ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 20. prosince 2011
o státní podpoře C 25/08 (ex NN 23/08) reforma způsobu financování důchodů státních úředníků pracujících u společnosti France Télécom, kterou poskytla Francouzská republika ve prospěch společnosti France Télécom
(oznámeno pod číslem C(2012) 9403)
(Pouze francouzské znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2012/540/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy (1),
s ohledem na Dohodu o Evropském hospodářském prostoru, a zejména na čl. 62 odst. 1 písm. a) této dohody (2),
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (3) v souladu s těmito články, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Stížností ze dne 4. října 2002, která byla doplněna dne 16. ledna 2003, byla Komisi předložena tvrzení, podle nichž Francouzská republika poskytla podporu ve prospěch společnosti France Télécom, která měla částečně snížit její finanční náklady, a to zejména náklady spojené s financováním důchodů. Dopisem ze dne 17. března 2004 sdělila Francouzská republika Komisi informace, které si Komise od ní vyžádala v souvislosti se stížností.
(2)
Dopisy ze dne 2. dubna 2004 a 24. února 2006 stěžovatelé poskytli dodatečné informace týkající se stížnosti.
(3)
Dopisem ze dne 20. května 2008 oznámila Komise Francii své rozhodnutí zahájit řízení o této podpoře podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy o fungování Evropské unie („SFEU“).
(4)
Francie předložila své připomínky dne 18. července 2008.
(5)
Rozhodnutí Komise o zahájení řízení bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala zúčastněné strany k předložení jejich připomínek k předmětné podpoře.
(6)
Dne 22. září 2008 obdržela Komise připomínky společnosti France Télécom a po prodloužení lhůty obdržela dne 1. a dne 16. října 2008 také připomínky stěžovatelů a jednoho telekomunikačního operátora. Komise je poté předala Francouzské republice, umožnila jí se k nim vyjádřit a obdržela připomínky Francouzské republiky dopisem ze dne 13. února 2009.
(7)
Dne 16. února 2009 předložila své připomínky společnost France Télécom a upozornila v nich Komisi na rozsudek Soudu prvního stupně ze dne 28. listopadu 2008 (5), který podle ní potvrzuje její tvrzení. Dne 14. května 2009 předložil telekomunikační operátor uvedený v bodě odůvodnění č. 6 dodatečné informace ke svým projednávaným připomínkám a odvolával se v nich na rozhodnutí Komise ze dne 11. února 2009 (6), které podle něj potvrzuje jeho připomínky.
(8)
Jednání mezi zástupci Komise a zástupci společnosti France Télécom proběhla na žádost této společnosti dne 17. prosince 2009, dne 23. září 2010 a dne 12. října 2010. France Télécom předala dodatečné připomínky dne 18. října 2010.
(9)
Na žádost Komise poskytla Francouzská republika dne 18. března 2010 upřesnění a aktualizaci některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách a vše doprovodila připomenutím jejich obsahu.
(10)
Dne 22. září 2010 sdělily francouzské orgány Komisi nové připomínky a požádaly o jednání, jež proběhlo dne 22. října 2010. Dopisem ze dne 28. října 2010 jim Komise zaslala skutková upřesnění zmíněná během tohoto jednání a dodatečné připomínky společnosti France Télécom a zároveň Francouzskou republiku vyzvala, aby se k nim případně vyjádřila. Dne 17. listopadu 2010 Komise zaslala dodatečná upřesnění, o která požádaly francouzské orgány dne 10. listopadu 2010 za účelem vypracování svých připomínek.
(11)
Dopisem ze dne 9. prosince 2010 a doplněném dne 24. června 2011 předložila Francouzská republika své dodatečné připomínky provázené aktualizací některých údajů obsažených v jejích původních připomínkách. Dne 28. června a 4. července 2011 proběhla s francouzskými orgány jednání. Nové připomínky byly poté předloženy dne 7. října 2011.
2. PODROBNÝ POPIS PODPORY
(12)
Opatření, jež jsou předmětem tohoto řízení, spočívají ve změnách zavedených v roce 1996 do režimu odvodů podniku France Télécom ve spojení s vyplácením důchodů jeho zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců. Předchozí režim vznikl v roce 1990 při vytvoření společnosti France Télécom jako podniku odlišného od státní správy. Pokud jde o odvody společnosti France Télécom na sociální zabezpečení, zákon z roku 1990 ve skutečnosti pouze převzal předchozí praxi. U příležitosti přetvoření společnosti France Télécom na akciovou společnost, kótování na burze a otevření stále větší části jejího kapitálu na straně jedné a úplného otevření hospodářské soutěži trhů, na nichž ve Francii a v ostatních členských státech Evropské unie působila, na straně druhé došlo v roce 1996 k zavedení nového režimu. V současné době režim zavedený v roce 1996 ve své podstatě stále platí.
2.1 Právní rámec statusu společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců v období 1990 až 1996
2.1.1 Status společnosti France Télécom a postavení jejích zaměstnanců mezi rokem 1990 a rokem 1996
(13)
Podle zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 (dále jen „zákon z roku 1990“) (7) vznikla společnost France Télécom jako veřejnoprávní provozovatel s právní subjektivitou. Předtím tvořila jedno z generálních ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací. Stejným zákonem bylo převedeno na společnost France Télécom plnoprávně a bezplatně plné vlastnictví movitého a nemovitého státního majetku vyhrazeného pro služby spadající pod toto generální ředitelství.
(14)
Článek 3 zákona z roku 1990 pověřuje společnost France Télécom zejména těmito úkoly: i) zajišťovat všechny veřejné telekomunikační služby při vnitřním a mezinárodním styku; ii) vytvářet, rozvíjet a provozovat veřejné sítě nutné pro poskytování těchto služeb a zajistit jejich propojení se sítěmi v zahraničí; iii) poskytovat všechny ostatní telekomunikační služby, zařízení a sítě a rovněž vytvářet sítě pro kabelové síření rozhlasových a televizních služeb.
(15)
Podle článku 29 zákona z roku 1990 se na zaměstnance společnosti France Télécom vztahují zvláštní statusy přijaté podle zákona o právech a povinnostech státních zaměstnanců a podle zákona, kterým se stanoví služební řád pro státní službu. Zákon z roku 1990 umožňoval zaměstnávat smluvní zaměstnance spadající do režimu obecného práva v rámci stanoveném ve smlouvě uzavřené mezi státem a podnikem. Tato smlouva stanovila pro tento typ náboru horní hranici 3 % celkového počtu zaměstnanců.
(16)
Zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy a ve svém článku 30 stanovil rozdělení odpovědností v oblasti financování sociálních služeb pro zaměstnance mezi francouzský stát a společnost France Télécom následovně:
„Stávající zaměstnanci a důchodci ministerstva pověřeného poštovními a telekomunikačním službami, zaměstnanci a důchodci veřejnoprávních provozovatelů, na něž se vztahuje obecný status státních zaměstnanců, a také osoby s právy odvozenými od těchto zaměstnanců a důchodců mají nárok na věcné dávky v oblasti nemocenského pojištění, mateřských dávek a invalidního důchodu prostřednictvím vzájemné zdravotní pojišťovny pošt a telekomunikací (Mutuelle générale des P.T.T.) za podmínek stanovených v knize III a v kapitole II první hlavy knihy VII zákoníku sociálního zabezpečení. Část odvodů na sociální zabezpečení připadající státu podle článku L. 712-9 přitom přebírají u svých státních zaměstnanců veřejnoprávní provozovatelé.
Vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům společností La Poste a France Télécom provádí stát. Jako vyrovnání jsou veřejnoprávní provozovatelé povinni uhradit státní pokladně:
a)
výši srážky ze mzdy zaměstnance, jež je stanovena článkem L. 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích;
b)
dodatečný odvod, který umožní úplné uhrazení nákladů spojených s penzí přiznanou nebo k přiznání jejich zaměstnancům v důchodu.
Náklady vyplývající z uplatnění ustanovení článku L. 134-1 zákoníku sociálního zabezpečení na zaměstnance společnosti La Poste a France Télécom nesou v celém jejich rozsahu veřejnoprávní provozovatelé.
Výnos přijatý Státní radou určuje podle potřeby podmínky provádění těchto ustanovení.“
(17)
V období od roku 1991 do roku 1996 byl odvod „zaměstnavatele“ podle článku 30 zákona z roku 1990 (tj. „dodatečný odvod“ stanovený v čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990 v jeho původním znění) připadající na společnost France Télécom u jejích státních zaměstnanců stanoven jako rozdíl mezi celkovou částkou státních penzí vyplacených francouzským státem a částí hrazenou pracujícími státními zaměstnanci z jejich mzdy. Společnost France Télécom se rovněž podílela na režimech tzv. „vyrovnání“ a „nadvyrovnání“, které počítaly s převody za účelem zajištění vyváženosti mezi důchodovými režimy státních zaměstnanců jiných veřejnoprávních subjektů. Část financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců připadající na zaměstnance byla určena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích jako srážka ze mzdy zaměstnance a stanovena na výši 7,85 % hrubého tabulkového platu.
(18)
Platby provedené společností France Télécom vzrostly z 920 milionů EUR v roce 1991 na 1 miliardu 151 milionů EUR v roce 1996 a byly rozloženy následovně:
Tabulka 1
Důchodové odvody zaměstnanců a zaměstnavatele u společnosti France Télécom v období 1991-1996 (8)
(v milionech EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A/Celková částka penzijních odvodů
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/odvody zaměstnanců
195
201
217
213
229
238
a 2/odvod zaměstnavatele
743
782
853
866
944
976
B/Vyrovnání - nadvyrovnání
176
188
277
136
201
175
Náklady celkem (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Z toho France Télécom celkem (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
Společnost France Télécom zaúčtovávala výdaje spojené s důchody na základě uhrazených příspěvků. Vzhledem k tomu, že tyto výdaje jistě porostou z důvodu předpokládaného vývoje důchodových penzí, jež bude muset svým bývalým státním zaměstnancům vyplácet, zanášela společnost France Télécom do svých účtů rovněž jistou roční rezervu určenou k tomu, aby se odhadovaný dopad budoucího navýšení plateb rozložil na období 30 roků. Celková výše rezerv vytvářených až do roku 1996 dosáhla částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR). Jelikož je francouzský stát sám sobě pojišťovatelem, nevytvářel na své straně podle francouzských orgánů pro tyto penze žádné rezervy (9).
2.1.2 Změny provedené ve statusu společnosti France Télécom a postavení jejích pracovníků se statusem státních zaměstnanců počínaje rokem 1996
(20)
Zákon č. 96-660 ze dne 26. července 1996 (10) (dále jen „zákon z roku 1996“) pozměnil některá ustanovení zákona z roku 1990. S účinností od 31. prosince 1996 na jedné straně přiznal France Télécom status státního podniku podléhajícího právním ustanovením, jež se vztahují na akciové společnosti, pokud nejsou v rozporu s právními předpisy, a na druhé straně převedl bezplatně rozhodující část majetku, práv a závazků veřejnoprávního subjektu France Télécom na státní podnik France Télécom.
(21)
Kapitál podniku France Télécom SA (dále jen „France Télécom“) byl vyhláškou stanoven na 25 miliard FRF (3,8 miliardy EUR) na základě vlastních prostředků uvedených v účetní rozvaze k 31. prosinci 1995. Akcie společnosti France Télécom byly připuštěny v říjnu 1997 na první trh pařížské burzy a rovněž na New York Stock Exchange (NYSE). Podle výroční zprávy za rok 1998 bylo složení kapitálu společnosti France Télécom následující: stát držel podíl ve výši 63,6 %, soukromí investoři ve výši 31,2 %, zaměstnanci společnosti ve výši 3,2 % a společnost Deutsche Telekom ve výši 2 %. Po prodeji 10,85 % podílů dne 7. září 2004 neměl již francouzský stát v podniku majoritní podíl. Jeho podíl potom nadále klesal, až se k 31. prosinci 2008 ustálil na 26,65 % kapitálu. Ovšem s 26,65 % hlasovacích práv a vzhledem ke skutečnosti, že neexistují žádné další stmelené skupiny význačných akcionářů, francouzský stát jmenuje předsedu správní rady a generálního ředitele, zůstává hlavním akcionářem společnosti France Télécom a ve skutečnosti může rozhodnout o výsledku hlasování akcionářů u otázek, jež vyžadují prostou většinu (11).
(22)
Změna statusu společnosti France Télécom stanovená zákonem z roku 1996 obsahovala rovněž různá ustanovení, jež se týkala jejích zaměstnanců. Podle tohoto zákona pracuje sbor státních zaměstnanců společnosti France Télécom u státního podniku France Télécom a podléhá jeho správě. Zaměstnanci s postavením státních zaměstnanců si zachovávají tento status a záruky, které jsou s ním spojené. Zaměstnanecké podmínky státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom jsou stejné jako podmínky státních úředníků: mají zaručené pracovní místo a mohou být propuštěni pouze ze závažného důvodu v případech stanovených právními předpisy. Pokud jde o nábor nových zaměstnanců, zákon z roku 1996 umožňoval až do 1. ledna 2002 společnosti France Télécom najímat státní zaměstnance a zároveň zaměstnávat smluvní zaměstnance podléhající obecnému právu.
(23)
K 31. prosinci 1996 zaměstnávala společnost France Télécom 165 200 osob, z nichž bylo 94,1 % státních zaměstnanců. Aniž by čekala na uplynutí lhůty 1. ledna 2002 stanovené zákonem z roku 1996, přestala společnost France Télécom ve skutečnosti přijímat státní zaměstnance již od roku 1997. Počet státních zaměstnanců se proto během deseti roků snížil o 47 % z 133 434 osob v roce 1997 na 69 892 osob v roce 2007. Toto snížení je výraznější než u celkového počtu zaměstnanců společnosti France Télécom (- 25 %), který dosáhl k 31. prosinci 2007 počtu 124 166 zaměstnanců.
(24)
Článek 6 zákona z roku 1996 změnil rovněž článek 30 zákona z roku 1990 tím, že k původnímu znění přidal dvě odrážky c) a d). Jako vyrovnání za vyměření a vyplácení státem penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom ukládá zákon této společnosti uhradit státní pokladně:
„c)
(…) přímý odvod zaměstnavatele počínaje 1. lednem 1997 úměrný částkách odváděným ze mzdy na důchodové zabezpečení. Výše přímého odvodu se vypočítává tak, aby došlo k vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy mezi společností France Télécom a ostatními podniky působícími v odvětví telekomunikací, které spadají pod obecné právo sociálních dávek, pokud jde o rizika, jež jsou společná pro zaměstnance podle obecného práva a státní zaměstnance. Tuto výši lze změnit v případě změny uvedených odvodů. Způsoby určení odvodu zaměstnavatele a jeho uhrazování státu stanoví výnos Státní rady;
d)
(…) mimořádný paušální odvod, jehož výši a způsob úhrady stanoví zákon o státním rozpočtu do 31. prosince 1996“.
