sinds de datum van de overdracht, na aftrek van alle ontvangen bedragen (bijvoorbeeld dividenden). Deze bepalingen gelden niet in geval van gerechtelijke sanering of liquidatie van de onderneming.
91.
Het convenant (sectie III.5) bevat een ontbindingsclausule die de overnemers in de onderstaande gevallen, voor zover deze tot gevolg zouden hebben dat de geloofwaardigheid van hun businessplan en het herstel van de levensvatbaarheid van de onderneming in gevaar worden gebracht, tegelijkertijd kunnen inroepen:
-
niet-gunning van het contract voor de delegatie van de openbare dienst voor de verbinding met Corsica voor de periode die ingaat op 1 januari 2007, of gunning onder aanzienlijk ongunstiger voorwaarden;
-
elk negatief besluit van de Commissie of een arrest van het Gerecht of het Hof van Justitie, zoals een weigering van de transactie of het opleggen van voorwaarden die een substantiële invloed hebben op de waarde van de onderneming, binnen een termijn van zes jaar vanaf de verwerving van de rechten op de onderneming door de partners.
92.
In sectie VII van het convenant is bepaald dat de CGMF een deel van de sociale verplichtingen van de SNCM uit hoofde van de ziekteverzekeringskosten voor haar gepensioneerden van naar schatting 15,5 miljoen EUR voor haar rekening neemt, vanaf de dag van de eigendomsoverdracht van de onderneming.
93.
Sectie IV van het convenant bevat de bestuursregels voor de onderneming. Er komt een nieuwe bestuursvorm van de SNCM, die zal worden omgevormd tot een naamloze vennootschap met een raad van bestuur en een raad van toezicht. Deze laatste zal eerst uit 10, en later uit 14 leden bestaan. Het voorzitterschap zal tijdelijk aan een vertegenwoordiger van de staat worden toegewezen. Indien het openbaredienstcontract aan de SNCM wordt gegund, zal de voorzitter van de raad van toezicht worden vervangen door een vertegenwoordiger van de BCP. De raad van bestuur zal op zijn beurt belast zijn met het operationele beheer van de SNCM.
94.
Op 26 mei 2006 heeft de Franse regering de verkoop van de SNCM en de bovengenoemde maatregelen bevestigd.
b) De maatregelen
95.
In het licht van het voorafgaande zijn in het convenant drie soorten staatsmaatregelen opgenomen die een onderzoek in het kader van de staatssteunregels van de Unie rechtvaardigen:
-
de overdracht van 75 % van de SNCM tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR (kapitaalinbreng van 142,5 miljoen EUR en overname van de ziekteverzekeringskosten voor een bedrag van 15,5 miljoen EUR);
-
het door de CGMF betaalde voorschot in rekening-courant voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR ten behoeve van de ontslagen personeelsleden van de SNCM;
-
de kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR, waarop door de CGMF is ingeschreven, samen en gelijktijdig met de inbreng van 26,25 miljoen EUR door de VT en de BCP;
-
de ontbindingsclausule. (70)
2.4. REIKWIJDTE VAN HET ONDERHAVIGE BESLUIT
96.
Het onderhavige definitieve besluit heeft betrekking op de door Frankrijk ten gunste van de SNCM sinds 18 februari 2002 ten uitvoer gelegde maatregelen, met name:
-
het saldo van de kapitaalinbreng door de CGMF in de SNCM voor een bedrag van 76 miljoen EUR in 2002, d.w.z. 15,81 EUR;
-
de negatieve prijs van de verkoop van de SNCM door de CGMF ten bedrage van 158 miljoen EUR;
-
het door de CGMF betaalde voorschot in rekening-courant voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR ten behoeve van de ontslagen personeelsleden van de SNCM;
-
de kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR waarop de CGMF heeft ingeschreven.
97.
Het onderhavige besluit heeft geen betrekking op de compensatie van openbaredienstverplichtingen van de SNCM voor de periode 1991-2001, waarvan de verenigbaarheid is bevestigd bij het arrest van het Gerecht van 11 september 2012 (71).
98.
Het heeft evenmin betrekking op het onderzoek van de financiële compensaties die door de SNCM zijn of zullen worden ontvangen uit hoofde van de openbaredienstverplichtingen voor de periode 2007-2013, die onder een afzonderlijke procedure vallen (72).
99.
Voorts zij opgemerkt dat tegen het arrest van 11 november 2012 beroep is ingesteld door respectievelijk de SNCM en Frankrijk in de gevoegde zaken C-533/12 P en C-536/12 P. Het onderhavige besluit is evenwel genomen ter uitvoering van het bestreden arrest, aangezien het besluit van 8 juli 2008 in dit arrest nietig is verklaard. Als het onderzoek van het beroep ertoe zou leiden dat het arrest van 11 november 2012 gedeeltelijk of volledig nietig wordt verklaard en bepaalde bij dit arrest nietig verklaarde delen van het dispositief van het besluit van 8 juli 2008 opnieuw worden ingevoerd, zou het onderhavige besluit door deze arresten in hoger beroep komen te vervallen, voor zover het betrekking heeft op opnieuw ingevoerde maatregelen.
2.5. REDENEN VOOR DE INLEIDING VAN DE FORMELE ONDERZOEKPROCEDURE IN 2002 EN DE UITBREIDING ERVAN IN 2006
2.5.1. Inleiding van de formele onderzoeksprocedure van 2002
100.
In haar besluit tot inleiding van de onderzoeksprocedure van 19 augustus 2002 erkent de Commissie de SNCM weliswaar als onderneming in moeilijkheden, maar uit zij twijfels over de verenigbaarheid van de aangemelde maatregel met de criteria van punt 3.2.2 van de toen geldende richtsnoeren van 1999.
101.
De Commissie had twijfels ten aanzien van het herstructureringsplan omdat een analyse van de oorzaak van de door de onderneming geleden verliezen ontbrak. Met name had de Commissie vragen bij het verband tussen de verliezen en de openbaredienstverplichtingen, het effect van het beleid van de SNCM inzake de aankoop van schepen op haar resultaatrekeningen en de geplande maatregelen ter verhoging van de productiviteit van de onderneming.
102.
De Commissie wees voorts op bepaalde lacunes in het herstructureringsplan, met name het ontbreken van concrete maatregelen ter vermindering van de kosten van het intermediaire verbruik en het ontbreken van informatie over het toekomstige tariefbeleid van de SNCM.
103.
Voorts plaatste de Commissie vraagtekens bij de juistheid van de door de Franse autoriteiten toegepaste berekeningsmethode voor de vaststelling van het bedrag van de herkapitalisatie, en bij bepaalde hypothesen die zijn gebruikt voor de vaststelling van de financiële simulaties.
2.5.2. Uitbreiding van de formele onderzoeksprocedure van 2006
104.
Bij besluit van 13 september 2006 heeft de Commissie besloten de formele onderzoeksprocedure van 2002 uit te breiden tot de maatregelen in het kader van de privatisering van de SNCM.
105.
In de veronderstelling dat dit bedrag als verenigbare staatssteun in de zin van artikel 86, lid 2, EG, zou worden aangemerkt, was de Commissie van oordeel dat het moest worden beoordeeld in het licht van de communautaire richtsnoeren voor reddings- en herstructureringssteun aan ondernemingen in moeilijkheden (hierna „de richtsnoeren van 2004” genoemd) (73). Aangezien het bedrag aan herstructureringssteun duidelijk lager zou liggen dan het in 2002 aangemelde en in 2003 goedgekeurde bedrag, betwijfelde de Commissie of alle in de beschikking van 2003 aan de SNCM opgelegde compenserende maatregelen moesten worden gehandhaafd.
106.
De Commissie betwijfelde ook of de bij de beschikking van 2003 opgelegde voorwaarden, d.w.z. het „priceleadership”-beginsel en het aantal verbindingen met Corsica, werden nageleefd.
107.
Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM betwijfelde de Commissie of de herkapitalisatie door de staat vóór de verkoop van de SNCM in overeenstemming is met het beginsel van de particuliere investeerder in een markteconomie. De Commissie had met name twijfels bij de geldigheid van de berekening van de liquidatiekosten die de staat als aandeelhouder zou moeten betalen in geval van liquidatie van de SNCM.
108.
De Commissie betwijfelde of de financiële maatregelen konden worden gerechtvaardigd op grond van de richtsnoeren van 2004.
109.
Met betrekking tot de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR plaatste zij vraagtekens bij de naleving van het beginsel van gelijktijdigheid van de particuliere en de publieke investering en van het beginsel van gelijkheid van de inschrijvingsvoorwaarden in de zin van de bestaande rechtspraak.
110.
Tot slot vroeg de Commissie zich af of de aanvullende sociale maatregelen voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR aan persoonsgebonden steun de onderneming geen indirect voordeel konden opleveren. Zij wees er ook op dat dit mogelijk in tegenspraak is met het feit dat de overname van de kosten van de aanvullende ontslagvergoedingen deel uitmaakt van de door een voorzichtige investeerder gedragen risico’s.
III. OPMERKINGEN VAN DE FRANSE AUTORITEITEN OVER HET BESLUIT TOT INLEIDING VAN DE PROCEDURE
3.1. MET BETREKKING TOT DE HERKAPITALISATIE VAN 2002
111.
Het in 2002 aangemelde herstructureringsplan bestond in een kapitaalinbreng van 76 miljoen EUR, waarvan 53,48 miljoen in een compensatie voor de openbare dienst bestond. Rekening houdend met de door de SNCM verrichte overdrachten van activa (74) bedraagt het daadwerkelijk uitbetaalde steunbedrag 69 292 400 EUR. Aangezien 53,48 miljoen EUR daarvan verenigbare steun vormt, bedraagt het uit hoofde van de kennisgeving van 2002 als herstructureringssteun te beschouwen steunbedrag volgens de autoriteiten uiteindelijk nog 15,81 miljoen EUR.
3.2. MET BETREKKING TOT DE MAATREGELEN NA DE HERKAPITALISATIE VAN 2002
112.
In de eerste plaats wijst Frankrijk erop dat de ernst van de sociale conflicten van 2004/2005 en de verslechtering van de economische en financiële situatie van de SNCM de staat als aandeelhouder ertoe hebben gebracht in januari 2005 een procedure in te leiden voor de selectie van particuliere investeerders en noodmaatregelen ten uitvoer te leggen (met name de verkoop van de Asco en de deelneming in Sud-Cargos (75)).
3.2.1. Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM
113.
Op grond van de destijds geldende de EU-jurisprudentie op dit gebied verzoeken de Franse autoriteiten de Commissie te oordelen dat de negatieve overdrachtsprijs van de SNCM van 158 miljoen EUR geen enkele maatregel inhoudt die als steun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag moet worden beschouwd, aangezien de Franse overheid zich heeft gedragen als een particuliere investeerder in een markteconomie.
114.
Allereerst wijst Frankrijk erop dat de uiteindelijke prijs van 158 miljoen EUR, die lager ligt dan de negatieve prijs die de overnemers in eerste instantie na de audit van de SNCM verlangden, het resultaat is van onderhandelingen over de overdracht van de zeggenschap in het kader van een open, transparante en niet-discriminerende aanbestedingsprocedure, en bijgevolg wel degelijk een marktprijs is.
115.
Volgens de Frankrijk is de overdrachtsprijs een marktprijs omdat de selectie van een particuliere partner voor de SNCM heeft plaatsgevonden in het kader van een open, transparante en niet-discriminerende aanbestedingsprocedure, waarbij uiteindelijk het beste bod is aanvaard.
116.
Volgens de Franse autoriteiten vond de overdracht tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR onder de gunstigste voorwaarden voor de overheid plaats, overeenkomstig de EU-jurisprudentie en de besluitvormingspraktijk van de Commissie, en bevat zij derhalve geen steunelement. Volgens Frankrijk bedraagt deze negatieve prijs namelijk minder dan de liquidatiekosten die de overheid had moeten dragen in het geval van een liquidatie van de onderneming.
117.
Deze conclusie vloeit voort uit zowel de toepassing van de benadering in de jurisprudentie van het Hof van Justitie van de Europese Gemeenschappen (hierna „het Gröditzer-arrest” (76) genoemd) als uit de toepassing van de op de analyse van de daadwerkelijke liquidatiekosten van de SNCM gebaseerde benadering (hierna „de ABX-beschikking” (77) genoemd).
118.
Met betrekking tot de eerste, op het Gröditzer-arrest gebaseerde methode stelt Frankrijk dat dit arrest een bevestiging vormt van de beoordeling van de Commissie in haar beschikking van 8 juli 1999, volgens welke „alleen de […] liquidatiewaarde van de activa […] als liquidatiekosten kan worden aangemerkt” (78).
119.
In de rapporten van de CGMF (79) en Oddo-Hastings (80) wordt de liquidatiewaarde van de activa per 30 september 2005 op ten minste 190,3 miljoen EUR geschat (81).
120.
Aangezien de staat als aandeelhouder van een onderneming slechts aansprakelijk is voor de schulden van die onderneming tot het bedrag van de liquidatiewaarde van haar activa (Hytasa-arrest) (82), ligt de liquidatiewaarde van de activa van de maatschappij, die op minimaal 190,3 miljoen EUR is geschat, volgens Frankrijk bijgevolg duidelijk hoger dan de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR.
121.
Met betrekking tot de tweede methode geeft Frankrijk aan dat deze voortvloeit uit de beschikking van de Commissie betreffende de door België ten uitvoer gelegde staatssteun ten gunste van ABX Logistics, waarin de Commissie de negatieve overdrachtsprijs die, zoals in het onderhavige geval, de kenmerken van een marktprijs vertoont, heeft onderzocht aan de hand van een vergelijking met de door een onafhankelijke derde vastgestelde kosten die de staat als aandeelhouder daadwerkelijk zou hebben gedragen in geval van een minnelijke of gerechtelijke vereffening. Volgens Frankrijk erkent de Commissie in deze beschikking met name dat een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden zijdens de schuldeisers dan wel de liquidatie zelf inderdaad bepaalde kosten tot gevolg kunnen hebben voor de andere takken van de groep waartoe de geliquideerde dochteronderneming behoort.
122.
Op basis van het CGMF- en het Oddo-rapport zijn de Franse autoriteiten van mening dat de daadwerkelijke kosten die de Franse republiek als aandeelhouder had moeten dragen, per 30 september 2005 in totaal 312,1 tot 361 miljoen EUR zouden hebben bedragen, uitgesplitst als volgt:
-
een bedrag van [70-80] (60) miljoen EUR uit hoofde van het conventioneel sociaal plan, dat alle kosten omvat die verband houden met de opzegging van de arbeidsovereenkomst en die contractueel ten laste van de onderneming komen;
-
een bedrag van [30-40] (60) miljoen EUR uit hoofde van het sociaal plan buiten de collectieve arbeidsovereenkomst om, dat alle kosten omvat die verband houden met de flankerende maatregelen in het kader van de wettelijke en regelgevende verplichtingen van de SNCM op het gebied van ontslag, alsmede de indirecte kosten die verband houden met het conventioneel sociaal plan.
-
een bedrag tussen [200-210] (60) en [250-260] (60) miljoen EUR uit hoofde van de betaling van aanvullende ontslagvergoedingen die door de rechter op grond van het arrest Aspocomp Group Oyj van het Hof van Beroep van Rouen van 22 maart 2005 ten laste van de staat zouden worden gelegd, bovenop de in het kader van het conventioneel sociaal plan en het sociaal plan buiten de collectieve arbeidsovereenkomst om betaalde vergoedingen.
123.
Bij deze methode is met name rekening gehouden met het risico dat jegens de Franse staat een vordering tot aanzuivering van de schulden van de onderneming zou zijn ingediend, wanneer een rechtbank de Franse staat als feitelijk bestuurder van de SNCM had aangemerkt. Volgens de Franse autoriteiten kan het risico van een vordering tot aanzuivering van de schulden, met name gelet op een eerder arrest van het Franse Hof van Cassatie (83), niet worden uitgesloten. Zo hebben de Franse autoriteiten in verschillende brieven aan de Commissie aangegeven dat de hypothese dat de staat door een nationale rechter zou worden veroordeeld tot aanzuivering van de schulden van de door hem bestuurde onderneming, meer dan aannemelijk was en dat hier zeker rekening mee moest worden gehouden bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM.
124.
Per 30 september 2005 zou de restwaarde van de activa van de SNCM d.w.z. 190,3 miljoen EUR), na betaling van de preferente schulden, 36,5 miljoen EUR bedragen. De andere kostenelementen die in het kader van de vordering tot aanzuivering van de schulden jegens de staat in aanmerking zouden zijn genomen, omvatten met name de kosten van de opzegging van de belangrijkste exploitatiecontracten en van de leaseovereenkomsten voor de schepen, en de aflossing van de niet-preferente schulden, wat tot een schuldenlast van 134,4 miljoen EUR zou hebben geleid. Volgens de Franse autoriteiten zou de staat zijn veroordeeld tot betaling van 85 tot 100 % van dit bedrag.
125.
Bovendien stellen de Franse autoriteiten dat, gezien de afhankelijkheidsrelatie tussen de SNCM en de overheid en gelet op een ander Frans arrest (84), de liquidatie van de onderneming de rechter ertoe had kunnen brengen de staat te veroordelen tot betaling van een schadevergoeding aan de werknemers. Op grond van deze jurisprudentie is het volgens de Franse autoriteiten meer dan waarschijnlijk dat een rechter het bedrag van de aanvullende vergoedingen zou hebben vastgesteld op basis van de vergoedingen die zouden zijn uitgekeerd in het kader van een vóór de liquidatie ingediend sociaal plan.
126.
Volgens deze benadering blijkt uit de analyse van de daadwerkelijke kosten die de staat als aandeelhouder ten laste zouden zijn gelegd, dat de kosten voor de staat in verband met de verkoop van de SNCM tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR, minder bedragen dan de daadwerkelijke kosten die de staat had moeten dragen in geval van een gerechtelijke liquidatie van de onderneming.
127.
Tot slot zijn de Franse autoriteiten van oordeel dat dit bedrag niet als staatssteun kan worden aangemerkt.
3.2.2. Met betrekking tot de gezamenlijke kapitaalinbreng door de aandeelhouders
128.
Frankrijk is van mening dat het zich via deze deelneming heeft gedragen als een voorzichtige investeerder, omdat het een minderheidsaandeel betrof en Frankrijk samen met de BCP en de VT participeerde, en omdat deze deelneming een vast rendement van […] (60) % per jaar opleverde, waardoor het aan de uitvoering van het businessplan verbonden risico voor de staat wegviel. Frankrijk voert aan dat dit voor een particuliere investeerder een zeer bevredigend rendementspercentage is (85). Frankrijk preciseert evenwel dat in geval van een gerechtelijke sanering of liquidatie van de SNCM, of van uitoefening van de ontbindingsclausule door de overnemers, geen vergoeding verschuldigd zou zijn.
3.2.3. Met betrekking tot de aanvullende sociale maatregelen (persoonsgebonden steun)
129.
Met verwijzing naar de besluitvormingspraktijk van de Commissie, met name in het SFP-dossier (Société Française de Production (86)), is Frankrijk van oordeel dat deze financiering als persoonsgebonden steun moeten worden beschouwd die niet ten goede komt aan de onderneming. Het gebruik van overheidsmiddelen voor de tenuitvoerlegging van aanvullende sociale maatregelen ten behoeve van ontslagen personeelsleden, zonder dat de werkgever door deze maatregelen wordt ontheven van zijn normale lasten, zou bijgevolg onder het sociaal beleid van de lidstaten vallen en geen staatssteun vormen.
3.2.4. Met betrekking tot de opheffing van de beperkingen in de nietig verklaarde beschikking van 2003
130.
De Franse autoriteiten herinneren eraan dat alle bij de beschikking van 2003 opgelegde voorwaarden in de periode 2003-2006 zijn uitgevoerd en nagekomen. Anderzijds zijn deze maatregelen volgens de Franse autoriteiten niet langer nodig om concurrentieverstoring te voorkomen, en zou de handhaving ervan in strijd zijn met het evenredigheidsbeginsel, aangezien het bedrag van de herstructureringssteun inmiddels is verlaagd tot 15,81 miljoen EUR. Zij vinden met name dat de voorwaarden die nog toepassing zouden kunnen vinden, met name die welke betrekking hebben op het verbod om de vloot van de SNCM te moderniseren, de naleving van het „priceleadership”-beginsel op tariefgebied en de instandhouding van een bepaalde frequentie, moeten worden opgeheven.
