SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2010/65/EU
ze dne 20. října 2010
o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států nebo odplouvajících z nich a o zrušení směrnice 2002/6/ES
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 100 odst. 2 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
s ohledem na stanovisko Výboru regionů (2),
v souladu s řádným legislativním postupem (3),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/6/ES ze dne 18. února 2002 o ohlašovacích formalitách lodí připlouvajících do přístavů členských států Společenství nebo odplouvajících z nich (4) vyžaduje, aby členské státy přijaly některé standardizované formuláře (dále jen „formuláře FAL“) s cílem usnadnit dopravu, jak je stanoveno v Úmluvě Mezinárodní námořní organizace (IMO) o usnadnění mezinárodní námořní dopravy (dále jen „úmluva FAL“), přijaté dne 9. dubna 1965, v platném znění.
(2)
V zájmu usnadnění námořní dopravy a omezení administrativní zátěže pro společnosti provozující lodní dopravu je třeba v nejvyšší možné míře zjednodušit a harmonizovat ohlašovací formality vyžadované právními předpisy Unie a členských států. Tato směrnice by se však neměla nijak dotýkat povahy a obsahu požadovaných informací a neměla by zavádět žádné další požadavky na ohlašování pro lodě, na něž se tato povinnost již nevztahuje podle právních předpisů použitelných v členských státech. Měla by se zabývat výhradně tím, jak je možno postupy informování zjednodušit a harmonizovat a jak je možno zefektivnit shromažďování informací.
(3)
Předávání údajů požadovaných při připlutí do přístavu nebo při odplutí z něj podle směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/59/ES ze dne 27. listopadu 2000 o přístavních zařízeních pro příjem lodního odpadu a zbytků lodního nákladu (5), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2002/59/ES ze dne 27. června 2002, kterou se stanoví kontrolní a informační systém Společenství pro provoz plavidel (6), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 725/2004 ze dne 31. března 2004 o zvýšení bezpečnosti lodí a přístavních zařízení (7), směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/16/ES ze dne 23. dubna 2009 o státní přístavní inspekci (přepracované znění) (8) a případně podle Mezinárodního předpisu o námořní přepravě nebezpečného zboží, přijatého v roce 1965, v platném znění se vztahuje na informace požadované formuláři FAL. Proto pokud tyto informace odpovídají požadavkům uvedených právních předpisů, mělo by být akceptováno, aby byly poskytovány na formulářích FAL.
(4)
Má-li dojít ke zjednodušení, musí právní předpisy Unie vzhledem ke globálnímu rozměru námořní dopravy zohledňovat požadavky IMO.
(5)
Členské státy by měly prohloubit spolupráci mezi příslušnými orgány, jako jsou celní orgány, orgány ochrany hranic, orgány veřejného zdraví a dopravní orgány, s cílem i nadále zjednodušovat a harmonizovat ohlašovací formality v rámci Unie a co nejefektivněji využívat elektronického předávání údajů a systémů výměny informací, aby k odstranění překážek v námořní dopravě došlo pokud možno současně a aby byl vytvořen evropský prostor námořní dopravy bez překážek.
(6)
Měly by být k dispozici podrobné statistiky o námořní dopravě, které umožní vyhodnotit účinnost a potřebnost politických opatření k usnadnění námořní dopravy v Unii, s přihlédnutím k tomu, že by na členské státy neměly být kladeny další zbytečné požadavky na shromažďování statistických údajů a že by měl být plně využíván Eurostat. Pro účely této směrnice je důležité, aby byly sbírány relevantní údaje týkající se lodní dopravy uvnitř Unie nebo lodí, které zastavují v přístavech ve třetích zemích nebo ve svobodných pásmech.
(7)
Pro lodní společnosti by mělo být snazší využívat status „schválené pravidelné námořní linky“ v souladu s cílem sdělení Komise ze dne 21. ledna 2009 nazvaného „Sdělení a akční plán týkající se vytvoření evropského prostoru námořní dopravy bez překážek“.
(8)
Co nejdříve a nejpozději od 1. června 2015 by se měly v široké míře využívat elektronické prostředky předávání údajů pro všechny ohlašovací formality, a to na základě mezinárodních norem vypracovaných úmluvou FAL, je-li to možné. S cílem usnadnit a urychlit předávání informací, kterých může být velké množství, je třeba tam, kde je to možné, plnit ohlašovací formality elektronicky. V rámci Unie by měly být informace předávány na formulářích FAL v tištěné podobě pouze výjimečně a měly by být akceptovány pouze po omezenou dobu. Členské státy se vybízejí k tomu, aby administrativními prostředky, včetně finančních pobídek, podporovaly používání elektronické podoby ohlašování. Z výše uvedených důvodů by se výměna informací mezi příslušnými orgány členských států měla uskutečňovat elektronicky. Aby se tento vývoj usnadnil a aby se zajistilo plynulé fungování evropského prostoru námořní dopravy bez překážek, měly by být elektronické systémy ve větší míře technicky interoperabilní, a to pokud možno do stejného dne.
(9)
Subjekty zabývající se obchodem a dopravou by měly mít možnost podávat informace a dokumenty ke splnění ohlašovacích formalit ve standardizované podobě v rámci jednotného elektronického portálu. Jednotlivé údaje by měly být vždy poskytovány pouze jednou.
(10)
Systémy SafeSeaNet zřízené na vnitrostátní úrovni a na úrovni Unie by měly zjednodušit příjem, výměnu a distribuci informací mezi informačními systémy členských států v oblasti námořní činnosti. S cílem usnadnit námořní dopravu a snížit s ní související administrativní zátěž by měl být systém SafeSeaNet interoperabilní s jinými systémy Unie pro ohlašovací formality. Systém SafeSeaNet by měl být používán pro další výměnu informací pro usnadnění námořní dopravy. V systému SafeSeaNet by nemělo být nutné uvádět ohlašovací formality týkající se informací pro výhradně vnitrostátní účely.
(11)
Při přijímání nových opatření Unie by mělo být zajištěno, aby členské státy mohly zachovat elektronické předávání údajů a nebylo po nich požadováno použití formulářů v tištěné podobě.
(12)
Výhod spojených s elektronickým přenosem údajů lze v plné míře využívat pouze tehdy, probíhá-li mezi SafeSeaNet, e-Customs a elektronickými systémy pro zadávání a vyvolávání údajů plynulá a efektivní komunikace. Přitom by se v první řadě mělo využít platných norem, aby se omezila administrativní zátěž.