(25)
Zákon z roku 1996 vyloučil rovněž společnost France Télécom z oblasti působení obecného a zvláštního mechanizmu vyrovnávání důchodů stanoveného zákonem z roku 1990, což pro France Télécom znamenalo placení dodatečných vyrovnání a nadvyrovnání, jež jsou uvedena v tabulce č. 1. V období 1991-1996 částky uhrazené z tohoto důvodu představovaly 18 % penzí vyplacených osobám se statusem státních zaměstnanců.
(26)
Přímý odvod zaměstnavatele zavedený zákonem z roku 1996 nahradil dodatečný odvod stanovený čl. 30 písm. b) zákona z roku 1990. Tento odvod vychází z míry konkurenční spravedlnosti založené na vyrovnání úrovně povinných sociálních a daňových odvodů ze mzdy u stejně vysoké čisté mzdy. Způsob vyrovnání je založen na rekonstruované výši nákladů, které by měl konkurent zaměstnávající osoby podléhající obecnému právu v oblasti sociálních odvodů, a to včetně důchodového zabezpečení, pokud by jim vyplácel čistou mzdu ve stejné výši, jako je mzda státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, a měl přitom totožnou strukturu zaměstnanosti.
(27)
Tato metoda vylučuje odvody hrazené konkurenty na ochranu před riziky, která nejsou společná soukromoprávním pracovníkům a státním zaměstnancům, což je zejména riziko nezaměstnanosti a nároky zaměstnanců v případě konkurzu nebo likvidace podniku (dále jen „pojištění na zaručení mezd“ či „PZM“). Při hlasování o zákonu z roku 1996 si zákonodárci uvědomovali tento rozdíl mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zdůraznili: „soubor ustanovení článku 6 umožňuje společnosti France Télécom snížit své náklady na pojištění proti nezaměstnanosti (odvody UNEDIC), které její možní konkurenti musí platit“ (12).
(28)
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom je vypočítáván každý rok a vyjadřován jako podíl z hrubých tabulkových mezd státních zaměstnanců v činné službě. Míra tohoto odvodu dosahovala v období 1997-2010 průměrné výše […] (13) % a podle připomínek Francouzské republiky měla hodnoty uvedené v tabulce č. 2:
Tabulka 2
Přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom v období 1997-2010
Rok
Míra odvodu
EUR (miliony)
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…] %
1 048,6
2005
[…] %
984,6
2006
[…] %
957,6
2007
[…] %
917,6
2008
[…] %
859,2
2009
[…] %
805,4
2010
[…] %
744,5
(29)
Ukončení najímání státních zaměstnanců počínaje rokem 1997 omezilo počet státních zaměstnanců v činné službě u společnosti France Télécom. Bez ohledu na odchody do důchodu rostoucího počtu státních zaměstnanců v období 1991-2010 tabulka ukazuje, že odvod zaměstnavatele ve výši 744 milionů EUR, který společnost France Télécom uhradila v roce 2010, byl o 407 milionů EUR nižší než náklady na důchodové zabezpečení, které podnik platil francouzskému státu před vstupem v platnost reformy z roku 1996, a odpovídal pouhému odvodu zaměstnavatele, který France Télécom platila před dvaceti roky, tj. v roce 1991 (1 151 milionů EUR a 743 milionů EUR - viz tabulka č. 1).
(30)
Reforma zavedená zákonem z roku 1996 vede tak k tomu, že výše odvodu společnosti France Télécom se snižuje v absolutní hodnotě a není nadále vázána na počet státních zaměstnanců, kteří odešli do důchodu. K převedení nákladů na stát zavedenému zákonem z roku 1996 tak došlo v době, kdy výhledy převzaté Senátem počítaly s výrazným nárůstem nákladů na důchodové zabezpečení počínaje rokem 2005, přičemž měly dosáhnout 13 miliard FRF (1,98 miliardy EUR) v roce 2007, 21,5 miliardy FRF (3,3 miliardy EUR) v roce 2017 a 34 miliard FRF (6,1 miliardy EUR) v roce 2027 (14).
(31)
Z projednávání návrhu zákona v Národním shromáždění a Senátu tak vyplývá převedení nákladů na důchodové zabezpečení do státního rozpočtu ve výši 250 miliard FRF, již by roční odvody ve výši 100 miliard FRF a mimořádný odvod ve výši 40 miliard FRF nedokázaly pokrýt, a to i při započtení výnosu z prodeje části akcií podniku. V témže projednávání zákona se uvádí mimořádný odvod na snížení nového a výrazného nákladu pro stát v odhadované výši nejvýše 40 miliard FRF. Tato částka byla stanovena za spolupráce rady bankéřů tak, aby byla slučitelná s mírou zadlužení vzhledem k vlastnímu kapitálu ve výši 150 % a odpovídala rezervám vytvořeným podnikem na důchodové zabezpečení a nadnákladu pro stát za období deseti roků a ne déle, který vyplývá z rozdílu mezi vyplácenými penzemi a napříště vybíranými přímými odvody (15).
(32)
Záměr vyrovnání ve prospěch státu je připomenut nejenom ve znění článku 30 zákona přijatého zákonodárci a během projednávání návrhu zákona z roku 1996, ale také ve výroční zprávě společnosti France Télécom za rok 1997, kde se hovoří o „uhrazení francouzskému státu mimořádného odvodu ve výši 37,5 miliardy FRF ve spojení s budoucími důchody bývalých státních zaměstnanců“ (16). Rezervy vytvořené společností France Télécom jí umožnily snížit čisté finanční úsilí, jež musela vynaložit, protože během jediného roku zaplatila pouze nadnáklady, které státu reformou vzniknou za deset roků.
(33)
Ukazuje se tak, že pro stanovení výše mimořádného odvodu (nebo-li „doplatku“) byla zohledněna rezerva, kterou si každoročně společnost France vytvářela, která dosáhla celkové částky 23,4 miliardy FRF (3,6 miliardy EUR) a která byla v roce 1996 určena k rozložení důsledku budoucího zvyšování odvodů vyplývajících ze zákona z roku 1990. Část tohoto odvodu, jež neodpovídala vytvořeným rezervám, pokrývala tento nadnáklad během období deseti roků. Jak jednoznačně vyplývá z tehdejších projednávání, výše odvodu byla stanovena při zohlednění částky, pro kterou si podnik již vytvořil rezervy.
(34)
Vzhledem k přímé povaze ročního odvodu zaměstnavatele zavedeného zákonem z roku 1996 se povinnost společnosti France Télécom od té doby omezuje na uhrazení tohoto odvodu, a to bez dalších závazků v oblasti pokrytí případných budoucích schodků jak režimu důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců, tak dalších režimů veřejné správy. Z důvodu existence zákona z roku 1996 se tak účetní rezerva stala bezpředmětnou. Rezerva byla na účtu zisků a ztrát společnosti France Télécom k 31. prosinci 1996 zanesena jako zisk do čistého hospodářského výsledku, a to v hodnotě 17,5 miliardy FRF (2,7 miliardy EUR) (17).
(35)
Kromě toho zákon o státním rozpočtu na rok 1997 určil výši mimořádného paušálního odvodu stanoveného zákonem z roku 1996 jako vyrovnání státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných zaměstnancům France Télécom se statusem státních zaměstnanců na 37,5 miliardy FRF (5,71 miliardy EUR). Odvod byl financován navýšením krátkodobého a dlouhodobého zadlužení podniku (18) a uhrazen v několika splátkách mezi lednem a říjnem roku 1997. Příjem vzniklý tímto mimořádným odvodem umožnil snížit schodek orgánů a subjektů francouzské veřejné správy na 41,8 miliardy EUR v roce 1997. Bez tohoto odvodu by schodek v tomto roce představoval 3,7 % HDP.
(36)
Příjem z tohoto odvodu byl přidělen Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom (Etablissement Public de Gestion de la Contribution Exceptionnelle de France Télécom), který byl zřízen zákonem o státním rozpočtu na rok 1997. Mimořádný odvod spolu s případnými finančními výnosy, které vytváří, tvoří jediný příjem zařízení. Jeho výdaje mají formu každoročního převodu do státního rozpočtu, jenž je zaúčtováván od roku 2006 jako příjem na penzijní účet zvláštního určení pro vojenské a civilní penze vyplácené státem. Tato platba byla na rok 1997 stanovena na výši 1 miliardy FRF (152,4 milionu EUR) s následným navýšením o 10 % každý rok, nestanoví-li zvláštní ustanovení zákona o státním rozpočtu jinak. Zařízení ukončí svou činnost po úplném převedení svých příjmů státu (19).
(37)
Uplatnění ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým se stanovily každoroční převody, vedlo k tomu, že se existence veřejnoprávního zařízení v roce 1999 odhadovala na 17 let, a to bez zohlednění odměňování jeho finančních prostředků (20). Vzhledem ke každoročním platbám, jež byly vyšší, než stanovil zákon o státním rozpočtu na rok 1997, byla tato doba trvání zkrácena. Jak uvádí tabulka č. 3, kumulovaná částka každoročních plateb prováděných zařízením dosahovala v roce 2010 již výše 5,47 miliardy EUR. S ukončením činnosti zařízení z důvodu úplného převedení disponibilních prostředků se počítalo k 31. prosinci 2011 (21). Zákon o státním rozpočtu na rok 2011 tak počítá pro tento rok s platbou ve výši 243 milionů EUR na penzijní účet zvláštního určení, čímž by mělo dojít ke splacení příjmů zařízení (22).
(38)
Mimořádný odvod ve výši 37,5 miliardy FRF přidělený Veřejnoprávnímu zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom tak každopádně odpovídá odvodu zmiňovanému během projednávání návrhu zákona z roku 1996, který měl být nižší než 40 miliard FRF. Ačkoliv byl v roce 1997 převeden do státního rozpočtu a každoročně k němu přispíval za účelem vyplacení vojenských a civilních penzí, jeho výše byla stanovena tak, aby se vyrovnávaly nadnáklady, které pro stát vznikly prováděním zákona z roku 1996.
(39)
Zákon z roku 1996 nezměnil část připadající na zaměstnance při financování závazků v oblasti penzí státních zaměstnanců, jež byla od vzniku veřejnoprávního provozovatele France Télécom v roce 1991 stanovena podle článku L 61 zákona o vojenských a civilních důchodových penzích. Zákony z roku 1990 a roku 1996 k tomu nezměnily důchodový režim soukromoprávních zaměstnanců France Télécom, který podléhá obecnému právu sociálního zabezpečení v případě důchodů a je doplňován režimem připojištění AGIRC v případě manažerských pozic a režimem připojištění ARRCO v případě nemanažerských pozic. Na základě tohoto režimu společnost France Télécom a její soukromoprávní zaměstnanci plní povinnosti odpovídající povinnostem konkurenčních podniků, a to pokud jde zejména o placení přímých odvodů zaměstnancem.
(40)
U příležitosti reformy zavedené zákonem z roku 1996 ohodnotila kancelář pojistných matematiků, kterou si francouzský stát vybral za poradce, že vyměření a vyplácení penzí státem státním zaměstnancům v činné službě u společnosti France Télécom nebo v důchodu představuje k 1. lednu 1997 v pravděpodobné aktualizované hodnotě částku 242 miliard FRF (36,9 miliardy EUR (23)) (24). Tato částka se blíží zaokrouhlené částce ve výši 250 miliard FRF zmiňované v Senátu. Přímý odvod zaměstnavatele, který by France Télécom platila jako vyrovnání, byl na základě stejných předpokladů pojistných matematiků odhadnut na částku 15,2 miliardy EUR, k níž je nutno připočítat doplatek či mimořádný odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který byl plně uhrazen v říjnu roku 1997. Hodnotu budoucích příspěvků zaměstnanců v okamžiku vstupu v platnost reformy odhadují francouzské orgány na částku […] miliard EUR. Čistá hodnota nákladů převedených společností France Télécom na francouzský stát tak v podobě odhadované v roce 1996 představovala částku […] miliard EUR.
(41)
Kancelář pojistných matematiků, již si francouzský stát zvolil za poradce, odhadla pro desetileté období (1997-2006) kumulovanou částku dávek k vyplacení na […] miliard EUR. Během tohoto období dosáhla celková částka skutečně vyplacených dávek téměř stejné výše, a to […] miliard EUR, což představuje prognostickou odchylku 0,83 % směrem dolů (25). Uvedené se zpětnou platností potvrzuje přesnost výhledů, které byly použity během projednávání zákona.
(42)
Na základě těchto číselných údajů lze konstatovat, že částky a jejich oprávnění, o nichž jednalo Národní shromáždění a Senát při stanovení výše doplatku či mimořádného odvodu společnosti France Télécom, odpovídají řádově částkám ověřeným následovně během desetiletého období zmiňovaného během projednávání návrhu zákona. Oznámená nejvyšší částka mimořádného odvodu ve výši 6 miliard EUR (40 miliard FRF) odpovídá rezervám, které si podnik až do roku 1996 vytvářel, aby byl schopen čelit budoucím nákladům na důchody v tehdy předpokládané výši, tj. 3,6 miliardy EUR (23,4 miliardy FRF), při započtení rozdílu ve výši 2,4 miliardy EUR na úkor státu mezi zaměstnavatelskými a zaměstnaneckými odvody vybranými mezi rokem 1997 a rokem 2006 na jedné straně a dávkami k vyplacení během stejného desetiletého období podle odhadu z roku 1996 na straně druhé.
(43)
Informace předané Francouzskou republikou a převzaté v tabulce č. 3 dále ukazují, že kumulované náklady na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom, které musí francouzský stát financovat na základě reformy z roku 1996, dosáhly za období od roku 1997 do roku 2010 výše […] miliard EUR. Nákladem, který musí stát financovat, se rozumí zůstatek mezi ročními odvody společnosti France Télécom a jejích zaměstnanců se statusem státních zaměstnanců v činné službě a dávkami vyplácenými státním zaměstnancům v důchodu rok po roce po odečtení každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom. Mezi rokem 1997 a rokem 2010 se tento náklad vyvíjel takto:
Tabulka 3
Náklady vyplývající pro francouzský stát z reformy z roku 1996 (1997-2010)
(v milionech EUR)
Odvody
(zaměstnavatelské a zaměstnanecké)
Každoroční platby Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom
Vyplacené dávky
Náklady státu
1997
(…)
152,4
(…)
(…)
1998
(…)
167,7
(…)
(…)
1999
(…)
184,5
(…)
(…)
2000
(…)
202,9
(…)
(…)
2001
(…)
223,2
(…)
(…)
2002
(…)
245,5
(…)
(…)
2003
(…)
270,0
(…)
(…)
2004
(…)
297,1
(…)
(…)
2005
(…)
326,9
(…)
(…)
2006
(…)
1 359,5
(…)
(…)
2007
(…)
395,4
(…)
(…)
2008
(…)
435,0
(…)
(…)
2009
(…)
578,0
(…)
(…)
2010
(…)
635,8
(…)
(…)
Celkem
(…)
5 473,9
(…)
(…)
(44)
Kvůli ustanovením zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterými se řídí, neodpovídaly výše každoročních plateb Veřejnoprávního zařízení pro správu mimořádného odvodu France Télécom převedené v roce 1997 částkám odhadovaných nebo skutečně vyplacených dávek důchodcům této společnosti a ani výším nákladů, které musel stát financovat, a zároveň nebyly stanoveny v závislosti na uvedených částkách. Přezkum částek skutečně převedených potvrzuje přerušení této vazby. Bez ohledu na mimořádný odvod uhrazený společností France Télécom v roce 1997 z tabulky č. 3 vyplývá, že výše dávek vyplacené státním zaměstnancům v důchodu, kteří pracovali u France Télécom, přesahovaly počínaje rokem 2004 a s výjimkou roku 2006 každoroční zdroje.
