ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 23. března 2011
o státní podpoře C 39/07, kterou Itálie poskytla společnosti Legler SpA
(oznámeno pod číslem K(2011) 1758)
(Pouze italské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/51/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie (dále jen „Smlouva“), a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody,
s ohledem na rozhodnutí, kterým Komise rozhodla zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování EU ve věci předmětné podpory (1),
po vyzvání zúčastněných stran, aby podle výše uvedených ustanovení předložily své připomínky, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Dne 5. dubna 2007, šest měsíců poté, co byla poskytnuta podpora na záchranu schválená Komisí, neboť byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem (2), Itálie oznámila plán restrukturalizace společnosti Legler SpA.
(2)
Dne 25. září 2007 Komise zahájila formální vyšetřovací řízení týkající se restrukturalizace (3). Dne 30. listopadu 2007 obdržela připomínky ze strany Itálie.
(3)
Dne 10. prosince 2007 Komise obdržela připomínky zúčastněné třetí strany, které byly Itálii předány dne 3. března 2008 a na něž Itálie odpověděla dne 20. května 2008.
(4)
Dne 23. července 2008 italské orgány stáhly oznámení plánu restrukturalizace a prohlásily, že jej nebudou provádět.
(5)
Ve dnech 8. srpna 2008, 22. října 2008, 9. února 2009, 4. září 2009 a 17. března 2010 Komise požádala o další informace a italské orgány odpověděly dopisy ze dne 26. září 2008, 1. prosince 2008, 3. června 2009, 6. října 2009, 24. února 2010 a 20. dubna 2010.
II. POPIS
II.1 Příjemce
(6)
Legler SpA je mateřská společnost skupiny zabývající se výrobou textilu (dále jen „Legler“, „skupina“ nebo „společnost“) založené v roce 1863, která se v době, kdy bylo zahájeno formální vyšetřovací řízení, skládala z různých právnických subjektů, zejména ze společností Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA a Legler Macomer SpA. Společnost Legler SpA byla držitelkou menšinového podílu ve společnosti Legler Maroc SA a vlastnila 40 % podíl ve společnosti Legler Ottana SpA. Většinovou účast ve společnosti Legler SpA měl holding Piltar Ltd (dále jen „Piltar“).
(7)
V roce 2007 měla společnost Legler 1 213 pracovních jednotek (4) a vlastnila závody na Sardinii (konkrétně v obci Macomer v provincii Oristano a v obcích Siniscola a Ottana v provincii Nuoro) a v Lombardii (v obci Ponte San Pietro v provincii Bergamo). Tržba celé skupiny dosahovala v roce 2006 částky 101 milionů EUR a v září 2007 částky 30,9 milionu EUR.
(8)
Hlavní činnost společnosti Legler spočívá ve výrobě vysoce kvalitního denimu, v níž měla společnost vedoucí postavení v Itálii a v Německu, a byla důležitým dodavatelem do Francie a Beneluxu. Podle italských orgánů má trh s denimem dvě části: konfekci pro známé značky (odvětví, v němž společnost Legler hlavně působila) a výrobky pro širokou spotřebu, tedy odvětví, kde je konkurence založena hlavně na ceně. Hlavními konkurenty společnosti Legler byli Italové, Řekové, Francouzi, Tunisané, Turci a Japonci. První problémy zažila společnost Legler v roce 2003, kdy byla značná část výroby přesunuta do Asie nebo do jižního Středomoří.
(9)
Dne 30. května 2007 bylo ve správní radě společnosti SFIRS SpA, což je investiční společnost oblasti Sardinie, rozhodnuto, že společnost SFIRS získá za 450 000 EUR pohledávku společností Intex SpA v likvidaci v nominální hodnotě rovnající se 17 milionům EUR vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA.
(10)
Na tomtéž zasedání bylo dále rozhodnuto, že část z celkového dluhu 17 milionů EUR, tedy 14,5 milionů EUR, bude přeměněna na kapitál společnosti Legler.
(11)
Dne 31. května 2007 se společnost SFIRS stala na valné hromadě akcionářů společnosti Legler akcionářem společnosti Legler. Přeměnou části dluhu na kapitál (debt to equity swap) v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR společnost SFIRS získala 49 % kmenových akcií (a 100 % mimořádných akcií (5)) společnosti Legler SpA. Zbývajících 51 % měla v držení společnost Piltar.
(12)
V lednu 2008 se společnost SFIRS rozhodla postoupit svou vlastní účast ve společnosti Legler SpA a zbývající vlastní pohledávky vůči společnosti Legler a zveřejnila výzvu k vyjádření zájmu o společný nákup její účasti a jejích pohledávek.
(13)
Vítězná nabídka společnosti Ferratex s.r.l. (dále jen „Ferratex“) představovala celkovou částku 2 000 001 EUR. Podle italských orgánů cena odrážela tržní hodnotu pohledávek společnosti SFIRS vůči společnosti Legler a jejím dceřiným společnostem, které nezávislý odborník ocenil na 2 miliony EUR, k nimž se připočetla symbolická cena 1 EUR za účast společnosti SFIRS ve společnosti Legler, která se rovněž shodovala s odhadem nezávislého odborníka. K prodeji došlo dne 25. ledna 2008.
(14)
Společnost Legler ještě v období od prosince 2007 do srpna 2008 ukončila činnost v různých závodech a od té doby jsou všechny tyto závody uzavřeny.
(15)
Dne 23. července 2008 společnost Legler SpA změnila název na Texfer SpA a tato změna měla dopad na dceřiné společnosti, z nichž se staly Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(16)
Dne 18. srpna 2008 byla mateřská společnost skupiny prohlášena příslušným soudem za platebně neschopnou a dne 13. listopadu 2008 bylo vůči ní a jejím dceřiným společnostem zahájeno úpadkové řízení zvané „nucená správa“.
(17)
Záruku poskytnutou jako podporu na záchranu podniku banka uplatnila krátce po zjištění, že společnost Legler nesplatila úvěr poskytnutý na záchranu. Zodpovědné ministerstvo proto splatilo úvěr s příslušnými úroky dne 16. září 2008.
(18)
Dne 21. října 2010 společnost Texfer SpA vyhlásila úpadek a totéž proběhlo ve dnech 17. a 18. listopadu 2010 ve společnostech Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA a Texfer Macomer SpA.
(19)
V roce 2006 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek ve výši 8,6 milionu EUR, zatímco v roce 2005 byl zůstatek ještě pozitivní (17,2 milionu EUR). Ztráty společnosti dosáhly v roce 2006 výše 25,9 milionu EUR, zatímco v roce 2005 se rovnaly částce 28,1 milionu EUR. Hrubá marže podnikání (EBITDA) dosáhla v roce 2006 - 10,9 a v roce 2005 - 0,7. Stouply i finanční poplatky.
(20)
Dne 30. listopadu 2007 vykazoval majetek společnosti Legler negativní zůstatek 16,3 milionů EUR. Ztráty za období 2003-2007 dosáhly 94,9 milionu EUR a situace společnosti se neustále zhoršovala, jak se zvětšovaly ztráty a klesala tržba.
(21)
Od 13. listopadu 2008 byla skupina v souladu s vnitrostátními právními předpisy v úpadkovém řízení, které vedlo k vyhlášení úpadku (viz 16.-18. bod odůvodnění).
II.2 Opatření na restrukturalizaci
(22)
Plán restrukturalizace, „průmyslový plán“ (dále jen „plán“), který Itálie oznámila, měl trvat tři roky (2007-2009) a sestával ze tří opatření: i) 13 milionů EUR jako střednědobá záruka na období restrukturalizace náhradou za šestiměsíční záruku schválenou jako podporu na záchranu podniku (6), ii) 13,2 milionu EUR jako přímá dotace a iii) 13 milionů EUR jako přeměna dluhu na kapitál. Dne 31. května 2007 ale společnost SFIRS provedla přeměnu dluhu na kapitál v nominální výši 14,5 milionu EUR.
(23)
I když byl „průmyslový plán“ předložen na období 2007-2009, italské orgány tvrdily, že období restrukturalizace začíná 1. června 2007 a skončí koncem roku 2012. Jako důkaz o tom, jak má restrukturalizace společnosti probíhat v letech 2009 až 2012, byly uvedeny pouze pokladní toky a pasiva nově vytvořené společnosti (Newco).
(24)
Z tohoto širšího pohledu dosahovaly celkové náklady plánu pro nově vytvořenou společnost vzniklou spojením společnosti Legler SpA s jejími dceřinými společnostmi na Sardinii částky 106,2 milionu EUR, z čehož bylo 86,7 milionu určeno na rozsáhlou reorganizaci skupiny a zbývající část na obnovu kapitálu a na pokrytí ztrát.
(25)
Hlavní činnost nově vytvořené společnosti se soustředí na nejsilnější oblast výroby společnosti, tedy na vysoce kvalitní denim, zatímco oba další směry výroby (manšestr a hladká bavlna) budou zrušeny. I zeměpisné rozmístění skupiny bude soustředěno pouze do dvou výrobních závodů (Siniscola a Ottana), které jsou oba v jednom regionu. Zbylé činnosti budou prodány a společnost Legler tak zároveň z vlastních zdrojů přispěje na omezení nákladů za energii, dopravu a zaměstnance. Plán nezahrnoval závod v Macomeru (7).