(13)
Formuláře FAL jsou pravidelně aktualizovány. Tato směrnice by proto měla odkazovat na platnou verzi těchto formulářů. Veškeré informace požadované právními předpisy členských států nad rámec požadavků úmluvy FAL by měly být sdělovány v podobě vypracované na základě norem úmluvy FAL.
(14)
Touto směrnicí by nemělo být dotčeno nařízení Rady (EHS) č. 2913/92 ze dne 12. října 1992, kterým se vydává celní kodex Společenství (9), nařízení Komise (EHS) č. 2454/93 ze dne 2. července 1993, kterým se provádí nařízení Rady (EHS) č. 2913/92, kterým se vydává celní kodex Společenství (10), nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 562/2006 ze dne 15. března 2006, kterým se stanoví kodex Společenství o pravidlech upravujících přeshraniční pohyb osob (Schengenský hraniční kodex) (11), ani vnitrostátní předpisy v oblasti hraničních kontrol v případě členských států, které neuplatňují schengenské acquis o hraničních kontrolách, a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 450/2008 ze dne 23. dubna 2008, kterým se stanoví celní kodex Společenství (Modernizovaný celní kodex) (12).
(15)
Za účelem standardizace elektronického předávání informací, a aby se usnadnila námořní doprava, měly by členské státy rozšířit využívání elektronických prostředků pro předávání údajů podle odpovídajícího harmonogramu a měly by ve spolupráci s Komisí projednat možnost harmonizace využívání elektronických prostředků pro předávání údajů. Za tímto účelem by se měla zohlednit práce řídící skupiny na vysoké úrovni pro systém SafeSeaNet v souvislosti s plánem rozvoje SafeSeaNet, jakmile bude přijat, a konkrétní požadavky na financování a příslušné přidělení finančních prostředků Unie pro rozvíjení elektronického předávání údajů.
(16)
Lodě plavící se mezi přístavy nacházejícími se na celním území Unie je třeba osvobodit od povinnosti zasílat informace uvedené na formulářích FAL, pokud nepocházejí z přístavu nacházejícího se mimo uvedené území nebo ze svobodného pásma s kontrolním režimem I ve smyslu celních předpisů, ani se v nich nezastavují nebo do nich nepřiplouvají, aniž jsou tím dotčeny platné právní předpisy Unie a informace, které členské státy mohou požadovat v zájmu ochrany vnitřního pořádku a bezpečnosti a k prosazování právních předpisů v oblasti cel, daní, přistěhovalectví, životního prostředí nebo hygieny.
(17)
Výjimky ze správních formalit by mělo být možné udělit i na základě nákladu převáženého lodí, a nikoliv pouze na základě místa určení nebo místa vyplutí lodě. To je nezbytné v zájmu minimalizace dodatečných formalit v případě lodí, které zastavují v přístavu ve třetí zemi nebo ve svobodném pásmu. Komise by měla tuto otázku posoudit ve zprávě Evropskému parlamentu a Radě o uplatňování této směrnice.
(18)
Je třeba zavést nový dočasný formulář s cílem harmonizovat údaje požadované podle předběžného prohlášení o bezpečnosti stanoveného v nařízení (ES) č. 725/2004.
(19)
Překážkou pro rozvoj sítě námořních pobřežních cest jsou často jazykové požadavky jednotlivých států. Členské státy by měly v souladu s mezinárodní praxí všemi prostředky usilovat o usnadnění písemné a ústní komunikace v námořní dopravě mezi členskými státy za účelem nalezení společných způsobů komunikace.
(20)
Komise by měla být zmocněna k přijímání aktů v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o přílohu k této směrnici. Je zvláště důležité, aby Komise prováděla v rámci přípravných prací vhodné konzultace, včetně konzultací s odborníky.
(21)
Různé právní předpisy Unie, které vyžadují například předběžné ohlašovací formality při vstupu do přístavu, jako je směrnice 2009/16/ES, mohou stanovit rozdílné lhůty pro splnění těchto předběžných ohlašovacích formalit. Komise by měla přezkoumat možnost zkrácení a harmonizace těchto lhůt a využít výhod stávajícího pokroku v oblasti elektronického zpracování údajů v rámci zprávy Evropskému parlamentu a Radě o uplatňování této směrnice, která by měla, je-li to vhodné, obsahovat legislativní návrh.
(22)
Ve zprávě Evropskému parlamentu a Radě o uplatňování této směrnice by měla Komise posoudit, do jaké míry by bylo vhodné, aby se účel této směrnice, jejímž cílem je zjednodušit správní formality pro lodě připlouvající do přístavů členských států nebo z nich odplouvající, rozšířil i na vnitrozemské oblasti v okolí těchto přístavů, zejména na říční dopravu, za účelem rychlejšího a plynulejšího pohybu námořní lodní dopravy do vnitrozemí a v zájmu trvalého vyřešení problému přetížení námořních přístavů a jejich okolí.
(23)
Jelikož cílů této směrnice, zejména harmonizovaného zjednodušení námořní dopravy v rámci Unie, nemůže být uspokojivě dosaženo na úrovni členských států, a proto jich může být z důvodů rozsahu a účinků uvedeného opatření lépe dosaženo na úrovni Unie, může Unie přijmout opatření v souladu se zásadou subsidiarity stanovenou v článku 5 Smlouvy o Evropské unii. V souladu se zásadou proporcionality stanovenou v uvedeném článku tato směrnice nepřekračuje rámec toho, co je nezbytné pro dosažení těchto cílů.
(24)
Podle judikatury Soudního dvora Evropské unie není v případech, v nichž je provedení směrnice ze zeměpisných důvodů bezpředmětné, toto provedení povinné. Proto se požadavky této směrnice nevztahují na ty členské státy, které nemají žádné přístavy, do nichž mohou lodě spadající do oblasti působnosti této směrnice běžně vplouvat.
(25)
Opatření stanovená v této směrnici přispívají k dosažení cílů lisabonské agendy.
(26)
Přístup do SafeSeaNet a do jiných elektronických systémů by měl být regulován, aby byla zajištěna ochrana obchodních a důvěrných informací, a neměly by jím být dotčeny platné právní předpisy na ochranu obchodních údajů, a pokud se týká ochrany osobních údajů, ani směrnice Evropského parlamentu a Rady 95/46/ES ze dne 24. října 1995 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů (13) a nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 45/2001 ze dne 18. prosince 2000 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány a institucemi Společenství a o volném pohybu těchto údajů (14). Členské státy a orgány a instituce Unie by měly ochraně obchodních a důvěrných informací prostřednictvím vhodných systémů kontroly přístupu věnovat zvláštní pozornost.