3.3. CONCLUSIE
131.
Mocht de Commissie de nieuwe maatregelen echter geheel of gedeeltelijk als staatssteun aanmerken, dan wil Frankrijk de Commissie erop wijzen dat de nieuwe maatregelen zorgen voor het herstel van de levensvatbaarheid van de SNCM en zo de concurrentie op de desbetreffende markt in stand kunnen houden, met name op de markt voor de verbindingen met Corsica. Dit element is volgens Frankrijk één van de beginselen van de richtsnoeren voor reddingssteun aan ondernemingen in moeilijkheden, zoals opgemerkt door de Commissie in het onderhavige dossier (in overweging 283 van de nietig verklaarde beschikking) en door het Gerecht in zijn arrest van 15 juni 2005 (punt 117). Het Gerecht heeft er met name op gewezen dat de Commissie er bij de uitoefening van haar ruime beoordelingsvrijheid van mocht uitgaan dat de aanwezigheid van een onderneming noodzakelijk was om een versterking van de oligopolistische structuur van de betrokken markten te voorkomen.
132.
Met betrekking tot de vaststelling van de eventuele aan de SNCM op te leggen compenserende maatregelen stelt Frankrijk voor dat de Commissie rekening houdt met de marktstructuur. Zo zou een inkrimping van de capaciteit van de SNCM kunnen leiden tot een versterking van de inmiddels dominante positie van de CFF op de markt voor verbindingen met Corsica (87).
133.
Volgens de Franse autoriteiten voldoet het bijgewerkte herstructureringsplan aan de door de Commissie in de richtsnoeren van 1999 en 2004 genoemde verenigbaarheidscriteria. Zij stellen voorts dat alle in het kader van de privatisering van de SNCM vastgestelde maatregelen vanaf eind 2009 het herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn van de SNCM mogelijk maken, en dat zij beperkt blijven tot het voor dit herstel van de levensvatbaarheid noodzakelijke minimum.
IV. OPMERKINGEN VAN BELANGHEBBENDEN
4.1. MET BETREKKING TOT HET BESLUIT TOT INLEIDING VAN DE FORMELE ONDERZOEKSPROCEDURE VAN 2002
4.1.1. Opmerkingen van Corsica Ferries (CFF)
134.
De CFF betwist dat de SNCM een onderneming in moeilijkheden is in de zin van de richtsnoeren (88) en zet vraagtekens bij het vermogen van de SNCM om de niet-gesubsidieerde lijnen rendabel te exploiteren. De CFF constateert voorts dat, anders dan aangegeven in het herstructureringsplan (89), Livorno nog steeds wordt bediend.
135.
Met betrekking tot de kostenvermindering betreurt de CFF geen toegang te hebben tot bepaalde delen van het herstructureringsplan waarop haar vertegenwoordigers kritiek hebben geuit (90).
136.
Volgens de CFF is de berekening van de Franse autoriteiten die resulteert in een bedrag van 76 miljoen EUR zuiver fictief (91), terwijl de door hen vastgestelde verhouding tussen het eigen vermogen en de financiële schulden van 79 % haar aan de hoge kant lijkt (92). Met betrekking tot de deelnemingen van de SNCM merkt de CFF op dat bepaalde dochterondernemingen niet van belang zijn voor de activiteiten van de scheepvaartonderneming (93).
137.
Samenvattend stelt de CFF dat de voorgenomen steunmaatregel erop gericht is de verordening inzake cabotage te omzeilen en de uitgeschreven aanbesteding voor de verbinding met Corsica vanuit Marseille uit te hollen. De CFF benadrukt dat de voorgenomen steunmaatregel er niet mag toe leiden dat de SNCM een agressiever commercieel aanbod kan doen. Zij stelt voor om pas in 2007 herstructureringssteun toe te kennen en alleen als de SNCM de volgende aanbesteding in 2006 niet in de wacht sleept, volgens de CFF het enige scenario waarin de publieke scheepvaartonderneming echt in moeilijkheden zou komen.
4.1.2. Opmerkingen van de STIM
138.
De STIM, de referentieaandeelhouder van de CMN, voert aan dat de deelnemingen van de SNCM in de CMN moeten worden geanalyseerd als zuiver financiële activa. Volgens de STIM zijn de CMN en de SNCM onafhankelijk en concurreren zij om andere lijnverbindingen dan die vanaf Marseille, ook al zijn zij allebei medecontractant in het kader van het contract voor de delegatie van de openbare dienst.
139.
In de brief staat dat de STIM zich ertoe zou verbinden de deelnemingen van de SNCM in de CMN, waarvan de waarde op 15 tot 17 miljoen EUR wordt geschat, geheel of gedeeltelijk (maar bij voorkeur geheel) terug te kopen mocht de Commissie zich op het standpunt stellen, onder de voorwaarden die zij in haar definitieve besluit kan opleggen, dat een dergelijke overdracht noodzakelijk is om tot een evenwichtig herstructureringsplan te komen.
4.1.3. Opmerkingen van vertegenwoordigers van lokale overheden
140.
De burgemeester van Marseille, de voorzitter van de conseil général des Bouches-du-Rhône en de voorzitter van de conseil régional Provence-Alpes-Côte d’Azur wijzen op de belangrijke rol van de SNCM in de regionale economie.
141.
Volgens de voorzitter van de conseil régional Provence-Alpes-Côte d’Azur is voldaan aan de voorwaarden die ervoor moeten zorgen dat het herstructureringsplan van de SNCM de levensvatbaarheid van de onderneming waarborgt.
142.
De voorzitter van de uitvoerende raad van het parlement van Corsica heeft een besluit van dit parlement van 18 december 2002 voorgelegd waarin het een gunstig advies uitbrengt over de geplande herkapitalisatie van de SNCM.
4.1.4. Opmerkingen van het Office des Transports de Corse
143.
Het OTC geeft aan dat de sluiting van de SNCM onmiddellijk een aanzienlijke verslechtering van de dienstverlening tot gevolg zou hebben, aangezien zij momenteel de enige onderneming is die voldoet aan de vereisten van het contract voor het passagiersvervoer. Het OTC wijst voorts op het belang van de SNCM voor de Corsicaanse economie.
4.2. MET BETREKKING TOT HET BESLUIT TOT VERLENGING VAN DE PROCEDURE VAN 2006
4.2.1. Opmerkingen van Corsica Ferries (CFF)
144.
De CFF wijst op de hoogte van de bedragen, die niet in verhouding staan tot de omzet van de SNCM, en op het feit dat deze bedragen aan de SNCM zijn uitbetaald voordat de Commissie zich heeft uitgesproken over de vraag of zij al dan niet als steun in de zin van artikel 87, lid 1, van het EG-Verdrag moeten worden aangemerkt.
145.
De CFF wijst de Commissie erop dat de steun van de Franse staat aan de SNCM van strategisch belang is voor de ontwikkeling van de CFF. Dankzij deze niet-goedgekeurde maatregelen zou de SNCM volgens de CFF een uiterst agressief tariefbeleid kunnen voeren op de verbindingen waarop CFF reeds 10 jaar lang gepositioneerd is en waar zij, voor het eerst sinds zij op die markt actief is, marktaandeel zou verliezen.
146.
Met betrekking tot de aanbestedingsprocedure voor de overdracht van de maatschappij is de CFF van mening dat deze niet geheel transparant was, voor zover de geselecteerde onderneming, namelijk de BCP, niet langer operationele zeggenschap heeft over de SNCM nu deze door de groep VT is overgenomen. Aangezien de financiële voorwaarden veel gunstiger zijn geworden voor de kopers, vraagt de CFF zich bovendien af of het beginsel van gelijke behandeling van investeerders, dat de hele transactie ten grondslag had moeten liggen, wel in acht is genomen.
147.
Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR betwijfelt de CFF of het criterium van de voorzichtige investeerder in een markteconomie in het onderhavige geval van toepassing is. Enerzijds vraagt de CFF zich af of kan worden gesteld dat de betrokken transactie door de staat parallel met een significante en gelijktijdige interventie van de betrokken particuliere maatschappijen in vergelijkbare omstandigheden is uitgevoerd, terwijl de staat de maatschappij vóór de gezamenlijke herkapitalisatie van de aandeelhouders en het nieuwe herstructureringsplan heeft geherkapitaliseerd. Anderzijds meent de CFF dat een voorzichtig investeerder gezien de ernstige financiële positie van de SNCM vroeger zou hebben gehandeld om zijn investering niet aan waarde te laten verliezen. (94).
148.
Volgens de CFF is de verwijzing naar de zaak-ABX Logistics niet relevant. Niet alleen kunnen de omstandigheden in die zaak niet worden toegepast op het onderhavige geval, maar bovendien heeft de steunbegunstigde in die zaak een significante bijdrage geleverd, wat duidelijk niet het geval is bij de SNCM. Bovendien is in het besluit van de Commissie van 2006 volgens de CFF geen rekening gehouden met de kosten van eventuele gerechtelijke stappen in het kader van een liquidatie van de betrokken onderneming. De CFF is dan ook van oordeel dat de nationale jurisprudentie waarnaar Frankrijk verwijst om de eventuele kosten van de liquidatie van de SNCM te rechtvaardigen, niet van toepassing is op het onderhavige geval. Volgens de CFF verwijst het Hof van Cassatie in de zaak Mines et produits chimiques de Salsignes namelijk geenszins naar de directe aansprakelijkheid van de staat als aandeelhouder in geval van liquidatie van een onderneming waarvan de staat aandeelhouder is, maar veeleer naar de mogelijkheid om jegens een overheidsinstelling met een industrieel en commercieel karakter een vordering tot betaling van de sociale schulden in te stellen, waarbij de bestuurders van die overheidsinstelling zich niet kunnen onttrekken aan hun verplichtingen door overheidsinterventie in te roepen.
149.
Met betrekking tot de toepasselijkheid van de jurisprudentie van het Hof van Beroep van Rouen in de zaak-Aspocomp op het onderhavige geval wijst de CFF erop dat de zaak waarop dit arrest betrekking heeft, namelijk de veroordeling van een moedermaatschappij tot betaling van sociale vergoedingen aan de werknemers van een dochtermaatschappij wegens niet-nakoming van een door eerstgenoemde goedgekeurd akkoord, niet kan worden vergeleken met het SNCM-dossier. Er is dus geen concreet risico dat de CGMF of de staat wordt veroordeeld tot betaling van ontslagvergoedingen in geval van een gerechtelijke liquidatie. De CFF plaatst voorts vraagtekens bij de schatting van de overige sociale lasten omdat zij lijken te verschillen naar gelang van de ingeschakelde deskundige.
150.
Volgens de CFF kan uit de toepassing van het Gröditzer-arrest en het Hytasa-arrest van het Hof van Justitie op het onderhavige geval alleen maar worden geconcludeerd dat de staat zich niet als een particuliere investeerder in een markteconomie heeft gedragen, voor zover, overeenkomstig genoemde jurisprudentie, de kapitaalinbreng van de staat was gekoppeld aan de verkoop van 75 % van zijn deelneming in de SNCM, waardoor de winstvooruitzichten evenredig afnamen.
151.
Ten slotte is de CFF van mening dat bij een vergelijking tussen de liquidatiekosten en de kosten van een herkapitalisatie rekening moet worden gehouden met de waarde van de activa, die in beide gevallen aan de koper worden overgedragen. Volgens de CFF schommelt de waarde van de aan de overnemers overgedragen activa tussen 640 en 755 miljoen EUR (95), rekening houdend met de handelswaarde van de vloot van de SNCM, die door de CFF in augustus 2006 op een bedrag tussen 644 en 664 miljoen EUR is geschat.
152.
Met betrekking tot de vraag of de maatregelen na de herkapitalisatie van 2002 als herstructureringssteun moeten worden aangemerkt, is de CFF van oordeel dat de SNCM in de periode vóór de eerste herkapitalisatie van 142,5 miljoen EUR weliswaar voldeed aan de criteria van de richtsnoeren van 2004 om als onderneming in moeilijkheden te worden aangemerkt, maar dat dit voor de periode vóór de tweede kapitaalvermeerdering van 8,75 miljoen EUR zeer betwistbaar is, aangezien het eigen vermogen van de onderneming weer op peil was gebracht.
153.
Met betrekking tot de levensvatbaarheid van de onderneming wijst de CFF erop dat de SNCM slechts voor een deel is overdragen en dat de verkoop niet onherroepelijk is, gezien de ontbindingsclausules die met de overnemers zijn overeengekomen. Het is dan ook zeer de vraag of de overnemers bereid en in staat zijn de SNCM er weer bovenop te helpen, en het uitzicht op levensvatbaarheid van de onderneming op lange termijn komt hierdoor zeer in het gedrang. Bovendien geeft de CFF aan dat de Franse autoriteiten in tegenstelling tot het vereiste in de richtsnoeren van 2004 niet hebben overwogen de activiteiten die ook na de herstructurering verlieslatend zouden blijven, te staken (96). Voorts staat de CFF sceptisch tegenover het kostenverminderingsplan, terwijl de vloot van de SNCM zou zijn uitgebreid (97), en tegenover de personeelsinkrimping, met name in het licht van de mislukking van het sociaal plan van 2002.
154.
De CFF betwijfelt of de nieuwe steun tot het minimum beperkt is gebleven, omdat niet duidelijk is waarop de sociale kosten betrekking hebben en uit de notulen van de vergadering van de SNCM van 28 april 2006 blijkt dat een deel van die steun zou zijn aangewend om de exploitatieverliezen van de maatschappij in 2006 en 2007 te dekken. De CFF is tevens van mening dat de overnemers van de SNCM geen wezenlijke bijdrage leveren aan de herstructurering van de onderneming.
155.
Om buitensporige concurrentieverstoringen te voorkomen, moeten de in 2003 aan de SNCM opgelegde compenserende maatregelen volgens de CFF worden verlengd en gepreciseerd, en moeten nieuwe compenserende maatregelen met betrekking tot de vermindering van de aanwezigheid van de SNCM op de markt worden toegevoegd (98). Bovendien meent de CFF dat een deel van de in de beschikking van 2003 aan de SNCM opgelegde maatregelen niet is nagekomen. De SNCM zou nieuwe schepen hebben aangekocht, wat in strijd is met artikel 2 van de beschikking van de Commissie van 2003. Voorts zou de SNCM haar deelneming in de CCM niet hebben overgedragen, wat in strijd is met artikel 3 van de beschikking van de Commissie. Tot slot zou de SNCM, in strijd met artikel 4 van genoemde beschikking, sinds 2003 een agressief tariefbeleid voeren, met prijzen die lager liggen dan die van de CFF (biljetten die tot 30 % goedkoper zijn voor identieke of vergelijkbare diensten).
156.
Met betrekking tot de aard van de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR stelt CFF dat de publieke en de particuliere investering niet alleen gelijktijdig moeten plaatsvinden, maar dat de particuliere deelneming significant moet zijn en onder vergelijkbare voorwaarden moet plaatsvinden, zodat de overheidsinterventie wordt gevalideerd. In het onderhavige geval zou aan geen van beide voorwaarden zijn voldaan. Enerzijds zou de deelneming van de overnemers, die strikt gekoppeld is aan de eerste kapitaalverhoging van 142,5 miljoen EUR, niet significant zijn. Anderzijds zou de interventie van de overnemers hebben plaatsgevonden onder voorwaarden die niet vergelijkbaar zijn met die van de overheid, met name vanwege de ontbindingsclausules en de uit de minderheidsdeelneming van de CGMF verwachte rentabiliteit.
157.
Met betrekking tot de sociale maatregelen voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR betwist de CFF dat dit bedrag als persoonsgebonden steun moet worden aangemerkt. Hoewel dit bedrag rechtstreeks aan de werknemers van de SNCM ten goede komt, wijst de CFF erop dat deze maatregel indirecte positieve gevolgen voor de SNCM kan hebben, met name door een verbetering van het sociale klimaat.
4.2.2. Opmerkingen van de STIM
4.2.2.1. Met betrekking tot de maatregelen na de herkapitalisatie van 2002
158.
Met betrekking tot de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR is de STIM van oordeel dat deze niet kan worden beschouwd als een marktprijs die het resultaat is van een open en niet-discriminerende aanbestedingsprocedure, omdat de herkapitalisatie heeft plaatsgevonden onder andere voorwaarden dan die welke normaliter voor een particuliere investeerder gelden. Volgens de STIM kan met de herziene nettoboekwaarde van de activa in het slechtste geval namelijk een liquidatie zonder kosten voor de staat plaatsvinden, en wellicht zelfs met een liquidatieoverschot, is de overdrachtsprijs veel te laag ten opzichte van de waarde van de onderneming (door de STIM op 350 miljoen EUR geschat) en staat de steun niet in verhouding tot de behoeften van de onderneming.
159.
De STIM wijst de Commissie er tevens op dat de bij de privatisering opgestelde ontbindingsclausule buitenproportioneel is.
160.
De STIM betwist ten slotte de rechtvaardiging van de verkoop tegen een negatieve prijs op basis van de hypothese van een sociaal moeilijke liquidatie van de onderneming, een hypothese die weinig realistisch lijkt.
161.
Met betrekking tot de tweede herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR is de STIM van oordeel dat bij deze kapitaalinbreng het beginsel van de particuliere investeerder in een markteconomie niet is gerespecteerd, omdat onvoldoende garanties over het rendement op investeringen zijn gegeven. De STIM betwist het argument dat deze inbreng geen staatssteun zou zijn omdat de particuliere en de publieke investering gelijktijdig hebben plaatsgevonden. Voor zover er effectief sprake is van een dergelijke gelijktijdigheid, vormt dit slechts een indicatie en betekent niet automatisch dat de interventies geen staatssteun zijn (99). De STIM stelt tot slot dat deze inbreng voor de overnemers een garantie zijdens de Franse regering vormt dat het contract voor de uitbesteding van de openbare dienst voor de verbinding met Corsica wel degelijk aan de SNCM zou worden toegewezen.
162.
Met betrekking tot het bedrag van 38,5 miljoen EUR aan persoonsgebonden steun meent de STIM dat dit bedrag in feite bedoeld is de SNCM de middelen te verschaffen om te voldoen aan bepaalde essentiële aspecten van het aan de Commissie voorgelegde herstructureringsplan die niet ten uitvoer zijn gelegd, met name de personeelsinkrimping.
4.2.2.2. Met betrekking tot de verenigbaarheid met de richtsnoeren van 2004
163.
Volgens de STIM is de door de SNCM ontvangen steun niet tot het minimum beperkt gebleven. De bijdrage van de SNCM en de overnemers aan het herstructureringsplan is niet toereikend ten aanzien van de door de richtsnoeren van 2004 opgelegde voorwaarden, en er is niet aangetoond dat de situatie van de SNCM zo uitzonderlijk was dat een lagere eigen inbreng gerechtvaardigd was. Bovendien wijst de STIM erop dat de in 2006 verleende steun buitenproportioneel was, aangezien hij de SNCM in staat heeft gesteld reserves op te bouwen om toekomstige verliezen te dekken. Ten slotte is het feit dat de SNCM niet van plan was activa over te dragen die niet onontbeerlijk waren voor het voortbestaan van de onderneming, in strijd met de in de richtsnoeren van 2004 gestelde eisen.
164.
De STIM is van oordeel dat de betrokken bedragen zijn uitbetaald in strijd met het in de richtlijnen van 2004 vastgestelde beginsel dat reddingssteun slechts eenmaal mag worden toegekend. De verslechtering van de financiële situatie van de onderneming en de sociale conflicten mogen niet worden beschouwd als uitzonderlijke, onvoorziene omstandigheden die niet kunnen worden toegerekend aan de begunstigde onderneming.
165.