(26)
Plán stanovil rovněž přistoupení nového akcionáře společně se společností SFIRS a uváděl nezbytnost několika soukromých úvěrových linek na předpokládanou reorganizaci.
II.3 Důvody, které vedly k zahájení řízení
(27)
V rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila pochybnosti o skutečnosti, že v přeměně dluhu na kapitál nebyly přítomny prvky státní podpory. Komise pochybovala, že soukromý investor by byl ochoten za těchto podmínek vyměnit svou pohledávku za kapitálový podíl, zejména proto, že bylo zjištěno, že činnost části podniku byla již několik měsíců zastavena a že italské orgány nepředložily Komisi alternativní scénář, který by z pohledu společnosti SFIRS ukázal, jak by mohla být investice do skupiny Legler a převzetí nákladů na restrukturalizaci z hospodářského hlediska výhodnější než likvidace skupiny.
(28)
Co se týče slučitelnosti podpory s vnitřním trhem na základě Pokynů Komise pro státní podporu na záchranu a restrukturalizaci podniků v obtížích (8) (dále jen „pokyny na záchranu a restrukturalizaci“), Komise měla především pochybnosti, zda většinový akcionář, společnost Piltar, může vyřešit potíže společnosti Legler a zda může uvnitř skupiny dojít k vlastnímu rozdělení nákladů.
(29)
Komise dále pochybovala o tom, že by plán mohl v dlouhodobém výhledu obnovit výnosnost, neboť předpokládané postoupení aktiv a výrobních linek vypadalo poměrně neurčitě a mnohé hypotézy týkající se budoucích provozních podmínek vypadaly téměř nereálně vzhledem k tomu, že výroba společnosti Legler byla pozastavena. Vyjadřovala kromě toho pochybnosti o tom, zda jsou navrhovaná kompenzační opatření realistická a zda jdou dále, než opatření nezbytná pro obnovení výnosnosti, zda je výše vlastního příspěvku dostatečná a zda je dodržena zásada podpory „jednou a dost“.
(30)
Komise nakonec požádala italské orgány, aby poskytly informace o skutečnostech, které vyvolaly její pochybnosti (původ úvěrů společnosti SFIRS, podrobné informace o společnosti Piltar a rozdělení nákladů uvnitř skupiny, kompenzační opatření, konkrétní možnosti, jak nalézt nového akcionáře a jak se dostat k soukromým finančním prostředkům nezbytným pro restrukturalizaci společnosti Legler).
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ ZÚČASTNĚNÝMI TŘETÍMI STRANAMI
(31)
V dopise ze dne 14. prosince 2007 vyjádřila zúčastněná třetí strana připomínky k rozhodnutí o zahájení řízení a zdůraznil škodlivý dopad uvedených opatření. Tvrdila, že pro toto odvětví je typická situace nadměrných kapacit. Poskytla navíc údaje o celosvětových kapacitách ve výrobě denimu v roce 2006 a uvedla, že na celosvětové úrovni jsou kapacity vyšší o 27 %.
IV. PŘIPOMÍNKY ITÁLIE
(32)
Italské orgány především vysvětlily, jak se společnost SFIRS stala většinovým akcionářem společnosti Legler. V březnu 2007 společnost SFIRS získala za cenu 450 000 EUR pohledávku, kterou měla společnost Intex SpA v likvidaci vůči společnostem Legler SpA a Legler Siniscola SpA. Dne 31. května 2007 společnost SFIRS použila první část této pohledávky v nominální hodnotě 14,5 milionu EUR a přeměnila ji v kapitál, čímž získala 49 % řádných akcií společnosti Legler (zatímco společnost Piltar byla držitelem zbývajících 51 %) a 100 % mimořádných akcií (9).
(33)
Italské orgány zadruhé uvedly, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem řízeným fyzickými osobami. Společnost byla založena za účelem získání podílů ve společnosti Legler a nevyvíjela žádnou jinou obchodní činnost. Italské orgány kromě toho zdůraznily, že společnost Piltar měla po určitou dobu v úmyslu nepodporovat finančně společnost a postupně předávat svůj podíl na skupině. Společně s podílem 49 % by společnost SFIRS získala právo koupit zbývající 51 % řádný podíl.
(34)
Zatřetí, italské orgány se zavázaly poskytnout informace o kompenzačních opatřeních.
(35)
Začtvrté, Itálie poukázala na povzbudivé tendence, které se objevily v těch oblastech výroby, v nichž společnost Legler stanovila opatření na obnovení výnosnosti na základě plánu restrukturalizace, jak je popsáno v 25. bodě odůvodnění, a na úmysl společnosti nalézt soukromé úvěrové linky a nového akcionáře na financování části plánu a činnosti, které již byly v tomto směru vykonány.
(36)
V odpovědi na připomínky zúčastněné třetí strany italské orgány následně zdůraznily, že podíl společnosti Legler na trhu se v roce 2006 omezil na 0,27 %. Doplnily, že plán stanovil jako kompenzační opatření snížení kapacit společnosti o 22 % ve srovnání s rokem 2006 a o 40 % ve srovnání s rokem 2005. Proto se domnívaly, že podpora nevyvolá narušení hospodářské soutěže v rozporu se společným zájmem.
(37)
V komentářích následujících po stažení plánu restrukturalizace italské orgány argumentovaly, že přeměna dluhu na kapitál neproběhla jako státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, neboť společnost SFIRS jednala v souladu se zásadou investora působícího v tržních podmínkách. Podle italských orgánů by soukromý investor jednal stejně, aby co nejúčinněji odvrátil úpadek a zachránil alespoň část svých pohledávek a společně s novým soukromým investorem a s novou úvěrovou linkou by restrukturalizoval společnost.
V. POSOUZENÍ
(38)
Podle čl. 8 odst. 1 nařízení (ES) č. 659/1999 (10) může zúčastněný členský stát stáhnout oznámení podle článku 2 dříve, než Komise přijme rozhodnutí podle článku 4 nebo 7.
(39)
V takovém případě Komise prohlásí formální vyšetřovací řízení, které případně zahájila, za skončené podle čl. 8 odst. 2.
(40)
Komise podotýká, že Itálie neposkytla přímou dotaci ve výši 13,2 milionu EUR a že Itálie takový plán podpory neuskuteční. Po stažení plánu restrukturalizace tedy nemá smysl pokračovat ve formálním vyšetřovacím řízení, které bylo v této věci zahájeno.
(41)
Vzhledem k tomu, že Itálie protiprávně prováděla další dvě restrukturalizační opatření, musí Komise při uzavření formálního vyšetřovacího řízení stanovit, zda jde o státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, a v případě, že ano, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(42)
Článek 107 odst. 1 Smlouvy stanoví, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem.
(43)
V případech, kdy by měla být nebo byla státní podpora ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy poskytnuta podniku, jenž má obtíže, je třeba posoudit její slučitelnost na základě pokynů pro záchranu a restrukturalizaci podniků. Podpora může být proto považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen v případě, že jsou splněny podmínky uvedené v těchto pokynech.
V.1 Existence podpory
(44)
Záruka poskytnutá jako podpora na záchranu podniku ve výši 13 milionů EUR nebyla po uplynutí šestiměsíčního období, na něž byla Komisí schválena, zrušena a zůstala aktivní i poté, co bylo staženo oznámení o plánu (viz 17. bod odůvodnění).
(45)
Prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku bylo oznámeno jako opatření na náklady příslušného ministerstva a financováno ze státního rozpočtu. Proto byla poskytnuta z veřejných prostředků a lze ji připisovat státu. Záruka představuje selektivní výhodu, neboť umožnila společnosti Legler přístup k finančním zdrojům, které by jinak vzhledem ke své finanční situaci nikdy neobdržela. Zbavila tak společnost Legler výdajů, které by jinak musela nést. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Zúčastněná třetí strana ve svých připomínkách zdůraznila škodlivý účinek opatření a upozornila navíc na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(46)
Komise se proto domnívá, že prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku, která představuje rovněž restrukturalizační opatření, je státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(47)
Pro stanovení výše podpory Komise odkazuje na bod 4.1 písm. a) sdělení Komise o zárukách (11), v němž se připomíná, že „společnostem majícím potíže by případný tržní ručitel v okamžiku poskytnutí záruky účtoval vysokou prémii odpovídající očekávané míře pravděpodobnosti neplnění. Je-li pravděpodobnost, že dlužník nebude schopen splatit půjčku zvláště vysoká, nemusí tato tržní sazba existovat a v mimořádných situacích může prvek podpory v záruce dosáhnout stejné výše jako částka skutečně krytá zárukou“.
(48)
Vzhledem k tehdejším vážným finančním potížím společnosti Legler, které byla poskytnuta záruka (zvýšení ztrát, snížení tržby a negativní čistý majetek, jak je popsáno v 19.-21. bodě odůvodnění a v 52. bodě odůvodnění), Komise považuje za vysoce nepravděpodobné, že by podnik byl schopen získat na trhu bankovní úvěr bez zásahu státu. Komise proto dochází k závěru, že výše podpory odpovídá celkovému objemu úvěru (12).