(45)
Uhrazení každoročních odvodů společností France Télécom a každoroční platby zařízení, jež spravuje mimořádný odvod, nejsou v rámci penzijního účtu zvláštního určení přidělovány odlišně a ex ante na dávky poskytované důchodcům společnosti France Télécom. Pokud by se totiž přiděloval od roku 1997 mimořádný odvod pouze na financování předmětných dávek místo uplatňování systému převádění částky navyšované každý rok o 10 %, jak to stanoví zákon o státním rozpočtu na rok 1997, vedlo by to k ukončení činnosti veřejnoprávního zařízení spíše koncem roku 2008 než koncem roku 2011, jak se počítalo, a to vzhledem k částce nepokryté každoročními odvody, jež je uvedena v tabulce č. 3. Za jakéhokoliv předpokladu by byla v obou případech částka mimořádného odvodu vyčerpána k 31. prosinci 2011.
2.2 Postupné a následně úplné otevření telekomunikačních trhů
(46)
Reformu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom provázelo v pozadí úplné otevření hospodářské soutěži trhů služeb, na nichž tato společnost působila. Počínaje rokem 1988 směrnice Komise 88/301/EHS ze dne 16. května 1988 o hospodářské soutěži na trhu s telekomunikačními koncovými zařízeními (26) a směrnice Komise 90/388/EHS ze dne 28. června 1990 o hospodářské soutěži na trhu telekomunikačních služeb (27) postupně liberalizovaly odvětví telekomunikací. Směrnice 90/388/EHS stanovila liberalizační opatření, jež měla být provedena do 31. prosince 1990 v oblasti přenášení údajů, datových služeb a hlasových telefonních služeb u podnikových sítí a uzavřených skupin uživatelů. Směrnice Komise 96/19/ES ze dne 13. března 1996, kterou se mění směrnice 90/388/EHS, pokud jde o provedení úplné hospodářské soutěže na trhu telekomunikací (28), měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví telekomunikací počínaje 1. lednem 1998.
(47)
Zákon č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o regulaci telekomunikací stanovil podmínky, které umožnily plně provést liberalizaci odvětví tím, že ukončily monopolní postavení společnosti France Télécom v oblasti telefonování přes pevné linky a v oblasti přenosů dat a vypracovaly sazby a vzájemné propojení s konkurenty. Také v jiných odvětvích, která přesto nepodléhala výlučným právům, a byla tak otevřena hospodářské soutěži již od roku 1987, jako tomu bylo v případě mobilních telefonů, zaujímala společnost France Télécom určité výsadní postavení s podílem na trhu, který se od roku 1997 do roku 2002 snížil z 53,3 % na 49,8 % (29). Zákon č. 96-659 rovněž pověřil společnost France Télécom úkoly obecného hospodářského zájmu a stanovil vznik fondu na financování s nimi spojených povinností, do kterého přispívali konkurenti.
(48)
Provádění opatření uvedených v bodech odůvodnění č. 46 a 47 vedlo počínaje rokem 1988 k tomu, že společnost France Télécom začala čelit příchodu konkurentů, z nichž někteří byli částečně vlastněny nadnárodními skupinami, na trhy dodávek zboží a služeb, na nichž ve Francii působila, přičemž některé tyto trhy, jako mobilní telefonování nebo mezinárodní komunikace, mají přeshraniční rozměr. Tento vývoj zesílil na trzích liberalizovaných počínaje rokem 1998. Společnost France Télécom k tomu navázala spolupráci se zahraničními provozovateli, jako jsou společnosti Deutsche Telekom a Sprint v roce 1996 (společnost Global One), a zároveň počínaje rokem 1997 začala rozvíjet partnerství a přebírat podíly např. v Itálii (Wind) nebo v Nizozemsku (Casema), či získávat licence na provozování mobilní sítě v Dánsku a v Portugalsku (30).
(49)
K reformě financování důchodů společnosti France Télécom tak došlo ve stejné době, kdy došlo k liberalizaci trhu na úrovni Evropské unie. Reforma se tudíž projevila na trhu plně otevřenému hospodářské soutěži, na němž ostatně France Télécom navázala důležitá spojení a přebírala podíly v jiných členských státech. Na pozadí zákona z roku 1996 a otevření podniku soukromému kapitálu zůstává skutečně přání podpořit rozvoj společnosti France Télécom na jiných trzích v Evropě než ve Francii, jak vyplývá z prohlášení učiněných během projednávání návrhu zákona, v nichž se hovoří o „ambicích francouzské vlády ohledně své národní vlajkové lodi, společnosti France Télécom“ (31).
(50)
V současnosti společnost France Télécom prohlašuje, že je v Evropě prvním poskytovatelem připojení k vysokorychlostnímu internetu, třetím mobilním operátorem a patří ke světovým špičkám v oblasti telekomunikačních služeb pro nadnárodní společnosti. Mimo Francii vyvíjí společnost France Télécom mimořádnou činnost prostřednictvím dceřiných společností ve Španělsku, Spojeném království, Polsku, Belgii, Rakousku a na Slovensku, kde zaujímá prvořadé postavení (32).
3. DŮVODY, KTERÉ VEDLY K ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
(51)
Ve svém rozhodnutí o zahájení vyšetřovacího řízení Komise vyložila své předběžné posouzení opatření zavedených zákonem z roku 1996 tím, že je porovnala s referenčním rámcem pro povinné sociální a daňové odvody společnosti France Télécom stanoveným zákonem z roku 1990. Usoudila, že tato opatření zřejmě poskytují společnosti France Télécom selektivní zvýhodnění prostřednictvím státních prostředků, jež může narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod mezi členskými státy a jež může představovat státní podporu podle čl. 107 odst. 1 SFEU.
(52)
Komise kromě toho poznamenala, že pokud tato opatření představují státní podporu, nebyla tato podpora Komise oznámena před jejím provedením, přestože měla být podle judikatury považována za novou podporu. Francouzská republika tak zřejmě nesplnila svou povinnost oznámení na základě Smlouvy, a opatření by tak mělo být považováno za protiprávní.
(53)
Komise dospěla k závěru, že může slučitelnost podpory s vnitřním trhem posuzovat na základě čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Komise také uvedla, že stejné ustanovení jí umožnilo dospět k závěru, že podpora poskytnutá společnosti La Poste při reformě způsobu financování důchodů jejích státních zaměstnanců je slučitelná s vnitřním trhem (33) a že vzhledem k podobnosti obou případů se jí zdá vhodné provést v tomto konkrétním případě podobnou analýzu.
(54)
Ve svém předběžném přezkumu slučitelnosti podpory s vnitřním trhem a bez ohledu na podobnost s reformou způsobu financování důchodů u společnosti La Poste sdělila Komise Francouzské republice tyto pochyby:
a)
zaprvé, Komise sice zdůraznila, že nemá podrobné informace, které by prokazovaly, že míry odvodů placené společností France Télécom jsou stejné jako míry placené soukromými podniky obecného práva, které vyvíjejí činnost ve Francii v odvětví telekomunikací, ale poznamenala, že míra přímého odvodu uplatňovaná na společnost France Télécom od roku 1997 neumožňuje zaručit konkurenční rovnost („level playing field“) s jejími konkurenty. Uvedené vyplývá ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům společným soukromoprávním a státním zaměstnancům, a tudíž vylučuje odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku;
b)
zadruhé, Komise neměla dostatečné informace o dopadu snížení nákladů na důchody na hospodářskou soutěž, aby mohla posoudit, zda případné kladné dopady převažují nad dopady zápornými. K tomu musela Komise mimo jiné zohlednit skutečnost, že společnost France Télécom dosud zcela nevrátila protiprávní a neslučitelné podpory na základě rozhodnutí Komise ze dne 2. srpna 2004 o státní podpoře poskytnuté Francií ve prospěch France Télécom (dále jen „rozhodnutí o živnostenské dani uplatňované na společnost France Télécom“) (34), tedy rozhodnutí, jež Francie v určené lhůtě neprovedla, jak konstatoval Soudní dvůr (35).
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
(55)
Připomínky předložené zúčastněnými stranami jsou shrnuty v oddílech 4.1 až 4.3.
4.1 France Télécom
(56)
Ve svých připomínkách, jež považuje za doplnění připomínek předaných Francouzskou republikou, se společnost France Télécom domnívá, že čelí problému chronického nadpočetného stavu zaměstnanců, který je spojen s jejím bývalým statusem subjektu státní správy, a že v případě dotčených osob nemá stejné možnosti plynulosti při zaměstnávání jako její konkurenti. Společnost France Télécom tak musí vyvíjet značné úsilí v oblasti odborného vzdělávání a přeškolování ve výši 180 milionů EUR, což odpovídá 4,5 % mzdových nákladů oproti 2,9 % v průměru u francouzských podniků. Společnost France Télécom uvádí také mzdy vyšší o přibližně […] % bez přídavků a prémií. Protože navíc nemůže přistoupit k sociálním plánům, financovala v období od roku 1996 do roku 2006 doprovodná opatření při odchodu státních zaměstnanců do důchodu, jako je dovolená na konci kariéry, v částce přesahující 8 miliard EUR.
(57)
Společnost France Télécom se zadruhé domnívá, že penzijní náklady, které nesla mezi rokem 1990 a rokem 1996, byly neobvyklé a dostaly jí do postavení strukturálního znevýhodnění v poměru k jejím soukromým konkurentům ve smyslu rozsudku ve věciCombus (36), přičemž referenční rámec pro posouzení obvyklosti nebo neobvyklosti uvedených nákladů představuje režim obecného práva uplatitelný na konkurenty. Zásady stanovené v rozsudku ve věci Combus byly od té doby údajně potvrzeny Soudem prvního stupně v jeho rozsudku ve věci Hotel Cipriani (37). Společnost France Télécom popírá, že postavení jediného operátora, tedy v tomto konkrétním případě jí samotné, před a po reformě zavedené zákonem z roku 1996 představuje vhodný srovnávací rámec pro posouzení existence hospodářského zvýhodnění ve smyslu judikatury. Pokud by se referenční rámec měl omezit na společnost France Télécom před a po reformě z roku 1996, nelze údajně v žádném případě považovat opatření za selektivní, protože bylo v uvedeném rámci uplatňováno stejným způsobem.
(58)
Z uvedeného údajně vyplývá, že předmětná opatření buď nepředstavují státní podporu ve smyslu Smlouvy, protože zbavují společnost France Télécom neobvyklého strukturálního znevýhodnění, nebo je nelze považovat za selektivní zvýhodnění představující státní podporu.
(59)
Společnost France Télécom se podpůrně domnívá, že státní podpora, pokud by byla stanovena, by byla slučitelná s vnitřním trhem podle kritérií stanovených Komisí v jejím rozhodnutí o režimu důchodů společnosti La Poste (dále jen „rozhodnutí o společnosti La Poste“) (38). V tomto ohledu neznamená zvláštní povaha jejího režimu spočívající v tom, že společnost platí odvod vypočítávaný pouze na základě společných rizik, že by se od roku 1996 dostala do výhodného postavení vůči svým konkurentům: vedle strukturálního znevýhodnění spojeného se statusem státních zaměstnanců, které zaměstnává, musela společnost France Télécom v souvislosti s reformou z roku 1996 uhradit značné náklady, jejichž slučitelnost s vnitřním trhem je nutno analyzovat a jejichž částka ve výši 5,7 miliardy EUR zdaleka přesahuje částku, již by společnost musela uhradit, pokud by její odvod podléhal nespolečným rizikům.
(60)
France Télécom se domnívá, že v rozhodnutí o společnosti La Poste (39) Komise uznala, že výše mimořádného jednorázového odvodu (2 miliardy EUR) v rámci reformy, která vstoupila v platnost po oznámení ale ještě před rozhodnutím Komise, vyrovnává odvody odpovídající nespolečným rizikům, a to až do vyčerpání částky jednorázového odvodu. Podle společnosti France Télécom neexistuje důvod, proč by Komise měla ustoupit od této zásady, protože z politických prohlášení z doby projednávání návrhu zákona z roku 1996 nelze dojít k závěru, že by zákonodárci stanovili výši paušálního odvodu společnosti France Télécom tak, aby se zachoval desetiletý nezměněný stav.
(61)
Kromě toho číselné údaje dostupné v roce 1996 údajně vyvracejí tvrzení, podle nějž byla částka ve výši 5,7 miliardy EUR tehdy údajně odhadnuta tak, aby přesně odpovídala nadnákladům, které vzniknou státu během deseti let kvůli provádění zákona z roku 1996 tím, že se budou vyrovnávat rok co rok nižší odvody hrazené podnikem, a to i při zohlednění nákladů na vyrovnání mezi jednotlivými režimy důchodů, od jejichž hrazení byla společnost France Télécom osvobozena v roce 1996 (40). Výše mimořádného odvodu měla za cíl odškodnit celkově francouzský stát z důvodů reformy. Tuto částku je proto údajně nutno zohlednit při analýze konkurenční spravedlnosti od vstupu reformy v platnost v roce 1997.
(62)
Společnost France Télécom se konečně domnívá, že bez reformy z roku 1996 by utrpěla výrazné konkurenční znevýhodnění na trzích, jejichž otevření hospodářské soutěži bylo cílem Unie, že francouzské orgány nyní plně provedly rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (41) a že opatření z těchto důvodů nevede k narušení hospodářské soutěže.
4.2 Stěžovatelé
(63)
Stěžovatelé sdílejí hodnocení Komise v rozhodnutí o zahájení řízení, pokud jde o existenci státní podpory ve smyslu Smlouvy v podobě snížení nákladů na důchody zavedené zákonem z roku 1996, které má platit společnost France Télécom. Podle postupu použitého v uvedeném rozhodnutí, u nějž stěžovatelé litují nedostatečnou kvantifikaci, by výše podpory měla dosáhnout 12,3 miliardy EUR a neměla by být v žádném případě nižší než 9,9 miliardy EUR (42). Stěžovatelé se domnívají, že pro rozhodnutí o tom, že se jedná o státní podporu, jsou rozhodující důsledky opatření, to znamená snížení sociálních nákladů, které obvykle zatěžují rozpočet podniku, a ne její cíl, to znamená vyrovnání údajného znevýhodnění. Znevýhodnění v důsledku zaměstnávání státních zaměstnanců společností France Télécom ostatně údajně neexistuje, protože podnik platí poplatky na pojištění proti nezaměstnanosti a odvody ze mzdy o 13 % nižší než konkurenti a protože má stálé a flexibilní zaměstnance, jelikož může snižovat mzdové náklady prostřednictvím předčasných odchodů do důchodu a přechodem do veřejné správy.