De STIM eist bijgevolg aanvullende compensaties ter hoogte van de helft van de ingebrachte steun, d.w.z. 98,25 miljoen EUR, via de verkoop van een extra schip, alsmede van de directe en indirecte deelnemingen van de SNCM in de CMN. De STIM stelt in dit verband dat deze deelnemingen niet strategisch zijn in de zin van de richtlijnen van 2004, omdat ze noch „voor het voortbestaan van de onderneming onontbeerlijk zijn”, noch het karakter van een onvervreemdbaar goed dragen.
166.
De STIM voert voorts aan dat de beweerde synergieën tussen de SNCM en de CMN niet bestaan, aangezien de SNCM geen daadwerkelijke rol heeft in het beheer en de ontwikkeling van de CMN. De STIM benadrukt ten slotte dat de aandeelhoudersovereenkomst tussen beide ondernemingen op 15 maart 2006 door de CMN is opgezegd, zoals vastgesteld door het Hof van Beroep van Parijs.
4.2.3. Opmerkingen van de SNCM
167.
De SNCM heeft de Commissie een dossier overgelegd met een stand van zaken op economisch en concurrentiegebied, vergezeld van een juridisch advies met een inschatting van het risico dat de overheid in het geval van een liquidatieprocedure door de rechter voor de periode vóór de privatisering als feitelijk beheerder van de maatschappij zou worden aangemerkt.
168.
Het door de SNCM geraadpleegde kantoor Baker & McKenzie komt tot de conclusie dat de staat, op basis van de sociale documenten van de maatschappij, aangevuld met de briefwisseling en de interventies en notulen van de controleorganen, […] (60) besluiten (100) […] (60) organen (101), […] (60) sociale organen (102). Voorts wordt in het rapport benadrukt dat […] (60) SNCM (103). Tot slot wordt aangegeven dat […] (60) SNCM.
169.
Op basis daarvan is het volgens de deskundige van de SNCM zeer waarschijnlijk dat de handelsrechtbank van Marseille de Franse staat als feitelijk beheerder zou hebben aangemerkt.
170.
Bovendien zou uit de feiten, met name uit rapporten van de Rekenkamer, blijken dat beheersfouten die aan de staat als feitelijk bestuurder van de SNCM zijn toe te rekenen, hebben bijgedragen tot de ontoereikende activa van de SNCM. In het rapport worden onder andere de volgende beheersfouten uitgelicht: de commerciële keuze […] (60). De schade door de beheersfouten van de staat, zou […] (60) bedragen.
171.
In dat verband zou er volgens de deskundige van de SNCM dan ook geen twijfel over bestaan dat de staat in het kader van een rechtsvordering tot aanzuivering van de schulden zou worden veroordeeld de schulden geheel of gedeeltelijk te dragen, gezien de zeer nauwe betrokkenheid van de staat bij het beheer van de SNCM, zijn duidelijke beheersfouten en de omvang van zijn financieringsbronnen.
172.
Op basis van de relevante jurisprudentie komt de deskundige van de SNCM tot de conclusie dat de staat in het geval van een liquidatie van de SNCM zeker zou zijn veroordeeld tot overname van alle sociale schulden van de SNCM. Dit zou ertoe hebben geleid dat naar schatting 85 tot 100 % van het vastgestelde tekort aan activa ten laste van de staat als aandeelhouder zou zijn gekomen (d.w.z. 316,6 tot 385,7 miljoen EUR). Door te besluiten de SNCM te privatiseren en het eigen vermogen vooraf aan te vullen met een bedrag van 158 miljoen EUR, zou de Franse staat zich bijgevolg als een voorzichtig investeerder hebben gedragen.
V. REACTIE VAN DE FRANSE AUTORITEITEN OP DE OPMERKINGEN VAN DE BELANGHEBBENDEN
5.1. REACTIE VAN DE FRANSE AUTORITEITEN OP DE OPMERKINGEN VAN DE BELANGHEBBENDEN MET BETREKKING TOT HET BESLUIT TOT INLEIDING VAN DE FORMELE ONDERZOEKSPROCEDURE VAN 2002
5.1.1. Met betrekking tot de opmerkingen van de CFF
173.
De Franse autoriteiten hebben verklaard dat bepaalde door de CFF overgelegde gegevens betreffende het aanbod van de SNCM onjuist zijn.
174.
De staat is van oordeel dat de opzet van het herstructureringsplan, anders dan door de CFF wordt gesteld, een spoedig herstel van de SNCM mogelijk maakt en de voorwaarden schept voor haar levensvatbaarheid op middellange en lange termijn. De Franse autoriteiten wijzen erop dat een aanzienlijk deel van het programma ter vermindering van de kosten reeds ten uitvoer is gelegd. De nautische middelen zijn verminderd en het programma voor het afstoten van activa verloopt overeenkomstig het industrieel plan. De verbindingen zijn gereorganiseerd en het actieplan ter vermindering van het intermediaire verbruik werpt zijn eerste vruchten af en het werkgelegenheidsgedeelte van het industrieel plan wordt geleidelijk ten uitvoer gelegd. Bovendien heeft de SNCM in 2001 een bedrag van 21,3 miljoen EUR uitgetrokken voor de financiering van herstructureringsmaatregelen, en met name van het plan voor het behoud van arbeidsplaatsen.
175.
Met betrekking tot de vaststelling van het bedrag van de steun bevestigen de Franse autoriteiten dat een verhouding van 0,79 tussen eigen vermogen en totale schulden, behoudens bijzondere situaties, typisch is voor de vermogensbalans van de meeste scheepvaartondernemingen. De verhouding van 0,497 die de CFF voor de CMN in 2001 opgeeft, is volgens de Franse autoriteiten onjuist omdat geen rekening is gehouden met de liquide middelen op de actiefzijde van de balans. Na correctie bedraagt de verhouding voor de CMN 0,557. Volgens de Franse autoriteiten blijft dit niveau hoe dan ook te laag voor de CMN, zoals ook blijkt uit de moeilijke liquiditeitspositie van de CMN in 2002. De CMN moest namelijk tot 8 miljoen EUR lenen bij de STIM om een liquiditeitstekort te financieren dat niet door haar banken werd gedekt.
5.1.2. Met betrekking tot de opmerkingen van de STIM
176.
De Franse autoriteiten stellen dat de deelneming van de SNCM in het kapitaal van de CMN niet kan worden beschouwd als een zuiver financieel actief, zoals de STIM lijkt te suggereren. Frankrijk verdedigt de stellingname dat de deelnemingen van de SNCM in de CMN een uiterst strategisch karakter hebben. De overdracht ervan zou volgens Frankijk namelijk niet alleen tegen de industriële logica indruisen, maar zou ook strategisch gezien een grote vergissing zijn.
5.1.3. Met betrekking tot de opmerkingen van vertegenwoordigers van lokale overheden
177.
Hoewel de Franse autoriteiten het over het geheel genomen eens zijn met de inhoud van de brief van de voorzitter van de regio Provence-Alpes-Côte d’Azur, willen zij er evenwel op wijzen dat, in tegenstelling tot wat in punt 2 van die brief (104) wordt gesteld, het aanbod voor de verbinding tussen het Franse vasteland en Corsica de vraag niet overtreft, en dat het tariefbeleid van de SNCM in overeenstemming is met de verbintenissen die zij is aangegaan om geen tarievenoorlog te ontketenen en geen „price leader” te zijn.
5.2. MET BETREKKING TOT DE OPMERKINGEN VAN DE BELANGHEBBENDEN OVER HET BESLUIT VAN 2006
178.
In het algemeen merken de Franse autoriteiten op dat de opmerkingen van de STIM en de CFF grotendeels overeenkomen met die welke zij reeds in 2003 aan de Commissie hadden voorgelegd. In het bijzonder wijzen zij erop dat de opmerkingen van de CFF zijn voorgelegd aan het Gerecht van Eerste Aanleg in het kader van het verzoek tot nietigverklaring van de beschikking van de Commissie van 9 juli 2003, en voor het merendeel zowel door de Commissie als door het Gerecht van de hand zijn gewezen.
5.2.1. Met betrekking tot de vervroegde tenuitvoerlegging van de maatregelen van het eerste herstructureringsplan en de wijzigingen daarop
179.
Met betrekking tot de algemene opmerking over de vervroegde tenuitvoerlegging van de als steun aan te merken maatregelen door Frankrijk stellen de Franse autoriteiten dat dit wordt gerechtvaardigd door het bijzondere karakter van de procedure, namelijk de nietigverklaring in 2005 van de beschikking van 9 juli 2003 tot goedkeuring van de steun, en dat de Franse autoriteiten hun verplichtingen uit hoofde van het EG-Verdrag niet moedwillig naast zich neer hebben gelegd. Frankrijk voegt hieraan toe dat het krachtens het beginsel van loyale samenwerking tussen de lidstaten en de Commissie laatstgenoemde steeds op de hoogte heeft gehouden van de ontwikkelingen in dit dossier en de verschillende maatregelen die sinds januari 2005 zijn genomen.
180.
Aangezien geen van deze maatregelen steun vormen, zijn de Franse autoriteiten van oordeel dat artikel 88, lid 3, van het EG-Verdrag in fine niet van toepassing is, en dat de tenuitvoerlegging ervan derhalve niet dient te worden opgeschort.
5.2.2. Met betrekking tot de maatregelen na de herkapitalisatie van 2002
181.
Met betrekking tot de overdrachtsprocedure wijst Frankrijk erop dat deze van meet af aan voorzag in klassieke selectiecriteria die voornamelijk waren gebaseerd op de voor de valorisatie van de aandelen van de SNCM voorgestelde prijs, en slechts in tweede instantie op andere parameters (industrieel plan, sociaal plan, etc.), waaronder het bedrag dat de kandidaten in het kader van een herkapitalisatie bereid waren in de maatschappij te investeren. Frankrijk bestrijdt het door derden aangevoerde argument dat de aanbestedingsprocedure niet transparant was en wijst erop dat de staat in het onderhavige geval zelfs verder is gegaan dan haar toch al strenge en dwingende wettelijke en bestuursrechtelijke verplichtingen inzake de overdracht van staatsdeelnemingen. Frankrijk herinnert eraan dat de ontwikkelingen na het bod van de BCP om 100 % van de aandelen van de SNCM over te nemen, in een zeer moeilijke financiële en maatschappelijke context plaatsvonden en dat de commerciële en financiële voorwaarden van de transactie (afgezien van de verdeling van het kapitaal) niet zijn veranderd doordat de VT zich aansloot bij het bod van de BCP.
182.
Met betrekking tot de negatieve prijs van 158 miljoen EUR wijzen de Franse autoriteiten erop dat de onderneming, gelet op de financiële situatie van de SNCM per 30 september 2005, tegen een marktprijs is verkocht en dat de verkoop economisch gezien voordeliger was dan een liquidatie van de onderneming. De Franse autoriteiten preciseren in dit verband dat de toepassing van het criterium van de particuliere investeerder in het geval van een overdracht van een onderneming die dicht bij het faillissement staat, niet moet worden gezien als het nastreven van „rentabiliteit van de overheidsinterventie”, maar wel als het voorkomen van nog grotere verliezen die de aandeelhouder zou hebben geleden in geval van een duurdere liquidatie.
183.
Met betrekking tot de betaalde prijs betwist Frankrijk het argument dat de SNCM zou zijn verkocht tegen een prijs die niet overeenkomt met de reële waarde van de onderneming. Frankrijk betwist met name de door de STIM op ongeveer 350 miljoen EUR geschatte waarde van de onderneming waarbij alleen de balansposten in aanmerking zijn genomen die de waardering verbeteren aan de hand van het boekhoudkundig eigen vermogen (afwijkende afschrijvingen, meerwaarde van de schepen, enz..), en niet met de passiva, die de waardering verlagen. Deze zuiver boekhoudkundige berekeningsmethode is volgens Frankrijk niet in overeenstemming met de economische realiteit van een scheepvaartonderneming zoals de SNCM, met waardevolle activa op de balans, maar tevens met een beperkte rentabiliteit en aanzienlijke passiva buiten de balanstelling.
184.
De Franse autoriteiten verwerpen eveneens het argument van de CFF dat zij de handelswaarde van de SNCM-vloot, die de CFF tussen 406,5 en 426,5 miljoen EUR becijferde, zouden hebben onderschat. Volgens hen komen de in de berekening van de CFF in aanmerking genomen schepen niet overeen met die welke de SNCM per 30 september 2005 in eigendom had. Doordat geen verlagingen zijn toegepast op de handelswaarde van de schepen, is volgens hen geen rekening gehouden met de context waarin een eventuele gerechtelijke vereffening van deze activa zou hebben plaatsgevonden, en tot slot is deze handelswaarde berekend voor augustus 2006 en niet voor de datum van de potentiële liquidatie van de SNCM die als referentie zou moeten dienen, d.w.z. 30 september 2005. Frankrijk merkt voorts op dat, mocht de door de CFF voorgestelde berekening worden aangehouden, de negatieve prijs driemaal zo laag zou zijn als de liquidatiewaarde van de activa zoals vereist in het Gröditzer-arrest, wat dus gunstiger zou zijn dan de door de Franse autoriteiten aan de Commissie voorgelegde hypothesen.
185.
Met betrekking tot het argument van de CFF dat het Gröditzer-arrest niet van toepassing zou zijn omdat de kapitaalinbreng van de staat in de SNCM gekoppeld was aan de verkoop van 75 % van zijn deelneming, waardoor zijn winstvooruitzichten evenredig afnamen, wijzen de Franse autoriteiten erop dat de negatieve overdrachtsprijs van 158 miljoen EUR wel degelijk overeenkomst met de overdracht van het gehele kapitaal van de SNCM, gevolgd door een nieuwe investering door de staat ter hoogte van 25 % met een rendement van […] (60) % per jaar. Frankrijk is dan ook van mening dat het rendement op investeringen gegarandeerd blijft door zijn deelneming van 25 % in de aandelen van de onderneming, aangezien voor deze deelneming een zeer hoog rendement wordt gegarandeerd.
186.
Frankrijk betwist eveneens het argument van de CFF dat de benadering in de ABX-beschikking niet van toepassing zou zijn op het onderhavige geval, omdat deze met name gebaseerd is op de analyse van de daadwerkelijke liquidatiekosten van de SNCM en het risico dat de staat aansprakelijk had kunnen worden gesteld voor de schulden van de onderneming in het kader van een vordering tot aanzuivering van de schulden, zoals voorzien in de Franse collectieve procedures en zoals bevestigd door de nationale jurisprudentie (arrest van het Hof van Beroep van Rouen van 22 maart 2005). Hoewel de Franse autoriteiten van mening zijn dat zij als beheerder van de SNCM in dit verband niet onrechtmatig hebben gehandeld, benadrukken zij dat het risico dat de staat door een nationale rechter zou worden veroordeeld tot aanzuivering van de schulden van de SNCM, zeer groot was gelet op de soepele kwalificatiecriteria voor een beheersfout in de zin van artikel L. 651-2 van het Franse wetboek van koophandel en krachtens de bovengenoemde jurisprudentie die op het onderhavige geval kan worden toegepast.
187.
Met betrekking tot de herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR merkt Frankrijk op dat deze kapitaalinbreng, anders dan wordt gesteld door de CFF en de STIM, gelet op de gelijktijdigheid van de investering, de gelijke inschrijvingsvoorwaarden en het bovengemiddelde rendement dat door de staat via de CGMF is verkregen, geen staatssteun vormt.
188.
De Franse autoriteiten preciseren met name dat het beginsel van gelijkheid van de investeerders niet wordt ondermijnd door de ontbindingsclausules, aangezien deze zijn vastgesteld in het kader van de overdracht van de SNCM voor 100 % en niet in het kader van de daarop volgende herkapitalisatie van 35 miljoen EUR.
189.
Voorts wijst Frankrijk erop dat zijn investering aanmerkelijk lager is dan die van de overnemers, aangezien alleen het bedrag van 8,75 miljoen EUR moet worden vergeleken met de investering van de overnemers (26,25 miljoen EUR). De eerste herkapitalisatie van 142,5 miljoen EUR dient namelijk uitsluitend in het kader van een vergelijking met de liquidatieprijs te worden onderzocht.
190.
Tot slot betwist Frankrijk het argument van de STIM dat deze inbreng de particuliere overnemers zou garanderen dat de DOD voor de verbinding met Corsica wel degelijk aan de SNCM wordt toegewezen. De Franse autoriteiten voeren aan dat deze kapitaalverhoging weloverwogen is en losstaat van de prestaties van de onderneming, en dat de toewijzing van de DOD aan de SNCM het verwachte rendement van deze investering niet zal kunnen verbeteren.
191.
Met betrekking tot de 38,5 miljoen EUR aan sociale maatregelen herhaalt Frankrijk zijn argument dat deze maatregelen persoonsgebonden steun vormen en dat het feit dat de staat deze voor zijn rekening neemt, niet betekent dat zij de onderneming een indirect voordeel opleveren, aangezien zij bovenop de wettelijke en contractuele verplichtingen ten laste van de SNCM komen. Bovendien wijst Frankrijk erop dat deze maatregelen niet voorzien in het vertrek van werknemers die, bij ontstentenis van deze maatregelen, ten laste van de SNCM zouden blijven.
192.
In tegenstelling tot wat de CFF beweert, preciseren de Franse autoriteiten dat het bedrag van 38,5 miljoen EUR geen betrekking heeft op de tenuitvoerlegging van de in het sociaal plan van 2003 opgenomen maatregelen voor personeelsinkrimping, omdat deze - zij het met enige vertraging - reeds zijn uitgevoerd. Het nieuwe sociaal plan vormt dus een aanvulling op de eerste sociale maatregelen van 2003.
5.2.3. Met betrekking tot de verenigbaarheid met de richtsnoeren
193.
In het licht van het voorafgaande is Frankrijk van oordeel dat de te beoordelen steun 15,81 miljoen EUR bedraagt.
194.
In tegenstelling tot de CFF zijn de Franse autoriteiten, gelet op punt 11 van de richtsnoeren van 2004, van oordeel dat de SNCM, ondanks de eerste herkapitalisatie, die voor een herstel van haar eigen vermogen zorgde, nog steeds als onderneming in moeilijkheden moest worden beschouwd, aangezien deze herkapitalisatie bedoeld was om de activiteiten van de onderneming te handhaven.
195.
De Franse autoriteiten verwerpen de beweringen van de CFF dat zij de onderneming geen nieuwe financiële injecties hadden mogen geven omdat de SNCM gebruik had kunnen maken van een bankkrediet. Zij preciseren in dit verband dat de banken op 24 augustus 2005 hadden geweigerd de SNCM nieuwe kredietfaciliteiten ter beschikking te stellen en dat de enige mogelijke alternatieven bijgevolg privatisering of liquidatie van de onderneming waren.
196.
Frankrijk betwist de argumenten van de CFF en de STIM betreffende het mislukken van het herstructureringsplan van 2002 dat, zij het met enige vertraging, ten uitvoer is gelegd en het mogelijk maakte de doelstellingen in 2005 te halen. De verslechtering van de economische en financiële situatie van de SNCM als gevolg van factoren waarop de onderneming geen invloed had, maakte een verlenging van het in 2002 aangemelde plan en de invoering van nieuwe maatregelen noodzakelijk.
197.
Volgens de Franse autoriteiten zijn de herstelvooruitzichten van de SNCM gunstig en zullen de door de nieuwe aandeelhouders geplande maatregelen, met name de tenuitvoerlegging van het sociaal plan, de reorganisatie van de verbindingen en de vernieuwing van bepaalde schepen, zorgen voor het herstel van de levensvatbaarheid van de onderneming. Zij merken in dit verband op dat gelet op de inkomsten uit de DOD (ongeveer [50-70] (60) % van de omzet van de SNCM) en rekening houdend met de omvang van de vaste kosten en de moeilijkheden om de zes schepen op de verbinding Marseille-Corsica elders in te zetten, de DOD een essentieel onderdeel van de ondernemingsstrategie en de levensvatbaarheid van de SNCM vormt.
198.