(49)
Komise podotýká, že přeměnu provedla společnost SFIRS, veřejnoprávní subjekt, v němž většinu akcií drží region Sardinie, který má převažující vliv na jeho rozhodování (13). Itálie tuto skutečnost nikdy nepopírala. Komise proto dochází k závěru, že toto opatření lze přičítat státu a že bylo provedeno za pomoci prostředků ze státního rozpočtu. Opatření je selektivní, neboť poskytuje výhodu jedinému podniku, totiž společnosti Legler. Vzhledem k tomu, že společnost Legler uskutečňovala plán restrukturalizace zaměřený na výrobní činnost, mohla podpora navíc poškodit hospodářskou soutěž na trhu Unie a ovlivnit obchod mezi členskými státy. Na případný škodlivý účinek opatření poukázala ve svých připomínkách rovněž zúčastněná třetí strana, která upozornila i na to, že pro toto odvětví je typická situace nadměrné kapacity.
(50)
Itálie naopak ve svých připomínkách tvrdila, že předmětné opatření nezvýhodňuje společnost Legler, neboť je podle jejího názoru v souladu se zásadou investora působícího v tržním hospodářství.
(51)
Podle ustálené judikatury (14) je pro zjištění, zda společnost Legler získala prostřednictvím prostředků ze státního rozpočtu výhodu, nezbytné stanovit, zda by za podobných podmínek byl soukromý investor srovnatelný se společností SFIRS ochoten provést k datu, kdy byla operace uskutečněna, podobnou přeměnu dluhu na kapitál na základě dostupných informací a předvídatelného vývoje.
(52)
Na základě finančních výkazů společnosti Legler Komise především uvádí, že v roce 2007 se kapitál společnosti rovnal 1,8 milionu EUR a zůstatek čistého majetku byl negativní v objemu 16,2 milionu EUR, že ztráty za období 2003-2007 byly potvrzeny ve výši 94,9 milionu EUR a že situace společnosti se očividně zhoršovala s tím, jak rostly ztráty a snižovala se tržba.
(53)
Komise navíc uvádí, že společnost SFIRS navzdory právě popsané kritické finanční situaci neprovedla úplnou analýzu hospodárnosti provozu, ani posouzení rizika. Přes četné žádosti Komise v tomto smyslu vlastně italské orgány nikdy nepředložily podložený alternativní scénář, který by ukázal, že volba společnosti SFIRS byla lepší, než scénář likvidace společnosti Legler.
(54)
Podobné připomínky formulovala italská centrální banka ve zprávě (15) vypracované po šetření činnosti společnosti SFIRS. V této zprávě se kritizuje chování společnosti SFIRS za neúplnost preventivní analýzy přeměny dluhu na kapitál a za zřejmý rozpor v „investici“ bez perspektivy návratu.
(55)
Ovšem i pomineme-li toto posouzení, zdá se, že finanční situace společnosti vylučuje, že by obezřetný investor působící v tržním hospodářství mohl provést uvedenou transakci.
(56)
V tomto ohledu Komise dále uvádí, že průmyslový plán oznámený společností nemůže být považován za spolehlivý základ reálné prognózy budoucího fungování podniku. Již z prosté skutečnosti, že plán se netýkal celého období restrukturalizace, ale jen jeho části, a že neobsahoval informace o tom, jak bude pokračovat restrukturalizace (viz 23. bod odůvodnění), je zřejmé, že nedostatečné informace by odradily soukromého investora od realizace uvedené transakce.
(57)
Zadruhé, nelze přehlížet skutečnost, že pokud jde o konkrétní prognózy návratnosti pohledávky společnosti SFIRS vůči společnosti Legler, došlo po přeměně dluhu na kapitál k oslabení postavení společnosti SFIRS jako akcionáře ve srovnání s předchozím postavením přednostního věřitele.
(58)
Hodnota a budoucí prognózy akcionářského podílu společnosti SFIRS se zdály být v okamžiku přeměny dluhu na kapitál příliš omezené, aby mohly vyvážit výše uvedená rizika, zejména s ohledem na kritickou finanční situaci podniku. To bylo jasně zdůrazněno ve studii zadané nezávislému odborníkovi, v níž šlo o posouzení hodnoty společnosti, která byla symbolicky stanovena ve výši 1 EUR.
(59)
Na základě výše uvedeného lze vyvodit, že pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, společnost SFIRS nejednala jako investor působící v obvyklých tržních podmínkách. Soukromý investor by neprovedl podobnou transakci bez spolehlivého a realistického předchozího hodnocení, z něhož by vyplývalo, že je výhodnější přeměnit dluh na kapitál, než být nadále přednostním věřitelem společnosti.
(60)
Přeměnou dluhu na kapitál poskytla společnost SFIRS výhodu společnosti Legler.
(61)
Z toho vyplývá, že taková přeměna představuje státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(62)
Pokud jde o výpočet výše podpory, je třeba poznamenat, že pojem státní podpora je vyhrazen pro finanční podporu z veřejných prostředků. Výše podpory musí být vypočtena na základě tržní hodnoty dluhu, který společnost SFIRS přeměnila na kapitál společnosti Legler. Kdyby měla tedy pohledávka společnosti SFIRS vůči společnosti Legler nominální hodnotu 17 milionů EUR, zatímco den před přeměnou byla její tržní hodnota 450 000 EUR, odpovídá tržní hodnota transakce provedené společností SFIRS, která přeměnila 85,3 % celkového objemu dluhu na kapitál (tedy částku v nominální výši 14,5 milionu EUR), tržní hodnotě 383 850 EUR (tedy 85,3 % ze 450 000 EUR). Výhoda poskytnutá z prostředků státního rozpočtu je tedy 383 850 EUR. Nominální hodnota přeměněného úvěru může být považována za výhodu jen z čistě účetního hlediska.
V.2 Slučitelnost podpory s vnitřním trhem
(63)
Jelikož vyšlo najevo, že oznámená opatření (veřejná záruka a přeměna dluhu na kapitál) představují státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy, musí Komise posoudit, zda je podpora slučitelná s vnitřním trhem.
(64)
Slučitelnost opatření souvisejících s předmětnou státní podporou s vnitřním trhem musí být posuzována na základě pokynů na záchranu a restrukturalizaci podniků.
(65)
Pokud jde o veřejnou záruku, je pro účely přezkumu slučitelnosti potřeba rozlišovat mezi prodloužením podpory na záchranu podniku a mezi státní podporou skrytou za střednědobou záruku, která představuje rovněž opatření na restrukturalizaci (na dobu trvání restrukturalizace).
(66)
Pokud jde o prodloužení podpory na záchranu podniku, bod 26 pokynů stanoví, že pokud členský stát předloží do šesti měsíců od schválení, nebo v případě oznámené podpory od provedení opatření, plán restrukturalizace, bude lhůta pro splacení úvěru nebo pro ukončení záruky prodloužena až do té doby, kdy Komise přijme rozhodnutí týkající se plánu, nerozhodne-li Komise o tom, že toto prodloužení je neoprávněné.
(67)
Oznámení plánu restrukturalizace umožnilo, aby podpora na záchranu podniku pokračovala i po šesti měsících. Itálie však oznámení stáhla. Z bodu 26 pokynů vyplývá, že oznámení plánu restrukturalizace je condicio sine qua non pro prodloužení podpory na záchranu podniku. Jestliže je tedy oznámený plán restrukturalizace následně stažen, prodloužení podpory na záchranu podniku musí být automaticky zastaveno.
(68)
Z rozhodovací praxe Komise vyplývá (věc Ernault (16) a věc Huta Cynku (17)), že pokud jí není předložen plán restrukturalizace, ani plán likvidace, nebo pokud je jako v přezkoumávaném případě plán likvidace stažen, není možné podporu na restrukturalizaci legitimně prodloužit ode dne, kdy členský stát stáhl oznámení o plánu restrukturalizace.
(69)
Střednědobá záruka (na dobu trvání plánu restrukturalizace) zamýšlená jako podpora na oznámenou restrukturalizaci byla slučitelná až do té doby, kdy Itálie stáhla oznámení o plánu, neboť představovala prodloužení záruky poskytnuté jako podpora na záchranu podniku.
(70)
Proto je třeba posoudit slučitelnost prodloužené záruky, která byla poskytnuta jako státní podpora, a to ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla své oznámení (tedy od 24. července 2008).
(71)
Státní podpora podniku v obtížích může být považována za slučitelnou na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) Smlouvy jen za předpokladu, že jsou dodrženy podmínky stanovené v pokynech pro záchranu a restrukturalizaci.
(72)
Pro podporu na restrukturalizaci jsou podle bodu 12 písm. a) a bodu 14 těchto pokynů způsobilé jen podniky v obtížích.
(73)
Na základě bodu 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci se Komise domnívá, že podnik je v obtížích, jestliže není schopen svými vlastními prostředky nebo prostředky, které může získat od svých vlastníků/akcionářů nebo věřitelů, omezit ztráty, které by bez vnějšího zásahu veřejných orgánů dovedly podnik zcela jistě k hospodářskému zhroucení.
(74)
Podle bodu 10 těchto pokynů je podnik v zásadě a bez ohledu na svou velikost považován za podnik v obtížích zejména za těchto okolností:
a)
v případě společnosti s omezeným ručením vlastníků, kde došlo ke ztrátě více než poloviny zapsaného kapitálu a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
b)
v případě společnosti, v níž alespoň někteří společníci plně ručí za závazky společnosti, kde došlo ke ztrátě více než poloviny jejího kapitálu zaznamenaného v účetnictví této společnosti a kde ke ztrátě více než jedné čtvrtiny tohoto kapitálu došlo za posledních 12 měsíců;
c)
kde nehledě na to, o jaký typ společnosti se jedná, podnik splňuje podmínky vnitrostátního práva pro zahájení kolektivního úpadkového řízení.