(64)
Takto se vyznačující státní podpora údajně není podle stěžovatelů slučitelná s vnitřním trhem. Značné konkurenční zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom bylo o to více škodlivé, že snížení nákladů nebylo nutné, aby se zabránilo ohrožení její finanční struktury: společnost France Télécom mohla v roce 1996 odepsat čistý aktualizovaný dluh v oblasti důchodových odvodů ve výši nejméně 9,9 miliardy EUR, nemusela nadále zanášet tento náklad do své rozvahy nebo do její přílohy, a následně se tak zadlužila ve značně vyšších částkách, když její průměrné čisté zadlužení dosahovalo v období 1997-2007 výše 44 miliard EUR. Podpora, jež osvobodila společnost France Télécom od nákladů na důchodové zabezpečení, které zdědila z doby, kdy měla monopolní postavení, jí dále umožnila financovat mezinárodní rozvoj podniku při současném posílení jejího postavení ve Francii, kde se těšila značným výhodám ze svého výlučného postavení, jehož náklady byly pouze oprávněnou protiváhou.
(65)
V minulosti nevrácené protiprávní a neslučitelné podpory by ostatně již samy o sobě znemožňovaly prohlásit předmětnou provozní podporu za slučitelnou, a to kvůli jejich kumulovanému důsledku. Neexistence konkurenční spravedlnosti reformy z roku 1996 kvůli neplacení odvodů v oblasti rizik nezaměstnanosti a nevyplacení mezd v případě konkurzu podniku potom také vylučuje slučitelnost reformy s pravidly Smlouvy. Je proto nutno, aby dluh společnosti France Télécom v oblasti důchodového zabezpečení vypočítal nezávislý odborník a aby se Francie zavázala, že zajistí finanční neutralitu režimu, a to zejména tím, že zavede mechanizmy úpravy odvodu zaměstnavatele a doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR v případě kolísání odvodů.
4.3 Telekomunikační operátor
(66)
Telekomunikační operátor sdílí a vyjadřuje svou podporu předběžné analýze uvedené v rozhodnutí Komise o zahájení řízení, jež označuje změny zavedené zákonem z roku 1996 za novou a protiprávní státní podporu, protože se pokouší nahradit vyplácení penzí ve skutečnosti prováděné státem za každoroční přímé odvody společnosti France Télécom, a to při odečtení odvodů hrazených pracovníky v činné službě se statusem státních zaměstnanců. Stejné označení by bylo podle tohoto operátora možno použít na sociální odvody spojené s riziky, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům. Tyto odvody, které platí konkurenti France Télécom, tato společnost nejméně od roku 1996 pro své soukromoprávní a státní zaměstnance neplatí. Narozdíl od případu, který byl předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (43), výpočet odvodu zaměstnavatele společnosti France Télécom nezahrnoval a stále ještě nezahrnuje uvedené odvody, což údajně znemožňuje prohlásit podporu za slučitelnou.
(67)
Pokud jde o podporu v podobě zrušení uhrazení státu penzí, které tento stát vyplácí, operátor se domnívá, že analýza hodnocení z hlediska hospodářské soutěže provedená Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste by jí zde naopak měla vést k závěru o její neslučitelnosti. Tato analýza by měla být založena na skutečnostech, k nimž došlo od roku 1996, a ne jako v případě rozhodnutí o společnosti La Poste na výhledech do budoucnosti.
(68)
Podle tohoto operátora společnost France Télécom zaujímá na řadě trhů, na nichž působí, tržní mocenské postavení, jež je možno přirovnat k dominantnímu. Kvůli této skutečnosti je na velkoobchodních trzích s vysokorychlostním a velmi vysokorychlostním připojením a na trzích s výchozím a koncovým telefonováním pomocí pevných linek předmětem regulačních opatření ex ante. Ve svém rozhodnutí ze dne 16. července 2003 o postupu provádění článku 82 Smlouvy o ES ve věci COMP-38.233 Komise ostatně zjistila a potrestala porušení článku 102 SFEU, jehož se dopustila společnost France Télécom prostřednictvím své dceřiné společnosti Wanadoo (44). Protože se podnik nachází v dobrém finančním stavu, obdržené podpory mu umožnily financovat jeho mezinárodní rozvoj, a to zejména koupi společností Orange, Retevisión a AMENA.
(69)
Operátor nakonec žádá Komisi, aby přesně kvantifikovala výši předmětné podpory a při uplatnění judikatury ve věci Deggendorf (45) odmítla uznat slučitelnost dotyčných opatření s vnitřním trhem do té doby, než budou vráceny minulé protiprávní podpory.
5. PŘIPOMÍNKY FRANCOUZSKÉ REPUBLIKY
(70)
Francouzská republika se domnívá, že změny zavedené v roce 1996 do způsobu financování důchodů zaměstnanců francouzského státu pracujících u společnosti France Télécom neobsahují žádný prvek státní podpory. Reforma z roku 1996 je údajně v každém případě slučitelná s vnitřním trhem, a to zejména při uplatnění na tento konkrétní případ postupu, který Komise použila ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste (46).
5.1 Existence státní podpory
(71)
Podle Francouzské republiky se společnost France Télécom ocitla kvůli zákonu z roku 1990 v neobvyklé situaci, která neodpovídala obecnému právu, které stanoví, že podniky platí přímý odvod zaměstnavatele, jenž je úměrný mzdovým nákladům a není vázán na výši vyplácených penzí. Náklady, jimž byla společnost France Télécom vystavena, byly tak údajně neobvyklé, protože finanční schodek dílčího režimu pro dotčené osoby byl jistý, stejně jako bylo jisté, že se stane neúnosný vzhledem k nevyhnutelnému snižování počtu státních zaměstnanců v činné službě a souběžného růstu počtu důchodců.
(72)
Reforma z roku 1996 údajně sladila financování důchodů s obecným právem, aniž se tím podnik dostal do výhodnějšího konkurenčního postavení, protože odvod společnosti France Télécom je každoročně vypočítáván tak, aby srovnal míru povinných daňových a sociálních odvodů s odvody konkurentů v odvětví telekomunikací. Nezohlednění odvodů, které odpovídají rizikům, jež nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, při výpočtu odvodů za uplatnění „míry konkurenční spravedlnosti“ je údajně oprávněné kvůli statusu státních zaměstnanců, který vylučuje např. riziko nezaměstnanosti kromě výjimečných případů propuštění z práce nebo odvolání.
(73)
Francouzská republika se domnívá, že referenční rámec pro určení obvyklé nebo neobvyklé povahy nákladů společnosti France Télécom musí představovat situace konkurentů podniku ve Francii. Vzhledem k přehnaným, od obecného práva odchylným, nespravedlivým a dlouhodobě neúnosným nákladům, které v tomto konkrétním případě zákon z roku 1990 společnosti France Télécom ukládal, jejich zrušení a sladění se situací konkurentů stanovené v reformě z roku 1996 tak pouze obnovilo obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Společnost France Télécom ostatně za znevýhodnění, jež utrpěla v rámci tohoto režimu, nedostala žádné vyrovnání, ačkoliv, jak zdůrazňuje ve svých připomínkách, dosud čelí strukturálním znevýhodněním, nadnákladům a nepružnostem kvůli statusu státních zaměstnanců, které zaměstnává, pokud jde o finanční opatření, která provázejí odchody do důchodu nebo návraty do státní správy, úsilí, jež musí vyvíjet v oblasti vzdělávání a školení, či vyšší mzdové náklady. Současný režim, který vyplývá z reformy, proto společnosti France Télécom neposkytuje žádné zvýhodnění, a neobsahuje tak žádný prvek podpory ve smyslu Smlouvy.
(74)
Tento výklad vyplývá z obecných zásad vypracovaných soudy Unie, podle nichž zákon, který umožňuje zabránit, aby rozpočet určitého podniku nebyl zatížen nákladem, který by v obvyklé situaci neexistoval, nepředstavuje státní podporu, protože státní podpory představují pouze zásahy, které snižují náklady, které běžně zatěžují rozpočet podniku (47). To je údajně také případ opatření, která zbavují veřejnoprávního konkurenta strukturálního znevýhodnění vůči jeho soukromoprávním konkurentům (48). Tento výklad je údajně také v souladu s praxí Komise (49).
(75)
Francouzská republika se obecněji domnívá, že pro určení existence podpory nebo okamžiku, kdy se zvýhodnění vyplývající z reformy zavedené zákonem z roku 1996, který v tomto směru neobsahuje žádné ustanovení, skutečně projevilo, není opodstatněné zahrnovat do tohoto řízení mechanizmy vyrovnání a nadvyrovnání, na jejichž základě společnost France Télécom hradila odvody v období 1991-1996 (viz tabulka č. 1). Hrazení takových odvodů vyplývalo také z režimu odchylujícího se od obecného práva, v němž penzijní režim uplatňovaný na společnost France Télécom byl považován za autonomní, což počínaje rokem 1997 přestalo platit.
(76)
S touto výhradou Francouzská republika upřesnila odhad odvodů hrazených společností France Télécom a uvedených v bodě odůvodnění č. 61, které podnik od roku 1997 přestal platit. Na základě skutečné rekonstituce pro období 2008-2010, zpětně extrapolované použitím průběhového koeficientu, se Francouzská republika domnívá, že odvody, které by hradila společnost France Télécom, jsou o 165 milionů EUR nižší než odvody vypočítané podnikem.
5.2 Slučitelnost případné státní podpory s vnitřním trhem
(77)
Francouzská republika se v každém případě domnívá, že pokud by reforma z roku 1996 týkající se společnosti France Télécom měla představovat státní podporu, měla by být prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem, a to v souladu s analýzou uplatněnou Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste (50). Reforma z roku 1996 zbavila společnost France Télécom strukturální zátěže, jež narušovala její konkurenceschopnost na trhu, jehož liberalizace právě probíhala, a její odvody jsou napříště, pokud jde o společná rizika, vypočítávány na základě míry konkurenční spravedlnosti.
(78)
Skutečnost, že odvod placený společností France Télécom počínaje rokem 1997 nezahrnuje rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům, není údajně na překážku slučitelnosti s vnitřním trhem. V tomto ohledu tabulka č. 4, jež je výtahem z informací předložených Francouzskou republikou, zobrazuje rozdíl mezi odvodem hrazeným společností France Télécom a částkou, kterou by platila, pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu, a to po odečtení dávek zajišťovaných na svůj účet společností France Télécom a jiných odvodů, které ji ve srovnání s konkurenty zatěžují.
Tabulka 4
Odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom v období 1997-2010 vypočítaný na základě uplatňované míry konkurenční spravedlnosti (MKS) a upravené míry konkurenční spravedlnosti (MKS*) za účelem zahrnutí nespolečných rizik
Rok
MKS
EUR (v mil.)
MKS*
EUR (v mil.)
MKS-MKS*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…] %
1 048,6
[…] %
(…)
(…)
2005
[…] %
984,6
[…] %
(…)
(…)
2006
[…] %
957,6
[…] %
(…)
(…)
2007
[…] %
917,6
[…] %
(…)
(…)
2008
[…] %
859,2
[…] %
(…)
(…)
2009
[…] %
805,4
[…] %
(…)
(…)
2010
[…] %
744,5
[…] %
(…)
(…)
(79)
Francouzská republika odhaduje, že aktualizovaná hodnota skutečně zaplacených odvodů a odvodů ke splacení společnosti France Télécom představuje za období od roku 1997 do roku 2043 částku 13,5 miliardy EUR. Při míře konkurenční spravedlnosti upravené zohledněním nespolečných rizik ve výpočtu a při odečtení příspěvků, které zatěžují France Télécom a ne její konkurenty, by se dospělo za stejné období k vyššímu každoročnímu odvodu, a to k částce 16,7 miliardy EUR. I když francouzské orgány nepovažují zahrnutí uvedených rizik za relevantní, vypočítaly, že rozdíl (3,2 miliardy EUR) byl údajně více než dostatečně vyrovnán mimořádným paušálním odvodem ve výši 5,7 miliardy EUR, který France Télécom zaplatila v roce 1997.
(80)
Francouzská republika se domnívá, že lze, stejně jako v rozhodnutí o společnosti La Poste (51), považovat tento paušální odvod za doplatek umožňující vyrovnat hrazení odvodů vázaných na proměnlivou míru a zahrnujících odvody za nespolečná rizika. V tomto případě se ukazuje, že v současnosti tento doplatek přesahuje částku vyplývající z rozdílu mezi mírou stanovenou reformou z roku 1996 a změněnou mírou uvedenou v tabulce č. 4 a že tento doplatek nebude rozdílem mezi mírami nikdy zcela vyčerpán. Za těchto okolností jsou údajně odstraněny pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení ohledně neexistence skutečné konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty.
(81)
Pro Francouzskou republiku je reforma způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti La Poste, která byla zavedena v roce 2006 a která vycházela z reformy společnosti France Télécom z roku 1996, v zásadních aspektech s posledně uvedenou reformou zcela srovnatelná. Vzhledem k této souběžnosti neexistuje údajně žádný důvod, proč by se Komise měla odchýlit od precedentu společnosti La Poste. Komise by měla zejména souhlasit se zohledněním mimořádného paušálního odvodu uloženého společnosti France Télécom v analýze konkurenční spravedlnosti reformy tím, že ho bude považovat de facto za zálohu za odvody spojené s nespolečnými riziky.
(82)
Naopak u projednávání v Národním shromáždění a v Senátu, během nichž se zmiňovalo desetileté období finančního krytí reformy, se údajně jedná o jednorázová prohlášení. Podobné úvahy se neobjevují ani ve zdůvodnění návrhů zákona a ani v předmětných zákonech nebo přijatých prováděcích dokumentech. Záměrem zákonodárců v roce 1996 údajně bylo stanovit odvody na důchodové zabezpečení společnosti France Télécom na úroveň rovnající se odvodům konkurentů a nikoliv připravit reformu o její účinek po dobu deseti roků, k čemuž by vedlo uvažování, jež by Komise mohla přijmout, pokud by vycházela z prohlášení vytržených ze souvislostí.
(83)
Z parlamentních jednání údajně jednoznačně vyplývá, že výše odvodu byla stanovena paušálně bez vazby na náklady, které stát bude muset skutečně nést. Stejně tak Ústavní rada ve svém rozhodnutí č. 96-385 DC ze dne 30. prosince 1996 uvedla, že paušální odvod ve výši 37,5 miliardy FRF je odůvodněn převzetím vyplácení důchodů státních zaměstnanců státem, aniž by přitom představoval vyrovnání za toto převzetí, zatímco na druhé straně platby do státního rozpočtu nebudou přidělovány na zvláštní výdajovou položku ale budou přispívat k obecným podmínkám vyváženosti tohoto rozpočtu v souladu s článkem 18 základního nařízení vlády ze dne 2. ledna 1959 k provádění zákonů o státním rozpočtu.