(27)
V souladu s bodem 34 interinstitucionální dohody o zdokonalení tvorby právních předpisů (15) se členské státy vybízejí k tomu, aby jak pro sebe, tak i v zájmu Unie sestavily vlastní tabulky, z nichž bude co nejvíce patrné srovnání mezi touto směrnicí a prováděcími opatřeními členských států, a aby je zveřejnily.
(28)
V zájmu srozumitelnosti by měla být směrnice 2002/6/ES nahrazena touto směrnicí,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
Předmět a oblast působnosti
1. Účelem této směrnice je zjednodušit a harmonizovat správní postupy používané v námořní dopravě standardizací elektronického předávání informací a racionalizací ohlašovacích formalit.
2. Tato směrnice se vztahuje na ohlašovací formality použitelné v námořní dopravě pro lodě připlouvající do přístavů v členských státech a odplouvající z nich.
3. Tato směrnice se nevztahuje na lodě osvobozené od ohlašovacích formalit.
Článek 2
Definice
Pro účely této směrnice se rozumí:
a)
„ohlašovacími formalitami“ informace stanovené v příloze, které v souladu s platnými právními předpisy členského státu musí být pro správní a procesní účely poskytnuty při připlutí lodě do přístavu nebo odplutí lodě z přístavu v tomto členském státě;
b)
„úmluvou FAL“ Úmluva Mezinárodní námořní organizace o usnadnění mezinárodní námořní dopravy, přijatá dne 9. dubna 1965, v platném znění;
c)
„formuláři FAL“ normalizované formuláře, jak jsou uvedeny v úmluvě FAL;
d)
„lodí“ jakékoli námořní plavidlo nebo loď;
e)
„SafeSeaNet“ systém Unie pro výměnu informací na moři, jak je stanoven ve směrnici 2002/59/ES;
f)
„elektronickým přenosem údajů“ se rozumí proces přenosu digitálně kódovaných informací za použití upravitelného strukturovaného formátu, který lze přímo používat k ukládání a zpracování počítačem.
Článek 3
Harmonizace a koordinace ohlašovacích formalit
1. Každý členský stát přijme opatření, jimiž zajistí, aby byly ohlašovací formality v členském státě požadovány harmonizovaným a koordinovaným způsobem.
2. Komise ve spolupráci s členskými státy vypracuje mechanismy pro harmonizaci a koordinaci ohlašovacích formalit v Unii.
Článek 4
Hlášení před připlutím do přístavu
V souladu se zvláštními ustanoveními o ohlašování obsaženými v platných právních předpisech Unie nebo mezinárodních právních předpisech použitelných pro námořní dopravu a závazných pro členské státy, včetně ustanovení o kontrole osob a zboží, zajistí členské státy, aby velitel nebo jiná osoba řádně oprávněná provozovatelem lodě podal příslušnému orgánu určenému členským státem před připlutím do přístavu v tomto členském státě hlášení s informacemi požadovanými podle ohlašovacích formalit:
a)
nejméně 24 hodin předem nebo
b)
nejpozději v době, kdy loď opouští předchozí přístav, pokud doba plavby trvá méně než 24 hodin, nebo
c)
není-li přístav, kde se má loď zastavit, znám nebo je-li změněn v průběhu plavby, jakmile je tato informace dostupná.
Článek 5
Elektronické předávání údajů
1. Členské státy akceptují plnění ohlašovacích formalit v elektronické podobě a jejich předávání prostřednictvím jednotného portálu co nejdříve a nejpozději ode dne 1. června 2015.
Tento jednotný portál propojující SafeSeaNet, e-Customs a jiné elektronické systémy je místem, kde jsou poskytovány veškeré informace v souladu s touto směrnicí, a to vždy pouze jednou, a dále zpřístupněny příslušným orgánům a členským státům.
2. Aniž je dotčena příslušná podoba stanovená v úmluvě FAL, musí být podoba uvedená v odstavci 1 v souladu s článkem 6.
3. Vyžadují-li právní předpisy Unie ohlašovací formality, musí být elektronické systémy uvedené v odstavci 1 v míře nutné pro řádné fungování jednotného portálu zavedeného podle odstavce 1 interoperabilní, dostupné a slučitelné se systémem SafeSeaNet zřízeným v souladu se směrnicí 2002/59/ES a tam, kde je to vhodné, s počítačovými systémy stanovenými rozhodnutím Evropského parlamentu a Rady č. 70/2008/ES ze dne 15. ledna 2008 o bezpapírovém prostředí pro celnictví a obchod (16).
4. Aniž jsou dotčena zvláštní ustanovení o celních a hraničních kontrolách obsažená v nařízení (EHS) č. 2913/92 a nařízení (ES) č. 562/2006, konzultují členské státy s hospodářskými subjekty a informují Komisi o dosaženém pokroku podle postupů stanovených v rozhodnutí č. 70/2008/ES.
Článek 6
Výměna údajů
1. Členské státy zajistí, aby informace obdržené na základě ohlašovacích formalit stanovených v právním předpisu Unie byly vloženy do jejich vnitrostátních systémů SafeSeaNet a aby důležité části těchto informací byly zpřístupněny ostatním členským státům prostřednictvím systému SafeSeaNet. Nestanoví-li členský stát jinak, nevztahuje se toto ustanovení na informace obdržené podle nařízení (EHS) č. 2913/92, nařízení (EHS) č. 2454/93, nařízení (ES) č. 562/2006 a nařízení (ES) č. 450/2008.
2. Členské státy zajistí, aby k informacím obdrženým v souladu s odstavcem 1 měly na požádání přístup příslušné vnitrostátní orgány.
3. Vzor elektronické podoby zpráv, který se má používat v rámci systémů SafeSeaNet podle odstavce 1, se stanoví v souladu s článkem 22a směrnice 2002/59/ES.
4. Členské státy mohou poskytnout příslušný přístup k informacím uvedeným v odstavci 1 prostřednictvím buď vnitrostátního jednotného portálu s využitím elektronického systému pro výměnu informací, nebo vnitrostátních systémů SafeSeaNet.
Článek 7
Informace ve formulářích FAL
Členské státy akceptují pro splnění ohlašovacích formalit formuláře FAL. Členské státy smějí přijímat informace požadované v souladu s právním předpisem Unie v tištěné podobě pouze do 1. června 2015.
Článek 8
Důvěrnost
1. Členské státy v souladu s platnými právními předpisy Unie nebo vnitrostátními právními předpisy přijmou nezbytná opatření k zajištění důvěrnosti obchodních nebo jiných důvěrných informací vyměněných v souladu s touto směrnicí.