(75)
Z bodu 10 písm. a) těchto pokynů tak vyplývá, že bez vnějších zásahů je podnik, který ztratil podstatnou část zapsaného kapitálu, nevyhnutelně odsouzen k zastavení vlastní činnosti v krátké nebo střednědobé lhůtě. Komise dospěla v jednom z předchozích případů (18) k závěru, že v případě, kdy má podnik zůstatek čistého majetku negativní, platí a fortiori předpoklad o obtížích. V rozsudku Biria (19) Soudní dvůr mimo jiné potvrdil, že zásadní snížení kapitálu značí obtíže a že Komise se oprávněně domnívala, že podnik s čistým negativním majetkem je podnikem v obtížích.
(76)
Společnost Legler splňovala kritérium bodu 10 písm. a) pokynů, neboť v roce 2006 měla zůstatek čistého majetku negativní (viz bod 19).
(77)
Komise navíc poznamenává, že společnost Legler byla považována za podnik v obtížích ve smyslu bodu 10 písm. a) pokynů již 22. května 2007, tedy v den, kdy byla schválena záchrana.
(78)
Finanční situace společnosti Legler se následně nezlepšila. Podnik byl proto v roce 2008 příslušným soudem prohlášen za podnik v platební neschopnosti (viz 16. bod odůvodnění).
(79)
Komise také připomíná, že společnost Legler není nově vytvořeným podnikem ve smyslu bodu 12 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(80)
Na základě bodu 13 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci není podnik, který patří k větší skupině nebo byl větší skupinou převzat, za normálních okolností způsobilý pro poskytnutí podpory na záchranu nebo restrukturalizaci s výjimkou případu, kdy je možné prokázat, že jsou dané obtíže její vlastní a nejsou výsledkem svévolného rozvrhování nákladů v rámci dané skupiny, a že jsou tyto obtíže příliš vážné na to, aby je vyřešila sama skupina.
(81)
Komise uvádí, že společnost Piltar byla pouhým nástrojem, který nevykazoval žádnou hospodářskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler. Na základě informací, které má Komise k dispozici, neexistují žádné náznaky, že by obtíže podniku mohly záviset na vlastním rozdělení nákladů uvnitř skupiny. Navíc vzhledem k tomu, že všechny podíly ve společnosti měly v držení soukromé osoby a že společnost nevykazovala žádnou podnikatelskou činnost, kromě kapitálové účasti ve společnosti Legler, nebyla společnost Piltar schopna přispět k restrukturalizaci společnosti Legler.
(82)
Na základě výše uvedeného lze dojít k závěru, že je naplněn bod 9 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci.
(83)
Vzhledem k tomu, že společnost Legler je způsobilá pro podporu na restrukturalizaci, je třeba posoudit, zda jsou dodržována kritéria stanovená v bodech 32-51 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci pro účely slučitelnosti podpory na restrukturalizaci.
(84)
Itálie ovšem stáhla plán restrukturalizace společnosti Legler a neexistuje tedy žádný plán restrukturalizace, který by zavazoval členský stát ve smyslu bodu 35 pokynů pro záchranu a restrukturalizaci. Komise proto nemůže provést posouzení protiprávně poskytnuté podpory ve světle kritérií stanovených v bodech 32-51 těchto pokynů.
(85)
Komise se navíc domnívá, že veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál nelze na žádném jiném právním základě považovat za slučitelnou s vnitřním trhem.
VI. ZÁVĚR
(86)
Formální vyšetřovací řízení, které bylo zahájeno podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy a které se týká přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR, musí být ukončeno vzhledem k tomu, že Itálie stáhla své vlastní oznámení a nemá v úmyslu uskutečnit dotyčný plán podpory.
(87)
Komise má za to, že na veřejnou záruku a přeměnu dluhu na kapitál se vztahuje čl. 107 odst. 1 Smlouvy.
(88)
Provedením těchto dvou opatření Itálie porušila čl. 108 odst. 3 Smlouvy.
(89)
Podle Smlouvy a ustálené judikatury Soudního dvora je Komise oprávněna rozhodnout, že členský stát musí zrušit nebo změnit podporu (20), jestliže se ukáže, že je neslučitelná s vnitřním trhem. Podle ustálené judikatury Soudního dvora je cílem povinnosti členského státu zrušit podporu v případech, kdy Komise prohlásí podpory za neslučitelné s vnitřním trhem, obnovit dřívější stav (21). Soudní dvůr v tomto ohledu stanovil, že tohoto cíle je dosaženo, jestliže příjemce vrátil všechny prostředky, které mu byly neoprávněně poskytnuty, a ztratil tak výhodu, kterou využíval na trhu ve vztahu ke svým konkurentům, a byl tak obnoven stav před poskytnutím podpory (22).
(90)
V souladu s touto judikaturou stanoví článek 14 nařízení Rady (ES) č. 659/99 (23), že „je-li v případech protiprávní podpory přijato záporné rozhodnutí, Komise rozhodne, že dotyčný členský stát učiní všechna nezbytná opatření, aby příjemce podporu navrátil“.
(91)
Vzhledem k tomu, že dotyčná opatření je třeba považovat za protiprávní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem, částky těchto dvou podpor, rovnající se 13 milionům EUR a 383 850 EUR, musí být vráceny, aby byl obnoven stav na trhu před poskytnutím podpor.
(92)
Co se týče veřejné záruky, její navrácení musí mít účinnost ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci, tedy od 24. července 2008, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
(93)
Co se týče přeměny dluhu na kapitál, navrácení musí mít účinnost ode dne, kdy byla podpora poskytnuta příjemci, tedy od 31. května 2007, a musí zahrnovat úroky až do účinného splacení.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Formální vyšetřovací řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy týkající se přímé dotace ve výši 13,2 milionu EUR určené pro společnost Legler SpA je skončeno.
Článek 2
Veřejná záruka na částku 13 milionů EUR a přeměna dluhu na kapitál v objemu 383 850 EUR, jejichž poskytnutím společnosti Legler SpA porušila Itálie čl. 108 odst. 3 Smlouvy, představují státní podporu neslučitelnou s vnitřním trhem.
Článek 3
1. Příjemce vrátí Itálii podpory podle článku 2.
2. Vrácené podpory zahrnují úroky až do účinného splacení.
Co se týče veřejné záruky, úroky nabíhají ode dne následujícího po dni, kdy Itálie stáhla oznámení o podpoře na restrukturalizaci.
Pokud jde o přeměnu dluhu na kapitál, úroky nabíhají ode dne, kdy byla podpora poskytnuta k dispozici příjemci.
3. Úroky se vypočítávají na smíšeném základě podle kapitoly V nařízení Komise (ES) č. 794/2004 (24) a nařízení Komise (ES) č. 271/2008 (25), kterým se mění nařízení (ES) č. 794/2004.
4. S účinností ode dne oznámení tohoto rozhodnutí Itálie zruší všechny platby stanovené pro účely podpory podle článku 2.
Článek 4
1. Navrácení podpory podle článku 2 je okamžité a účinné.
2. Itálie zajistí, aby toto rozhodnutí bylo provedeno do čtyř měsíců ode dne jeho oznámení.
Článek 5
1. Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí předloží Itálie Komisi tyto informace:
a)
celkovou částku (jistinu a úroky), kterou má příjemce navrátit;
b)
podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím;
c)
doklady prokazující, že příjemci bylo nařízeno podporu vrátit.
2. Itálie informuje Komisi o dosaženém pokroku na základě vnitrostátních opatření přijatých k provedení tohoto rozhodnutí, a to dokud nebude navrácení podpory uvedené v článku 2 dokončeno. Na základě jednoduché žádosti Komise předloží Itálie okamžitě informace o již přijatých nebo plánovaných opatřeních pro dosažení souladu s tímto rozhodnutím. Předloží také podrobné informace o výši podpory a úrocích, které již příjemce navrátil.
Článek 6
Toto rozhodnutí je určeno Italské republice.
V Bruselu dne 23. března 2011.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 23 marzo 2011
relativa all’aiuto di Stato C 39/07 cui l’Italia ha dato esecuzione a favore di Legler SpA
[notificata con il numero C(2011) 1758]
(Il testo in lingua italiana è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2012/51/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea (di seguito «trattato»), in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma,
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a),
vista la decisione con cui la Commissione ha deciso di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2 del trattato riguardo all’aiuto in oggetto (1),
dopo aver invitato gli interessati a presentare osservazioni conformemente alle citate disposizioni e viste le osservazioni trasmesse,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Il 5 aprile 2007, sei mesi dopo la concessione di un aiuto al salvataggio approvato dalla Commissione in quanto considerato compatibile con il mercato interno (2), l’Italia ha notificato un piano di ristrutturazione a favore di Legler SpA.
(2)
Il 25 settembre 2007 la Commissione ha avviato un procedimento d’indagine formale sul piano di ristrutturazione (3). Il 30 novembre 2007 sono pervenute osservazioni dall’Italia.
(3)
Il 10 dicembre 2007 sono pervenute alla Commissione osservazioni di un terzo interessato che sono state trasmesse all’Italia il 3 marzo 2008 e a cui l’Italia ha dato risposta il 20 maggio 2008.