Met betrekking tot de beperking van de steun tot het minimum menen de Franse autoriteiten de voor de herstructurering noodzakelijke kosten tot een strikt minimum te hebben beperkt. Zij herinneren er in dit verband aan, zoals de Commissie in haar beschikking van 2003 erkent, dat de onderneming met de verkoop van activa voor een bedrag van 30,2 miljoen EUR een toereikende bijdrage uit eigen middelen heeft geleverd aan het herstructureringsplan. Het totaal aan eigen bijdragen van de onderneming, Rekening houdend met andere door de SNCM gerealiseerde verkopen voor een bedrag van 12,2 miljoen EUR, zouden de eigen bijdragen van de onderneming zelfs 42,38 miljoen EUR bedragen. Volgens de Franse autoriteiten is dit aanzienlijk meer dan het voor de goedkeuring van herstructureringssteun noodzakelijke bedrag aan eigen bijdragen. Deze steun zou uiteindelijk nog 15,81 miljoen EUR bedragen, aangezien de andere maatregelen geen staatssteun vormen.
5.2.4. Met betrekking tot de voorwaarden van de beschikking van de Commissie van 2003 en de eventuele nieuwe compenserende maatregelen
199.
In tegenstelling tot wat de STIM en de CFF beweerden, hebben de Franse autoriteiten naar eigen zeggen voldaan aan alle voorwaarden van de beschikking van 2003, waaraan zij tot eind 2006 waren gebonden, zoals met name de handhaving van de vloot op 11 schepen en de toepassing van lagere tarieven dan die van de concurrenten.
200.
Voorts zijn zij van mening dat het niveau van de aan de SNCM op te leggen compenserende maatregelen in het kader van het nieuwe definitieve besluit moet worden aangepast omdat de herstructureringssteun nog maar 15,81 miljoen EUR in plaats van 69,3 miljoen EUR zou bedragen.
201.
In dit verband betwisten zij de opmerkingen van de STIM over de mogelijkheid dat de Commissie de SNCM als compenserende maatregel oplegt haar deelneming in de CMN van de hand te doen. Frankrijk betwist het argument van de STIM dat de in de richtsnoeren van 1999 vervatte definitie van strategische activa in de richtsnoeren van 2004 ter discussie zou zijn gesteld.
202.
Met betrekking tot de door de CFF genoemde maatregelen ter beperking van de aanwezigheid van de SNCM op de markt, preciseren de Franse autoriteiten dat - zoals de Commissie overigens ook in haar beschikking van 2003 (punt 87) opmerkt - op de desbetreffende markten (Frankrijk, Corsica en de Maghreb) geen sprake is van overcapaciteit en dat een reorganisatie van de verbindingen met Corsica in het kader van de DOD en erbuiten de levensvatbaarheid van de onderneming in gevaar zou brengen.
203.
Met betrekking tot het argument van de CFF dat de tenuitvoerlegging van de bovengenoemde maatregelen ten gunste van de SNCM het gevaar inhoudt dat de belangrijkste concurrent van de SNCM, namelijk de CFF, van de markt Frankrijk - Corsica zou verdwijnen, voeren de Franse autoriteiten aan dat, gelet op de huidige structuur van deze markt, waarop de CFF het grootste marktaandeel heeft, het voortbestaan van de concurrentie afhangt van de goedkeuring van het herstructureringsplan van de SNCM en van haar aanwezigheid op de betrokken markt.
VI. BEOORDELING VAN DE MAATREGELEN
6.1. BESTAAN VAN STEUN IN DE ZIN VAN ARTIKEL 107, LID 1, VWEU
204.
In artikel 107, lid 1, VWEU is het volgende bepaald: „Behoudens de afwijkingen waarin de Verdragen voorzien, zijn steunmaatregelen van de staten of in welke vorm ook met staatsmiddelen bekostigd, die de mededinging door begunstiging van bepaalde ondernemingen of bepaalde producties vervalsen of dreigen te vervalsen, onverenigbaar met de interne markt, voor zover deze steun het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloedt”.
205.
Om een nationale maatregel als staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU aan te merken moeten de volgende cumulatieve voorwaarden vervuld zijn: 1) de betrokken maatregel levert een selectief economisch voordeel op; 2) dit voordeel wordt met staatsmiddelen bekostigd; 3) dit voordeel vervalst de mededinging of dreigt deze te vervalsen, en 4) de maatregel beïnvloedt het handelsverkeer tussen de lidstaten (105).
206.
De Commissie stelt vast dat de SNCM via de CGMF, die voor 100 % in handen is van de Franse staat, staatsmiddelen heeft ontvangen voor een totaalbedrag van 274,54 miljoen EUR (106).
207.
Aangezien de SNCM actief is in de sector van het zeevervoer, die openstaat voor concurrentie binnen Europa, kan het economisch voordeel dat zij mogelijkerwijs heeft genoten, de mededinging vervalsen en het handelsverkeer tussen de lidstaten ongunstig beïnvloeden.
208.
Dat Verordening (EEG) nr. 3577/92 tijdelijk (tot 1 januari 1999) niet van toepassing was op de cabotagemarkt voor de eilanden in de Middellandse Zee, sluit a priori niet uit dat subsidies voor cabotagediensten op de verbindingen met de eilanden in de Middellandse Zee in het kader van de DOD, het handelsverkeer tussen de lidstaten konden beïnvloeden en de mededinging konden vervalsen.
209.
Ook al hadden subsidies voor cabotagediensten op de verbindingen mogelijk geen ongunstige invloed op het handelsverkeer en veroorzaakten zij vóór 1 januari 1999 mogelijk geen concurrentieverstoringen, is de situatie sindsdien hoe dan ook veranderd, aangezien de cabotageactiviteiten overeenkomstig Verordening (EEG) nr. 3577/92 voortaan openstaan voor alle marktdeelnemers van de Europese Unie. Bovendien zij erop gewezen dat de SNCM niet alleen cabotagevervoer verzorgt, maar ook actief is op de markt voor internationaal zeevervoer, die is geliberaliseerd bij Verordening (EEG) nr. 4055/86 (107).
210.
De Commissie is dan ook van mening dat de laatste drie in overweging 205 van het onderhavige besluit genoemde criteria van artikel 107, lid 1, VWEU in het onderhavige geval zijn vervuld. Bijgevolg moet zij overeenkomstig het arrest van het Gerecht van 11 september 2012 voor elke maatregel achtereenvolgens nagaan of er sprake is van een selectief economisch voordeel.
6.1.1. Tijdskader van het onderzoek
211.
Overeenkomstig de rechtspraak van het Gerecht (108) moet de Commissie, na de nietigverklaring van een van haar besluiten, haar nieuwe analyse baseren op uitsluitend de informatie waarover zij beschikte op het ogenblik waarop het nietig verklaarde besluit is genomen, in casu 8 juli 2008.
212.
Gebeurtenissen van na 8 juli 2008 mogen dus niet in aanmerking worden genomen. Bij de analyse mag geen rekening worden gehouden met veranderingen of ontwikkelingen op de markt of in de situatie van de begunstigde van de steun. De periode van uitvoering van het herstructureringsplan na juli 2008 wordt evenmin in aanmerking genomen (109).
213.
Voorts is de Commissie niet verplicht tot een nieuwe instructie van de zaak over te gaan of een nieuw deskundigenadvies in te winnen (110). De nietigverklaring van een handeling die een uit meerdere fasen bestaande administratieve procedure afsluit, leidt niet noodzakelijkerwijs tot nietigverklaring van de gehele procedure. Wanneer het onderzoek door de Commissie, zoals in het onderhavige geval, ondanks het feit dat de instructiehandelingen volstonden voor een grondig onderzoek van de verenigbaarheid van de steun, onvolledig blijkt te zijn, hetgeen tot onrechtmatigheid van het besluit leidt, mag de procedure ter vervanging van dir besluit worden hervat op dat punt, met een nieuw onderzoek van de instructiehandelingen (111).
214.
Aangezien de Commissie bovendien haar nieuwe analyse moet baseren op uitsluitend de informatie waarover zij in juli 2008 beschikte en de Franse autoriteiten en de SNCM reeds een standpunt hebben ingenomen, hoeven zij niet opnieuw te worden gehoord (112). Tot slot is het recht van de belanghebbenden om opmerkingen te maken verzekerd door de bekendmaking van het besluit tot inleiding van de procedure in het Publicatieblad (113) en schrijft geen enkele bepaling van Verordening (EG) nr. 659/1999 voor dat deze mogelijkheid hun opnieuw moet worden geboden wanneer het initiële herstructureringsplan in de loop van het onderzoek wijzigingen ondergaat (114).
215.
Het onderhavige besluit is bijgevolg voor het grootste deel uitsluitend gebaseerd op gegevens die op 8 juli 2008 beschikbaar waren. Mocht rekening worden gehouden met de nota van de Franse autoriteiten van 16 mei 2013 voor de feiten van vóór 8 juli 2008 en met de door de SNCM op 27 augustus 2013 overgelegde gegevens, dan zal de Commissie evenwel aantonen dat dit niet zou afdoen aan haar conclusies.
6.1.2. De overdracht van de SNCM tegen een negatieve verkoopprijs van 158 miljoen EUR
216.
In het onderhavige geval moet de Commissie onderzoeken of de kapitaalinbreng van de staat van 158 miljoen EUR voorafgaand aan de overdracht van de SNCM aan particuliere overnemers, d.w.z. het bedrag dat uiteindelijk overeenkwam met de „negatieve verkoopprijs” van de onderneming, geen staatssteunelementen bevat.
217.
Een open, transparante en niet-discriminerende aanbestedingsprocedure waarbij de staat de onderneming overdraagt na een voorafgaande herkapitalisatie (voor een hoger bedrag dan de verkoopprijs), sluit niet noodzakelijkerwijs uit dat er sprake is van steun die zowel de geprivatiseerde onderneming als de koper ervan een voordeel kan opleveren (115).
218.
Om na te gaan of een kapitaalinbreng van de staat een onderneming een economisch voordeel heeft opgeleverd, past de Commissie in beginsel het criterium van de „particuliere investeerder in een markteconomie” toe (hierna „het criterium van de particuliere investeerder” genoemd), voor zover de begunstigde niet verplicht is tot terugbetaling van andere staatssteun, en deze inbreng kan worden getoetst aan dit criterium. Het criterium van de particuliere investeerder vloeit voort uit het in artikel 345 VWEU neergelegde beginsel van gelijke behandeling van de publieke en de particuliere sector. Volgens dit beginsel kan kapitaal dat door de staat direct of indirect aan een onderneming ter beschikking wordt gesteld, onder voorwaarden die overeenkomen met de normale marktvoorwaarden, niet als staatssteun worden aangemerkt (116).
219.
De Commissie kan daartoe onder andere nagaan of de verstrekker van de middelen zich heeft gedragen als een particuliere investeerder die een algemeen of sectorieel structuurbeleid voert en zich laat leiden door rentabiliteitsvooruitzichten op de lange termijn voor het geïnvesteerde kapitaal. De geldigheid van deze benadering is door de rechterlijke instanties van de Europese Unie in verschillende zaken erkend (117).
220.
Volgens vaste rechtspraak moet een kapitaalinbreng van een publiek investeerder die ook op lange termijn ieder uitzicht op rentabiliteit ontbeert, als staatssteun worden aangemerkt (118).
221.
De rechterlijke instanties van de Europese Unie hebben eveneens vastgesteld dat een particuliere investeerder die een algemeen of sectorieel structuurbeleid wil voeren, waarbij de rentabiliteit op lange termijn bepalend is, zich niet na jaren van aanhoudende verliezen kan veroorloven om een kapitaalinbreng te doen die economisch gezien niet alleen duurder blijkt te zijn dan liquidatie van de activa, maar bovendien is gekoppeld aan de verkoop van de onderneming, waardoor elk vooruitzicht op winst, ook op termijn, verdwijnt (119).
222.
In zijn Gröditzer-arrest heeft het Hof meer specifiek geoordeeld dat, om vast te stellen of de privatisering van een onderneming tegen een negatieve verkoopprijs staatssteunelementen bevat „moet worden beoordeeld of een particulier investeerder die qua omvang vergelijkbaar is met de organen die de publieke sector beheren, in vergelijkbare omstandigheden ertoe zou kunnen worden gebracht, in het kader van de verkoop van die onderneming een even grote hoeveelheid kapitaal in te brengen, dan wel voor de liquidatie van die onderneming zou hebben gekozen” (120).
223.
In het licht van het voorafgaande moet door de Commissie, om vast te stellen of de betrokken maatregel steun vormt, „worden nagegaan of de door de staat gekozen oplossing, in absolute termen en ten opzichte van alle andere oplossingen met inbegrip van niet-optreden, de minst dure is. Indien dit het geval is, betekent dit dat de staat als een particuliere investeerder heeft gehandeld (121)”.
224.
Met andere woorden moet de Commissie nagaan of de optie om een zo belangrijke kapitaalinbreng te doen, daadwerkelijk minder duur is dan een liquidatie.
6.1.2.1. Met betrekking tot de evaluatie van de kosten van een liquidatie
a) Met betrekking tot het in aanmerking nemen van de betaling van aanvullende ontslagvergoedingen
225.
De Franse autoriteiten zijn van mening dat grote concerns bij de kwantificering van de kosten van een liquidatie voor de aandeelhouder de gevolgen van sluitingen van vestigingen of liquidaties van dochterondernemingen in deze tijd niet buiten beschouwing kunnen laten. Daarom wordt doorgaans een sociaal plan uitgevoerd dat kan voorzien in maatregelen voor de omscholing van personeel, hulp bij het zoeken van een andere baan, ontslagvergoedingen en zelfs interventies in de lokale economische structuur, die verder gaan dan de wettelijke en contractuele verplichtingen.
226.
De Franse autoriteiten zijn op basis van het sociaal plan van 2005, dat zelf was geënt op het sociaal plan van 2002, uitgegaan van een marge van [90 000-100 000] (60) tot [120 000-130 000] (60) EUR per werknemer, d.w.z. een totaalbedrag tussen [200-210] (60) en [250-260] (60) miljoen EUR. Zij preciseren dat bij de ondergrens van bovengenoemde marge rekening is gehouden met het feit dat de kosten van het referentieplan zijn opgevoerd vanwege het grote aandeel werknemers dat de pensioengerechtigde leeftijd bijna heeft bereikt en onder bijzonder gunstige voorwaarden vertrekt. Voorts is ook rekening gehouden met het feit dat de context van de liquidatie van de onderneming en het ontslag van alle werknemers niet te vergelijken valt met een aanpassing van het personeelsbestand die een voortzetting van de activiteiten mogelijk maakt, zoals in het sociaal plan het geval is.
227.
Tot slot zijn de Franse autoriteiten van mening dat, zelfs wanneer het door het Gerecht in zijn arrest van 15 september 2012 vastgestelde analysekader wordt toegepast, de overdracht van de zeggenschap over de SNCM tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR geen staatssteunelementen bevatte. Volgens hen beschikt de Commissie over alle noodzakelijke elementen om te reageren op de kritiek van het Gerecht.
228.
De Commissie kan zich niet aansluiten bij deze analyse.
229.
Overeenkomstig het arrest van het Gerecht (122) kan de betaling van aanvullende ontslagvergoedingen in beginsel naargelang van de omstandigheden van het concrete geval een legitieme en nuttige praktijk zijn om een serene sociale dialoog te bevorderen en de reputatie van een vennootschap of van een concern hoog te houden. Op grond van het beginsel van gelijke behandeling tussen de particuliere en de openbare sector staat de mogelijkheid om in geval van liquidatie van een overheidsonderneming aanvullende ontslagvergoedingen te betalen ook open voor de lidstaten, ook al mogen hun verplichtingen a priori niet verder gaan dan wat volgens de wet en de overeenkomsten het strikte minimum is. Het Gerecht preciseert evenwel het volgende: „[…] Het ten laste nemen van deze extra kosten op grond van rechtmatige overwegingen mag echter niet een uitsluitend sociaal of zelfs politiek doel dienen, omdat het daardoor buiten het kader van de toets van de particuliere investeerder zou vallen […]. Zonder enige economische rationaliteit, zij het op lange termijn, moet het ten laste nemen van kosten die verder gaan dan wat volgens de wet en de overeenkomsten strikt is verplicht, dus als staatssteun in de zin van artikel 87, lid 1, EG worden beschouwd.” (123).
230.
Met betrekking tot het door de Franse autoriteiten aangevoerde argument van de reputatie van de overheid is het Gerecht van oordeel dat „[…] de bescherming van de reputatie van een lidstaat als algemene investeerder in een markeconomie, behoudens in geval van bijzondere omstandigheden en van een bijzonder overtuigende motivering, geen voldoende bewijs van de economische rationaliteit op lange termijn van het ten laste nemen van extra kosten zoals aanvullende ontslagvergoedingen [kan] vormen” (124). In het onderhavige geval is echter geen sprake van dergelijke bijzondere omstandigheden.
231.
De Commissie stelt vast dat de Franse autoriteiten na de inleiding van de procedure hebben nagelaten de economische activiteiten van de Franse overheid, met name op geografisch en sectoraal niveau, te omschrijven in het licht waarvan de kosteneffectiviteit op lange termijn van de betrokken maatregelen moet worden beoordeeld, ook al hebben zij in hun schrijven van 16 mei 2013 uiteindelijk aangegeven dat het gedrag van de overheid moest worden vergeleken met dat van een gediversifieerde holding die zijn winsten wil maximaliseren en zijn reputatie als mondiale onderneming wil beschermen, met name op het vlak van personeelsbeheer.
232.
Met betrekking tot de reputatie van de CGMF merkt de Commissie op dat deze onderneming in de sector van het zeevervoer geen andere activa dan de SNCM had. Dit argument is dan ook niet relevant.
233.
Met betrekking tot de reputatie van de staat als aandeelhouder wezen de Franse autoriteiten op het gevaar voor sociale conflicten in de door de overheid gecontroleerde ondernemingen, niet alleen in ondernemingen in de geografische nabijheid van de SNCM, maar in alle sectoren, en met name in de vervoerssector. De Commissie merkt op dat de Franse autoriteiten niet hebben aangetoond dat dit besmettingsrisico reëel was, noch dat met de betaling van deze aanvullende vergoedingen nieuwe stakingen hadden kunnen worden vermeden. Tot slot is de Commissie van oordeel dat de uitsluitend sociale rechtvaardiging van de betaling van deze aanvullende vergoedingen door de staat ontoereikend is om de aanwezigheid van staatssteun uit te sluiten.
234.
Voorts meent de Commissie dat de door de Franse autoriteiten aangevoerde elementen niet voldoende objectief en verifieerbaar waren om aan te tonen dat de betaling van aanvullende ontslagvergoedingen in vergelijkbare omstandigheden een vaste praktijk bij de particuliere ondernemers in deze sector zou zijn. De Commissie merkt op dat een loutere verwijzing naar een beperkt aantal sociale plannen niet toereikend is om het bestaan van een vaste praktijk in met deze zaak vergelijkbare gevallen aan te tonen, dat de door de Franse autoriteiten genoemde sociale plannen betrekking hebben op herstructureringsplannen en niet op liquidatieplannen en dat een groot aantal daarvan betrekking heeft op sectoren die a priori niets gemeen hebben met vervoersinfrastructuur, zoals de cosmeticasector (Yves Saint-Laurent Haute couture), de agrovoedingssector (Danone) of de elektronicasector (Hewlett Packard). Bovendien bevat de door de Franse autoriteiten in de nota van 16 mei 2013 verstrekte lijst van sociale plannen zes plannen van na de privatisering van de SNCM, waarmee dus geen rekening kan worden gehouden om de betaling van de aanvullende ontslagvergoedingen te rechtvaardigen.
235.