2. Členské státy zejména dbají na zajištění ochrany obchodních údajů shromážděných podle této směrnice. Pokud jde o osobní údaje, dbají na to, aby dodržovaly směrnici 95/46/ES. Orgány a jiné subjekty Unie dbají o to, aby dodržovaly nařízení (ES) č. 45/2001.
Článek 9
Výjimky
Členské státy zajistí, aby lodě, které spadají do oblasti působnosti směrnice 2002/59/ES a které se plaví mezi přístavy nacházejícími se na celním území Unie, ale nepocházejí z přístavu nacházejícího se mimo toto území nebo ze svobodného pásma s kontrolním režimem I ve smyslu celních předpisů ani se v nich nezastavují ani do nich neodplouvají, byly osvobozeny od povinnosti poskytovat informace obsažené ve formulářích FAL, aniž jsou dotčeny příslušné právní předpisy Unie a možnost členských států vyžadovat na formulářích FAL informace uvedené v bodech 1 až 6 části B přílohy této směrnice, které jsou nezbytné z důvodu zajištění vnitřního pořádku a bezpečnosti a prosazování právních předpisů v oblasti cel, daní, přistěhovalectví, životního prostředí a hygieny.
Článek 10
Postup pro přijímání změn
1. Komise může přijmout akty v přenesené pravomoci v souladu s článkem 290 Smlouvy o fungování Evropské unie, pokud jde o přílohu této směrnice, aby zajistila, že budou zohledněny veškeré změny formulářů FAL, které provede IMO. Tyto změny nesmějí mít za následek rozšíření oblasti působnosti této směrnice.
2. V případě aktů v přenesené pravomoci uvedených v tomto článku se použijí postupy stanovené v článcích 11, 12 a 13.
Článek 11
Výkon přenesené pravomoci
1. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci uvedené v článku 10 je svěřena Komisi na dobu pěti let od 18. listopadu 2010. Komise předloží zprávu o přenesené pravomoci nejpozději šest měsíců před koncem tohoto pětiletého období. Přenesení pravomoci se automaticky prodlužuje o stejně dlouhé období, pokud je Evropský parlament nebo Rada nezruší v souladu s článkem 12.
2. Přijetí aktu v přenesené pravomoci Komise neprodleně oznámí současně Evropskému parlamentu a Radě.
3. Pravomoc přijímat akty v přenesené pravomoci svěřená Komisi podléhá podmínkám stanoveným v článcích 12 a 13.
Článek 12
Zrušení přenesení pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou přenesení pravomoci uvedené v článku 10 kdykoli zrušit.
2. Orgán, který zahájil vnitřní postup s cílem rozhodnout, zda zrušit přenesení pravomocí, uvědomí v přiměřené lhůtě před přijetím konečného rozhodnutí druhý orgán a Komisi a uvede pravomoci, jejichž přenesení by mohlo být zrušeno, a důvody tohoto zrušení.
3. Rozhodnutím o zrušení se ukončuje přenesení pravomocí v něm blíže určených. Rozhodnutí nabývá účinku okamžitě nebo k pozdějšímu dni, který v něm je upřesněn. Nedotýká se platnosti již platných aktů v přenesené pravomoci. Bude zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 13
Námitky proti aktům v přenesené pravomoci
1. Evropský parlament nebo Rada mohou proti aktu v přenesené pravomoci vyslovit námitky ve lhůtě dvou měsíců ode dne oznámení.
Z podnětu Evropského parlamentu nebo Rady se tato lhůta prodlouží o dva měsíce.
2. Pokud Evropský parlament ani Rada v původní dvouměsíční lhůtě nebo případně prodloužené lhůtě námitky proti aktu v přenesené pravomoci nevysloví, je akt v přenesené pravomoci zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstupuje v platnost dnem v něm stanoveným.
Akt v přenesené pravomoci může být zveřejněn v Úředním věstníku Evropské unie a vstoupit v platnost před uplynutím původní dvouměsíční lhůty nebo případně prodloužené lhůty, pokud Evropský parlamentu i Rada uvědomí Komisi o svém rozhodnutí námitky nevyslovit.
3. Akt v přenesené pravomoci nevstoupí v platnost, pokud proti němu Evropský parlament nebo Rada vysloví námitky. Orgán, který vyslovuje námitky proti aktu v přenesené pravomoci, je odůvodní.
Článek 14
Provedení
1. Členské státy do 19. května 2012 přijmou a zveřejní právní a správní předpisy nezbytné pro dosažení souladu s touto směrnicí. Neprodleně sdělí jejich znění Komisi.
Použijí tyto předpisy ode dne 19. května 2012.
Tyto předpisy přijaté členskými státy musí obsahovat odkaz na tuto směrnici nebo musí být takový odkaz učiněn při jejich úředním vyhlášení. Způsob odkazu si stanoví členské státy.
2. Členské státy sdělí Komisi znění hlavních ustanovení vnitrostátních právních předpisů, které přijmou v oblasti působnosti této směrnice.
Článek 15
Zpráva
Komise podá Evropskému parlamentu a Radě do 19. listopadu 2013 zprávu o uplatňování této směrnice, v níž uvede mimo jiné:
a)
zda je možné rozšířit zjednodušující opatření zavedená touto směrnicí i na vnitrozemskou vodní dopravu;
b)
zda jsou říční informační služby kompatibilní s postupem elektronického předávání údajů uvedeným v této směrnici;
c)
informace o pokroku při harmonizaci a koordinaci ohlašovacích formalit, kterého bylo dosaženo v souladu s článkem 3;
d)
zda je možné odstranit nebo zjednodušit formality u lodí, které zastavují v přístavech ve třetích zemích nebo ve svobodných pásmech;
e)
dostupné údaje o pohybech lodí uvnitř Unie nebo o lodích zastavujících v přístavech třetích zemí nebo ve svobodných pásmech.
Tato zpráva je v případě potřeby doplněna legislativním návrhem.
Článek 16
Zrušení směrnice 2002/6/ES
Směrnice 2002/6/ES se zrušuje od 19. května 2012. Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici.
Článek 17
Určení
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 20. října 2010.
DIRETTIVA 2010/65/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 20 ottobre 2010
relativa alle formalità di dichiarazione delle navi in arrivo o in partenza da porti degli Stati membri e che abroga la direttiva 2002/6/CE
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 100, paragrafo 2,
vista la proposta della Commissione europea,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
visto il parere del Comitato delle regioni (2),
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (3),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 2002/6/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 febbraio 2002, sulle formalità di dichiarazione delle navi in arrivo e/o in partenza da porti degli Stati membri della Comunità (4), impone agli Stati membri di avvalersi di formulari standard («formulari FAL») allo scopo di facilitare il traffico, definiti dalla convenzione sulla facilitazione del traffico marittimo internazionale dell’Organizzazione marittima internazionale (in proseguo IMO) e successive modifiche («convenzione FAL»), adottata il 9 aprile 1965.