(4)
Il 23 luglio 2008 le autorità italiane hanno ritirato la notifica del piano di ristrutturazione dichiarando di averlo abbandonato.
(5)
In data 8 agosto 2008, 22 ottobre 2008, 9 febbraio 2009, 4 settembre 2009 e 17 marzo 2010 la Commissione ha richiesto ulteriori informazioni e le autorità italiane hanno risposto con lettere del 26 settembre 2008, 1o dicembre 2008, 3 giugno 2009, 6 ottobre 2009, 24 febbraio 2010 e 20 aprile 2010.
II. DESCRIZIONE
II.1. Il beneficiario
(6)
Legler SpA è la società madre di un gruppo di produzione tessile (di seguito «Legler», «il gruppo» o «la società») fondato nel 1863, che all’epoca dell’avvio del procedimento di indagine formale era costituito da diversi soggetti giuridici e segnatamente da: Legler Ottana SpA, Legler Siniscola SpA e Legler Macomer SpA Legler SpA deteneva una partecipazione di minoranza in Legler Maroc SA e una quota del 40 % in Legler Ottana SpA. A detenere la partecipazione maggioritaria in Legler SpA era la holding Piltar Ltd (di seguito: «Piltar»).
(7)
Nel 2007 Legler constava di 1 213 unità di lavoro (4) e possedeva impianti in Sardegna (precisamente a Macomer, nella provincia di Oristano, e a Siniscola e Ottana, nella provincia di Nuoro) e in Lombardia (a Ponte San Pietro, in provincia di Bergamo). Il fatturato del gruppo ammontava a 101 milioni di EUR nel 2006 e a 30,9 milioni di EUR nel settembre 2007.
(8)
L’attività principale di Legler consisteva nella produzione di tessuto denim di alta qualità di cui la società era stata un leader in Italia e in Germania e un importante fornitore in Francia e Benelux. Secondo le autorità italiane, il mercato del denim contiene due segmenti: il prêt-à-porter per marche molto note (settore in cui Legler era principalmente attiva) e i prodotti di largo consumo, settore nel quale la concorrenza è basata principalmente sul prezzo. I principali concorrenti di Legler erano italiani, greci, francesi, tunisini, turchi e giapponesi. Legler ha sperimentato le prime difficoltà nel 2003 quando una parte considerevole della produzione è stata trasferita in Asia o nel Mediterraneo meridionale.
(9)
Il 30 maggio 2007, in un consiglio di amministrazione di SFIRS SpA, che è una società d’investimento della regione Sardegna, è stato deciso che SFIRS avrebbe acquistato, per 450 000 EUR, un credito di valore nominale, pari 17 milioni di EUR vantato da Intex SpA, in liquidazione, nei confronti di Legler SpA e Legler Siniscola SpA.
(10)
Nel corso della stessa riunione è stato deciso inoltre di convertire in capitale di Legler una parte del credito pari a 14,5 milioni di EUR, del credito totale di 17 milioni di EUR.
(11)
Il 31 maggio 2007, nell’ambito dell’assemblea degli azionisti di Legler, SFIRS è diventata azionista di Legler. Convertendo una parte del debito in capitale (debt to equity swap) per un valore nominale di 14,5 milioni di EUR, SFIRS ha acquisito il 49 % delle azioni ordinarie [e il 100 % delle azioni straordinarie (5)] di Legler SpA Il rimanente 51 % era detenuto da Piltar.
(12)
Nel gennaio 2008 SFIRS ha deciso di cedere la propria partecipazione in Legler SpA e il proprio rimanente crediti vantati nei confronti di Legler e ha lanciato un appello a manifestare interesse all’acquisto congiunto della sua partecipazione e dei suoi crediti.
(13)
L’offerta vincente della società Ferratex srl (di seguito: «Ferratex») consisteva in un importo totale di 2 000 001 EUR. Secondo le autorità italiane, il prezzo rispecchiava il valore di mercato dei crediti complessivi vantati da SFIRS nei confronti di Legler e delle sue controllate, valutato da un esperto indipendente pari a 2 milioni di EUR cui si aggiungeva il prezzo simbolico di 1 EUR per la partecipazione di SFIRS in Legler, anch’esso conforme alla stima di un esperto indipendente. La vendita ha avuto luogo il 25 gennaio 2008.
(14)
Legler ha tuttavia messo fine alle proprie attività nei vari impianti nel periodo compreso tra il dicembre 2007 e l’agosto 2008 e tutti gli impianti sono rimasti inattivi da allora.
(15)
Il 23 luglio 2008 Legler SpA ha modificato il nome della società in Texfer SpA e tale cambiamento ha avuto ripercussioni sui nomi delle controllate della società, divenute Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA e Texfer Macomer SpA.
(16)
Il 18 agosto 2008 la società madre del gruppo è stata dichiarata in stato di insolvenza dal tribunale competente e il 13 novembre 2008 è stata ammessa alla procedura concorsuale denominata «amministrazione straordinaria» insieme con le sue controllate.
(17)
La garanzia concessa a titolo di aiuto al salvataggio è stata escussa dalla banca poco dopo l’accertamento del mancato rimborso del prestito per il salvataggio da parte di Legler. Pertanto, il ministero competente ha rimborsato il prestito con i relativi interessi il 16 settembre 2008.
(18)
Il 21 ottobre 2010, Texfer SpA è stata dichiarata in fallimento e altrettanto è avvenuto per Texfer Ottana SpA, Texfer Siniscola SpA e Texfer Macomer SpA, in data 17 e 18 novembre 2010.
(19)
Nel 2006 il patrimonio netto di Legler era negativo per 8,6 milioni di EUR mentre nel 2005 esso era ancora positivo (17,2 milioni di EUR). Nel 2006 le perdite della società ammontavano a 25,9 milioni di EUR mentre nel 2005 erano pari a 28,1 milioni di EUR. Il suo fatturato ammontava a 101,4 milioni di EUR nel 2006 mentre era pari a 124,2 milioni di EUR nel 2005. Il margine operativo lordo (EBITDA) ammontava a - 10,9 nel 2006 e a - 0,7 nel 2005. Anche gli oneri per interessi erano in aumento.
(20)
Il 30 novembre 2007 il patrimonio netto di Legler era negativo per un importo di 16,3 milioni di EUR. Le perdite nel periodo 2003-2007 avevano raggiunto i 94,9 milioni di EUR e la situazione della società era andata via via peggiorando con un aumento delle perdite e una diminuzione del fatturato.
(21)
Dal 13 novembre 2008 il gruppo è oggetto di una procedura concorsuale conformemente alla legislazione nazionale che è si è conclusa con il fallimento (cfr. considerando 16-18).
II.2. Le misure di ristrutturazione
(22)
Il piano di ristrutturazione, «piano industriale», notificato dall’Italia (di seguito: «il piano») prevedeva una durata di tre anni (2007-2009) e consisteva in tre misure: i) 13 milioni di EUR a titolo di garanzia a medio termine per il periodo di ristrutturazione, in sostituzione della garanzia di sei mesi autorizzata come aiuto al salvataggio (6); ii) 13,2 milioni di EUR a titolo di sovvenzione diretta; e iii) 13 milioni di EUR a titolo di conversione del debito in capitale. Tuttavia, il 31 maggio 2007 SFIRS ha attuato una conversione del debito in capitale per un importo nominale di 14,5 milioni di EUR.
(23)
Pur avendo presentato il «piano industriale» per il periodo 2007-2009, le autorità italiane sostenevano che il periodo di ristrutturazione sarebbe iniziato il 1o giugno 2007 e sarebbe terminato alla fine del 2012. Al fine di dimostrare come la ristrutturazione della società era destinata a proseguire tra il 2009 e il 2012, erano stati comunicati soltanto i flussi di cassa e l’andamento delle passività della società di nuova costituzione (Newco).
(24)
In tale prospettiva più ampia, i costi globali del piano per una società di nuova costituzione derivante dalla fusione di Legler SpA con le sue controllate sarde ammontavano a 106,2 milioni di EUR, di cui 86,7 milioni erano destinati a una vasta riorganizzazione del gruppo e la rimanente parte a ricostituire il capitale e coprire le perdite.
(25)
L’attività principale della società di nuova costituzione si sarebbe concentrata sul maggiore settore produttivo della società, ossia sui tessuti denim di alta qualità, mentre le altre due linee di produzione (velluto a coste e FLAT) sarebbero state soppresse. Anche la disposizione geografica del gruppo sarebbe stata concentrata in soli due impianti di produzione (Siniscola and Ottana), entrambi all’interno di una sola regione. I rimanenti attivi sarebbero stati venduti provvedendo così al contributo proprio di Legler e riducendo al tempo stesso i costi per l’energia, i trasporti e il personale. Il piano non comprendeva l’impianto di Macomer (7).
(26)
Il piano prevedeva altresì l’adesione di un nuovo azionista insieme a SFIRS e indicava la necessità di alcune linee di credito private per la riorganizzazione prevista.
II.3. Motivi che hanno determinato l’avvio del procedimento
(27)
Nella decisione di avvio del procedimento la Commissione esprimeva dubbi sul fatto che la conversione del debito in capitale fosse esente da elementi di aiuto di Stato. La Commissione dubitava che un investitore privato fosse disposto a permutare il suo debito con quote di capitale nelle presenti circostanze, specialmente perché risultava che una parte delle attività dell’impresa era sospesa da vari mesi e le autorità italiane non avevano presentato alla Commissione uno scenario alternativo che dimostrasse come, secondo il punto di vista della SFIRS, l’investimento nel gruppo Legler e l’assunzione delle spese di ristrutturazione fossero più convenienti sotto il profilo economico rispetto alla liquidazione del gruppo.