(84)
Podle Francouzské republiky byla přesná částka mimořádného odvodu stanovena zákonem o státním rozpočtu na rok 1997 při zohlednění nikoliv desetiletého období, během nějž by měl být stát tímto odvodem „vyplacen“, ale naopak dopadu na strukturu rozvahy společnosti France Télécom, který měl zůstat snesitelný. Stanovení výše tohoto odvodu se neřídilo logikou vyrovnání nákladů státu, ale zohledněním možností podniku hradit odvody.
(85)
Způsob, jakým byl tento odvod spravován, to znamená odděleně od důchodů skutečně vyplácených počínaje rokem 1997, údajně potvrzuje, že se jednalo o paušál. Z údajů poskytnutých Francouzskou republikou tak vyplývá, že penze vyhrazené státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom prostřednictvím penzijního účtu zvláštního určení dosáhly částky […] miliard EUR, zatímco Veřejnoprávní zařízení pro správu mimořádného odvodu společnosti France Télécom údajně převedlo na uvedený účet částku 3,4 miliardy EUR. Zůstatek nepokrytý zaplacenými odvody dosáhl za stejné období výše 1,2 miliardy EUR. V roce 1997 se ostatně odhadovalo, že tento fond bude fungovat 17 až 25 roků, což nemá nic společného s desetiletým obdobím, na kterém zakládá Komise postup, který se zřejmě chystá přijmout.
(86)
Francouzská republika se domnívá, že společnost France Télécom by byla bez reformy postavena mimo trh, protože úroveň odvodů by v roce 2010 dosáhla 77 % hrubého tabulkového platu a v účtech by musela vytvořit rezervy na důchodové závazky pro státní zaměstnance, kteří u ní pracují. Reforma proto představovala rozhodující etapu přizpůsobení liberalizaci trhu, byla v souladu s cílem Unie, odpovídala mu a byla omezena na nutné minimum. Bez této reformy by společnost France Télécom vystoupila z trhu a nemohla by přistoupit k nezbytným investicím, zejména pro zpřístupnění účastnického vedení, aniž by bylo možno vyloučit úpadek, čímž reforma údajně neměla negativní důsledky pro hospodářskou soutěž.
(87)
Podle Francouzské republiky kromě toho reforma způsobu financování důchodů ve společnosti France Télécom, a zejména uložení platby mimořádného odvodu, nevedla údajně v období 1997-2006 k žádným nákladům pro stát, ale ve skutečnosti vytvořila podle odhadu francouzských orgánů pro francouzský stát čistý příjem přesahující částku 9,1 miliardy EUR (52). Pokud by měl být proveden výpočet výnosu mimořádného odvodu, Francouzská republika se domnívá, že by se měla použít diskontní sazba ve výši 7 %. Myšlenka mimořádného odvodu tak byla přijata již v roce 1996. Mělo se jednat o dlouhodobou investici, protože očekávané rozdíly mezi dávkami, které se musí platit, a očekávanými příjmy z odvodů přesáhly 500 milionů EUR až v roce 2005, tj. po devíti rocích, a přesahují 1 miliardu EUR až dvanáct let poté. V roce 1996 dosahovala v průměru míra výnosnosti francouzského státního dluhopisu OAT (obligations assimilables du Trésor - dále jen „OAT“) na 15 let výše 6,9 %. Společnost France Télécom přistoupila ze své strany od listopadu 1991 do listopadu 1997 k vydávání dluhopisů se srovnatelnou průměrnou mírou výnosnosti ve výši 7 %.
(88)
Obstavení částek požadovaných Komisí v rámci provádění jejího rozhodnutí ohledně uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (53) a následné splacení těchto částek by mělo vést Komisi k závěru, že její rozhodnutí bylo provedeno, a to v souladu s jejím sdělením v této věci z roku 2007 (54). Kumulovaný důsledek těchto podpor by proto neměl být zkoumán.
6. POSOUZENÍ PODPORY
6.1 Existence podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(89)
Ustanovení čl. 107 odst. 1 SFEU stanoví, že: „podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem, nestanoví-li Smlouvy jinak“.
(90)
Uplatnění kumulativních podmínek tohoto článku na tento konkrétní případ je zkoumáno v oddílech 6.1.1 až 6.1.5.
6.1.1 Podpora poskytnutá státem nebo ze státních prostředků
(91)
Zákon z roku 1990 a zákon z roku 1996 pocházejí od francouzského státu. Stanoví opatření, na jehož základě společnost France Télécom platí státní pokladně vyrovnání za to, že stát vyřizuje a vyplácí penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Protože podle zákona z roku 1996 je vyrovnání hrazené společností France Télécom nižší než v případě původního znění zákona z roku 1990, je podpora společnosti France Télécom poskytnuta ze státních prostředků.
6.1.2 Zvýhodnění určitých podniků
(92)
Ustanovení zákona z roku 1990 stanovily režim použitelný na veřejnoprávního provozovatele s právní subjektivitou France Télécom. Zákon z roku 1996 o státním podniku France Télécom uvedený režim mění prostřednictvím ustanovení, jež platí pro společnost France Télécom způsobem, který je vymezen pouze pro tento podnik.
(93)
Režim stanovený zákonem z roku 1990 má za cíl stanovit zvláštní vyrovnání, pokud jde o zásady a výši penzijních odvodů zaměstnavatele, které společnost France Télécom hradí francouzskému státu. Na rozdíl od toho, co tvrdí France Télécom, jak vyrovnání hrazené společností France Télécom, které stanovil zákon z roku 1990 ve svém původním znění a jež bylo uplatňováno v období 1991-1996, tak odlišné vyrovnání stanovené zákonem z roku 1996, jež je uplatňováno od roku 1997, jsou zvláštní opatření, která se týkají výlučně společnosti France Télécom, čímž je splněna podmínka selektivity.
6.1.3 Hospodářské zvýhodnění, které narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž
(94)
Je nutno zjistit, zda opatření, jimiž se stanoví výše předmětného vyrovnání, zvýhodňují společnost France Télécom. Otázku, zda změny zavedené do článku 30 zákona z roku 1990 zákonem z roku 1996 představují podporu v tom, že společnosti France Télécom poskytují hospodářské zvýhodnění, je nutno zkoumat z hlediska povahy a struktury předmětného penzijního systému a důsledků, které z toho pro společnost France Télécom vyplynuly, a nikoliv z hlediska důvodů změn nebo jejich cílů. Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky není proto cíl sledovaný změnou zákona z roku 1990 pro posouzení důsledků relevantní.
(95)
Převzetí vyměření a vyplácení penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom státem vyplývá z provádění zákona o civilních a vojenských důchodových penzích, který jako jediný platí pro dotyčné bývalé státní zaměstnance. Ani zákon z roku 1990 a ani zákon z roku 1996 nezměnily status těchto státních zaměstnanců nebo zásadu převzetí vyplácení jejich penzí státem. Toto převzetí zřejmě vyplývá ze zásady, podle níž osoby se statusem státních zaměstnanců slouží v obecném zájmu zcela nezávisle veřejnému blahu. Tak tomu ale není v případě, kdy tito státní zaměstnanci pracují pro podnik, který poskytuje služby za úplatu, s cílem sloužit zájmu a zisku tohoto podniku, který hospodářsky soutěží s jinými podniky, které poskytují stejné služby.
(96)
Z tohoto pohledu představuje placení vyrovnání státu, které stanoví zákon z roku 1990 jak ve svém původním znění, tak po změnách zavedených zákonem z roku 1996, výjimku ze zásady převzetí francouzským státem. Tato výjimka je odůvodněna povahou a strukturou systému uplatňovaného na penze státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom. Podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích je totiž francouzský stát povinen vyměřovat a vyplácet penze přiznané státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom, pro které platí obecný status zaměstnanců francouzského státu a nikoliv obecné právo dávek sociálního zabezpečení.
(97)
I bez vyrovnání hrazeného společností France Télécom by francouzský stát musel plnit své závazky, které má v oblasti důchodů vůči státním zaměstnancům s dotyčným statusem, pokud by tyto závazky jednostranně nezměnil. Naopak, uvolnění státních zaměstnanců vyškolených státem pro práci u společnosti France Télécom bez vyrovnání v oblasti vyplácených penzí nebo penzí, které bude nutno vyplácet, by této společnosti poskytlo jasné zvýhodnění.
(98)
Protože podniky konkurující společnosti France Télécom nezaměstnávají osoby se statusem státních zaměstnanců, vůči nimž by měl francouzský stát podobné finanční závazky, nelze na ně přenést logiku systému financování penzí a hrazení vyrovnání, jež pro společnost France Télécom stanovil zákon. Dokládá to skutečnost, že se francouzské orgány zřejmě domnívají, že hrazení sociálních odvodů konkurenty na pojištění proti rizikům nevyplacení mezd, jež spadají do obecného práva dávek sociálního zabezpečení, je odůvodněné, protože tito konkurenti zaměstnávají osoby, které mají v této oblasti jiný status. Ovšem Francouzská republika se dovolává právě tohoto statusu, když tvrdí, že zahrnutí rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům, do výpočtu vyrovnání hrazeného společností France Télécom státu podle zákona z roku 1996 není odůvodněné.
(99)
Z uvedeného tak vyplývá, že v případě odvodů hrazených z důvodů zaměstnávání soukromoprávních pracovníků se tyto podniky nenacházejí z právní a skutkové stránky v situaci srovnatelné se situací společnosti France Télécom, pokud jde o její státní zaměstnance, a to na rozdíl od toho, co ve svých připomínkách tvrdí Francouzská republika a společnost France Télécom.
(100)
Stejně tak nelze srovnávat režim vyrovnání uplatněný na France Télécom s režimem stanoveným pro jiné veřejnoprávní subjekty zaměstnávající pracovníky se statusem státních zaměstnanců, jako jsou Monnaie de Paris (Pařížská mincovna) nebo Office National des Forêts (Státní lesní správa), z nichž lze některé u určitých jejich činností označit za podniky ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU nebo za jiné veřejnoprávní instituce průmyslové a obchodní povahy, jako byly v minulosti EDF nebo GDF. Společnosti EDF nebo GDF měly zvláštní důchodové systémy bez vazby na systémy veřejné správy. Režimy EDF a GDF byly ostatně od té doby napojeny na obecný režim, ačkoliv je nutno zdůraznit, že Komise dospěla k závěru o neexistenci podpory pouze za podmínky, že napojení zůstane pro stát finančně neutrální (55), což v tomto konkrétním případě pro reformu z roku 1996 neplatí.
(101)
Naopak režim vyrovnání ve prospěch státu za placení penzí státních úředníků pracujících u společnosti La Poste, a to před změnami popsanými a podmínečně schválenými Komisí v jejím rozhodnutí o společnosti La Poste, byl rovněž režimem státního podniku přirovnatelného k veřejnoprávní instituci průmyslové a obchodní povahy a podle zákona z roku 1990 v jeho původním znění zůstával podobný režimu společnosti France Télécom v tom, že stanovil každoroční uhrazení státu penzí vyplácených státním zaměstnancům v důchodu a zaplacení odvodů stanovených v článku L-134 zákoníku sociálního zabezpečení.
(102)
I když by se ukázalo, že společnost La Poste hospodářsky nesoutěží se společností France Télécom, přičemž by zvýhodnění poskytnuté posledně jmenované společnosti mohlo narušit nebo by hrozilo narušit hospodářskou soutěž, je skutečností, že logika a ustanovení důchodového režimu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom před reformou z roku 1996 byly stejné jako u srovnatelného režimu uplatňovaného ve stejné době na společnost La Poste. Na rozdíl o toho, co Francouzská republika tvrdí v souvislosti se společností France Télécom, Komise ve svém rozhodnutí o společnosti La Poste usoudila, že reforma režimu platného pro společnost La Poste státní podporu představuje. Pro posouzení situace společnosti France Télécom je obecněji referencí situace veřejnoprávního nebo soukromého podniku, který by zaměstnával státní zaměstnance, kteří si ponechali svůj status. Takové podniky by se nacházely ve stejné referenční situaci, jako se nachází France Télécom. Existenci státní podpory ve prospěch společnosti France Télécom lze proto posuzovat na základě tohoto referenčního systému.
(103)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom nelze stejně tak zastávat názor, že určité opatření nezvýhodňuje určitý podnik jenom proto, že vyrovnává údajné znevýhodnění tohoto podniku v minulosti. Komise nedávno opětovně odmítla argument tradičního telekomunikačního operátora, který je konkurentem společnosti France Télécom, podle nějž zvláštní sociální důchodové nároky části zaměstnanců srovnatelné s nároky veřejné správy, které zdědil z minulosti a které se liší od nároků podle obecného práva, opravňují opatření ke snížení sociálních odvodů v oblasti penzí této kategorie zaměstnanců, které tento operátor má odvádět (56). Jak zdůraznily francouzské orgány při projednávání návrhu, uložil zákon z roku 1996 v tomto ohledu francouzskému státu nové a výrazné náklady spojené s vyměřením a vyplácením penzí přiznaných státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom. Zákon z roku 1996 tak souběžně vedl k tomu, že došlo ke snížení vyrovnání, jež společnost France Télécom vždy platila.
(104)
Kvůli způsobům výpočtu míry odvodu zaměstnavatele stanoveného zákonem hradí společnost France Télécom od 31. prosince 1996 státu nižší vyrovnání, než by platila, pokud by nedošlo k zásahu zákona. Z důvodů přímé povahy odvodu zaměstnavatele zavedeného tímto zákonem uvolnila k tomu společnost France Télécom okamžitě dne 31. prosince 1996 rezervu určenou v jejím účetnictví na hrazení svých budoucích závazků. Náklady, jichž společnost France Télécom byla zbavena, nebyly tak ani nové, protože zákon z roku 1990 převzal předchozí rozpočtové postupy, ani nepředvídatelné, protože si podnik k tomuto účelu vytvářel rezervy, a ani odchylné od obecného práva sociálního zabezpečení, protože toto právo se nevztahuje na vyrovnání, jež společnost France Télécom platí.
(105)
Zákon z roku 1996 hned od svého vstupu v platnost převedl na francouzský stát povinnost každoročního odvodu, který ve svém konečném důsledku plně pokrýval náklady na financování penzí dotčených zaměstnanců. Výši podpory takto poskytnuté zákonem z roku 1996 lze vypočítat od vstupu zákona v platnost jako každoroční rozdíl mezi vyrovnáním, jež představuje přímý odvod zaměstnavatele hrazený společností France Télécom francouzskému státu, a odvody, které by společnost zaplatila podle zákona z roku 1990 a které jsou uvedeny v tabulce č. 1, pokud by zůstaly beze změny, při odečtení výše paušálního odvodu uhrazeného v roce 1997.
(106)
Z odhadů poskytnutých Francouzskou republikou a popsaných v bodě odůvodnění č. 40 vyplývá, že v okamžiku reformy v roce 1996 a až do plánovaného uplynutí finančních závazků vyplývajících z nákladů zajišťovaných francouzským státem byly francouzské orgány schopny odhadnout celkovou výši čistých nových nákladů až do roku 2043, tedy do okamžiku, kdy uplynou finanční závazky státu vůči státním zaměstnancům v důchodu a osobám s právy odvozenými od těchto zaměstnanců, na částku […] miliard EUR. Skutečná hodnota čistých nákladů dosáhla v roce 1996 výše […] miliard EUR, a to po odečtení každoročních odvodů společnosti France Télécom (15,2 miliardy EUR), odvodů zaměstnanců ([…] miliard EUR) a mimořádného paušálního odvodu ve výši 5,7 miliardy EUR.