(2)
Per facilitare il trasporto marittimo e al fine di ridurre gli oneri amministrativi delle compagnie di navigazione, le formalità di dichiarazione imposte dagli atti giuridici dell’Unione e dagli Stati membri devono essere semplificate e armonizzate il più possibile. Tuttavia la presente direttiva non dovrebbe pregiudicare la natura e il contenuto delle informazioni richieste e non dovrebbe introdurre ulteriori obblighi di formalità per le navi che non sottostanno già a tali obblighi ai sensi della legislazione applicabile negli Stati membri. Essa dovrebbe riguardare soltanto le possibili soluzioni per semplificare ed armonizzare le procedure di informazione nonché per raccogliere le informazioni con maggior efficienza.
(3)
La trasmissione delle informazioni richieste all’arrivo e/o in partenza dai porti a norma della direttiva 2000/59/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 27 novembre 2000, relativa agli impianti portuali di raccolta per i rifiuti prodotti dalle navi e i residui del carico (5), della direttiva 2002/59/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 27 giugno 2002, relativa all’istituzione di un sistema comunitario di monitoraggio del traffico navale e d’informazione (6), del regolamento (CE) n. 725/2004 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 31 marzo 2004, relativo al miglioramento della sicurezza delle navi e degli impianti portuali (7), della direttiva 2009/16/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2009, relativa al controllo da parte dello Stato di approdo (8) e, in caso, del codice marittimo internazionale per il trasporto delle merci pericolose adottato nel 1965, e relative modifiche adottate e in vigore, comprende le informazioni richieste dai formulari FAL. Pertanto, laddove queste informazioni corrispondano ai requisiti di cui ai suddetti atti giuridici, è opportuno accettare i formulari FAL che le forniscono.
(4)
In considerazione della dimensione globale del trasporto marittimo, gli atti giuridici dell’Unione devono tener conto dei requisiti dell’IMO per garantire una semplificazione.
(5)
Gli Stati membri dovrebbero approfondire la cooperazione tra le autorità competenti, quali le autorità nazionali preposte alle dogane, ai controlli di frontiera, alla sanità pubblica e ai trasporti per continuare a semplificare e armonizzare le formalità di dichiarazione all’interno dell’Unione e usare nel modo più efficiente i sistemi di trasmissione elettronica dei dati e di scambio delle informazioni, al fine di rimuovere quanto più possibile gli ostacoli al trasporto marittimo e, allo stesso tempo, realizzare uno spazio marittimo europeo senza frontiere.
(6)
È opportuno che siano disponibili statistiche dettagliate sui trasporti marittimi per valutare l’efficienza di misure politiche volte a facilitare il traffico marittimo all’interno dell’Unione e la necessità delle stesse, tenendo conto dell’esigenza di non creare inutili requisiti supplementari per quanto riguarda la raccolta di dati statistici da parte degli Stati membri e di avvalersi pienamente di Eurostat. Ai fini della presente direttiva, sarebbe importante raccogliere i dati riguardanti il traffico delle navi all’interno dell’Unione e/o le navi che entrano nei porti di un paese terzo o in zone franche.
(7)
Dovrebbe essere più facile per le compagnie di navigazione ottenere la qualifica di «servizio di linea autorizzato», in linea con l’obiettivo della comunicazione della Commissione del 21 gennaio 2009 intitolata «Comunicazione e piano d’azione nella prospettiva della creazione di uno spazio europeo per il trasporto marittimo senza frontiere».
(8)
Gli strumenti elettronici di trasmissione dei dati dovrebbero essere utilizzati in modo generalizzato per l’insieme delle formalità di dichiarazione nei tempi più brevi, entro e non oltre il 1o giugno 2015, basandosi sulle norme internazionali sviluppate dalla convenzione FAL, ove sia possibile. Al fine di semplificare ed accelerare la trasmissione di quantitativi di informazioni che potrebbero essere ingenti, per le formalità di dichiarazione si dovrebbe ricorrere, ogniqualvolta possibile, al formato elettronico. All’interno dell’Unione, la fornitura di informazioni con formulari FAL in formato cartaceo dovrebbe costituire l’eccezione e dovrebbe essere accettata solo per un periodo di tempo limitato. Gli Stati membri sono incoraggiati ad usare i mezzi amministrativi, inclusi gli incentivi finanziari, per promuovere l’uso dei formati elettronici. Per i suddetti motivi, gli scambi di informazioni tra le autorità competenti degli Stati membri dovrebbero aver luogo per via elettronica. Per facilitare questo sviluppo occorre che i sistemi elettronici siano maggiormente interoperabili e, quanto più possibile, entro lo stesso termine, al fine di garantire il buon funzionamento dello spazio marittimo europeo senza frontiere.
(9)
Le parti coinvolte nel commercio e nei trasporti dovrebbero poter presentare informazioni e documenti normalizzati tramite un’interfaccia elettronica unica per adempiere alle formalità di dichiarazione. I singoli elementi di dati dovrebbero essere presentati solo una volta.
(10)
I sistemi SafeSeaNet istituiti a livello nazionale e a livello dell’Unione sono destinati a facilitare il ricevimento, lo scambio e la distribuzione delle informazioni tra i sistemi di informazione degli Stati membri relativi alle attività marittime. Per facilitare il trasporto marittimo e ridurre gli oneri amministrativi del trasporto stesso, il sistema SafeSeaNet dovrebbe essere interoperabile con altri sistemi dell’Unione per le formalità di dichiarazione. SafeSeaNet dovrebbe essere usato per lo scambio di ulteriori informazioni a fini di facilitazione del trasporto marittimo. Le formalità di dichiarazione concernenti informazioni a fini unicamente nazionali non dovrebbero essere introdotte nel sistema SafeSeaNet.
(11)
Nell’adottare nuove misure dell’Unione occorrerebbe garantire che gli Stati membri possano mantenere la trasmissione elettronica dei dati e che non sia loro imposto il formato cartaceo.
(12)
Il beneficio completo della trasmissione elettronica dei dati si può conseguire solamente laddove esista una comunicazione fluida ed efficace fra SafeSeaNet, la dogana elettronica e i sistemi elettronici per l’immissione e la consultazione dei dati. A tal fine bisogna, per limitare gli oneri amministrativi, ricorrere dapprima alle norme attualmente in vigore.