(28)
Per quanto riguarda la compatibilità dell’aiuto con il mercato interno sulla base degli Orientamenti comunitari sugli aiuti di Stato per il salvataggio e la ristrutturazione di imprese in difficoltà (8) (di seguito: «orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione»), la Commissione dubitava innanzitutto se l’azionista di maggioranza Piltar potesse risolvere le difficoltà di Legler e se vi fosse una ripartizione arbitraria dei costi all’interno del gruppo.
(29)
In secondo luogo, la Commissione dubitava che il piano potesse ripristinare la redditività a lungo termine dal momento che la prevista cessione degli attivi e delle linee di produzione appariva alquanto indeterminata e molte ipotesi riguardanti le future condizioni operative apparivano poco realistiche, vista la sospensione della produzione di Legler. Inoltre, sollevava dubbi quanto al fatto che le misure compensative proposte fossero reali e andassero al di là di quelle necessarie per ripristinare la redditività, che il livello del contributo proprio fosse sufficiente e che fosse rispettato il principio dell’aiuto «una tantum».
(30)
Infine, la Commissione chiedeva alle autorità italiane di fornire informazioni sui punti che avevano dato origine ai suoi dubbi (origine dei crediti SFIRS, informazioni dettagliate su Piltar e ripartizione dei costi all’interno del gruppo, misure compensative, possibilità concrete di trovare un nuovo azionista e di accedere ai finanziamenti privati necessari per la ristrutturazione di Legler).
III. OSSERVAZIONI PRESENTATE DA TERZI INTERESSATI
(31)
Con lettera del 14 dicembre 2007, un terzo interessato ha inviato osservazioni sulla decisione di avvio del procedimento e ha sottolineato l’effetto distorsivo delle misure in questione sostenendo che il settore era caratterizzato da una situazione di sovraccapacità. Ha inoltre fornito dati sulla capacità di produzione di tessuti denim a livello mondiale per il 2006, affermando che la sovraccapacità a livello mondiale era pari al 27 %.
IV. OSSERVAZIONI DELL’ITALIA
(32)
Le autorità italiane hanno prima di tutto illustrato come la SFIRS era diventata l’azionista di maggioranza di Legler. Nel marzo 2007, la SFIRS aveva acquistato al prezzo di 450 000 EUR un credito che la società Intex SpA, in liquidazione, vantava nei confronti di Legler SpA e Legler Siniscola SpA Il 31 maggio 2007, la SFIRS aveva utilizzato una parte di tale credito, di valore nominale di 14,5 milioni di EUR, per convertirlo in capitale acquisendo così il 49 % delle partecipazioni ordinarie di Legler (mentre Piltar deteneva il rimanente 51 %) e il 100 % delle azioni straordinarie (9).
(33)
In secondo luogo, le autorità italiane hanno specificato che Piltar era un mero ente strumentale controllato da persone fisiche. La società sarebbe stata fondata al fine di acquisire una partecipazione in Legler e non svolgeva alcuna altra attività commerciale. Inoltre le autorità italiane hanno sottolineato che Piltar aveva da tempo manifestato l’intenzione di non sostenere finanziariamente la società e di cedere progressivamente la sua partecipazione al gruppo. In effetti, insieme con la partecipazione del 49 %, SFIRS avrebbe acquisito il diritto di comprare il rimanente 51 % delle partecipazioni ordinarie.
(34)
In terzo luogo, le autorità italiane si sono impegnate a fornire informazioni sulle misure compensative.
(35)
In quarto luogo, l’Italia ha fatto riferimento alle tendenze incoraggianti emerse nei segmenti in cui Legler aveva previsto misure volte a ripristinare la redditività sulla base del piano di ristrutturazione, come descritto al considerando 25, e all’intenzione della società di trovare linee di credito private e un nuovo azionista per finanziare una parte del piano, nonché alle iniziative già assunte in tale direzione.
(36)
Successivamente, in risposta alle osservazioni di un terzo interessato, le autorità italiane hanno sottolineato che la quota di mercato di Legler per il 2006 era limitata allo 0,27 %. Hanno aggiunto che il piano prevedeva, come misura compensativa, una riduzione della capacità della società del 22 % rispetto al 2006 e del 40 % rispetto al 2005. Pertanto esse ritenevano che l’aiuto non avrebbe provocato distorsioni della concorrenza in maniera contraria all’interesse comune.
(37)
Nei loro commenti successivi al ritiro del piano di ristrutturazione, le autorità italiane hanno argomentato che la conversione del debito in capitale non si configurava come un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato considerato poiché che la SFIRS aveva agito conformemente al principio dell’investitore operante in condizioni di mercato. Secondo le autorità italiane, un investitore privato avrebbe agito allo stesso modo per prevenire il fallimento e recuperare almeno una parte del suo credito nel modo più efficace, cioè convertendolo in capitale, e ristrutturando la società insieme a un nuovo investitore privato e a una nuova linea di credito.
V. VALUTAZIONE
(38)
A norma dell’articolo 8, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 659/1999 (10), lo Stato membro interessato può ritirare la notifica di cui all’articolo 2 prima che la Commissione adotti una decisione ai sensi dell’articolo 4 o dell’articolo 7.
(39)
In tal caso la Commissione provvede a dichiarare chiuso, a norma dell’articolo 8, paragrafo 2, il procedimento d’indagine formale da essa eventualmente avviato.
(40)
La Commissione osserva che la sovvenzione diretta di 13,2 milioni di EUR non è stata erogata dall’Italia e che l’Italia non metterà in atto tale progetto di aiuto. A seguito del ritiro del piano di ristrutturazione, il procedimento di indagine formale avviato in merito a tale misura non ha quindi ragione di proseguire.
(41)
Dal momento che le altre due misure di ristrutturazione notificate sono state illegittimamente eseguite dall’Italia, la Commissione, per chiudere il procedimento di indagine formale, deve determinare se esse si configurino come un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato e, in caso positivo, se l’aiuto sia compatibile con il mercato interno.
(42)
L’articolo 107, paragrafo 1, del trattato stabilisce che sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidono sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza.
(43)
Nei casi in cui un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato debba essere o sia stato concesso a un’impresa in difficoltà, occorre valutarne la compatibilità sulla base degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione. L’aiuto può essere pertanto considerato compatibile sulla base dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del trattato soltanto se sono soddisfatte le condizioni contenute in tali orientamenti.
V.1. Sussistenza dell’aiuto
(44)
La garanzia concessa a titolo di aiuto al salvataggio per un importo di 13 milioni di EUR non è stata soppressa alla scadenza del periodo di sei mesi per il quale era stata autorizzata dalla Commissione ed è rimasta operativa dopo che la notifica del piano era stata ritirata (cfr. considerando 17).
(45)
La proroga della garanzia concessa a titolo di aiuto al salvataggio è stata notificata come provvedimento a carico delle risorse del ministero competente, finanziato mediante il bilancio di Stato. Pertanto, essa è stata concessa mediante risorse pubbliche ed è attribuibile allo Stato. La garanzia costituisce un vantaggio selettivo dal momento che consentiva a Legler di accedere a risorse finanziarie che altrimenti non avrebbe mai ottenuto, considerata la sua situazione finanziaria. In tal modo ha sgravato Legler da spese che avrebbe dovuto altrimenti sostenere. Inoltre, poiché Legler stava realizzando un progetto di ristrutturazione finalizzato all’attività di produzione, l’aiuto poteva indurre distorsioni della concorrenza sul mercato dell’Unione e incidere sugli scambi tra Stati membri. Nelle sue osservazioni, un soggetto terzo ha sottolineato l’effetto distorsivo della misura facendo inoltre notare che il settore è caratterizzato da una situazione di sovraccapacità.
(46)
La Commissione, pertanto, ritiene che la proroga della garanzia concessa a titolo di aiuto al salvataggio, che rappresenta altresì una misura di ristrutturazione, costituisca un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato.
(47)
Al fine di determinare l’importo dell’aiuto, la Commissione fa riferimento al punto 4.1, lettera a), della comunicazione della Commissione sulle garanzie (11) in cui si sottolinea che «per le imprese in difficoltà, un (eventuale) garante di mercato, al momento di concedere la garanzia, addebiterebbe un premio elevato visto il tasso di inadempimento previsto; se la probabilità che il mutuatario non possa rimborsare il prestito diventa particolarmente elevata, tale tasso di mercato può non esistere ed in circostanze eccezionali l’elemento di aiuto della garanzia può rivelarsi elevato quanto l’importo effettivamente coperto da tale garanzia».
(48)
Considerate le gravi difficoltà finanziarie di Legler all’epoca in cui è stata concessa la garanzia (aumento delle perdite, diminuzione del fatturato e patrimonio netto negativo, come descritto ai considerando 19-21 e 52), la Commissione considera altamente improbabile che l’impresa fosse in grado di ottenere un prestito bancario sul mercato senza l’intervento dello Stato; la Commissione conclude pertanto che l’importo dell’aiuto corrisponde alla totalità dell’importo del prestito (12).