In de nota van 27 augustus 2013 heeft de SNCM een nieuwe lijst met vijf sociale plannen verstrekt. Volgens de Commissie kan aan de hand van deze lijst niet worden vastgesteld dat de betaling van aanvullende ontslagvergoedingen in vergelijkbare omstandigheden een vaste praktijk zou zijn bij de particuliere ondernemers in deze sector. De Commissie merkt namelijk in de eerste plaats op dat slechts twee van de vijf genoemde plannen, waaronder dat waarop het onderhavige besluit betrekking heeft, de SNCM betreffen. Deze twee plannen kunnen dus om twee redenen niet als objectieve vergelijkingsbasis dienen: enerzijds mag de SNCM zich niet beroepen op haar eigen vroegere praktijken op dit gebied om het vaste karakter van deze praktijk genoegzaam te rechtvaardigen, en anderzijds heeft het sociaal plan van 2002 betrekking op een periode waarin de SNCM nog een overheidsonderneming was, terwijl het Gerecht als vergelijkingscriterium particuliere ondernemingen in dezelfde sector hanteert. De Commissie merkt in dit verband op dat het sociaal plan voor de haven van Marseille niet in aanmerking kan worden genomen omdat de haven in 2004 een overheidsinstelling was en geen particuliere onderneming. Met betrekking tot de laatste twee genoemde sociale plannen, dat van Air Lib en Eurostar, merkt de Commissie op dat het herstructureringsplannen betreft en geen liquidatieplannen. Ten overvloede wijst de Commissie erop dat de gemiddelde aanvullende vergoeding in deze twee plannen meer dan 50 % onder het door de SNCM vastgestelde gemiddelde van de aanvullende vergoedingen ligt.
236.
Tot slot merkt de Commissie op dat de Franse autoriteiten niet hebben aangetoond dat het gedrag van de Franse overheid was ingegeven door een redelijke waarschijnlijkheid dat zij uit de betaling van de aanvullende vergoedingen, zelfs op lange termijn, indirect materieel voordeel zou halen doordat een verdere verslechtering van het sociale klimaat in de onderneming wordt tegengegaan, aangezien de onderneming in het geval van een liquidatie juist moet verdwijnen. Ook de hypothese dat de werknemers van andere overheidsondernemingen een groter voordeel zouden genieten, is onvoldoende onderbouwd. Dit geldt des te meer omdat zelfs vanuit het standpunt van een algemene investeerder zoals aangevoerd door de Franse autoriteiten, de toekenning van zeer hoge ontslagvergoedingen aan de werknemers van een onderneming de eventuele herstructurering van andere ondernemingen in handen van dezelfde investeerder kan bemoeilijken. Bovendien hebben de Franse autoriteiten het significante karakter van de eventuele sociale kosten, waarop zij zich beroepen om de betaling van de aanvullende ontslagvergoeding te rechtvaardigen, niet gekwantificeerd.
237.
De Franse autoriteiten voerden ook aan dat een liquidatieprocedure voor de staat als aandeelhouder langer en potentieel risicovoller was geweest dan de overdracht van de SNCM tegen een negatieve prijs. De Commissie merkt op dat de Franse autoriteiten geen enkel bewijs van dit risico hebben geleverd en niet hebben uitgelegd waarom een particuliere aandeelhouder de duur van de liquidatieprocedure in aanmerking zou hebben genomen. De door de Franse autoriteiten genoemde zaak Frucona Kosice (125) is in het onderhavige geval niet relevant omdat zij betrekking heeft op het criterium van de particuliere schuldeiser. De duur van een liquidatieprocedure is relevant om na te gaan of de staat, in de positie van een schuldeiser van Frucona Kosice, de terugbetaling van zijn vorderingen heeft gemaximaliseerd door een gedeeltelijke, maar onmiddellijke terugbetaling te aanvaarden, dan wel of hij het resultaat van de liquidatie van de onderneming had moeten afwachten. In het onderhavige geval is de situatie anders omdat de staat in de positie van aandeelhouder van de SNCM verkeert en niet in die van particuliere schuldeiser. Aangezien de activa in het geval van een liquidatie van de SNCM duidelijk ontoereikend zouden zijn om de passiva te dekken, zou de staat niet in de mogelijkheid verkeren zijn inbreng terug te krijgen. Bijgevolg is de duur van een liquidatieprocedure in het onderhavige geval niet relevant.
238.
De Franse autoriteiten hebben dus niet aangetoond dat de overname van de kosten van deze aanvullende vergoedingen door de staat als particuliere aandeelhouder in het scenario van een liquidatie gerechtvaardigd was.
239.
In dit stadium van de analyse moet de Commissie de liquidatiewaarde van de SNCM exclusief aanvullende ontslagvergoedingen bepalen.
b) Met betrekking tot de liquidatiewaarde van de SNCM
240.
Volgens de methode van de geherwaardeerde netto-activa is sprake van ontoereikende activa wanneer de economische waarde van de reële activa (die over het algemeen hoger is dan de nettoboekwaarde) de economische waarde van de reële schulden niet dekt.
241.
Om het tekort in het onderhavige geval vast te stellen, is de Commissie met de hulp van haar deskundige (126) nagegaan, zoals hieronder uiteengezet, of de waarde van de activa van de SNCM op 30 september 2005 ontoereikend was om de preferente schuldeisers en de niet-preferente schuldeisers te betalen.
242.
De Commissie is van mening dat de waardering van de netto-activa een gangbare methode is om ondernemingen in de sector van het zeevervoer te taxeren. Bovendien is deze methode volgens haar bijzonder goed afgestemd op de situatie van de SNCM, aangezien voor de referentieaandeelhouder het enige alternatief voor de verkoop erin bestond de onderneming te liquideren.
243.
De andere waarderingsmethoden, met name de DFCF-methode (Discounted Free Cash Flow), zijn volgens de Commissie niet relevant in het onderhavige geval, aangezien zij uitgaan van een voortzetting van de onderneming, wat niet het geval zou zijn in de hypothese van een liquidatie van de SNCM.
244.
De Commissie houdt 30 september 2005 aan als referentiedatum voor de beoordeling van de SNCM, aangezien op deze datum daadwerkelijk een keuze is gemaakt tussen de aanvaarding van het overnamebod en de liquidatie van de onderneming, terwijl tot de selectie van de BCP op 27 september 2005 was besloten.
i) Met betrekking tot de waarde van de activa van de SNCM
245.
De Commissie merkt in het bijzonder op dat de aandeelhouder van de SNCM samen met het kantoor Ernst & Young de liquidatiekosten van de onderneming per 30 september 2005 heeft gekwantificeerd (in vorengenoemd CGMF-rapport), waarna Oddo Corporate Finance en het kantoor Paul Hastings een contra-expertise hebben ingediend. De Commissie herinnert eraan dat de activa van de SNCM in het eerder genoemde Oddo-rapport op 190,3 miljoen EUR waren gewaardeerd.
246.
Nadat de brutohandelswaarde van de schepen van de SNCM per 30 september 2005 door de gespecialiseerde makelaar BRS op 224 miljoen EUR was geschat, is de vloot in eigendom van de SNCM (127) in het Oddo-rapport, na waardevermindering (128), courtagecommissie (129) en juridische onzekerheden (130), op 150,7 miljoen EUR gewaardeerd.
Tabel 3
Scenario’s voor de waardering van de activa van de SNCM per 30 september 2005
Waarde van de activa
Oddo-rapport
in miljoen EUR
Waarde van de activa
deskundige van de Commissie
in miljoen EUR
Immateriële activa
-
-
Materiële activa
Vloot in eigendom
150,7
151,7
Gebouwen
(131)
11,2
11,2
Financiële vaste activa
(132)
32,7
38,3
Vaste activa
194,6
201,2
Voorraden
-
-
Voorschotten en vooruitbetalingen
-
-
Handelsvorderingen
0,8
0,8
Overige vorderingen
(133)
9,4
9,4
Nettokasstroom
-14,5
-
Overlopende posten
-
-
Overige activa
-4,3
10,20
Totale activa
190,3
211,4
Bronnen:
rapport van Oddo-Hastings en rapport van de deskundige van de Commissie
247.
De Commissie constateert aan de hand van de bovenstaande tabel dat de scheepsvloot het belangrijkste element bij de waardering van de activa van de onderneming is. Na, waar mogelijk, een vergelijkende analyse te hebben uitgevoerd, heeft de deskundige van de Commissie in dit verband geoordeeld dat de waardevermindering op de brutohandelswaarde van de schepen en de juridische onzekerheden coherent waren. Op basis daarvan heeft hij geconcludeerd dat er geen argumenten waren om de door de Franse getaxeerde waarde van de vloot te verwerpen.
248.
De waardevermindering is volgens de Commissie qua hoogte in overeenstemming met de waardeverminderingen die zijn genoteerd bij de verkoop van schepen in geval van gerechtelijke vereffening. De deskundige van de Commissie noemt het voorbeeld van de Régie des Transports Maritimes, een Belgische overheidsonderneming die de lijnverbinding Oostende-Ramsgate exploiteerde en in 1997 twee autoveerboten verkocht met waardeverminderingen van naar schatting 35 en 45 %. Meer recentelijk heeft de onderneming Festival Cruises een gemiddelde waardevermindering van 20 % toegepast bij de verkoop van drie cruiseschepen. De in vergelijkbare gevallen genoteerde waardeverminderingen zijn dus van dezelfde grootteorde als de in het onderhavige geval door de Franse autoriteiten toegepaste waardeverminderingen.
249.
Met betrekking tot de juridische onzekerheden is de Commissie van oordeel dat, aangezien op de betrokken markt geen vergelijkbare transactie heeft plaatsgevonden, de ter rechtvaardiging daarvan aangevoerde argumenten relevant zijn gezien de beperkte omvang van de markt voor schepen die zijn gebouwd voor een vrij specifiek gebruik.
250.
De Commissie merkt voorts op dat haar onafhankelijke deskundige de waardering van de financiële vaste activa naar boven toe heeft bijgesteld, met name die van de deelneming van de SNCM in de CMN (van 21,8 miljoen EUR naar 28 miljoen EUR). Rekening houdend met het overnamebod voor deze deelneming van de Stef-TFE ten bedrage van 35,2 miljoen EUR, dat in het kader van het onderhavige onderzoek aan de Commissie is overgelegd, is de Commissie van oordeel dat de waardering van de deelneming van de SNCM in de CMN op 28 miljoen EUR redelijk is in de context van een liquidatie.
251.
Met betrekking tot de waardering van de overige activaposten heeft de deskundige van de Commissie geen specifiek bezwaar geuit. De post „nettokasstroom” heeft hij evenwel niet in aanmerking genomen omdat die negatief was. De Commissie is van mening dat deze post inderdaad onder de passiva van de SNCM moet worden opgenomen.
252.
Rekening houdend met de uitgevoerde aanpassingen worden de activa van de SNCM per 30 september 2005 door de Commissie op 211,4 miljoen EUR gewaardeerd.
ii) Met betrekking tot de waardering van de passiva van de SNCM
253.
De Commissie stelt vast dat de Franse autoriteiten het bedrag aan preferente schuldvorderingen op 153,8 miljoen EUR hebben gekwantificeerd, en het bedrag aan niet-preferente schuldvorderingen op 170,9 miljoen EUR (exclusief aanvullende ontslagvergoedingen).
254.
Met betrekking tot met name de sociale passiva ramen de Franse autoriteiten de kosten van het conventioneel sociaal plan op [70-80] (60) miljoen EUR. Deze kosten zijn op individuele basis vastgesteld, rekening houdend met het soort arbeidsovereenkomst (voor bepaalde of voor onbepaalde tijd), de geldende cao’s en statuten (boordpersoneel, walpersoneel en stafpersoneel), alsmede anciënniteit, rang en beloning van elke werknemer. Dit bedrag omvat de ontslagvergoedingen ([20-30] (60) miljoen EUR), de vergoedingen voor vakantiegeld bij uitdiensttreding ([0-10] (60) miljoen EUR), de conventionele ontslagvergoedingen ([30-40] (60) miljoen EUR) en de Delalande-bijdrage ([0-10] miljoen EUR) (134).
255.
De kosten van het sociaal plan buiten de collectieve arbeidsovereenkomst om zijn door de Franse autoriteiten op [30-40]* miljoen EUR geraamd. Dit plan omvat de kosten van alle flankerende maatregelen in het kader van de wettelijke en regelgevende verplichtingen van de SNCM op het gebied van ontslag (135), en alle indirecte kosten van het conventioneel sociaal plan (136).
256.
De kosten voor de ontbinding van de belangrijkste exploitatiecontracten hebben hoofdzakelijk betrekking op het inroepen van de bankgarantie voor een bedrag van 7,4 miljoen EUR, gesteld voor de goede uitvoering van de openbaredienstverplichtingen van de SNCM, plus de in de desbetreffende overeenkomst vastgestelde boete van 2 % van de referentiecompensatie van 63 miljoen EUR voor 2005, d.w.z. ongeveer 1,2 miljoen EUR, in geval van wanbetaling door de delegatiehouder.
257.
Met betrekking tot het netto-passief dat verband houdt met de verkoop van de geleasede schepen (137), benadrukken de Franse autoriteiten dat de nettoverkoopopbrengst per 30 september 2005 door de gespecialiseerde makelaar BRS op basis van bepaalde hypothesen (138) na waardevermindering, courtagecommissie en financieringskosten op 144,8 miljoen EUR was geschat. Aangezien de belastingbesparing en de bankschulden 193,5 miljoen EUR bedragen, bedraagt het saldo van de bankschulden met betrekking tot de geleasede schepen 48,7 miljoen EUR.
Tabel 4
Scenario’s voor de waardering van de passiva van de SNCM per 30 september 2005
Waarde van de passiva
Oddo-rapport
in miljoen EUR
Waarde van de passiva
deskundige van de Commissie
in miljoen EUR
Preferente schulden, waarvan:
Sociale en fiscale schulden
[20-30]*
[20-30]*
Door activa gedekte financiële schulden
(139)
15,9
15,9
Kosten van het conventioneel sociaal plan
[70-80]*
[70-80]*
Kosten van de ziekenfondsen van gepensioneerden
(140)
10,2
10,2
Kosten van het liquidatieproces
4,7
4,7
Tussentijdse exploitatieverliezen
(141)
26,5
26,5
Betalingen aan preferente schuldeisers
153,8
153,8
Niet-preferente schulden
(142)
69,7
84,2
Kosten van het sociaal plan buiten de collectieve arbeidsovereenkomst om
[30-40]*
[30-40]*
Kosten van de ontbinding van de belangrijkste exploitatiecontracten
[10-20]*
[10-20]*
Extra kosten in verband met de verkoop van de geleasede schepen
48,7
48,7
Betalingen aan niet-preferente schuldeisers
170,9
181,1
Bronnen:
Oddo-Hastings-rapport en rapport van de deskundige van de Commissie
258.
De Commissie stelt vast dat de sociale passiva de belangrijkste post van het passief van de SNCM vormen. Met betrekking tot de kosten van het conventioneel sociaal plan heeft de deskundige van de Commissie de formules voor de berekening van alle onderdelen van het plan gecontroleerd aan de hand van steekproeven en heeft hij daarbij geen afwijkingen of fouten geconstateerd. Rekening houdend met deze controle kan het door de Franse autoriteiten opgegeven bedrag van [70-80] (60) miljoen EUR uit hoofde van het conventioneel sociaal plan volgens de Commissie als redelijk worden beschouwd.
259.
Met betrekking tot de tussentijdse exploitatieverliezen beschouwt de Commissie de schatting als voorzichtig in het licht van de desbetreffende wetgeving, met name artikel L.622-10 van het Franse wetboek van koophandel en artikel 119-2 van decreet nr. 85-1388 van 27 december 1985, op grond waarvan de bevoegde handelsrechtbank de SNCM kan verplichten de bedrijfsvoering in verband met haar openbaredienstverplichtingen gedurende een periode van twee maanden, die op verzoek van het openbaar ministerie kan worden verlengd, voort te zetten.
260.
Met betrekking tot de niet-preferente schulden heeft de deskundige van de Commissie geen specifiek bezwaar geuit. Het bedrag van 69,7 miljoen EUR heeft hij evenwel gecorrigeerd met een uit de herziening van de actiefpost „nettoliquiditeitspositie” voortvloeiend bedrag van 14,5 miljoen EUR. De Commissie is van oordeel dat de herziening van deze post in overeenstemming is met de aanpassingen in de waardering van de activa van de SNCM.
261.
Met betrekking tot de kosten van het sociaal plan buiten de collectieve arbeidsovereenkomst om (exclusief aanvullende ontslagvergoedingen) is de deskundige van de Commissie van mening dat de schatting van de kosten voor juridische geschillen moet worden teruggebracht tot [0-5] (60) miljoen EUR in plaats van het door de Franse autoriteiten opgegeven bedrag van [0-10] (60) miljoen EUR. Hoewel de Commissie zeker is dat de vakbondsorganisaties zullen eisen dat de arbeidscontracten voor bepaalde tijd worden omgezet in arbeidscontracten voor onbepaalde tijd (143), is zij van mening dat in deze becijfering alleen werknemers met tijdelijke contracten in aanmerking mogen worden genomen, voor wie dit risico vrijwel zeker is (dat zijn er 150). Uitgaande van een brutomaandsalaris van [2 000-2 500] (60) EUR met een vergoeding van negen maanden salaris voor de eerste [100-120] (60) arbeidscontracten voor bepaalde tijd, en zes maanden voor de [50-70] (60) volgende, resulteert dit in een bedrag van [0-10] (60) miljoen EUR.
262.
Met betrekking tot het netto-passief dat verband houdt met de verkoop van de geleasede schepen meent de Commissie dat de aan die berekening ten grondslag liggende hypothesen gerechtvaardigd zijn, met name omdat de ESV’s zich strikt aan de contracten houden, waardoor substitutie van de SNCM door derden wordt beperkt en belastingvoordelen afhankelijk worden gesteld van de exploitatie van de schepen onder Franse vlag. Voorts is het eveneens gerechtvaardigd dat de juridische onzekerheden niet gelden voor geleasede schepen omdat deze door de crediteurbanken van de ESV’s worden verkocht. In dat verband acht de Commissie het gerechtvaardigd dat de financieringskosten tussen 30 september 2005 en de datum van de daadwerkelijke verkoop van de schepen in aanmerking worden genomen.
263.
Gelet op het bovenstaande bedragen de preferente schulden van de SNCM per 30 september 2005 volgens de Commissie 153,8 miljoen EUR en de niet-preferente schulden van de SNCM 181,1 miljoen EUR.
iii) Met betrekking tot het vastgestelde tekort aan activa
264.
In het licht van het voorafgaande is de Commissie van oordeel dat de waarde van de activa van de SNCM (d.w.z. 211,4 miljoen EUR) op 30 september 2005 niet toereikend was voor de betaling van de preferente schuldeisers (153,8 miljoen EUR) en de niet-preferente schuldeisers (181,1 miljoen EUR), d.w.z. in totaal 334,9 miljoen EUR. Het tekort aan activa bedraagt derhalve ongeveer 123,5 miljoen EUR.
c) Met betrekking tot het in aanmerking nemen van een vordering tot aanzuivering van de schulden
265.
De Commissie heeft eveneens het door de Franse autoriteiten aangevoerde argument onderzocht dat de staat als meerderheidsaandeelhouder kan worden veroordeeld tot aanzuivering van de schulden in geval van liquidatie van de onderneming. Eén van de belanghebbenden, de CFF, betwist dat de door de Franse autoriteiten aangehaalde nationale jurisprudentie van toepassing is op het onderhavige geval. Met betrekking tot de jurisprudentie van het Hof van Beroep van Rouen in de zaak Aspocomp Group Oyj stelt de CFF namelijk dat de rechter de Finse moederonderneming heeft veroordeeld tot betaling van vergoedingen aan de werknemers van haar geliquideerde Franse dochteronderneming, omdat deze vergoedingen waren vastgesteld in het kader van een sociaal plan op basis van een door de moederonderneming goedgekeurde ondernemingsovereenkomst en uiteindelijk niet waren uitbetaald.
266.
Volgens de Franse autoriteiten bedragen de daadwerkelijke kosten die de staat als aandeelhouder, via de CGMF, had moeten dragen, per 30 september 2005 in totaal tussen 312,1 en 361 miljoen EUR. Bij deze schatting is volgens hen met name rekening gehouden met het risico dat de staat zou worden veroordeeld tot aanzuivering van de schulden indien een rechtbank de staat als feitelijk bestuurder van de SNCM aanmerkt, alsook met het risico dat de staat wordt veroordeeld tot betaling van aanvullende ontslagvergoedingen aan het ontslagen personeel. De Franse autoriteiten zijn van mening dat deze risico’s in aanmerking moeten worden genomen bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM.