(13)
I formulari FAL sono regolarmente aggiornati. La presente direttiva dovrebbe quindi fare riferimento alla versione in vigore di questi formulari. Le informazioni richieste dalla legislazione degli Stati membri che vanno al di là dei requisiti della convenzione FAL dovrebbero essere comunicate in un formato da sviluppare sulla base degli standard della convenzione FAL.
(14)
La presente direttiva non dovrebbe pregiudicare il regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio, del 12 ottobre 1992, che istituisce un codice doganale comunitario (9), del regolamento (CEE) n. 2454/93 della Commissione, del 2 luglio 1993, che fissa talune disposizioni d’applicazione del regolamento (CEE) n. 2913/92 del Consiglio che istituisce il codice doganale comunitario (10), del regolamento (CE) n. 562/2006 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 marzo 2006, che istituisce un codice comunitario relativo al regime di attraversamento delle frontiere da parte delle persone (codice frontiere Schengen) (11), o alla legislazione nazionale in materia di controllo di frontiera per quegli Stati membri in cui non si applica il relativo acquis di Schengen e al regolamento (CE) n. 450/2008 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 23 aprile 2008, che istituisce il codice doganale comunitario (codice doganale aggiornato) (12).
(15)
Per un uso generalizzato della trasmissione elettronica delle informazioni e per facilitare il trasporto marittimo, gli Stati membri dovrebbero estendere l’uso dei mezzi elettronici di trasmissione dei dati attenendosi a un adeguato calendario e dovrebbero discutere, in cooperazione con la Commissione, la possibilità di armonizzare tale uso. A tal fine occorrerebbe tenere presente il lavoro del gruppo direttivo di alto livello SafeSeaNet in ordine alla tabella di marcia di SafeSeaNet, allorché sarà adottata, ai requisiti concreti di finanziamento e all’assegnazione rispettiva di mezzi finanziari dell’Unione per lo sviluppo della trasmissione elettronica dei dati.
(16)
È opportuno esentare le navi che operano tra i porti situati sul territorio doganale dell’Unione dalla trasmissione delle informazioni di cui ai formulari FAL, qualora le navi non provengano da un porto situato al di fuori del territorio dell’Unione o da una zona franca soggetta alle modalità di controllo di tipo I ai sensi della legislazione doganale, non vi facciano scalo né vi si rechino, fatti salvi gli atti giuridici applicabili dell’Unione e le informazioni che gli Stati membri possono richiedere al fine di proteggere l’ordine e la sicurezza interni e per far rispettare le leggi in materia doganale, fiscale, di immigrazione, ambientale o sanitaria.
(17)
Anche gli esoneri dalle formalità amministrative dovrebbero essere consentiti sulla base del carico della nave e non solo sulla base della destinazione e/o del luogo di partenza della nave. Ciò è necessario per garantire che le formalità supplementari per le navi che sono entrate in un porto di un paese terzo o in una zona franca siano ridotte al minimo. La Commissione dovrebbe esaminare tale questione nell’ambito della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva.
(18)
È opportuno introdurre un nuovo formulario provvisorio al fine di armonizzare le informazioni richieste dalla dichiarazione di sicurezza preliminare prevista dal regolamento (CE) n. 725/2004.
(19)
Le esigenze linguistiche nazionali costituiscono spesso un ostacolo per lo sviluppo della rete di navigazione a corto raggio. Gli Stati membri dovrebbero compiere tutti gli sforzi possibili per facilitare la comunicazione scritta e orale, nel traffico marittimo, tra Stati membri, in conformità della prassi internazionale, al fine di trovare mezzi comuni di comunicazione.
(20)
La Commissione dovrebbe avere il potere di adottare atti delegati ai sensi dell’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea per quanto riguarda l’allegato alla presente direttiva. È particolarmente importante che durante i lavori preparatori la Commissione svolga consultazioni adeguate, anche a livello di esperti.
(21)
I vari atti giuridici dell’Unione che impongono, ad esempio, formalità di pre-notifica all’entrata in porto, come la direttiva 2009/16/CE, possono prevedere termini diversi per l’esecuzione di queste formalità di pre-notifica. La Commissione dovrebbe esaminare la possibilità di abbreviare e armonizzare tali termini, approfittando dei progressi in atto nell’elaborazione elettronica dei dati, nell’ambito della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva che dovrebbe contenere, se opportuno, una proposta legislativa.
(22)
Nel quadro della relazione al Parlamento europeo e al Consiglio sul funzionamento della presente direttiva, la Commissione dovrebbe determinare in quale misura l’obiettivo della presente direttiva, ovvero la semplificazione delle formalità amministrative alle quali sono sottoposte le navi in arrivo o in partenza da porti degli Stati membri, dovrebbe essere esteso all’entroterra, e più precisamente alla navigazione fluviale, al fine di rendere più celere e fluido il transito del trasporto marittimo verso l’entroterra e di apportare una soluzione duratura alla congestione nei porti e intorno ai porti.
(23)
Poiché gli obiettivi della presente direttiva, in particolare quello di facilitare il trasporto marittimo in modo armonizzato nell’intera Unione, non possono essere realizzati in misura sufficiente dagli Stati membri e possono dunque, a causa delle dimensioni e degli effetti dell’azione in questione, essere realizzati meglio a livello dell’Unione, quest’ultima può intervenire, in base al principio di sussidiarietà sancito dall’articolo 5 del trattato sull’Unione europea. La presente direttiva si limita a quanto è necessario per conseguire tali obiettivi in ottemperanza al principio di proporzionalità enunciato nello stesso articolo.
(24)
A norma della giurisprudenza della Corte di giustizia dell’Unione europea, qualora l’attuazione di una direttiva è superflua per ragioni geografiche, detta attuazione non è obbligatoria. Pertanto i requisiti previsti nella presente direttiva non sono rilevanti per gli Stati membri che non hanno porti in cui possano normalmente far scalo le navi che rientrano nell’ambito d’applicazione della direttiva stessa.
(25)
Le misure stabilite dalla presente direttiva contribuiscono a raggiungere gli obiettivi dell’Agenda di Lisbona.
(26)
L’accesso a Safe SeaNet e ad altri strumenti elettronici dovrebbe essere regolamentato per garantire la protezione delle informazioni commerciali e riservate e dovrebbe aver luogo senza pregiudizio del diritto applicabile in materia di protezione dei dati di carattere commerciale e, per i dati personali, della direttiva 95/46/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 24 ottobre 1995, relativa alla tutela delle persone fisiche con riguardo al trattamento dei dati personali, nonché alla libera circolazione di tali dati (13) e del regolamento (CE) n. 45/2001 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 18 dicembre 2000, concernente la tutela delle persone fisiche in relazione al trattamento dei dati personali da parte delle istituzioni e degli organismi comunitari, nonché alla libera circolazione di tali dati (14). Gli Stati membri e le istituzioni e gli organismi dell’Unione dovrebbero prestare particolare attenzione alla necessità di garantire la protezione delle informazioni commerciali e riservate attraverso adeguati sistemi di controllo dell’accesso.