(107)
Dále je nutno poznamenat, že částky odhadované v okamžiku reformy v roce 1996 představují přibližnou hodnotu skutečné částky (57). Výše stanovených vyrovnání ze strany společnosti France Télécom v podobě každoročních příspěvků a ani doplatek ve výši 5,7 miliardy EUR zaplacený v roce 1997 neměly za cíl a ani za důsledek snahu o rozpočtovou neutralitu pro francouzský stát. Pokud by tomu tak bylo a s výhradou vhodnosti předpokladů pojistného výpočtu, existovala by vyrovnanost mezi náklady a příjmy za celé období, a tím by ani neexistovalo hospodářské zvýhodnění společnosti France Télécom.
(108)
Francouzské orgány si byly vědomy, že „převedení důchodových nákladů u státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom do obecného státního rozpočtu“ představuje „pro stát nový a značný náklad“, který mimořádný paušální odvod nebo příjem z prodeje části akcií podniku kryly pouze částečně. Projednávání uvedená v bodě odůvodnění č. 31 tak ukazují, že v roce 1996 se francouzský stát nesnažil plně vyrovnat nový náklad, který do budoucna zajišťoval, ale snažil se naopak nést nový náklad a měl snahu, aby „v této věci byly upřednostněny zájmy podniku“.
(109)
Je zřejmé, že i s pojistnými předpoklady odlišnými od předpokladů použitých francouzským státem pro odhadnutí nového nákladu, který nesl, a bez ohledu na mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 poskytla reforma značné hospodářské zvýhodnění v podobě nižších odvodů zaměstnavatele na důchodové zabezpečení. Protože paušální odvod či doplatek neumožnil plně pokrýt náklady převedené na francouzský stát, ale v nejlepším případě je pouze snížit, a vzhledem k předmětným částkám, nelze potvrdit vhodnost pojistného výpočtu tehdy použitého a přesnost odhadů, které z něj vyplývaly pro celé období až do roku 2043.
(110)
Dále nelze srovnávat finanční zvýhodnění vyplývající z nižších odvodů společnosti France Télécom s údajnými znevýhodněními, jež vyplývaly ze zaměstnávání státních zaměstnanců, jak požaduje společnost France Télécom za podpory Francouzské republiky. Zákon z roku 1996 každopádně tyto údajná znevýhodnění nezvýšil, protože nevedl k přijetí dalších státních zaměstnanců. Cílem zákona z roku 1996 ostatně nebylo, aby vyrovnal údajné znevýhodnění spojené s platy, neboli slovy společnosti France Télécom menší pružnost u pracovních míst státních zaměstnanců, tím, že společnost zbaví části jejích finančních povinností.
(111)
Pouze pro úplnost je proto nutno odpovědět na tvrzení ohledně údajných nevýhod spojených se zaměstnáváním státních zaměstnanců, která uvádí Francouzská republika a společnost France Télécom.
-
Za prvé, společnost France Télécom měla v okamžiku úplného otevření francouzského trhu hospodářské soutěži vyškolené a zkušené zaměstnance, bez nichž by, pokud by měli být zcela nahrazeni, nemohla udržet své postavení na trhu, o čemž se společnost France Télécom ve svých podkladech opomíjí zmínit.
-
Dále, výše platů a investice do vzdělávání zaměstnanců, které společnost France Télécom analyzuje jako znevýhodnění, představují v rozpočtu podniku obvyklé náklady a není prokázáno, že nezlepšují zapojení a produktivitu zaměstnanců ve srovnání s konkurenty.
-
Je sice pravda, že společnost France Télécom nemůže přizpůsobovat své mzdové náklady pomocí sociálního plánu snižování počtu zaměstnanců v případě dotyčných pracovníků, lze ale pochybovat, že podobný plán zaměřený pouze na státní zaměstnance kvůli jejich statusu by mohl být právoplatně proveden, zatímco ukončení najímání státních zaměstnanců v roce 1997 a využívání soukromoprávních pracovníků otevřelo společnosti jisté možnosti pružného přizpůsobování jejích mzdových nákladů.
-
Konečně je pravda, že podnik věnuje značné rozpočtové prostředky na to, aby podnítil dotyčné zaměstnance k předčasnému odchodu do důchodu, je ovšem také pravda, že podněcování a zájem podniku o zavedení podobného opatření by byly menší bez převedení finančních povinností, které měla společnost France Télécom, na stát, jak stanovil zákon z roku 1996. Opatření umožňuje podněcovat k předčasnému odchodu, a v případě dotyčných zaměstnanců se tak stát o ně stará dříve. Bez zákona z roku 1996 by tyto náklady musela nadále nést společnost France Télécom.
(112)
Bez spojení s otázkou existence či neexistence hospodářského zvýhodnění vyplývajícího z předmětných opatření by se rovněž jevilo zohlednění konkurenčního zvýhodnění, jež společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení, jak uvádějí stěžovatelé. Údajné výhody a nevýhody nemají ve skutečnosti nic společného s otázkou vyrovnání podmínek hospodářské soutěže na telekomunikačních trzích, pokud jde o sociální odvody.
(113)
Z hlediska již vymezené referenční situace zvýšil okamžitě náklady společnosti France Télécom pouze mimořádný paušální odvod stanovený zákonem z roku 1996. Uhrazení paušálního odvodu snížilo výši podpory, již využívala společnost France Télécom a které bude využívat až do konce finančních nákladů zajišťovaných na základě zákona z roku 1996 francouzským státem místo ní. Aniž je dotčena správnost metod pojistného výpočtu použitých v dotyčné době francouzskou vládou, bez tohoto paušálního odvodu by částka, kterou by společnost France Télécom musela odvést, dosáhla v čisté hodnotě roku 1996 výše 18,9 miliardy EUR a ne výše […] miliard EUR.
(114)
Zákon z roku 1996 tak umožnil a stále umožňuje, aby společnost France Télécom disponovala zvýšenými finančními prostředky pro působení na trzích, na nichž vyvíjí činnost. Tyto prostředky tak byly kvůli zákonu z roku 1996 vyšší než prostředky, jimiž společnost France Télécom disponovala v rámci zákona z roku 1990 v jeho původním znění. Ovšem trhy telekomunikačních služeb, na nichž působila a působí společnost France Télécom, byly počínaje rokem 1988 otevírány po etapách postupným rušením výlučných a zvláštních práv hospodářské soutěži na celém území Francie a v ostatních členských státech a poté, počínaje rokem 1998, s výjimkou zvláštních odchylek zcela otevřeny. Ve Francii došlo k úplnému otevření hospodářské soutěži v roce 2002. Mizení právních zábran provázel vstup dalších operátorů, s nimiž společnost France Télécom hospodářsky soutěžila a soutěží, a to ještě před přijetím legislativních opatření z roku 1990 a 1996, jež jsou předmětem tohoto rozhodnutí.
(115)
Tím, že byla zbavena povinnosti vytvářet rezervy pro své budoucí důchodové náklady v oblasti důchodového zabezpečení svých státních zaměstnanců a že pro ni platila nižší sazba ročních odvodů, společnost France Télécom mohla vykazovat účetní rozvahu oproštěnou o závazky a náklady, čímž se zvýšila její přitažlivost při získávání finančních prostředků, a společnost se tak ocitla ve výhodnější situaci, než byla situace před reformou z roku 1996. Díky osvobození od zatížení, které měla na svém tradičním francouzském trhu, se společnost France Télécom mohla snadněji rozvíjet na trzích ostatních členských států, které se právě otevřely hospodářské soutěži, což také skutečně učinila, jak se prokázáno v bodech odůvodnění č. 48 až 50.
(116)
Z uvedeného vyplývá, že snížení nákladů společnosti France Télécom plynoucí ze způsobu výpočtu vyrovnání, které musí platit francouzskému státu za převzetí penzí státních zaměstnanců, kteří u ní pracují, narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž mezi France Télécom a novými operátory ve Francii a v dalších členských státech, v nichž společnost France Télécom působí.
6.1.4 Ovlivnění obchodu mezi členskými státy
(117)
Trhy, na nichž společnost France Télécom ve Francii působí, byly počínaje rokem 1988 postupně otevírány hospodářské soutěži, a jsou tak široce otevřeny obchodu mezi členskými státy. Směrnice 96/19/ES měla za cíl úplnou liberalizaci odvětví komunikací od 1. ledna 1998. Operátoři, jejichž kapitál je částečně v držení podniků z jiných členských států než Francie, zde tak začali působit. Některé z těchto trhů se týkají mezinárodních komunikací mezi členskými státy. Stejně tak France Télécom prostřednictvím svých dceřiných společností poskytuje elektronické komunikační služby v jiných členských státech, a to zejména ve Španělsku, Belgii či Spojeném království.
(118)
Za těchto okolností může opatření, které snižuje všeobecné provozní náklady společnosti France Télécom a uvolňuje tím prostředky, jimiž tento podnik disponuje pro investice nebo pro zlepšení svých obchodních nabídek ve Francii nebo aby začal působit v jiných členských státech, ovlivnit obchod mezi členskými státy.
6.1.5 Závěr k existenci podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU
(119)
Z předchozího vyplývá, že snížením vyrovnání, jež představuje odvod zaměstnavatele hrazený státu za důchodové náklady stanovené zákonem z roku 1990 v jeho původním znění, jeho nahrazením vyrovnáním stanoveným zákonem z roku 1996 a z důvodu, že posledně uvedené vyrovnání je nižší než předchozí uplatňované vyrovnání, poskytla Francouzská republika ze svých prostředků společnosti France Télécom podporu, která narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž a ovlivňuje obchod mezi členskými státy ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, a to převodem nákladů stanoveném zákonem z roku 1996.
(120)
Je proto nutno přezkoumat, zda lze tuto podporu prohlásit za slučitelnou s vnitřním trhem.
6.2 Alternativní právní základy slučitelnosti podpory
(121)
Komise bere na vědomí, že Francie nezmínila čl. 106 odst. 2 SFEU jako základ slučitelnosti předmětných opatření.
(122)
Odchylky uvedené v čl. 107 odst. 2 SFEU a týkající se podpor sociální povahy poskytovaných individuálním spotřebitelům, podpor určených k náhradě škod způsobených přírodními pohromami nebo jinými mimořádnými událostmi a podpor poskytovaných hospodářství určitých oblastí Spolkové republiky Německo nejsou v tomto konkrétním případě zcela zjevně relevantní.
(123)
Pokud jde o odchylky uvedené v čl. 107 odst. 3 SFEU, Komise konstatuje, že předmětné podpory nejsou určeny na pomoc hospodářskému rozvoji oblastí s mimořádné nízkou životní úrovní nebo s vysokou nezaměstnaností, že nepředstavují projekt evropského zájmu a že nemají za cíl napravit vážnou poruchu ve francouzském hospodářství. Nemají ani za cíl pomáhat kultuře a zachovat kulturní dědictví.
(124)
Zdá se proto, že pro posouzení slučitelnosti tohoto opatření by se mohl použít pouze čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
6.3 Slučitelnost podpory z hlediska čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(125)
Podle znění čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU: „Za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány: (…) podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem (…)“.
(126)
Aby určitá podpora byla považována za slučitelnou s vnitřním trhem z důvodu, že usnadňuje rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, musí zlepšit způsob, jímž je hospodářská činnost vykonávána. Podpora je slučitelná ve smyslu čl. 107 odst. 3 písm. c) pouze tehdy, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Ve svém posouzení přikládá Komise mimořádný význam kritériím nutnosti a přiměřenosti (58).
(127)
Předběžně a s ohledem na pochyby vyjádřené Komisí v jejím rozhodnutí o zahájení řízení je nutno poznamenat, že Francouzská republika vybrala od společnosti France Télécom uspokojivou částku, jež odpovídá vrácení podpor požadovanému Komisí v jejím rozhodnutí o uplatnění živnostenské daně na společnost France Télécom (59). Po potvrzení Soudním dvorem rozhodnutí Soudu prvního stupně, kterým se zamítá žaloba na neplatnost tohoto rozhodnutí (60), Komise soudí, že Francouzská republika přijala nutná opatření pro provedení povinností, které z tohoto rozhodnutí plynou. Protože řádné vrácení podpor poskytnutých při uplatňování živnostenské daně ruší hospodářské zvýhodnění poskytnuté společnosti France Télécom v této oblasti, není nutno zkoumat důsledky případné kumulace s podporou, jež je předmětem tohoto řízení.
(128)
Pokud jde o další, je nutno hned zpočátku poznamenat, že na rozdíl od investičních nákladů se u odvodů na sociální zabezpečení jedná o opakující se provozní náklady a že podpora, která je snižuje, představuje podporu na provoz podniku, jejíž slučitelnost musí Komise podle judikatury Soudního dvora posuzovat velmi restriktivně.
6.3.1 Soulad opatření podpory s cílem společného zájmu
(129)
Podpora poskytovaná počínaje rokem 1997 může být v tomto konkrétním případě považována za podporu určenou na usnadnění rozvoje hospodářské činnosti v oblasti poskytování elektronických komunikačních služeb v souvislostech úplné liberalizace těchto trhů. Zákon z roku 1996 byl totiž přijat souběžně se zákonem č. 96-659 ze dne 26. července 1996 o právní úpravě telekomunikací, kterým se provedly závazky vyplývající pro Francii z unijního práva a zejména ze směrnice 96/19/ES.
(130)
V tomto ohledu a pokud jde o hrazení finančního vyrovnání francouzskému státu, obecným cílem zákona z roku 1996 je sblížit úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Použitý prostředek, tj. opatření podpory zaměřené přímo a výlučně na způsob, jakým se stanoví příspěvky zaměstnavatele společnosti France Télécom, se jeví pro dosažení stanoveného cíle jako odpovídající.
(131)
Opatření podpory, jež má za cíl snížit běžné sociální odvody France Télécom, které tato společnost měla v době, kdy poskytování služby za monopolního postavení u převažující části jejích činností nevyžadovalo účinné ekonomické chování, může přispět v jiných konkurenčních souvislostech ke zlepšení způsobu, jímž jsou poskytovány dříve monopolní služby, za podmínky, že přidělování finančních prostředků konkurenčními podniky na jejich sociální odvody nepokřiví plnohodnotnou hospodářskou soutěž. K přiměřenosti některých ustanovení zákona pro dosažení cíle, který stanoví, jsou v další části vyjádřeny výhrady. Nicméně nelze zpochybňovat ani jeho legitimitu a ani jeho soulad s cílem společného zájmu rozvíjet trhy elektronických komunikačních služeb, na nichž existuje skutečná hospodářská soutěž, a přispět tak technologickému pokroku a hospodářskému rozvoji této činnosti.