267.
Derhalve moet worden nagegaan hoeveel de totale daadwerkelijke kosten zouden hebben bedragen die Frankrijk als aandeelhouder in geval van een gerechtelijke liquidatie van de SNCM waarschijnlijk had moeten dragen, teneinde te kunnen vaststellen of een voorzichtige particuliere investeerder, gelet op het risico dat hij zou worden veroordeeld tot betaling van deze kosten en gelet op de omvang daarvan, liever onmiddellijk zijn dochteronderneming tegen een negatieve prijs van 158 miljoen EUR had verkocht dan dit risico te lopen.
268.
In het Franse recht kan de curator van een onderneming in gerechtelijke liquidatie een aansprakelijkheidsvordering instellen tegen de voormalige bestuurders van de onderneming, een zogenaamde „action en comblement de passif” (vordering tot aanzuivering van de schulden), in geval van ontbinding van een reddingsplan of van gerechtelijke sanering, en in geval van gerechtelijke liquidatie (144).
269.
De instelling van een vordering tot aanzuivering van de schulden tegen de voormalige bestuurders van de geliquideerde onderneming is ingegeven door de noodzaak om het vermogen van de onderneming te herstellen, wat een van de taken van de curator is.
270.
De Franse autoriteiten hebben in verschillende brieven aan de Commissie aangevoerd dat de hypothese dat de staat door een nationale rechter zou worden veroordeeld tot aanzuivering van de schulden van de door hem bestuurde onderneming meer dan plausibel was, en dat bij de berekening van de daadwerkelijke kosten van een eventuele liquidatie van de SNCM met deze hypothese rekening moest worden gehouden.
271.
Bij schrijven van 28 februari 2008 heeft de SNCM het rapport van Baker & McKenzie overgelegd waarin de juridische gevolgen van een tegen de Franse staat ingestelde vordering tot aanzuivering van de schulden worden geëvalueerd. De conclusie van dit rapport luidt dat een handelsrechtbank die over deze zaak uitspraak moet doen, de staat zeer waarschijnlijk aansprakelijk zou hebben gesteld en zou hebben veroordeeld tot betaling van alle sociale schulden van de SNCM.
272.
In de relevante wetgeving is bepaald dat de sociale schulden van de geliquideerde onderneming ten laste van de voormalige juridische of feitelijke bestuurders kunnen worden gebracht, mits vier cumulatieve voorwaarden zijn vervuld.
i) Erkenning van de staat als juridisch of feitelijk bestuurder van de geliquideerde onderneming
273.
Het rapport van Baker &Mc Kenzie, dat door de SNCM aan de Commissie is toegezonden, bevat een analyse waarin wordt geconcludeerd dat […] (60). In essentie wil de deskundige in dit rapport overeenkomstig de desbetreffende jurisprudentie (145) aantonen dat de staat herhaaldelijk […] (60) heeft begaan. Met name zou de staat volgens datzelfde rapport […] (60) besluiten hebben genomen. Bovendien zou blijken dat de bestuursorganen de onderneming […] (60). Tot slot zou de staat […] (60).
274.
De Commissie constateert dat de Franse autoriteiten in hun schrijven van 28 maart 2008 geen voorbehoud hebben gemaakt […] (60). In hun schrijven van 20 november 2006 geven de Franse autoriteiten zelf aan dat de rechter de onderneming […] (60).
275.
De Commissie is evenwel van mening dat deze verklaring van de Franse autoriteiten van 20 november 2006 in het kader van een staatssteunprocedure op zich niet kan volstaan om rechtens vast te stellen of een rechter de nationale autoriteiten als feitelijke bestuurders van de begunstigde onderneming van de onderhavige maatregelen zou hebben aangemerkt, en nog minder om de waarschijnlijkheidsgraad van dat risico vast te stellen.
276.
Met name met betrekking tot de betwiste besluiten staat geenszins vast dat de uiteindelijke besluitvorming door de staat aanzienlijk afwijkt van de door de staat gevolgde praktijk bij het beheer van zijn deelnemingen. Zelfs in het rapport van Baker &Mc Kenzie wordt gewezen op het bestaan van een terugkerende controverse over de wenselijke mate van staatsinterventie in het beheer van zijn deelnemingen en wordt de, over het algemeen, zeer belangrijke rol van […] (60) vermeld.
277.
De door de staat en de SNCM naar voren gebrachte elementen van nationale rechtspraak zijn echter niet rechtstreeks van toepassing op dit soort situatie. De belangrijkste aangehaalde gevallen hebben betrekking op lokale overheden en het arrest BRGM van 6 februari 2001 betreft een industriële en commerciële overheidsinstelling.
278.
Hoe dan ook staat geenszins vast dat de staat, handelend in het kader van zijn overheidsbevoegdheid, als feitelijk bestuurder zou worden beschouwd.
ii) Het bestaan van één of meer door de Franse staat als feitelijk bestuurder van de geliquideerde onderneming begane beheersfouten
279.
De Commissie merkt op dat in het rapport van de deskundige van de SNCM, op basis van een niet-uitputtende lijst van feiten, een aantal elementen wordt vermeld waaruit zou blijken dat de staat […] (60) beheersfouten heeft begaan.
280.
Met name op het vlak van investeringen in verband met […] (60) de SNCM zou de staat fouten hebben begaan. Voorts zou de staat talrijke beheersfouten op het gebied van capaciteit […] (60) SNCM hebben begaan.
281.
In hun schrijven van 30 april 2007 schatten de Franse autoriteiten het risico dat de staat aansprakelijk zou worden gesteld, zeer hoog in, rekening houdend met de kwalificatiecriteria voor beheersfouten in de zin van artikel L. 651-2 van het Franse wetboek van koophandel.
282.
Ook hier is de Commissie van mening dat deze verklaring van 30 april 2007 in het kader van een staatssteunprocedure op zich niet kan volstaan om rechtens vast te stellen op basis van een rechterlijke beslissing dat de nationale autoriteiten de beweerde fouten hebben begaan, en nog minder om de waarschijnlijkheidsgraad van dat risico vast te stellen. Dit geldt des te meer omdat de Franse autoriteiten het bestaan van beheersfouten op zich betwisten, terwijl deze een noodzakelijke voorwaarde zijn om een vordering tot aanzuivering van schulden in te stellen.
283.
Meer fundamenteel zij opgemerkt dat zowel de SNCM als de Franse autoriteiten in grote mate teruggrijpen op zeer oude bestuursbesluiten. Zo ligt het accent in het rapport Baker &Mc Kenzie op […] (60) tot 2000. Zonder aarzeling wordt hierin verwezen naar verslagen van de Rekenkamer over de boekjaren 1993-1999. De belangrijkste beweerde beheersfouten zouden zich midden jaren negentig hebben voorgedaan. De schuldeisers van de SNCM waren echter op de hoogte van deze beheerswijze op het ogenblik waarop zij haar een krediet verleenden. Zij accepteerden dus op zijn minst impliciet het aan dit soort beheer verbonden risico. Niets wijst erop dat de aansprakelijkheid van de staat in een dergelijke situatie kan worden ingeroepen voor de aanzuivering van schulden.
284.
Bovendien kunnen deze beweerde beheersfouten worden verklaard door beleidskeuzes van de overheid en zijn er geen indicaties dat deze politieke keuzes als beheersfouten in de zin van de jurisprudentie over de aanzuivering van schulden kunnen worden aangemerkt.
285.
De in het rapport Baker &Mc Kenzie aangevoerde stelling dat de situatie van de SNCM is toe te schrijven aan externe, door de staat begane communicatiefouten met betrekking tot haar situatie, is ten slotte weinig geloofwaardig. Uit dit rapport kan namelijk alleen worden opgemaakt dat de staat een situatie heeft ingeroepen die reeds bekend was. Het gedrag van de staat heeft dus niets gemeen met een beheersfout.
iii) Vaststelling van een tekort aan activa
286.
De Commissie stelt vast dat in het rapport van Oddo-Hastings sprake is van een tekort aan activa van 134,4 miljoen EUR per 30 september 2005, berekend als het verschil tussen enerzijds de waarde van de activa van de SNCM (190,3 miljoen EUR) en anderzijds de waarde van de passiva van de onderneming (preferente schulden en niet-preferente schulden, respectievelijk op 153,80 miljoen EUR en 170,9 miljoen EUR geschat).
287.
De Commissie had het tekort aan activa van de SNCM per 30 september 2005 op 123,5 miljoen EUR geschat (zie overweging 264).
iv) Het bestaan van een oorzakelijk verband tussen de fouten en het vastgestelde tekort aan activa
288.
Volgens de Franse autoriteiten kan de bestuurder van een rechtspersoon op grond van artikel L. 624-3 van het Franse wetboek van koophandel aansprakelijk worden gesteld, zelfs indien de door hem begane beheersfout slechts één van de oorzaken van het tekort aan activa is, en kan hij worden veroordeeld worden tot betaling van alle of een deel van de sociale schulden, zelfs wanneer slechts een deel daarvan door zijn fout is veroorzaakt. (146) Volgens de Franse autoriteiten zou de Franse staat worden veroordeeld tot betaling van 85 tot 100 % van het vastgestelde tekort aan activa, d.w.z. een bedrag tussen 114,3 miljoen EUR en 134,4 miljoen EUR.
289.
Deze analyse berust niet op een solide basis. Aangezien de beweerde beheersfouten berusten op besluiten die midden jaren negentig zijn genomen en die onmiddellijk extra kosten voor de SNCM hebben veroorzaakt, kan hierin moeilijk de oorzaak van een tekort aan activa in 2005 worden gezien, vooral omdat zich tussen beide data veel gebeurtenissen hebben voorgedaan.
290.
Bovendien lijkt er inderdaad geen automatisch verband te zijn tussen het bedrag van de uit hoofde van de aanzuivering van schulden toegekende schadeloosstelling en het bedrag van de toename van de schuldenlast als gevolg van de beheersfout van de bestuurder (in de veronderstelling dat die is vastgesteld). Dit betekent ook dat de rechter het door de bestuurder te betalen bedrag op een veel lager niveau kan vaststellen dan het vastgestelde tekort aan activa (147).
291.
In tegenstelling tot wat de Franse autoriteiten (en de SNCM) lijken aan te nemen, wijst niets erop dat de betrokken besluiten door de rechter die uitspraak doet over de aanzuivering van de schulden, zo ernstig zouden worden geacht dat zij zouden rechtvaardigen dat de staat aansprakelijk wordt gesteld voor een aanzienlijk deel van de vastgestelde schuldenlast. Volgens de onderzochte beweringen zou het namelijk protectionistisch getinte besluiten betreffen die in een politiek kader (en bovendien voor het merendeel tien jaar eerder) zijn genomen, of recentere besluiten die zijn genomen om de werknemers de verplichting tot verhoging van de productiviteit te besparen of het sociaal klimaat te verbeteren.
v) Mogelijke overname van de aanvullende ontslagvergoedingen in geval van een gerechtelijke liquidatie van de SNCM
292.
Gelet op de jurisprudentie op dit gebied (148) zou een rechter de Franse staat volgens de Franse autoriteiten zeker hebben veroordeeld tot betaling van de aanvullende ontslagvergoedingen ([200-210] (60) tot [250-260] (60) miljoen EUR), bovenop het bedrag van de schuldenlast. Volgens de Franse autoriteiten zouden de daadwerkelijke kosten die de staat als aandeelhouder had moeten dragen, in totaal 212,1 tot 361 miljoen EUR bedragen.
293.
De Franse autoriteiten preciseren dat Franse rechtbanken in recente uitspraken de juridische of feitelijke bestuurder hebben veroordeeld tot betaling van aanvullende ontslagvergoedingen, bovenop de schuldenlast, berekend op basis van een sociaal plan dat de onderneming vóór haar liquidatie had opgesteld.
294.
Met name wijzen zij erop dat in de zaak Aspocomp de Franse onderneming Aspocomp SAS, een 99 %-dochteronderneming van de Finse onderneming Aspocomp Group Oyj, op 18 januari 2002 een ondernemingsovereenkomst had getekend waarin de vergoedingsregeling in het kader van een sociaal plan voor 210 van de in totaal 550 werknemers was geregeld. Bij deze overeenkomst waren met name het bedrag aan compensaties en aanvullende vergoedingen, evenals de steun bij vrijwillig vertrek vastgesteld. Naar aanleiding van een verandering in de strategie van de groep heeft de moederonderneming Aspocomp Group Oyj op 21 februari 2002 echter besloten haar dochteronderneming Aspocomp SAS niet langer te financieren, waardoor deze laatste het faillissement moest aanvragen. Dit besluit heeft de dochteronderneming de facto belet haar verplichtingen uit hoofde van de ondernemingsovereenkomst na te komen, en heeft tot het ontslag van alle andere werknemers geleid.
295.
Tegen die achtergrond heeft het Hof van Beroep van Rouen de uitspraak van de Conseil des Prud’hommes van Evreux bevestigd en de onderneming Aspocomp Group Oyj, die haar dochteronderneming voor 99 % controleerde, veroordeeld tot de volgende betalingen: i) alle compensaties en aanvullende vergoedingen die in de ondernemingsovereenkomst waren vastgelegd, alsmede een schadevergoeding wegens ontslag zonder wezenlijke en ernstige reden, aan de werknemers waarop de ondernemingsovereenkomst betrekking had, en ii) vergelijkbare vergoedingen aan de in het kader van het faillissement van Aspocomp ontslagen werknemers, omdat de moedermaatschappij zich, doordat zij de aangegane verplichtingen niet is nagekomen, schuldig heeft gemaakt aan deloyaal gedrag en laakbare lichtzinnigheid.
296.
Hoewel de Franse autoriteiten zich ook hebben beroepen op een arrest van 19 april 2005 van de handelskamer van het Hof van Cassatie (149) om hun theorie te onderbouwen, ziet de Commissie in dit arrest geen doorslaggevende elementen die in het kader van de onderhavige controverse relevant zouden zijn. Het Hof van Cassatie merkt namelijk alleen op dat een hof van beroep de schuldvermenging tussen een moederonderneming en dat van haar dochteronderneming rechtens niet genoegzaam heeft omschreven. Hoe dan ook kunnen de feiten met betrekking tot de zaak Aspocomp, zoals de Commissie vaststelt, niet worden vergeleken met die in de onderhavige zaak. In de onderhavige zaak heeft de CGMF zich namelijk niet onttrokken aan haar verplichtingen om aanvullende ontslagvergoedingen te betalen.
297.
Opgemerkt zij dat zowel de SNCM als de Franse autoriteiten belang lijken te hechten aan het feit dat een sociaal plan […] (60). Het valt zeer te betwijfelen of […] (60) kan worden beschouwd als een beheersfout op grond waarvan de staat aansprakelijk kan worden gesteld ten aanzien van de werknemers […] (60). Zelfs in de onwaarschijnlijke veronderstelling dat […] (60) de staat aansprakelijk zou zijn ten aanzien van de werknemers en hun het recht op een door de staat betaalde vergoeding had toegekend (150), zou de toekenning van een dergelijk recht op zich een voordeel voor de SNCM, en dus staatssteun, inhouden om dezelfde redenen als die welke hieronder worden uiteengezet met betrekking tot de persoonsgebonden steunmaatregelen ten bedrage van 38,5 miljoen EUR. Deze maatregel zou namelijk het sociaal klimaat in de onderneming enigszins kunnen verbeteren.
vi) Conclusie met betrekking tot het in aanmerking nemen van een vordering tot aanzuivering van de schulden
298.
Het is rechtens niet genoegzaam vastgesteld dat de Franse autoriteiten, met een voldoende mate van waarschijnlijkheid, door een nationale rechter zouden zijn veroordeeld tot schadeloosstelling uit hoofde van de vordering tot aanzuivering van de schulden, en nog minder dat een dergelijke veroordeling meer zou hebben bedragen dan de negatieve prijs waartegen de SNCM is „verkocht”.
299.
Voorts dient rekening te worden gehouden met het feit dat de interventie van de staat, als deze in dit geval al een slecht bestuurder was geweest, erop gericht was nationale industrieën en diensten, inclusief de SNCM en haar werknemers, te beschermen door hen met name te behoeden voor sociaal moeilijk aanvaardbare ontwikkelingen. Ook al kunnen publiekrechtelijke personen, inclusief de staat, in bepaalde omstandigheden worden beschouwd als feitelijke bestuurders van een onderneming, wijst in werkelijkheid niets erop dat de vordering tot aanzuivering van de schulden kan worden gebruikt om beleidskeuzes van de staat te begrijpen, in het bijzonder in deze omstandigheden. De omstandigheden in het onderhavige geval zijn totaal verschillend van die in de zaak Aspocomp, die geenszins betrekking had op een dergelijke problematiek.
300.
De Commissie is hoe dan ook van mening dat de Franse autoriteiten zich vandaag niet kunnen beroepen op beleidskeuzes uit het verleden om overheidsinterventies te rechtvaardigen die bedoeld waren om de gevolgen van eerdere interventies te verhelpen. Integendeel, deze twee interventies, namelijk die van het verleden en de nieuwe, moeten worden beschouwd als twee cumulatieve concurrentieverstoringen. Als de aansprakelijkheid van de staat voor de aanzuivering van de schulden wordt aanvaard, dan wordt de staat namelijk de mogelijkheid geboden te erkennen dat hij beheersfouten heeft begaan om te rechtvaardigen dat de financiële inbreng niet als staatssteun wordt aangemerkt, wat een extra concurrentieverstoring met zich zou brengen. De staat zou zich in dat geval beroepen op zijn eigen beheersfouten om een extra financiële inbreng te rechtvaardigen in strijd met het algemene beginsel dat niemand een argument kan aanvoeren dat is gebaseerd op zijn eigen fouten (151).
301.
Het zou eveneens totaal artificieel zijn om het gedrag van de staat als „slecht bestuurder” (als dit al kan worden vastgesteld) los te zien van dat van de staat, die de slecht beheerde onderneming er weer bovenop helpt. Beheersfouten behoren niet tot het normale gedrag van een voorzichtig investeerder in een markteconomie. Het saneringsmechanisme, dat onlosmakelijk is verbonden met deze fout, behoort bijgevolg ook niet tot dit gedrag.
302.
Een erkenning van de door de Franse autoriteiten en de SNCM aangevoerde theorie zou bovendien tot gevolg hebben dat de staat een garantie kan toekennen aan een onderneming door bewust een „beheersfout” te begaan, wat in het licht van de staatssteunregels moeilijk te accepteren is.
303.
In het onderhavige geval zouden de gedragingen die, volgens de theorie van de SNCM en de Franse autoriteiten, de aansprakelijkheid van de staat doen ontstaan, in feite gedragingen zijn van een staat die in het kader van zijn overheidsbevoegdheid en niet als aandeelhouder handelt. Aangezien een voorzichtige particuliere aandeelhouder geen besluiten zou hebben genomen op basis van deze politieke en publieke overwegingen, kan het uit dergelijke besluiten voortvloeiende risico dat de schulden moeten worden aangezuiverd, niet in aanmerking worden genomen voor de toets met betrekking tot de voorzichtige particuliere investeerder in een markteconomie (152).
304.
De Franse autoriteiten wijzen erop dat de Commissie in haar ABX-beschikking van 7 december 2005 heeft overwogen rekening te houden met het feit dat „in uitzonderlijke gevallen, bepaalde nationale wetgevingen aan derden de mogelijkheid bieden om zich tegen de aandeelhouders van een vereffende onderneming te keren indien deze aandeelhouders worden beschouwd als de […] en/of bestuurders bepaalde beheersfouten hebben begaan” (153).
305.
De Commissie wijst er evenwel op dat het begrip steun objectief moet worden beoordeeld en merkt op dat in het besluit tot inleiding van de procedure met betrekking tot diezelfde zaak wordt gepreciseerd dat zelfs in het weinig waarschijnlijke geval dat is voldaan aan alle in het nationale recht gestelde voorwaarden om de aansprakelijkheid […] te kunnen inroepen, niet is uitgesloten dat deze interventies ten gunste van de dochteronderneming als staatssteun moeten worden beschouwd. (154)
306.