(27)
Conformemente al punto 34 dell’accordo interistituzionale «Legiferare meglio» (15), gli Stati membri sono incoraggiati a redigere e rendere pubblici, nell’interesse proprio e dell’Unione, prospetti indicanti, per quanto possibile, la concordanza tra la presente direttiva e i provvedimenti di attuazione.
(28)
Per motivi di chiarezza, è opportuno sostituire la direttiva 2002/6/CE con la presente direttiva,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
Oggetto e ambito di applicazione
1. La presente direttiva ha lo scopo di semplificare e armonizzare le procedure amministrative applicate ai trasporti marittimi attraverso l’uso generalizzato della trasmissione elettronica delle informazioni e la razionalizzazione delle formalità di dichiarazione.
2. La presente direttiva si applica alle formalità di dichiarazione applicabili al trasporto marittimo per le navi in arrivo o in partenza da porti situati negli Stati membri.
3. La presente direttiva non si applica alle navi esentate dalle formalità di dichiarazione.
Articolo 2
Definizioni
Ai fini della presente direttiva, si intende per:
a)
«formalità di dichiarazione», le informazioni riportate nell’allegato che, in conformità alla legislazione vigente in uno Stato membro, devono essere fornite per fini amministrativi e procedurali alle navi in arrivo o in partenza da un porto di tale Stato membro;
b)
«convenzione FAL», la convenzione sulla facilitazione del traffico marittimo internazionale dell’Organizzazione marittima internazionale, adottata il 9 aprile 1965, e successive modifiche;
c)
«formulari FAL», i formulari standard previsti dalla convenzione FAL;
d)
«nave», qualsiasi nave o unità marittima;
e)
«SafeSeaNet», sistema dell’Unione per lo scambio di dati marittimi definito dalla direttiva 2002/59/CE;
f)
«trasmissione elettronica dei dati», il processo di trasmissione di informazioni codificate digitalmente mediante un formato strutturato che può essere utilizzato direttamente per l’immagazzinamento e il trattamento tramite computer.
Articolo 3
Armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione
1. Ciascuno Stato membro adotta misure per assicurare che, nel suo territorio, le formalità di dichiarazione siano richieste in modo armonizzato e coordinato.
2. La Commissione, in cooperazione con gli Stati membri, sviluppa i meccanismi di armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione nell’Unione.
Articolo 4
Notifica preliminare all’ingresso nei porti
Fatte salve disposizioni specifiche sulla notifica previste negli atti giuridici dell’Unione applicabili o ai sensi di strumenti giuridici internazionali applicabili al trasporto marittimo e vincolanti per gli Stati membri, incluse le disposizioni in materia di controllo delle persone e delle merci, gli Stati membri assicurano che il comandante o qualsiasi altra persona debitamente abilitata dall’armatore della nave notifichi, anteriormente all’ingresso in un porto situato in uno Stato membro, le informazioni previste dalle formalità di dichiarazione all’autorità competente designata da tale Stato membro:
a)
con un anticipo di almeno ventiquattro ore; oppure
b)
al più tardi al momento in cui la nave lascia il porto precedente, qualora la durata del viaggio sia inferiore a ventiquattro ore; oppure
c)
se il porto di scalo non è noto o se è cambiato durante il viaggio, non appena quest’informazione diviene disponibile.
Articolo 5
Trasmissione elettronica dei dati
1. Gli Stati membri accettano l’adempimento delle formalità di dichiarazione in formato elettronico e la loro trasmissione attraverso un’interfaccia unica nei tempi più brevi e in ogni caso non oltre il 1o giugno 2015.
Detta interfaccia unica, che collega SafeSeaNet, la dogana elettronica e altri sistemi elettronici, rappresenta il luogo dove, in conformità della presente direttiva, tutte le informazioni sono dichiarate una volta e messe a disposizione delle varie autorità competenti e degli Stati membri.
2. Fatto salvo il formato pertinente indicato nella convenzione FAL, il formato di cui al paragrafo 1 è conforme all’articolo 6.
3. Se gli atti giuridici dell’Unione richiedono formalità di dichiarazione, e nella misura necessaria al buon funzionamento dell’interfaccia unica stabilita ai sensi del paragrafo 1, i sistemi informatici di cui al paragrafo 1 devono essere interoperabili, accessibili e compatibili con il sistema SafeSeaNet istituito in conformità della direttiva 2002/59/CE, nonché, se del caso, con i sistemi informatici previsti dalla decisione n. 70/2008/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 15 gennaio 2008, concernente un ambiente privo di supporti cartacei per le dogane e il commercio (16).
4. Fatte salve le disposizioni specifiche relative al controllo doganale e di frontiera di cui al regolamento (CEE) n. 2913/92 e al regolamento (CE) n. 562/2006, gli Stati membri consultano gli operatori economici e informano la Commissione sui progressi compiuti secondo le modalità previste dalla decisione n. 70/2008/CE.
Articolo 6
Scambio dei dati
1. Gli Stati membri provvedono a che le informazioni ricevute secondo le formalità di dichiarazione disposte dagli atti giuridici dell’Unione siano rese disponibili nei loro sistemi SafeSeaNet nazionali e mettono a disposizione degli altri Stati membri, attraverso il sistema SafeSeaNet, le parti pertinenti di tali informazioni. Salvo diverse disposizioni di uno Stato membro questo non si applica alle informazioni ricevute in virtù del regolamento (CEE) n. 2913/92, del regolamento (CEE) n. 2454/93, del regolamento (CE) n. 562/2006 e del regolamento (CE) n. 450/2008.
2. Gli Stati membri garantiscono che le informazioni ricevute ai sensi del paragrafo 1 siano accessibili, su richiesta, alle autorità nazionali competenti.
3. Il formato digitale di base dei messaggi da usare nei sistemi SafeSeaNet nazionali conformemente al paragrafo 1 è stabilito in conformità dell’articolo 22 bis della direttiva 2002/59/CE.
4. Gli Stati membri possono fornire un accesso pertinente alle informazioni di cui al paragrafo 1 tramite un’interfaccia unica nazionale con un sistema di scambio di dati elettronici o tramite i sistemi SafeSeaNet nazionali.
Articolo 7
Informazioni nei formulari FAL
Gli Stati membri accettano i formulari FAL per l’adempimento delle formalità di dichiarazione. Gli Stati membri possono accettare che le informazioni richieste in conformità degli atti giuridici dell’Unione siano fornite in formato cartaceo solo fino al 1o giugno 2015.