6.3.2 Nutnost opatření podpory
(132)
Omezení počtu státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom v důsledku zákazu jejich najímání po 1. lednu 2002 stanovenému zákonem z roku 1996 by mělo údajně za nevyhnutelný důsledek značné zvýšení nákladů na důchody, které by musela France Télécom nést úměrně k počtu státních zaměstnanců v činné službě. Společnost France Télécom takto zbavená možnosti najímat státní zaměstnance ze státních orgánů, což je ostatně pochopitelné vzhledem ke konkurenční povaze, kterou napříště nabylo poskytování předmětných služeb, by musela čelit platebním nákladům u dotčených zaměstnanců, které by se staly nadměrnými v poměru k nákladům, jimž museli a musí čelit její konkurenti. Je nutno také poznamenat, že závazky vyrovnání hrazeného francouzskému státu a stanovené původními ustanoveními zákona z roku 1990 se netýkaly pouze státních zaměstnanců pracujících na konkurenčních trzích v roce 1990 a později, ale také státních zaměstnanců generálního ředitelství ministerstva pošt a telekomunikací, kteří byli v roce 1990 v důchodu.
(133)
Podle Francouzské republiky lze jako příklad uvést, že míra odvodů, které by pro společnost France Télécom vyplynula ze zachování ustanovení zákona z roku 1990 v původním stavu, by roce 2010 údajně dosáhla výše 77 % hrubých tabulkových platů státních zaměstnanců v činné službě. Tuto míru je nutno porovnat s mírou ve výši […] %, která by umožnila zajistit úplnou konkurenční spravedlnost u společných a nespolečných rizik mezi France Télécom a jejími konkurenty. V porovnání s mírou odvodů, která by zajistila konkurenční spravedlnost, by rozdíl v absolutních hodnotách představoval přibližně […] milionů EUR nadnákladů. Pokud by se navíc nezanesla do zákona napříště přímá povaha odvodu zaměstnavatele, společnost France Télécom by musela nadále čelit potřebě vytvářet rezervy, které by byly značně větší než rezervy ve výši 3,6 miliardy EUR, které si již vytvořila v roce 1996.
(134)
V tomto ohledu nejsou připomínky stěžovatelů ohledně skutečnosti, že společnost France Télécom dokázala od roku 1996 snášet finanční zadlužení podstatně přesahující náklady, od kterých ji francouzský stát osvobodil, relevantní, protože nemají žádnou spojitost se zkoumanou otázkou. I když nárůst finančního zadlužení společnosti France Télécom od roku 1996 a aktuální dotčené částky zřejmě vylučují riziko úpadku společnosti, které zmiňovala Francouzská republika, pokud by režim stanovený zákonem z roku 1990 zůstal nadále v platnosti, opatření podpory se jeví pro budoucnost jako nutné, aby umožnilo společnosti France Télécom vyvíjet na dotčených trzích plnohodnotnou hospodářskou soutěž, aniž by byla znevýhodňována váhou sociálních odvodů zděděných z minulosti, které její konkurenti nemají.
(135)
Připomínky stěžovatelů a telekomunikačního operátora ohledně důležitosti celkové bilance pro posouzení nutnosti podpory vzhledem k jiným zvýhodněním, kterých se společnosti France Télécom dostalo na základě jejího minulého monopolního postavení, nejsou v tomto konkrétním případě opodstatněné. Je pravda, že od roku 1996 postavení společnosti France Télécom na řadě trhů služeb, na nichž ve Francii působí, zůstává dominantní, a to zejména z důvodu síťového efektu, který je vlastní komunikačním trhům. Stejně tak společnost France Télécom rozšířila své působení na trhy jiných členských států, na nichž dosáhla významného postavení, a to zejména v Polsku a ve Španělsku. Jak ale nepřímo zdůrazňuje telekomunikační operátor ve svých připomínkách, zůstává skutečností, že společnost France Télécom kvůli svému dominantnímu postavení ve smyslu článku 102 SFEU a své podstatné tržní síle ve smyslu předpisů platných pro elektronické komunikace v Unii (61) podléhá zvláštním asymetrickým povinnostem, kterými nejsou omezeny konkurenční podniky s menší tržní silou.
(136)
Tyto povinnosti, jako např. v oblasti přístupu k její síti, zaměření sazeb na náklady či nepoužívání obchodních postupů, které by byly povoleny nedominantnímu podniku, mají právě za cíl znemožnit, aby postavení, které společnost France Télécom zdědila ze svého minulého monopolního postavení, nebylo nadále na újmu hospodářské soutěži. Tyto předpisové nástroje ad hoc, vypracované a uplatňované pravidelně vnitrostátními regulačními orgány, orgány na ochranu hospodářské soutěže a Komisí (62), jsou více zaměřené a účinnější při odstraňování přetrvávajících důsledků zvýhodnění, která společnosti France Télécom poskytovalo její bývalé monopolní postavení a o kterých se zmiňují stěžovatelé.
(137)
Státní podpora, která je předmětem tohoto řízení, se tak ve své podstatě jeví jako nutná pro dosažení cíle společného zájmu v tom, že zlepšuje podmínky hospodářské soutěže spojené s odvody na důchodové zabezpečení, a tím i poskytování služeb elektronických komunikací.
6.3.3 Přiměřenost opatření podpory
(138)
Je nutno konstatovat, že finanční vyrovnání ve prospěch státu stanovené zákonem z roku 1990 za vyměření a vyplácení penzí je specifické pro společnost France Télécom a sui generis. Zásada celkového proplacení stanovená původním zákonem z roku 1990 byla nahrazena odlišným režimem určení výše vyrovnání hrazeného státu počínaje rokem 1996. Teoreticky existovalo několik možností, jak stanovit výši odvodu zaměstnavatele, který měla společnost France Télécom platit, a to až po úplné převzetí státem bez vyrovnání. Od roku 1997 se toto vyrovnání vypočítává s odkazem na určité náklady, které mají konkurenční podniky v odvětví. Za účelem určení, zda je podpora přiměřená pro dosažení stanoveného cíle, je proto nutno přezkoumat objektivní a odůvodněnou povahu reference, která slouží pro stanovení výše vyrovnání použité zákonem z roku 1996.
(139)
Hned zpočátku je nutno poznamenat, že v řízeních věnovaných snížení nákladů spojených s důchody státních zaměstnanců pracujících u bývalých monopolních operátorů v odvětví komunikací, tj. OTE v Řecké republice a BT Plc ve Spojeném království, při rozhodování o slučitelnosti či neslučitelnosti s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU státních podpor poskytnutých dotčeným operátorům Komise zejména ověřovala, zda tyto podniky podléhaly odvodům na sociální zabezpečení odpovídajícím odvodům konkurentů (63). V tomto konkrétním případě ovšem Komise zjišťuje, že přímé příspěvky hrazené každoročně společností France Télécom a stanovené zákonem z roku 1996 neumožňují zajistit platbu odvodů na sociální zabezpečení, které by odpovídaly odvodům jejích konkurentů. Míra konkurenční spravedlnosti (dále jen „MKS“) není dosažena.
(140)
Francouzská republika a společnost France Télécom nicméně zdůrazňují mimořádný paušální odvod ve výši 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom podle zákona z roku 1996 zaplatila v roce 1997. Výše tohoto paušálního odvodu byla stanovena v roce 1996 tak, aby za desetileté období provádění zákona z roku 1996 vyrovnala nadnáklady, se kterými se tehdy pro stát počítalo, a to při zohlednění účetních rezerv vytvořených předtím společností France Télécom a které podnik mohl použít v hospodářském roce 1996-1997. Mimořádný paušální odvod se dělí na dvě části:
-
na jedné straně na částku ve výši 3,6 miliardy EUR, jež odpovídá rezervám vytvářeným společností France Télécom až do roku 1996 se záměrem čelit nákladům na budoucí důchody státních zaměstnanců, se kterými se tehdy počítalo,
-
na druhé straně na částku ve výši 2,1 miliardy EUR (dále jen „doplňková částka“), jež odpovídá jak v prognózách veřejných orgánů, tak ve skutečnosti čistým nákladům na sociální zabezpečení při vyměření penzí, které by stát musel nést během deseti roků v období 1997-2006 kvůli převedení nákladů na penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací.
(141)
Protože paušální částka ve výši 5,7 miliardy EUR neměla nikdy za cíl vyrovnat neexistující míru konkurenční spravedlnosti mezi společností France Télécom a jejími konkurenty, nebylo by odůvodněné poměřovat tuto částku s přímými každoročními příspěvky, které společnost France Télécom neplatila, ačkoliv by pro dosažení míry konkurenční spravedlnosti byly nutné.
(142)
Z parlamentních jednání naopak vyplývá, že doplňková částka ve výši 2,1 miliard EUR byla určena na pokrytí tohoto převádění nákladů v období 1997-2006 a ve skutečnosti na odstranění důsledků podpory během desetiletého období. Čisté finanční úsilí společnosti France Télécom, které odpovídá této doplňkové částce, tak spočívalo ve financování po dobu deseti let nadnákladů, které reformou pro francouzský stát vzniknou.
(143)
Mimořádný odvod kromě toho zahrnuje převzetí účetních rezerv vytvářených až do roku 1996, které se staly bezpředmětnými. Rezervy, které stát převzal, společnost France Télécom vytvářela, aby čelila budoucím nákladům na důchody, a toto převzetí tak ruší důsledky podpory po dobu vyplácení důchodů, kterou mají pokrývat.
(144)
Zákon z roku 1996 ovšem hovoří o jednorázovém mimořádném odvodu, aniž by prováděcí ustanovení, a to ani v případě zákona o státním rozpočtu nebo pozdějších nařízení, odlišovaly částku vyplývající z rezerv, již by bylo nutno odečíst od nákladů převedených na stát během doby trvání tohoto období. Článek 6 zákona z roku 1996 výslovně upřesňuje, že mimořádný paušální odvod je hrazen jako vyrovnání státu za převzetí penzí přiznaných státním zaměstnancům. V analýze reformy je proto nutno brát částku tohoto mimořádného odvodu v celém jejím rozsahu.
(145)
Jelikož společnost France Télécom uhrazením tohoto mimořádného paušálního odvodu pokryla náklady na důchodové penze státních zaměstnanců v odvětví telekomunikací a náklady na vyrovnání mezi jednotlivými režimy za období přibližně patnácti let, byly důsledky podpory neutralizovány. Společnost France Télécom tak uhrazením tohoto mimořádného odvodu neutralizovala důsledky reformy během tohoto období. Je proto oprávněné, aby společnost France Télécom nemusela plnit podmínky slučitelnosti této podpory, a tím platit každoroční odvod nutný k dosažení míry konkurenční spravedlnosti zahrnující rizika, která nejsou společná se soukromoprávními zaměstnanci.
(146)
Je nutno se podrobněji vrátit k jednotlivým krokům tohoto uvažování.
(147)
Je nutno konstatovat, že přímé každoroční odvody placené společností France Télécom od reformy z roku 1996 nedovolují dosáhnout míry konkurenční spravedlnosti, jak bylo zdůrazněno již v rozhodnutí o zahájení řízení. Vyplývá to ze skutečnosti, že sazba uplatňovaná na France Télécom zahrnuje pouze odvody, které odpovídají rizikům, která jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a vylučuje tak odvody odpovídající rizikům, která nejsou společná, jako je riziko nezaměstnanosti nebo neuhrazení mezd v případě konkurzu nebo likvidace podniku.
(148)
Z tabulky č. 4 tak vyplývá, že nezohlednění nespolečných rizik ve výpočtu odvodu, který má France Télécom platit, se projevuje výrazným rozdílem mezi vyrovnáním, které France Télécom státu platí, a vyrovnáním, které by platila, pokud by míra odvodu byla počítána tak, aby se zajistila úplná konkurenční spravedlnost se základy výpočtu odvodů konkurentů. Opatření podpory vyplývající ze zákona tak neodpovídá zásadě přiměřenosti. Aby této zásadě vyhovovala a aby se dosáhlo oznámeného oprávněného cíle zlepšit podmínky hospodářské soutěže vyrovnáním způsobů výpočtu odvodů podniků činných na dotčených telekomunikačních trzích ve Francii, měla a musí podpora poskytnutá společnosti France Télécom na základě zákona z roku 1996 skutečně v budoucnu srovnat uvedené odvody tím, že do nich zahrne odvody za rizika, která nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců.
(149)
V tomto ohledu nelze přijmout tvrzení Francie, podle nějž nejsou státní zaměstnanci vystaveni určitým rizikům, a proto není důvod, aby proti těmto rizikům platili pojištění. Zaprvé uvedená rizika neexistují kvůli státním opatřením, a není proto odůvodněné, aby z toho měla společnost France Télécom peněžní výhodu. Například k nevyplacení mezd v případě řízení o nuceném vyrovnání podniku nemůže dojít kvůli závazku francouzského státu vůči státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom a kvůli skutečnosti, že francouzský stát je sám sobě pojišťovatelem. Ovšem možnost, že společnost France Télécom se prohlásí v úpadku stejně jako jakýkoliv konkurent, nelze vyloučit. V obou případech se nejedná o výhodu poskytnutou podniku ale přímo jeho zaměstnancům. K plnění záruky vyplacení mezd dojde poté, co podnik přestal existovat. Jenomže na rozdíl od společnosti France Télécom bude muset konkurenční podnik platit odvody, aby se pojistil proti riziku nevyplacení mezd po ukončení své činnosti. Není proto odůvodněné, aby společnost France Télécom byla zvýhodněna formou nižších odvodů nebo ve skutečnosti vyloučením tohoto rizika z výpočtu jejích příspěvků.
(150)
Dále a zásadněji, cílem reformy zavedené v roce 1996, který zřejmě nebyl doveden do konce, je vyrovnat podmínky hospodářské soutěže v oblasti sociálních a daňových odvodů mezi všemi konkurenty odvětví a bez ohledu na status jejich zaměstnanců a existenci skutečného závazku společnosti France Télécom být členem příslušných správních subjektů a platit jim odvody. Právě tato logika vyrovnání podmínek hospodářské soutěže by mohla učinit zkoumané opatření slučitelné s vnitřním trhem. V rámci této logiky není proto relevantní, zda zaměstnanci společnosti France Télécom jsou či nejsou vystaveni uvedeným rizikům.
(151)
Na závěr lze říci, že snížením nákladů na penze v podobě převedení čistého nákladu na stát by se dodržela zásada přiměřenosti pouze tehdy, pokud by umožnilo vyrovnání podmínek hospodářské soutěže. Protože některé sociální a daňové odvody nebyly zahrnuty od základu výpočtu ročního odvodu, společnost France Télécom nebyla postavena do stejného postavení s podniky odvětví, pokud jde o sociální odvody, které mají za základ platy.
(152)
Na rozdíl od tvrzení Francouzské republiky a společnosti France Télécom není rovněž odůvodněné zohledňovat výši mimořádného paušálního odvodu v částce 5,7 miliardy EUR, který společnost France Télécom již uhradila v roce 1997, a srovnávat ji s nedostatečnou mírou přímého odvodu uplatňovanou na společnost France Télécom.