In het onderhavige geval is de Commissie van oordeel dat de Franse autoriteiten de twijfels van de Commissie of de aandeelhouder van de SNCM hoogst waarschijnlijk aansprakelijk zou zijn gesteld, niet voldoende hebben weggenomen.
307.
Gelet op het voorafgaande weigert de Commissie de aanvullende ontslagvergoedingen in aanmerking te nemen (zie de overwegingen 225 en verder) en concludeert zij dat de kosten van de liquidatie van de SNCM voor de staat nihil zouden zijn geweest. De Commissie is namelijk van oordeel dat de staat als aandeelhouder niet kan worden verplicht de kosten van de liquidatie voor zijn rekening te nemen omdat het risico van de aandeelhouder samenhangt met zijn inbreng in het aandelenkapitaal van de onderneming.
6.1.2.2. Conclusie
308.
De Commissie is van oordeel dat een particuliere investeerder zou hebben gekozen voor de minst dure oplossing, d.w.z. de liquidatie van de SNCM. De Commissie concludeert bijgevolg dat de negatieve prijs van 158 miljoen EUR staatssteun vormt.
6.1.3. De kapitaalinbreng van 8,75 miljoen EUR door de CGMF
309.
In hun opmerkingen naar aanleiding van het besluit tot inleiding van de procedure stellen de Franse autoriteiten dat de herkapitalisatie van 8,75 miljoen EUR door de staat gelijktijdig met de inbreng door de particuliere investeerders heeft plaatsgevonden. Deze gelijktijdigheid wordt volgens hen versterkt door het minderheidsaandeel van de staat, terwijl de meeste middelen door de markt zijn ingebracht. Bovendien is het rendementspercentage van de inbreng van de staat, namelijk […] (60) % per jaar, volgens hen een adequaat rendement op lange termijn voor een particuliere investeerder. Tot slot stellen zij in hun nota van 16 mei 2013 dat de aan de ontbindingsclausule verbonden risico’s worden gecompenseerd door een terugkoopoptie voor de particuliere aandeelhouders.
310.
De inbreng van de staat moet worden vergeleken met de inbreng van de particuliere overnemers, d.w.z. 26,25 miljoen EUR. Zoals in punt 6.1.2 is aangetoond, bedraagt de inbreng van de staat echter 158 miljoen EUR, plus 38,5 miljoen EUR aan persoonsgebonden steun en 15,81 miljoen EUR aan uitgaven uit hoofde van het plan van 2002 (zie de punten 6.1.4 en 6.1.5).
311.
Alle maatregelen van 2006 zijn namelijk opgenomen in het convenant, waarin de partijen (de CGMF, de BCP en de VT) een inbreng van 158 miljoen EUR, een voorschot in rekening-courant van 38,5 miljoen EUR en een kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR zijn overeengekomen. In het onderhavige geval vormen deze drie maatregelen één en dezelfde transactie, die ertoe strekt de SNCM te privatiseren. Zoals het Gerecht in punt 125 van het arrest van 11 september 2012 verklaart: „Deze kapitaalinbreng [van 8,75 miljoen EUR] is immers verricht in het kader van een algemeen verkoopconvenant gesloten na afloop van een globale onderhandeling waarin de inbrengen van de overnemers de tegenhanger vormen van aanzienlijke toezeggingen in verschillende vormen door de Franse Staat.”. De drie vorengenoemde maatregelen moeten dus in hun geheel worden beschouwd als een kapitaalinbreng in de SNCM door de staat, en worden vergeleken met de inbreng van particuliere investeerders om het al dan niet significante karakter van hun interventie te beoordelen.
312.
In het licht van het voorafgaande concludeert de Commissie dat de inbreng van de particuliere aandeelhouders, d.w.z. 10,6 % van de totale inbreng, niet als significant kan worden beschouwd.
313.
Zoals reeds is vastgesteld in overweging 311 vormen deze drie maatregelen één enkele privatiseringstransactie. Volgens de Commissie hebben de kapitaalinbreng door de overheid en die door de particuliere investeerders bijgevolg gelijktijdig plaatsgevonden.
314.
Met betrekking tot het criterium van de inbreng onder vergelijkbare voorwaarden ten slotte merkt de Commissie in de eerste plaats op dat de belanghebbenden, de CFF en de STIM, het significante karakter van de particuliere interventie en vooral de aanwezigheid van vergelijkbare voorwaarden tussen de overheidsinvestering en de particuliere investeringen in twijfel hebben getrokken op grond van de aanwezigheid van een ontbindingsclausule.
315.
De Commissie is van oordeel dat de voorwaarden van deze kapitaalsverhoging op zich aantonen dat de door de particuliere en publieke investeerders aangegane risico’s niet dezelfde zijn. Alleen al uit de aanwezigheid en de voorwaarden van de ontbindingsclausule kan worden opgemaakt dat de risico’s van respectievelijk de particuliere investeerders en de publieke investeerder niet dezelfde zijn wanneer de in de clausule genoemde voorwaarden zijn vervuld. Volgens het convenant hebben de particuliere investeerders de mogelijkheid om zich terug te trekken en hun investering terug te krijgen in het geval van een negatief besluit van de Commissie, het Gerecht of het Hof, of bij niet-verlenging van de delegatie van de openbare dienst. Dit laatste deel van de ontbindingsclausule is des te nadeliger voor de staat omdat het betrekking heeft op de kernactiviteit van de SNCM. De SNCM is namelijk de gevestigde exploitant voor de verbinding tussen Corsica en het Franse vasteland. Grofweg tweederde van de activiteiten van de SNCM wordt gerealiseerd tussen Marseille en Corsica in het kader van de delegatie van de openbare dienst. De particuliere investeerders worden door de ontbindingsclausule derhalve beschermd tegen het commerciële risico voor de meeste activiteiten van de SNCM. Dit risico wordt namelijk uitsluitend door de staat gedragen.
316.
Als gebruik wordt gemaakt van de vorengenoemde ontbindingsclausule, zou de SNCM alle inbrengen van de overnemers aan deze particuliere investeerders moeten terugbetalen. Anderzijds zou de CGMF opnieuw 100 % van het kapitaal van de SNCM in handen hebben, waardoor het risico van liquidatie en derhalve het verlies van een signifcant deel van de publieke investeringen aanzienlijk groter zal zijn.
317.
De door de particuliere aandeelhouders aangegane koopbelofte kan door de CGMF slechts worden uitgeoefend in geval van gerechtelijke sanering of liquidatie van de SNCM. Dit bevestigt dat deze optie in geval van moeilijkheden niet kan worden uitgeoefend en dat de risico’s hoofdzakelijk bij de CGMF, dus de staat, liggen. De Commissie is derhalve van mening dat deze koopbelofte niet kan worden beschouwd als tegenprestatie voor de ontbindingsclausule.
318.
Voorts kan de Commissie zich niet vinden in het argument van de Franse autoriteiten dat het convenant een reeks garanties bevat om de investering van staat te beschermen. De aan de overnemers opgelegde verplichtingen vormen namelijk geen extra risico’s of beperkingen ten laste van de overnemers die hen in een vergelijkbare situatie als die van de CGMF zouden plaatsen. Zij strekken er alleen toe te garanderen dat in de periode waarin de ontbindingsclausule niet kan worden uitgeoefend door de particuliere overnemers, deze laatsten geen juridische wijzigingen invoeren in de SNCM en slechts maatregelen nemen die nodig zijn voor de uitvoering van het businessplan en het sociaal pact.
319.
Zoals het Gerecht in zijn arrest van 11 september 2012 benadrukt, is de loutere analyse van het verwachte rendement bovendien niet voldoende om te concluderen dat de staat onder marktvoorwaarden heeft geïnvesteerd, aangezien de risico’s niet gelijk zijn verdeeld tussen publieke en particuliere aandeelhouders.
320.
Zelfs wanneer de voorwaarde van een investering op gelijke voet („pari passu”) niet is vervuld, kan de maatregel toch in overeenstemming zijn met het beginsel van de particuliere investeerder in een markteconomie. In dat geval moet worden aangetoond dat de staat zich heeft gedragen als een voorzichtige particuliere investeerder in een vergelijkbare situatie, bijvoorbeeld aan de hand van analyses vooraf van het rendement van de investering. De Franse autoriteiten hebben echter geen bewijs van een dergelijke analyse vooraf overgelegd. Zij hebben alleen achteraf in hun opmerkingen aangegeven dat de vaste rente van […] (60) % adequaat zou zijn voor een particuliere investeerder, aan de hand van een vergelijking met het rendement van een OAT (Obligation Assimilable du Trésor, een met schatkistpapier gelijkgestelde obligatie van de Franse staat), dat destijds 3,72 tot 3,95 % bedroeg. Zij hebben echter geen analyse verstrekt waaruit blijkt dat 10 %, gelet op de door de staat gedragen risico’s, zoals bijvoorbeeld de ontbindingsclausule en de situatie van de onderneming, voor een particuliere investeerder acceptabel zou zijn geweest.
321.
Bovenal geldt het percentage van […] (60) % uitsluitend voor de kapitaalinbreng van 8,75 miljoen EUR, terwijl in een dergelijke analyse de totale in het convenant aanvaarde inbreng door de staat in aanmerking had moeten worden genomen. Aangezien de negatieve prijs van 158 miljoen EUR of het voorschot in rekening-courant van 38,5 miljoen EUR geen rendement opleveren, zou het rendementspercentage voor de totale investering van de staat in de SNCM op het ogenblik van de privatisering van 2006 duidelijk lager hebben gelegen dan het rendement van een OAT. Rekening houdend met de daaraan verbonden risico’s zou een particuliere investeerder in een markteconomie een dergelijk percentage niet hebben aanvaard.
322.
In het licht van het voorafgaande is de Commissie van oordeel dat niet is voldaan aan in de jurisprudentie vastgestelde criteria om van meet af aan uit te sluiten dat de betrokken maatregel staatssteun vormt De Commissie is derhalve van oordeel dat de kapitaalinbreng van de staat van 8,75 miljoen EUR de SNCM een economisch voordeel oplevert, aangezien deze inbreng gelijktijdig met een inbreng van particulier kapitaal onder niet vergelijkbare voorwaarden in de zin van de jurisprudentie van de Unie heeft plaatsgevonden. De betrokken maatregel vormt bijgevolg staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU.
6.1.4. De persoonsgebonden steunmaatregelen (38,5 miljoen EUR)
323.
De Franse autoriteiten zijn van mening dat deze financiering persoonsgebonden steun vormt die niet aan de onderneming ten goede komt en die derhalve geen staatssteun vormt. De belanghebbenden, de CFF en de STIM, hebben dit betwist omdat de maatregel volgens hen met name positieve indirecte gevolgen voor de SNCM kan hebben.
324.
Naar mening van de Commissie is het feit dat de rechtstreekse begunstigden van de persoonsgebonden steun werknemers zijn, niet voldoende om aan te tonen dat er geen sprake is van steun ten gunste van hun werkgever. Het Gerecht preciseert namelijk het volgende: „[…] het feit dat de rechtstreekse begunstigden van de persoonsgebonden steun werknemers zijn, is geen voldoende bewijs dat er geen sprake is van steun ten behoeve van hun werkgever.” (155).
325.
In punt 138 van het arrest van 11 september 2012 verklaart het Gerecht ook nog het volgende: „Om uit te maken of deze persoonsgebonden steun een steun in de zin van artikel 87, lid 1, EG vormt, […] [dient] dus te worden bepaald of SNCM een indirect economisch voordeel ontvangt waardoor zij bepaalde kosten die normaliter ten laste van haar eigen financiële middelen komen, niet hoeft te dragen en waardoor dus wordt belet dat de marktkrachten hun normale werking hebben.”.
326.
De Commissie merkt voorts op dat deze maatregel volgens het convenant een verbintenis van de staat tegenover zijn particuliere partners is om het zogenoemde vrijwillige deel van de kosten te financieren dat verband houdt met eventueel vrijwillig vertrek of beëindiging van de arbeidsovereenkomst (ongeacht de aard daarvan), die een aanvulling vormen op de bedragen van welke aard dan ook die door de werkgever op grond van wettelijke en contractuele bepalingen betaald moeten worden. Zoals het Gerecht in punt 145 van het arrest van 11 september 2012 opmerkt, lijkt het feit dat deze persoonsgebonden steun deel uitmaakt van het verkoopconvenant zelf, erop te wijzen dat deze steun een voordeel vormt. De partijen hebben hier gebruik van gemaakt omdat zij er een zeker voordeel uit konden halen.
327.
Deze steun is bijgevolg van dien aard dat hij de SNCM een economisch voordeel verschaft doordat deze daardoor niet alle kosten van eventueel en toekomstig vertrek van bepaalde werknemers hoeft te dragen. Wanneer een onderneming door de staat van dergelijke kosten wordt ontheven, wordt haar dus een voordeel verschaft. De Commissie wijst erop dat met deze aanvullende sociale maatregelen wordt beoogd de uitvoering van afvloeiingsplannen, die nodig zijn om de doelstellingen van de onderneming te halen, te vergemakkelijken, en dat zij niet voortvloeien uit een wettelijke verplichting. In het onderhavige geval blijkt uit de frequentie van de sociale conflicten binnen de SNCM dat de uitvoering van een sociaal plan in deze onderneming bijna systematisch tot stakingen en andere vakbondsacties leidt. Deze aanvullende sociale maatregelen vormen zonder enige twijfel een voordeel voor de SNCM.
328.
Bijgevolg is de Commissie van oordeel dat de betrokken maatregel staatssteun in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU vormt.
6.1.5. Het uit hoofde van de herstructureringssteun van 2002 betaalde restantbedrag van 15,81 miljoen EUR
329.
Door de maatregelen van 2006 is het bedrag van de in het kader van het plan van 2002 onderzochte herstructureringssteun aanzienlijk toegenomen (tot 69,29 miljoen EUR), wat een wijziging van het herstructureringsplan en de kosten daarvan inhoudt. Toen de privatisering werd overwogen, was het herstructureringsplan namelijk nog niet afgesloten. Het nagestreefde herstel van de levensvatbaarheid was door de SNCM echter niet bereikt. Zoals het Gerecht preciseerde, dient er „[i]n dit verband […] op te worden gewezen dat in de beschikking van 2006 expliciet wordt verklaard dat, ingeval het plan van 2006 elementen van herstructureringssteun bevat, deze samen met de herstructureringssteun van het plan van 2002 moet worden onderzocht” (156). Het Gerecht wijst erop dat de maatregel „terecht” is onderzocht. Het bedrag van 69,29 miljoen EUR omvat het bedrag van 66 miljoen EUR dat in 2002 was toegekend uit hoofde van de eerste tranche van het herstructureringsplan, en het bedrag van 3,29 miljoen EUR aan steun die in 2005 uit hoofde van de tweede tranche is verleend.
330.
Van dit uit hoofde van het herstructureringsplan van 2002 toegekende steunbedrag heeft 53,4 miljoen EUR in feite betrekking op de delegatie van de openbare dienst. Aangezien de rechtmatigheid van deze steun is bevestigd bij het arrest van 11 september 2012, moet de Commissie de verenigbaarheid van de eigenlijke herstructureringssteun, d.w.z. het in het kader van de herstructurering van 2002 toegekende bedrag van 15,81 miljoen EUR, en de verenigbaarheid van alle maatregelen van 2006 in het licht van de richtsnoeren van 2004 gezamenlijk onderzoeken.
6.2. ONDERZOEK VAN DE VERENIGBAARHEID VAN DE IN 2002 EN 2006 BETAALDE HERSTRUCTURERINGSSTEUN
6.2.1. Toepasselijke richtsnoeren
331.
De Commissie merkt op dat het herstructeringsplan van 2002 is onderzocht in het licht van de richtsnoeren van 1999. Zij merkt eveneens op dat de nieuwe maatregelen van 2006, waarin het plan van 2002 is opgenomen, dateren van na de inwerkingtreding van de nieuwe richtsnoeren van 2004 en ten uitvoer zijn gelegd voordat zij door de Commissie waren goedgekeurd.
332.
Overeenkomstig de overgangsbepalingen in de richtsnoeren van 2004 (157) zijn deze richtsnoeren van toepassing, voor zover het onrechtmatige steun betreft die ten dele is toegekend na de inwerkingtreding ervan.
333.
Aangezien de maatregelen van 2006 steun vormen, moeten zij als een onderdeel van de herstructureringsmaatregelen van 2002 worden gezien en moeten zij gezamenlijk worden beoordeeld. De verenigbaarheid van al deze steunmaatregelen zal dus in het licht van de richtsnoeren van 2004 worden beoordeeld.
6.2.2. Onderneming in moeilijkheden
334.
Om in aanmerking te komen voor herstructureringssteun moet een onderneming als onderneming in moeilijkheden in de zin van de richtsnoeren kunnen worden aangemerkt.
335.
De Commissie herinnert eraan dat zij zowel in haar besluit van 17 juli 2002 betreffende de reddingssteun aan de SNCM (158) als in haar besluit van 19 augustus 2002 tot inleiding van de formele onderzoeksprocedure ten aanzien van de voorgenomen herkapitalisatie, op basis van de jaarrekening van de SNCM over 2001 heeft vastgesteld dat aan dit criterium is voldaan.
336.
Voor de toepassing van het onderhavige besluit heeft de Commissie op basis van de jaarrekening over 2002 van de SNCM vastgesteld dat de onderneming aan deze voorwaarde voldeed. Zo was het eigen vermogen (exclusief de wettelijke reserves) (159) in 2002 nog steeds negatief met -26,5 miljoen EUR (in 2001 was dit -30,7 miljoen EUR). Dit betekent dat meer dan de helft van het maatschappelijk kapitaal van de onderneming is verdwenen en dat meer dan een kwart van dit kapitaal verloren is gegaan in de twaalf maanden na de kennisgeving, waardoor is voldaan aan de voorwaarde van punt 5, onder a) van de richtsnoeren.
337.
Afgezien van de ontwikkeling van het maatschappelijk kapitaal stelt de Commissie onder andere het volgende vast:
-
tussen 2001 en 2002 is het bedrijfsresultaat vóór belastingen gedaald van - 5,1 miljoen EUR in 2001 tot - 5,8 miljoen EUR in 2002, waarbij de nettoverliezen in 2002 slechts dankzij de verkoop van een aantal schepen konden worden beperkt;
-
de zelffinancieringscapaciteit van de SNCM, die eind 200139,2 miljoen EUR bedroeg, is eind 2002 gedaald tot 35,7 miljoen EUR;
-
de netto financiële schulden, leasing niet inbegrepen, zijn tussen 2000 en 2002 gestegen van 135,8 miljoen EUR tot 144,8 miljoen EUR;
-
de financiële lasten (rente en soortgelijke lasten) zijn gestegen van 7,0 miljoen EUR in 2000 tot 9,503 miljoen EUR in 2002.
338.
De Franse autoriteiten hebben de Commissie overigens bevestigd dat de banken weigerden de SNCM nog langer geld te lenen vanwege de grote schuldenlast, ook al had zij haar laatste schepen die vrij van hypotheek of andere soortgelijke dienstbaarheden waren, als onderpand aangeboden.
339.
Het contract voor de delegatie van de openbare dienst doet niets af aan deze analyse. Hoewel dit contract, samen met het welslagen van het herstructureringsplan, positieve bedrijfsresultaten mogelijk zou maken, neemt dit niet weg dat het nijpende tekort aan eigen middelen, de groeiende schuldenlast en de kosten van de operationele maatregelen van het herstructureringsplan na zekere tijd tot insolventie van de SNCM zouden leiden.
340.
Aangezien de herstructureringsperiode over de jaren 2002-2006 loopt, dient te worden nagegaan of de SNCM gedurende deze periode, en met name op het ogenblik waarop is besloten tot nieuwe kapitaalinjecties van de overheid, aan deze voorwaarde voldoet.
341.
In de beschikking van 2003 is vastgesteld dat de SNCM in de boekjaren 2001 en 2002 aan dit criterium voldoet (160).
342.
Nu dient te worden nagegaan of de SNCM voor de boekjaren 2003 tot en met 2005, d.w.z. het laatste volledige boekjaar vóór de tenuitvoerlegging van de nieuwe maatregelen van 2006 betreffende de privatisering van de SNCM, nog steeds voldoet aan dit criterium.