(49)
La Commissione osserva che la conversione è stata effettuata da SFIRS, un ente pubblico in cui la regione Sardegna detiene la maggioranza delle azioni e sulle cui decisioni essa esercita un influsso predominante (13). L’Italia non ha mai contestato tale fatto. La Commissione pertanto conclude che la misura in questione è attribuibile allo Stato ed è stata concessa mediante risorse statali. Dal momento che favorisce una sola impresa, ossia Legler, la misura è selettiva. Inoltre, poiché Legler stava realizzando un progetto di ristrutturazione finalizzato alla ripresa dell’attività di produzione, l’aiuto poteva provocare una distorsione della concorrenza sul mercato dell’Unione e incidere sugli scambi tra Stati membri. L’effetto potenzialmente distorsivo della misura è stato altresì messo in evidenza, nelle sue osservazioni, da un terzo interessato che ha fatto altresì notare che il settore è caratterizzato da una situazione di sovraccapacità.
(50)
L’Italia ha per contro sostenuto nei suoi commenti che la misura in oggetto non conferiva un vantaggio a Legler dal momento che, a suo parere, sarebbe conforme al principio dell’investitore operante in economia di mercato.
(51)
Secondo una giurisprudenza consolidata (14), al fine di accertare se Legler abbia ottenuto un vantaggio mediante risorse statali, è necessario determinare se, in circostanze analoghe, un investitore privato con caratteristiche comparabili a quelle di SFIRS sarebbe stato disposto ad effettuare un’analoga conversione del debito in capitale, sulla base delle informazioni disponibili e degli sviluppi prevedibili alla data in cui l’operazione è stata messo in atto.
(52)
Prima di tutto, la Commissione rileva, sulla base dei rendiconti finanziari di Legler, che nel 2007 il capitale della società era pari a 1,8 milioni di EUR e il suo patrimonio netto era negativo per un importo di 16,2 milioni di EUR, che le perdite nel periodo 2003-2007 si attestavano su 94,9 milioni di EUR e che la situazione della società si stava palesemente deteriorando, con perdite crescenti e una riduzione di fatturato.
(53)
La Commissione osserva inoltre che SFIRS, nonostante la situazione finanziaria critica appena descritta, non aveva realizzato un’analisi completa dell’economicità dell’operazione né una valutazione del rischio. In effetti, nonostante le numerose richieste della Commissione in tal senso, le autorità italiane non hanno mai presentato uno scenario alternativo documentato, il quale dimostrasse che la scelta di SFIRS era preferibile allo scenario della liquidazione di Legler.
(54)
Analoghe osservazioni sono state formulate dalla banca centrale italiana nella relazione (15) compilata dopo un’indagine sulle attività di SFIRS. In tale relazione viene criticato il comportamento di SFIRS per l’incompletezza della sua analisi preventiva della conversione del debito in capitale e per la contraddizione insita in un «investimento» privo di prospettive di rientro.
(55)
Ma anche a prescindere da tale valutazione la situazione finanziaria della società appare tale da escludere che un investitore avveduto operante in economia di mercato potesse compiere l’operazione di cui trattasi.
(56)
In proposito la Commissione osserva inoltre che il piano industriale notificato dall’impresa non può essere considerato una base affidabile per una previsione realistica del futuro andamento dell’impresa. È evidente, già dal semplice fatto che il piano non riguardava l’intero periodo di ristrutturazione ma solo una sua parte e non comprendeva informazioni su come sarebbe proseguita la ristrutturazione (cfr. considerando 23), che la scarsità delle informazioni avrebbe dissuaso un investitore privato dal realizzare l’operazione di cui trattasi.
(57)
In secondo luogo, non può essere ignorato il fatto che, in riferimento alle prospettive concrete di recupero del credito vantato da SFIRS nei confronti di Legler, la posizione di SFIRS in quanto azionista si era indebolita a seguito della conversione del debito in capitale rispetto alla precedente posizione preferenziale di creditrice.
(58)
Il valore e le prospettive future della partecipazione azionaria di SFIRS al momento della conversione del debito in capitale apparivano troppo limitati per controbilanciare i rischi di cui sopra, soprattutto in considerazione della situazione finanziaria critica dell’impresa. Ciò è stato chiaramente messo in evidenza da uno studio commissionato ad un esperto indipendente al fine di valutare il valore della società, che è stato simbolicamente equiparato a 1 EUR.
(59)
Sulla base di quanto precede si può dedurre che, per quanto attiene alla conversione del debito in capitale, SFIRS non ha agito come un investitore operante in normali condizioni di mercato. Un investitore privato non avrebbe effettuato una simile operazione senza un’affidabile e realistica valutazione preventiva da cui risultasse che era più vantaggioso permutare il debito in capitale anziché rimanere creditore preferenziale della società.
(60)
Effettuando la conversione del debito in capitale, SFIRS ha conferito un vantaggio a Legler.
(61)
Ne consegue che tale conversione costituisce un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato.
(62)
Per quanto riguarda il calcolo dell’importo dell’aiuto, è opportuno notare che la nozione di aiuto di Stato è circoscritta agli aiuti finanziati con risorse pubbliche. L’importo dell’aiuto deve essere calcolato sulla base del valore di mercato del debito che è stato convertito da SFIRS in capitale di Legler. Quindi, se il credito vantato da SFIRS nei confronti di Legler aveva un valore nominale di 17 milioni di EUR, mentre il giorno prima della conversione il suo valore di mercato era di 450 000 EUR, il valore di mercato dell’operazione effettuata da SFIRS quando ha convertito in capitale l’85,3 % dell’importo totale del credito (vale a dire un importo nominale di 14,5 milioni di EUR) corrisponde ad un valore di mercato di 383 850 EUR (vale a dire l’85,3 % di 450 000 EUR). Pertanto, il beneficio conferito mediante risorse statali è di 383 850 EUR. Il valore nominale del credito convertito non può invece essere considerato un beneficio se non in termini meramente contabili.
V.2. Compatibilità dell’aiuto con il mercato interno
(63)
Poiché si è riscontrato che le misure notificate (garanzia pubblica e conversione del debito in capitale) costituiscono un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato, la Commissione deve valutare se l’aiuto è compatibile con il mercato interno.
(64)
La compatibilità con il mercato interno delle misure di aiuto di Stato in oggetto deve essere valutata sulla base degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione.
(65)
Per quanto riguarda la garanzia pubblica occorre fare, ai fini dell’esame della compatibilità, una distinzione tra la proroga dell’aiuto al salvataggio, da una parte, e l’aiuto di Stato in guisa di garanzia a medio termine, costituente altresì una misura di ristrutturazione (per la durata del periodo di ristrutturazione), dall’altra.
(66)
Per quanto riguarda la proroga dell’aiuto al salvataggio, il punto 26 degli orientamenti stabilisce che qualora lo Stato membro presenti, entro 6 mesi dalla data dell’autorizzazione o, nel caso di aiuto non notificato, dall’attuazione della misura, un piano di ristrutturazione, il termine per il rimborso del prestito o per la cessazione della garanzia viene prorogato fino al momento dell’adozione da parte della Commissione di una decisione in merito al piano, a meno che la Commissione non decida che una tale proroga sia ingiustificata.
(67)
La notifica del piano di ristrutturazione permetteva che l’aiuto al salvataggio proseguisse dopo i sei mesi. L’Italia, tuttavia, ha ritirato la notifica. Dal punto 26 degli orientamenti discende che la notifica di un piano di ristrutturazione è una condicio sine qua non per la proroga dell’aiuto al salvataggio. Pertanto, se un piano di ristrutturazione notificato viene successivamente ritirato, la proroga dell’aiuto al salvataggio deve essere interrotta.
(68)
Dalla prassi decisionale della Commissione consegue [caso Ernault (16) e caso Huta Cynku (17)] che se non le è stato presentato un piano di ristrutturazione né un piano di liquidazione oppure se, come nel caso in esame, il piano di liquidazione è stato ritirato, l’aiuto alla ristrutturazione non è più legittimamente prorogabile a partire dalla data in cui lo Stato membro ha ritirato la notifica del piano di ristrutturazione.
(69)
Dal momento che costituiva una proroga della garanzia concessa a titolo di aiuto al salvataggio, la garanzia a medio termine (per la durata del piano di ristrutturazione) intesa come aiuto alla ristrutturazione notificato è compatibile fino al ritiro della notifica del piano stesso da parte dell’Italia.
(70)
Pertanto, occorre valutare la compatibilità della garanzia prorogata, concessa a titolo di aiuto di Stato, a partire dal giorno successivo a quello in cui l’Italia ha ritirato la sua notifica (vale a dire dal 24 luglio 2008).
(71)
Un aiuto di Stato ad un’impresa in difficoltà può essere considerato compatibile sulla base dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del trattato solo se sono rispettate tutte le condizioni stabilite negli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione.
(72)
Conformemente al punto 12, lettera a), e 14 di tali orientamenti, sono ammissibili agli aiuti per la ristrutturazione solo le imprese in difficoltà.
(73)
In base al punto 9 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione, la Commissione considera che un’impresa sia in difficoltà quando essa non sia in grado, con le proprie risorse o con le risorse che può ottenere dai proprietari/azionisti o dai creditori, di contenere perdite che, in assenza di un intervento esterno delle autorità pubbliche, la condurrebbero quasi certamente al collasso economico.