Articolo 8
Trattamento riservato
1. Gli Stati membri, in conformità degli atti giuridici dell’Unione applicabili o della normativa nazionale, adottano le misure necessarie per garantire la riservatezza delle informazioni commerciali e riservate scambiate in conformità della presente direttiva.
2. Gli Stati membri prestano particolare attenzione a proteggere i dati commerciali raccolti a norma della presente direttiva. Per quanto riguarda i dati personali, gli Stati membri garantiscono la loro conformità con la direttiva 95/46/CE. Le istituzioni e gli organismi dell’Unione garantiscono l’adempimento del regolamento (CE) n. 45/2001.
Articolo 9
Esenzioni
Gli Stati membri garantiscono che le navi che rientrano nell’ambito di applicazione della direttiva 2002/59/CE e che operano tra porti situati sul territorio doganale dell’Unione, quando non provengono da un porto situato al di fuori del territorio dell’Unione o da una zona franca soggetta alle modalità di controllo di tipo I ai sensi della legislazione doganale, non vi fanno scalo né vi si recano, siano esentate dal dovere di trasmettere le informazioni previste dai formulari FAL, fermi restando gli atti giuridici dell’Unione applicabili e la possibilità che gli Stati membri possano richiedere informazioni contenute nei formulari FAL di cui ai punti da 1 a 6 della parte B dell’allegato alla presente direttiva che sono necessarie a proteggere l’ordine e la sicurezza interni e a far rispettare le leggi in materia doganale, fiscale, di immigrazione, ambientale o sanitaria.
Articolo 10
Procedure di modifica
1. La Commissione può adottare atti delegati ai sensi dell’articolo 290 del trattato sul funzionamento dell’Unione europea, per quanto riguarda l’allegato alla presente direttiva, al fine di garantire che si tenga conto delle eventuali pertinenti modifiche introdotte dall’IMO ai formulari FAL. Tali modifiche non estendono l’ambito di applicazione della presente direttiva.
2. Per gli atti delegati di cui al presente articolo si applicano le procedure di cui agli articoli 11, 12 e 13.
Articolo 11
Esercizio della delega
1. Il potere di adottare gli atti delegati di cui all’articolo 10 è conferito alla Commissione per un periodo di cinque anni a decorrere dal 18 novembre 2010. La Commissione presenta una relazione sui poteri delegati non oltre sei mesi prima della fine del periodo di cinque anni. La delega di potere è automaticamente prorogata per periodi di identica durata, tranne in caso di revoca da parte del Parlamento europeo o del Consiglio ai sensi dell’articolo 12.
2. Non appena adottato un atto delegato, la Commissione lo notifica simultaneamente al Parlamento europeo e al Consiglio.
3. Il potere conferito alla Commissione di adottare atti delegati è soggetto alle condizioni stabilite dagli articoli 12 e 13.
Articolo 12
Revoca della delega
1. La delega di poteri di cui all’articolo 10 può essere revocata dal Parlamento europeo o dal Consiglio in qualsiasi momento.
2. L’istituzione che ha avviato una procedura interna per decidere l’eventuale revoca della delega si adopera per informare l’altra istituzione e la Commissione entro un termine ragionevole prima di adottare una decisione definitiva, specificando i poteri delegati che potrebbero essere oggetto di revoca e gli eventuali motivi della revoca.
3. La decisione di revoca pone fine alla delega dei poteri specificati nella decisione medesima. Gli effetti della decisione decorrono immediatamente o a una data successiva ivi precisata. La decisione di revoca non incide sulla validità degli atti delegati già in vigore. Essa è pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 13
Obiezioni agli atti delegati
1. Il Parlamento europeo o il Consiglio possono sollevare obiezioni ad un atto delegato entro due mesi dalla data di notifica.
Su iniziativa del Parlamento europeo o del Consiglio, tale periodo è prorogato di due mesi.
2. Se, allo scadere del termine iniziale di due mesi o, se applicabile, del termine esteso né il Parlamento europeo né il Consiglio hanno sollevato obiezioni all’atto delegato, esso è pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea ed entra in vigore alla data indicata nell’atto medesimo.
L’atto delegato può essere pubblicato nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea ed entrare in vigore prima della scadenza del termine iniziale di due mesi o, se applicabile, del termine esteso qualora il Parlamento europeo e il Consiglio abbiano entrambi informato la Commissione della loro intenzione di non sollevare obiezioni.
3. Se il Parlamento europeo o il Consiglio sollevano obiezioni a un atto delegato, quest’ultimo non entra in vigore. L’istituzione che solleva obiezioni all’atto delegato ne illustra le ragioni.
Articolo 14
Recepimento
1. Gli Stati membri adottano e pubblicano, entro il 19 maggio 2012, le disposizioni legislative, regolamentari e amministrative necessarie per conformarsi alla presente direttiva. Essi comunicano immediatamente alla Commissione il testo di tali disposizioni.
Essi applicano tali disposizioni a decorrere dal 19 maggio 2012.
Quando gli Stati membri adottano le suddette disposizioni, queste contengono un riferimento alla presente direttiva o sono corredate da tale riferimento all’atto della pubblicazione ufficiale. Le modalità di riferimento sono decise dagli Stati membri.
2. Gli Stati membri comunicano alla Commissione il testo delle disposizioni essenziali di diritto interno adottate nella materia disciplinata dalla presente direttiva.
Articolo 15
Relazione
La Commissione riferisce al Parlamento europeo e al Consiglio, entro il 19 novembre 2013, in merito all’attuazione della presente direttiva e segnatamente:
a)
alla possibilità di estendere al trasporto per idrovie interne la semplificazione introdotta dalla presente direttiva;
b)
alla compatibilità del sistema di informazione fluviale con i sistemi elettronici di cui alla presente direttiva;
c)
ai progressi registrati in materia di armonizzazione e coordinamento delle formalità di dichiarazione ai sensi dell’articolo 3;
d)
alla possibilità di evitare o semplificare le formalità per le navi che sono entrate in un porto di un paese terzo o in una zona franca;
e)
ai dati disponibili sul traffico/la circolazione delle navi all’interno dell’Unione e/o le navi che entrano nei porti di un paese terzo o in zone franche.
La relazione è accompagnata, se del caso, da una proposta legislativa.
Articolo 16
Abrogazione della direttiva 2002/6/CE
La direttiva 2002/6/CE è abrogata a decorrere dal 19 maggio 2012. I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva.
Articolo 17
Destinatari
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, addì 20 ottobre 2010.