343.
Zoals reeds gezegd in de overwegingen 73 en verder is de situatie van de SNCM in 2004 en 2005 aanzienlijk verslechterd. Zo bedroeg het bedrijfsresultaat van de SNCM - 32,6 miljoen EUR in 2004 en - 25,8 miljoen EUR in 2005, terwijl het nettoresultaat in 2004 - 29,7 miljoen EUR bedroeg en - 28,8 miljoen EUR in 2005. In 2005 is het eigen vermogen (- 1,7 miljoen EUR) met 25,5 miljoen EUR gedaald ten opzichte van 2004. Dit betekent dat meer dan de helft van het maatschappelijk kapitaal van de onderneming is verdwenen en meer dan een kwart van dit kapitaal is verloren gegaan in de laatste twaalf maanden, waardoor is voldaan aan de voorwaarde van punt 10, onder a) van de richtsnoeren van 2004.
344.
In het licht van het voorafgaande is de Commissie van mening dat de SNCM kan worden aangemerkt als onderneming in moeilijkheden in de zin van de richtsnoeren van 2004.
6.2.2.1. Eigen bijdrage
345.
Overeenkomstig punt 43 van de richtsnoeren moeten „[h]et steunbedrag en de steunintensiteit […] tot het voor de uitvoering van de herstructurering strikt noodzakelijke minimum aan herstructureringskosten worden beperkt, in samenhang met de voorhanden zijnde financiële middelen van de onderneming, van haar aandeelhouders of van het concern waarvan zij deel uitmaakt. Bij deze beoordeling wordt eerder toegekende reddingssteun mede in aanmerking genomen. Van de steun ontvangende ondernemingen wordt verwacht dat zij uit eigen middelen, zo nodig door de verkoop van activa die voor het voortbestaan van de onderneming niet onontbeerlijk zijn of door externe financiering tegen marktvoorwaarden, een belangrijke bijdrage aan het herstructureringsplan leveren. Deze bijdrage is een teken dat de markten er vertrouwen in hebben dat een herstel van de levensvatbaarheid haalbaar is. Zij moet reëel - dus actueel - zijn, onder uitsluiting van alle voor de toekomst verwachte winst en kasstromen, en zij moet zo hoog mogelijk zijn”.
346.
In punt 44 van de richtsnoeren wordt het volgende gepreciseerd: „In de regel beschouwt de Commissie de volgende bijdragen (19) aan de herstructurering als passend: minstens 25 % in het geval van kleine ondernemingen, minstens 40 % in het geval van middelgrote en minstens 50 % in het geval van grote ondernemingen. In uitzonderlijke omstandigheden en in geval van een door de lidstaat aan te tonen bijzondere noodsituatie kan de Commissie een lagere bijdrage accepteren.”.
347.
In punt 7 van de richtsnoeren wordt voorts gepreciseerd dat het „past […] om nog duidelijker te herhalen dat [de aanzienlijke bijdrage van de begunstigde aan de herstructurering] reëel dient te zijn en geen steun mag omvatten. De bijdrage van de begunstigde onderneming dient een tweeledig doel. Enerzijds toont zij aan dat de markten (eigenaren, schuldeisers) er vertrouwen in hebben dat het haalbaar is om binnen een redelijke termijn de levensvatbaarheid te herstellen; anderzijds zorgt deze bijdrage ervoor dat herstructureringssteun beperkt blijft tot het minimum dat noodzakelijk is om de levensvatbaarheid te herstellen, terwijl de vervalsing van de mededinging beperkt blijft […]”.
348.
In de jurisprudentie van de Europese Unie is er eveneens op gewezen dat de eigen bijdrage moet aantonen dat de markten geloven in de haalbaarheid van een herstel van de levensvatbaarheid (161). De Commissie wijst erop dat deze voorwaarde uiterst relevant is voor de SNCM, gezien haar situatie sinds 2002. De Commissie herinnert eraan dat de oorspronkelijke herstructureringsmaatregelen van 2002 niet de verwachte resultaten hebben opgeleverd. Sommige zijn niet in acht genomen of niet volledig uitgevoerd (zie overweging 351). Aangezien de SNCM niet in staat is geweest deze eerste herstructureringsmaatregelen volledig ten uitvoer te leggen, is haar economische en financiële situatie er vanaf 2004 verder op achteruitgegaan (zie overwegingen 73 tot en met 75).
349.
In 2002 bedroegen de herstructureringskosten 46 miljoen EUR. Met betrekking tot de maatregelen van 2006 kwam het bedrag van de herstructureringskosten volgens de Commissie overeen met het steunbedrag (162), d.w.z. 202,55 miljoen EUR, plus de kapitaalverhoging door de particuliere partners, namelijk 26,25 miljoen EUR, dus 274,8 miljoen EUR in totaal. De eigen bijdrage bestaat uit een bedrag van 42,385 miljoen EUR uit de nettoverkoop van activa en 26,25 miljoen EUR kapitaalverhoging door de particuliere partners, d.w.z. een totale eigen bijdrage van 68,635 miljoen EUR. Rekening houdend met de nieuwe maatregelen van 2006 geeft dit bijgevolg een eigen bijdrage van 25 %, terwijl in de richtsnoeren een bijdrage van ten minste 50 % wordt verlangd. De Commissie preciseert dat de Franse autoriteiten geen uitzonderlijke omstandigheden en bijzondere noodsituaties hebben ingeroepen opdat de Commissie een minder hoge reële eigen bijdrage zou aanvaarden. De Commissie is hoe dan ook van mening dat er in het onderhavige geval geen uitzonderlijke omstandigheden zijn die een lagere eigen bijdrage dan de in de richtsnoeren van 2004 verlangde eigen bijdrage rechtvaardigen.
350.
De Commissie is dan ook van mening dat de eigen bijdrage van de SNCM aan de herstructurering nog steeds ontoereikend is in het licht van de bepalingen van de richtsnoeren.
6.2.2.2. Herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn
351.
In haar besluit tot inleiding van de procedure had de Commissie twijfels geuit over het herstel van de levensvatbaarheid van de SNCM op lange termijn, met name gezien de volgende feiten:
-
de SNCM was niet voornemens al haar verlieslatende activiteiten te schrappen;
-
het welslagen van het herstructureringsplan hing nauw samen met de toewijzing van de DOD tussen Marseille en Corsica voor de periode tussen 1 januari 2007 en 31 december 2012;
-
de in het kader van het plan van 2002 voorziene inkrimping van het boordpersoneel is niet volledig uitgevoerd en de productiviteitsverhoging met 10 % is niet bereikt.
-
de inkrimping van het personeel met 400 voltijdequivalenten en de productiviteitsmaatregelen in het kader van het plan van 2006 waren ontoereikend omdat ze afweken van het plan van 2002.
352.
De Franse autoriteiten brachten hiertegen in dat de verandering van aandeelhouders en de tenuitvoerlegging van de drie maatregelen van het privatiseringsplan de SNCM in staat zouden stellen haar activiteit op een gezonde basis te ontwikkelen en dat het verliesgevende karakter van bepaalde onderdelen van haar activiteit dus zeker niet onherstelbaar was.
353.
De Commissie stelt vast dat de maatregelen van het herstructureringsplan van 2002 niet volledig ten uitvoer konden worden gelegd, wat tot een aanzienlijke verslechtering van de resultaten van de onderneming in 2004 en 2005 heeft geleid. De toename van de omzet met 20 miljoen EUR en de verhoging van de compensatie voor de openbare dienst met 9 miljoen EUR in 2006 konden geen herstel van het bedrijfsresultaat brengen omdat de stijging van de brandstofprijs en de toename van de exploitatiekosten veel aanzienlijker waren dan verwacht. De deskundige van de Commissie heeft vastgesteld dat de uitvoering van het businessplan van de overnemers sterk is vertraagd door een aantal gebeurtenissen (163) en concludeert hieruit dat de gecumuleerde verliezen mogelijk veel aanzienlijker zullen zijn dan aanvankelijk gedacht voor 2007.
354.
De Commissie is bijgevolg van oordeel dat de antwoorden van de Franse autoriteiten niet al haar twijfels hebben weggenomen. Het lijkt namelijk discutabel om het herstel van de levensvatbaarheid afhankelijk te stellen van de toewijzing van de openbare dienst 2007-2013 en aan de invoering van de drie maatregelen van het privatiseringsplan, waarvan de rechtmatigheid en de verenigbaarheid met de interne markt niet waren bevestigd. De geloofwaardigheid van een plan voor het herstel van de levensvatbaarheid van een onderneming op lange termijn veronderstelt op zijn minst dat wordt uitgegaan van realistische hypothesen. In het onderhavige geval hangt het welslagen van het plan bijna uitsluitend af van de verwezenlijking van twee hypothetische gebeurtenissen waar de SNCM geen controle over heeft. Gezien de toenmalige financiële situatie van de SNCM betwijfelt de Commissie of de onderneming de noodzakelijke vernieuwing van sommige van haar veerboten had kunnen financieren. Deze vernieuwing wordt door de Franse autoriteiten echter voorgesteld als middel om het nagestreefde herstel van de levensvatbaarheid te verwezenlijken.
355.
De Commissie is dus van oordeel dat niet is voldaan aan de in de richtsnoeren gestelde voorwaarde van het herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn.
6.2.2.3. Voorkomen van buitensporige verstoring van de mededinging (compenserende maatregelen)
356.
In het nietig verklaarde besluit van 2008 worden vier compenserende maatregelen genoemd:
-
de sluiting van de dochteronderneming Corsica Marittima (82 000 passagiers in 2000), die de verbindingen tussen Italië en Corsica verzorgde, en dus de terugtrekking van de SNCM-groep uit de markt voor lijnverbindingen tussen Italië en Corsica;
-
de bijna volledige terugtrekking uit de markt voor verbindingen tussen Toulon en Corsica, een markt die in 2002 goed was voor niet minder dan 460 000 passagiers;
-
de beperking van het totale aantal aangeboden plaatsen en van het jaarlijkse aantal heen- en terugreizen van de SNCM vanaf 2003, met name op de verbinding tussen Nice en Corsica;
-
de verkoop van vier schepen.
357.
De Commissie wenst eraan te herinneren dat deze maatregelen door de Franse autoriteiten waren voorgesteld voor een bedrag van 15,81 miljoen EUR, wat overeenkomt met het bedrag van de in 2002 toegekende herstructureringssteun.
358.
Na de nietigverklaring van het besluit van 2008, bij het arrest van 11 september 2012, bedraagt het totale steunbedrag nu meer dan 210 miljoen EUR. De Commissie concludeert dat haar twijfels om de onderstaande redenen niet konden worden weggenomen.
359.
Met betrekking tot de bij de herstructurering in 2002 geplande verkoop van vier schepen merkt de Commissie op dat deze verkopen ten dele zijn gecompenseerd door de levering van de Danielle Casanova in juni 2002, het vracht-passagiersschip Paglia Orba en het vracht-passagiersschip Pascal Paoli in 2003.
360.
Met betrekking tot de Corsica Marittima is in punt 40 van de richtsnoeren met name gepreciseerd dat „[a]fschrijvingen en sluiting van verliesgevende activiteiten die in ieder geval nodig zijn om de levensvatbaarheid te herstellen, […] bij de beoordeling van de compenserende maatregelen niet als inkrimping van capaciteit of aanwezigheid op de markt [worden] beschouwd. Bij deze beoordeling wordt eerder toegekende reddingssteun mede in aanmerking genomen.” Bijgevolg kan de sluiting van Corsica Marittima, die sinds haar oprichting in 1990 verliesgevend was, niet worden beschouwd als compenserende maatregel, maar betreft het veeleer een maatregel tot herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn.
361.
Deze redenering geldt ook voor de verbinding tussen Corsica en Nice. De Commissie merkt op dat de SNCM een klein marktaandeel heeft, aangezien Corsica Ferries France 70 % van de marktaandelen in handen had (164). Volgens het Stephens-rapport is er veel vraag naar verbindingen vanuit Nice, met name in de zomerperiode. Ook buiten de zomerperiode is er op deze verbinding nog een zekere vraag. De verbinding noteerde in de periode 2004-2007 evenwel een negatief bedrijfsresultaat. Bijgevolg kan deze maatregel niet worden beschouwd als compenserende maatregel, maar betreft het veeleer een maatregel tot herstel van de levensvatbaarheid op lange termijn.
362.
De Commissie merkt eveneens op dat het passagiersvervoer tussen Corsica en de haven van Toulon aanzienlijk is toegenomen, van minder dan 200 000 passagiers per jaar in 1999 tot bijna 1 miljoen in 2007 (165). De bijna volledige terugtrekking van de SNCM uit deze verbinding zou bijgevolg als compenserende maatregel kunnen worden aangemerkt. De Commissie merkt evenwel op dat de lijn Toulon - Corsica in termen van passagiers de minst belangrijke lijn van de SNCM is.
363.
Zelfs wanneer deze maatregel als compenserende maatregel zou worden aangemerkt, is de Commissie van oordeel dat hij absoluut ontoereikend zou zijn. Op grond van punt 40 van de richtsnoeren moeten „[d]e maatregelen […] in verhouding staan tot de mededingingsverstorende effecten van de steun […]”. Zoals reeds in de overwegingen 341 en 342 is opgemerkt, stelt de Commissie vast dat deze maatregelen door de Franse autoriteiten waren voorgesteld voor een bedrag van 15,81 miljoen EUR, wat overeenkomt met het bedrag van de in 2002 toegekende herstructureringssteun. Aangezien de steun nu in totaal ongeveer 218 miljoen EUR bedraagt, is de Commissie van oordeel dat de voorgestelde maatregelen ontoereikend zijn ten opzichte van de door de toekenning van deze steun veroorzaakte concurrentieverstoring.
364.
De Commissie stelt bijgevolg vast dat de twijfels betreffende de aard van deze maatregelen (compenserende maatregelen of maatregelen tot herstel van de levensvatbaarheid) niet konden worden weggenomen. De voorgestelde maatregelen zijn hoe dan ook nog steeds absoluut ontoereikend.
365.
De Franse autoriteiten hebben verwezen naar het risico van een monopolie van de CFF als de SNCM van de markt zou verdwijnen. De Commissie is van oordeel dat de Franse autoriteiten het bestaan en de omvang van dit risico niet voldoende hebben aangetoond. Het passagiers- en vrachtvervoer tussen het Franse vasteland en Corsica is namelijk een concurrerende markt die openstaat voor alle marktdeelnemers in het Middellandse Zeegebied. Deze markt wordt eveneens gekenmerkt door de afwezigheid van toegangsbelemmeringen. Hoe dan ook kan de concurrentiepositie van Corsica Ferries niet gerechtvaardigen dat de concurrentie door de omstreden maatregelen wordt vervalst.
366.
In het licht van het voorafgaande concludeert de Commissie dat de voorgestelde maatregelen niet voldoen aan de criteria van de punten 38 tot en met 42 van de richtsnoeren.
VII. CONCLUSIE
7.1. ONVERENIGBAARHEID EN TERUGVORDERING VAN DE DOOR DE FRANSE AUTORITEITEN IN 2002 AANGEMELDE KAPITAALINBRENG EN VAN DE DRIE NIEUWE DOOR DE FRANSE AUTORITEITEN IN 2006 TEN UITVOER GELEGDE MAATREGELEN
367.
De in 2002 door de Franse autoriteiten aangemelde kapitaalinbreng van 15,81 miljoen EUR en de drie nieuwe door de Franse autoriteiten in 2006 ten uitvoer gelegde maatregelen, namelijk de overdracht voor 100 % van de SNCM tegen de negatieve prijs van 158 miljoen EUR, de kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR waarop de CGMF heeft ingeschreven, en het voorschot in rekening-courant voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR ten gunste van de werknemers van de SNCM zijn steunmaatregelen in de zin van artikel 107, lid 1, VWEU. Deze steunmaatregelen zijn onverenigbaar met de interne markt.
368.
De Commissie wijst erop dat onrechtmatige steun die onverenigbaar is met de interne markt, overeenkomstig artikel 14, lid 1, van Verordening (EG) nr. 659/1999, van de begunstigde moet worden teruggevorderd.
369.
Met het oog op deze terugvordering moeten de Franse autoriteiten het steunbedrag bovendien vermeerderen met de terugvorderingsrente die betaalbaar is vanaf de datum waarop de betrokken steun de onderneming ter beschikking is gesteld, tot de datum van daadwerkelijke terugbetaling (166) ervan, overeenkomstig hoofdstuk V van Verordening (EG) nr. 794/2004van de Commissie (167).
7.2. ONVERENIGBAARHEID EN TERUGVORDERING VAN DE REDDINGSSTEUN
370.
Wanneer de als herstructureringssteun aangemelde maatregelen niet voldoen aan de verenigbaarheidsvoorwaarden van de richtsnoeren, dienen hieruit de consequenties te worden getrokken met betrekking tot de reddingssteun die de Franse autoriteiten aan de SNCM hebben toegestaan en waarop het besluit van de Commissie van 17 juli 2002 betrekking had, en dient deze steun te worden teruggevorderd.
371.
Op 19 november 2002 hebben de Franse autoriteiten de Commissie een kopie doen toekomen van de overeenkomsten betreffende het kasvoorschot tussen de SNCM en de CGMF, alsmede de bewijzen van terugbetaling van het voorschot van de CGMF aan de SNCM door middel van twee overmakingen van respectievelijk 13 mei en 14 juni 2002.
HEEFT HET VOLGENDE BESLUIT VASTGESTELD:
Artikel 1
De kapitaalinbreng van 15,81 miljoen EUR en de drie nieuwe in 2006 door de Franse autoriteiten ten uitvoer gelegde maatregelen, namelijk de overdracht voor 75 % van de SNCM tegen de negatieve prijs van 158 miljoen EUR, de kapitaalverhoging van 8,75 miljoen EUR waarop de CGMF heeft ingeschreven, en het voorschot in rekening-courant voor een bedrag van 38,5 miljoen EUR ten gunste van de werknemers van de SNCM, die door Frankrijk in strijd met artikel 108, lid 3, VWEU ten gunste van de SNCM ten uitvoer zijn gelegd, vormen onrechtmatige en met de interne markt onverenigbare steun.
Artikel 2
1. Frankrijk moet de in artikel 1 genoemde steun van de begunstigde terugvorderen.
2. De terug te vorderen bedragen omvatten rente vanaf de datum waarop zij de begunstigde ter beschikking zijn gesteld tot de datum van de daadwerkelijke terugbetaling ervan.
3. De rente wordt op samengestelde grondslag berekend in overeenstemming met hoofdstuk V van Verordening (EG) nr. 794/2004 en Verordening (EG) nr. 271/2008 (168) tot wijziging van Verordening (EG) nr. 794/2004.
Artikel 3
1. De in artikel 1 genoemde steun wordt onverwijld en daadwerkelijk teruggevorderd.
2. Frankrijk zorgt ervoor dat het onderhavige besluit binnen vier maanden vanaf de datum van kennisgeving ervan ten uitvoer wordt gelegd.
Artikel 4
1. Binnen twee maanden vanaf de kennisgeving van dit besluit verstrekt Frankrijk de Commissie de volgende inlichtingen:
a)
het totale van de begunstigde terug te vorderen bedrag (hoofdsom en terugvorderingsrente);
b)
een gedetailleerde beschrijving van de reeds genomen en de voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen;
c)
de documenten waaruit blijkt dat de begunstigde werd gelast de steun terug te betalen.
2. Frankrijk houdt de Commissie op de hoogte van de voortgang van de nationale maatregelen die het heeft genomen om het onderhavige besluit ten uitvoer te leggen, totdat de in artikel 1 bedoelde steun volledig is terugbetaald. Het verstrekt, op eenvoudig verzoek van de Commissie, onverwijld informatie over de reeds genomen en voorgenomen maatregelen om aan dit besluit te voldoen. Het verstrekt eveneens gedetailleerde informatie over de reeds door de begunstigde terugbetaalde steunbedragen en rente.
Artikel 5
Deze beschikking is gericht tot de Franse Republiek.
Gedaan te Brussel, 20 november 2013.