(74)
In base al punto 10 degli stessi orientamenti, un’impresa, a prescindere dalle sue dimensioni, è in linea di principio considerata in difficoltà nei seguenti casi:
a)
nel caso di società a responsabilità limitata, qualora abbia perso più della metà del capitale sociale e la perdita di più di un quarto di tale capitale sia intervenuta nel corso degli ultimi dodici mesi; o
b)
nel caso di società in cui almeno alcuni soci abbiano la responsabilità illimitata per i debiti della società, qualora abbia perso più della metà dei fondi propri, quali indicati nei conti della società, e la perdita di più di un quarto del capitale sia intervenuta nel corso degli ultimi dodici mesi; o
c)
per tutte le forme di società, qualora ricorrano le condizioni previste dal diritto nazionale per l’apertura nei loro confronti di una procedura concorsuale.
(75)
Dal punto 10, lettera a), di tali orientamenti risulta pertanto che, senza interventi esterni, un’impresa che abbia perso una parte sostanziale del proprio capitale è inevitabilmente destinata a cessare la propria attività a breve o medio termine. La Commissione è giunta alla conclusione in un caso precedente (18) che, qualora un’impresa abbia un patrimonio netto negativo, la presunzione dello stato di difficoltà vige a fortiori. Nella decisione Biria (19), il Tribunale ha inoltre confermato che una riduzione sostanziale di capitale è un segno di difficoltà e che la Commissione aveva a ragione considerato che un’impresa con un patrimonio netto negativo fosse un’impresa in difficoltà.
(76)
Legler rispondeva al criterio di cui al punto 10, lettera a), degli orientamenti dal momento che aveva un patrimonio netto negativo nel 2006 (cfr. il considerando 19).
(77)
La Commissione fa notare inoltre che Legler era già considerata un’impresa in difficoltà ai sensi del punto 10, lettera a), degli orientamenti il 22 maggio 2007, data in cui il salvataggio era stato autorizzato.
(78)
Successivamente la situazione finanziaria di Legler non è migliorata. Infatti, l’impresa è stata dichiarata in stato di insolvenza dal tribunale competente nel 2008 (cfr. il considerando 16).
(79)
La Commissione osserva anche che Legler non è un’impresa di recente costituzione ai sensi del punto 12 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione.
(80)
In base al punto 13 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione, un’impresa facente parte di un gruppo più grande, o che viene da esso rilevata, non può, in linea di massima, beneficiare di aiuti per il salvataggio o per la ristrutturazione, salvo qualora si possa dimostrare che le difficoltà sono difficoltà intrinseche all’impresa in questione, che non risultano dalla ripartizione arbitraria dei costi all’interno del gruppo e che sono troppo gravi per essere risolte dal gruppo stesso.
(81)
La Commissione osserva che Piltar era un puro ente strumentale che non svolgeva alcuna attività commerciale all’infuori della partecipazione nel capitale di Legler. Sulla base delle informazioni di cui dispone la Commissione, non vi sono indicazioni del fatto che le difficoltà dell’impresa potevano dipendere da un’arbitraria ripartizione dei costi all’interno del gruppo. Inoltre, poiché tutte le sue quote sociali erano detenute da privati e non svolgeva alcuna attività commerciale all’infuori della partecipazione nel capitale di Legler, Piltar non era in grado di contribuire alla ristrutturazione di Legler.
(82)
Sulla base di quanto precede, si può concludere che il punto 9 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione è soddisfatto.
(83)
Poiché Legler è ammissibile agli aiuti alla ristrutturazione, occorre valutare se siano rispettati i criteri stabiliti ai punti 32-51 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione ai fini della compatibilità dell’aiuto alla ristrutturazione
(84)
Il piano di ristrutturazione di Legler è tuttavia stato ritirato dall’Italia e non sussiste quindi alcun piano di ristrutturazione che impegni lo Stato membro ai sensi del punto 35 degli orientamenti per il salvataggio e la ristrutturazione. La Commissione non può pertanto effettuare la valutazione dell’aiuto illegittimamente eseguito alla luce dei criteri stabiliti nei punti 32-51 di tali orientamenti.
(85)
Inoltre, la Commissione ritiene che la garanzia pubblica e la conversione del debito in capitale non possono essere considerate compatibili con il mercato interno su nessuna altra base giuridica.
VI. CONCLUSIONE
(86)
Il procedimento di indagine formale avviato ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 2, del trattato in relazione alla sovvenzione diretta per un importo di 13,2 milioni di EUR, deve essere chiuso, considerato che l’Italia ha ritirato la propria notifica e non intende attuare il progetto di aiuto in questione.
(87)
La Commissione considera che la garanzia pubblica e la conversione del debito in capitale rientrino nell’ambito di applicazione dell’articolo 107, paragrafo 1 del trattato.
(88)
Tali due misure sono state eseguite dall’Italia in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3 del trattato.
(89)
A norma del trattato e della giurisprudenza consolidata della Corte di giustizia, la Commissione è competente per decidere che lo Stato membro debba abolire o modificare l’aiuto (20) qualora esso risulti incompatibile con il mercato interno. Secondo costante giurisprudenza della Corte, inoltre, nei casi in cui gli aiuti siano dichiarati dalla Commissione incompatibili con il mercato interno, l’obbligo di abolire l’aiuto, incombente allo Stato membro, ha l’obiettivo di ripristinare la situazione preesistente (21). La Corte ha stabilito al riguardo che tale obiettivo è raggiunto quando il beneficiario ha rimborsato gli importi concessi a titolo di aiuti illegittimi, perdendo quindi il vantaggio di cui aveva fruito sul mercato rispetto ai suoi concorrenti, e la situazione esistente prima della corresponsione dell’aiuto è ripristinata (22).
(90)
Sulla scia di tale giurisprudenza, l’articolo 14 del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio (23) stabilisce che «nel caso di decisioni negative relative a casi di aiuti illegali la Commissione adotta una decisione con la quale impone allo Stato membro interessato di prendere tutte le misure necessarie per recuperare l’aiuto dal beneficiario».
(91)
Pertanto, dal momento che le misure in oggetto devono essere considerate aiuti illegittimi e incompatibili con il mercato interno, gli importi di tali due misure, pari rispettivamente a 13 milioni di EUR e 383 850 EUR, devono essere recuperati al fine di ripristinare la situazione vigente sul mercato prima della concessione degli aiuti.
(92)
Per quanto attiene alla garanzia pubblica, il recupero deve avere effetto dal giorno successivo al ritiro della notifica dell’aiuto alla ristrutturazione da parte dell’Italia, ossia dal 24 luglio 2008, e comprendere gli interessi fino all’effettivo recupero.
(93)
Per quanto riguarda la conversione del debito in capitale, il recupero deve avere effetto dal momento in cui l’aiuto è stato messo a disposizione del beneficiario, ossia dal 31 maggio 2007, e comprendere gli interessi fino all’effettivo recupero,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
Il procedimento di indagine formale avviato ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 2, del trattato in relazione alla sovvenzione diretta pari a 13,2 milioni di EUR, destinata alla società Legler SpA, è chiuso.
Articolo 2
La garanzia pubblica per un importo di 13 milioni di EUR e la conversione di debito in capitale per un importo di 383 850 EUR, disposte dall’Italia in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, del trattato a favore della società Legler SpA, costituiscono aiuti di Stato incompatibili con il mercato interno.
Articolo 3
1. L’Italia procede al recupero degli aiuti di cui all’articolo 2 presso il beneficiario.
2. Gli aiuti da recuperare comprendono gli interessi fino all’effettivo recupero.
Relativamente alla garanzia pubblica, tali interessi decorrono dal giorno successivo al ritiro della notifica dell’aiuto alla ristrutturazione da parte dell’Italia.
Relativamente alla conversione del debito in capitale, tali interessi decorrono dal giorno in cui l’aiuto è stato messo a disposizione del beneficiario.
3. Gli interessi sono calcolati su base composta conformemente al capitolo V dei regolamenti della Commissione (CE) n. 794/2004 (24) e (CE) n. 271/2008 (25) che modifica il regolamento (CE) n. 794/2004.
4. L’Italia annulla, con effetto a decorrere dalla data di notifica della presente decisione, tutti i versamenti previsti ai fini degli aiuti di cui all’articolo 2.
Articolo 4
1. Il recupero dell’aiuto di cui all’articolo 2 è immediato ed effettivo.
2. L’Italia provvede affinché la presente decisione sia eseguita entro quattro mesi dalla data della sua notifica.
Articolo 5
1. Entro due mesi dalla notifica della presente decisione, l’Italia trasmette le seguenti informazioni alla Commissione:
a)
l’importo complessivo (capitale e interessi) che deve essere recuperato presso il beneficiario;
b)
una descrizione dettagliata delle misure già adottate e delle misure previste per conformarsi alla presente decisione;
c)
i documenti attestanti che al beneficiario è stato ingiunto di rimborsare l’aiuto.
2. L’Italia informa la Commissione dei progressi delle misure nazionali adottate per l’esecuzione della presente decisione fino al completo recupero dell’aiuto di cui all’articolo 2. Trasmette immediatamente, dietro semplice richiesta della Commissione, le informazioni relative alle misure già adottate e previste per conformarsi alla presente decisione. Fornisce inoltre informazioni dettagliate riguardo all’importo dell’aiuto e degli interessi già recuperati presso il beneficiario.
Articolo 6
La Repubblica italiana è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 23 marzo 2011