(153)
Úvodem by Komise chtěla připomenout, že musí pro každou situaci zjistit, zda byly splněny podmínky pro uplatnění odchylky stanovené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU, aniž by ji předchozí rozhodovací praxe nutila k tomu, aby tuto odchylku považovala za prokázanou (64).
(154)
Zde zkoumaná reforma se v každém případě v mnoha ohledech liší od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste (65) a na niž se odvolávají francouzské orgány.
(155)
Na rozdíl od reformy, jež byla předmětem rozhodnutí o společnosti La Poste a které se dovolává Francouzská republika a společnost France Télécom, k reformě způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom došlo v předvečer otevření trhů na úrovni Unie, na nichž France Télécom mohla působit.
(156)
Ukazuje se ostatně, že společnost France Télécom využila této liberalizace k tomu, aby začala působit na trzích ostatních členských států, a to nejenom díky změně svého statusu na akciovou společnost, ale také částečně díky tomu, že ze své rozvahy mohla odstranit závazky v podobě důchodových nákladů, a díky nižším případným budoucím odvodům vyplývajícím z reformy. Toto snížení závazků v její účetní rozvaze umožnilo společnosti France Télécom posílit solventnost a možnosti získat půjčky. Z údajů o zadlužení, které poskytly stěžovatelé ve svých připomínkách a jehož výši Francouzská republika nepopírá, vyplývá, že čisté finanční zadlužení společnosti France Télécom se zvýšilo z 19,2 miliardy EUR v roce 1997 na 83 miliard EUR v roce 2002.
(157)
Je pravda, že výchozím bodem tohoto značného nárůstu finančního zadlužení může být aktivní investiční politika při rozvoji na trzích ostatních členských států umožněná liberalizací. Zůstává přesto skutečností, že získání nutných prostředků bylo zčásti umožněno snížením důchodových nákladů v čisté výši […] miliard EUR, které byly v roce 1996 převedeny na francouzský stát. Vzhledem k této skutečnosti nejsou ani nepřímo neopodstatněné připomínky telekomunikačního operátora, kterými se snaží prokázat, že podpora údajně umožnila společnosti France Télécom financovat její mezinárodní rozvoj (připomínky převzaté v bodě odůvodnění č. 68).
(158)
Naopak všechny trhy poštovních služeb, na nichž francouzská společnost La Poste může v Unii působit, nejsou ještě zcela otevřeny hospodářské soutěži a budou otevřeny až v roce 2012, tudíž šest let po reformě financování důchodů společnosti La Poste (66). Omezující vliv na hospodářskou soutěž podpory poskytnuté společnosti France Télécom na plně otevřených trzích je proto výraznější než v případě podpory poskytnuté společnosti La Poste. Úplná podobnost podmínek, které jsou nutné pro slučitelnost podpory, proto neexistuje, neboť se jedná o odlišné konkurenční situace na trzích, jejichž otevření na úrovni Unie má odlišné upřednostnění a jejichž přínos ke konkurenceschopnosti hospodářství Unie je také různý. Z uvedeného vyplývá, že kritérium společného zájmu uvedené v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU nelze posuzovat v obou konkrétních případech stejným způsobem.
(159)
Kromě toho finanční situace společnosti La Poste, a tím i její možnosti rozvoje na vnějších trzích nebo posílení na francouzském trhu, nejsou srovnatelné se společností France Télécom. Jak zdůraznilo rozhodnutí o společnosti La Poste, bez reformy z roku 2006 by společnost La Poste kvůli přechodu na nové účetní standardy musela zanést do svých účtů rezervu ve výši 76 miliard EUR na závazky ve prospěch státu, kterou dosud vedla mimo rozvahu (67). Narozdíl od společnosti La Poste si ale společnost France Télécom vytvářela ve svých účtech účetní rezervy, aby čelila svým budoucím závazkům bez reformy, což objektivně odlišuje finanční situace obou podniků.
(160)
Neexistence reformy týkající se společnosti France Télécom a pokračování režimu stanoveného zákonem z roku 1990 by se projevilo nárůstem důchodových nákladů, který by se podle tehdejších výhledů uvedených v bodě odůvodnění č. 30 stal počínaje roky 2005-2007 výrazný, což potvrzují následné výsledky uvedené v tabulce č. 3. Pokračování zavedeného režimu uplatňovaného na společnost La Poste se v okamžiku reformy projevilo okamžitě ročními nadnáklady pro tuto společnost ve výši přibližně […] milionů EUR (68).
(161)
Není tak prokázáno, že by situace obou podniků byla pod vlivem zákona platného před jednotlivými reformami, jež se jich týkaly, a tedy i dopad těchto reforem na hospodářskou soutěž, stejná. Skutečnosti ukazují opak. Z uvedeného vyplývá, že přezkum, který by dospěl k podobným závěrům v obou případech, není opodstatněný.
(162)
V případě rozhodnutí o společností La Poste byly navíc dostatečné důvody k usouzení, že mimořádný paušální odvod může být v budoucnu přidělen jako záloha na uhrazení odvodů vázaných na změněnou míru konkurenční spravedlnosti. Tyto důvody v tomto konkrétním případě neexistují. Podmínka vynucující přidělení mimořádného odvodu společnosti La Poste byla totiž stanovena poté, co Komise přistoupila k zahájení formálního vyšetřovacího řízení, protože napadla podcenění přímého odvodu nutného k dosažení míry konkurenční spravedlnosti.
(163)
Ve velké míře a přesto, že to francouzské orgány výslovně neuznaly, přidělení předmětného mimořádného paušálního odvodu v rozhodnutí o společnosti La Poste tak bylo výsledkem jednání mezi Komisí a členským státem vedeného za účelem uhrazení přímého odvodu, který by zajistil míru konkurenční spravedlnosti. V tomto jednání spočívalo výchozí stanovisko francouzských orgánů, které sdělily ve svém oznámení ze dne 23. června 2006 po prvních výměnách o této věci v prosinci 2005, v tom, že mimořádný odvod, s nímž se pro společnost La Poste počítalo, není z hlediska konkurenční spravedlnosti nutný, a to na rozdíl od plánovaného návrhu reformy každoročního odvodu.
(164)
Rozhodnutí Komise tak nepotvrdilo již probíhající reformu, jak se zřejmě snaží tvrdit společnost France Télécom. Oznámení a rozhodnutí o zahájení řízení ze dne 12. října 2006 předcházely stanovení výše mimořádného odvodu zákonem č. 2006-1771 ze dne 30. prosince 2006 (opravný zákon o státním rozpočtu na rok 2006). Uvedená jednání se týkala několika aspektů reformy, a to zejména zohlednění zvýhodnění, jež by mohla představovat reforma oznámená v minulosti, rozsah výpočtu plánované míry odvodu a způsoby zohlednění zvláštností poštovní banky ve srovnání s poštovními službami a přidělenými zaměstnanci. Jednání pokračovala a francouzské orgány souhlasily až ve svých připomínkách ze dne 8. června 2007 se způsoby přidělení mimořádného odvodu v rámci celkové dohody o reformě, a změnily tak své oznámené stanovisko ohledně mimořádného odvodu a způsobu výpočtu budoucích každoročních příspěvků.
(165)
Dále pak na rozdíl od ustanovení zákona o státním rozpočtu na rok 1997, kterým vzniklo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti France Télécom a který stanovil nepružná pravidla pro každoroční úhrady státu, nepodléhalo veřejnoprávní zařízení pro správu odvodu společnosti La Poste zvláštním pravidlům (69). Protože se jednalo o mimořádný odvod, který bylo možno volně přidělit, Komise mohla soudit, že Francouzská republika by bývala mohla snížit jeho výši a souběžně zvýšit míru každoročního odvodu společnosti La Poste.
(166)
Je nutno dále konstatovat, že znění zákona z roku 1996 stanoví parametry výpočtu každoročního výpočtu hrazeného pravidelně státu jako vyrovnání za penze státních zaměstnanců, aniž se zmiňuje o zohlednění rizik, která nejsou společná státním a soukromoprávním zaměstnancům. V tomto ohledu Tribunál a Soudní dvůr ohledně živnostenské daně, kterou společnost France Télécom měla uhradit, upřesnily, že zmírnění zatížení nelze kompenzovat uložením odlišného zvláštního zatížení, a to zejména pokud členský stát, v tomto konkrétním případě Francouzská republika, není schopen prokázat, že předchozí zatížení byla zavedena s výhledem na nižší budoucí zatížení v rámci odlišného daňového režimu (70).
(167)
Komise nemůže přehlédnout, že cílem zvláštního paušálního odvodu uhrazeného již v roce 1997 bylo podle výslovného ustanovení článku 6 zákona z roku 1996 částečné vyrovnání francouzského státu za finanční zatížení, které pro něj vyplývalo ze zákona z roku 1996.
(168)
Ze zprávy Senátu převzaté v bodě odůvodnění č. 27 vyplývá, že odhlasováním zásady mimořádného odvodu se zákonodárci nepokoušeli zohlednit a ještě méně vyrovnat rozdíl mezi ročními odvody společnosti France Télécom a poměrně vyššími odvody konkurentů. Zákonodárci naopak úmyslně uložili společnosti France Télécom hrazení každoročních odvodů, které nepokrývaly rizika, jež nejsou společná oběma kategoriím zaměstnanců (státním a nestátním zaměstnancům), a to aniž by stanovili spojitost mezi tímto rozhodnutím a zaplacením mimořádného odvodu uhrazeného v roce 1997.
(169)
Náklady, které pro společnost France Télécom představoval paušální odvod, byly vloženy jako obecný příjem do státního rozpočtu, investovány do veřejnoprávního zařízení pověřeného jejich správou a vyčerpány. Za těchto okolností Komise nemůže částečně nebo úplně přiřknout teoreticky a následně již vyčerpaný mimořádný paušální odvod cíli, který je zcela odlišný od cíle, který mu určily francouzské orgány a se kterým zákon nepočítá, to znamená vyrovnání za nezohlednění rizik, jež nejsou společná soukromoprávním a státní zaměstnancům. Tento paušální odvod tak nebyl stanoven se záměrem úplného vyrovnání v rámci odlišného předpisového a právního režimu každoročních odvodů společnosti France Télécom s odvody konkurentů.
(170)
Ze stejných důvodů a kvůli pravidlům správy a převádění do státního rozpočtu, které od roku 1997 stanoví zákon o státním rozpočtu a které se dodnes provádějí, nelze přijmout tvrzení a výpočty Francouzské republiky, kterými se snaží prokázat, že reforma z roku 1996 vedla k dnešnímu dni ke značnému přebytku příjmů státu.
(171)
Vzhledem ke způsobům, jakými příslušné veřejnoprávní zařízení spravuje a využívá mimořádný paušální odvod společnosti France Télécom a které stanoví zákon o státním rozpočtu, a vzhledem k číselným údajům o převodech skutečně provedených od roku 1997, které předala Francouzská republika a které jsou popsány v bodech odůvodnění č. 36 a 37 a uvedeny v tabulce č. 3, je nutno konstatovat, že příjmy, které se Francouzská republika snaží zdůrazňovat a které byly investovány s úrokovým výnosem ve výši 7 %, nikdy neexistovaly.
[…]. Tvrzení kromě toho neodpovídá skutečnému jednání francouzských orgánů. Vzhledem k pravidlům správy, které stanovily zákony o státním rozpočtu od jeho vzniku, uvedené veřejnoprávní zařízení nevytvářelo takové příjmy, s nimiž se ostatně nepočítalo a které nevynášely úroky. Prostředky zařízení naopak měly být údajně zcela vyčerpány k 31. prosinci 2011. Tyto prostředky by byly vyčerpány dříve, pokud by byly přiděleny na financování reformy z roku 1996, což Francouzská republika ostatně popírá, a to i tehdy, pokud by se do nich zahrnuly vyšší příjmy z daně z příjmů právnických osob, které francouzské orgány zdůrazňují. Zohlednění vyšších příjmů z daně z příjmů právnických osob je mimochodem protiprávní, protože vede ke smíšení různých úloh státu. Směšování mezi těmito různými úlohami, jež nabízejí francouzské orgány, nelze přijmout a je nutno nadále rozlišovat na jedné straně mezi státem, který poskytuje podporu společnosti France Télécom tím, že na sebe přebírá vyplácení důchodů státním zaměstnancům, aby rozvíjel plnohodnotnou hospodářskou soutěž, na druhé straně státem, který je akcionářem společnosti France Télécom, a konečně státem, který je veřejnou mocí vykonávající svou daňovou pravomoc.
(172)
Dále je nutno poznamenat, že žádost předložená Francouzskou republikou a společností France Télécom ohledně zohlednění mimořádného odvodu při přezkumu slučitelnosti reformy je v rozporu s připomínkami, které Francouzská republika vyjádřila dopisem ze dne 17. března 2004 a podle nichž „mimořádný paušální odvod stanovený článkem 6 zákona ze dne 26. července 1996 nelze analyzovat jako vyrovnání za údajné ’zvýhodnění‘. Analýza jeho výše je z hlediska předpisů o státní podpoře tím spíše nerelevantní“, že jeho výše představovala „mimořádný odvod ve prospěch jeho jediného akcionáře [francouzský stát], který lze přirovnat mimořádné dividendě rozdělené před otevřením kapitálu soukromým investorům“.
(173)
Uvažování, které je základem tvrzení zastávaného kdysi Francouzskou republikou, má určitou finanční a hospodářskou logiku. Je pochopitelné, že jediný akcionář se těsně před otevřením kapitálu jiným investorům pokusí pro sebe získat co možná nejvíce dostupných prostředků z podniku, který svůj kapitál otevírá, za předpokladu, že to neohrozí přitažlivost investování. Tento poslední aspekt byl zohledněn ve finančních parametrech uložených počáteční rozvaze společnosti France Télécom, z níž nepřímo vyplývá výše mimořádného paušálního odvodu, jak to bylo uvedeno v parlamentu v roce 1996. Ze strany státu jako rozumně uvažujícího jediného akcionáře bylo proto zcela logické, že podle tvrzení Francouzské republiky samé odebral co možná nejvyšší částku mimořádné dividendy místo toho, aby ponechal prostředky v podniku, po jehož otevření kapitálu v roce 1997 by získával pouze to, co odpovídá jeho podílu na kapitálu, který si ponechal.
(174)
Platnost tohoto uvažování, které ve své době Francouzská republika předložila při žádosti, aby analýza doplatku ve výši 5,7 miliardy EUR nebyla v žádném případě zohledněna při posuzování reformy z hlediska pravidel o státní podpoře, potvrzují ostatně její připomínky předložené během řízení. Svým prohlášením, že nastavení výše doplatku bylo údajně provedeno ne v závislosti na odhadovaných nákladech reformy pro stát nebo výhod, které by společnost France Télécom získala, ale na možnostech podniku hradit odvody, Francouzská republika naznačuje, že uvalení doplatku vyplývá spíše z chování rozumně uvažujícího jediného akcionáře než z chování státu jako regulátora, který se stará o vyváženost důchodových nákladů, které podle reformy má.
(175)
Pokud by se mělo postupovat podle takového uvažování, Komise by neměla, jak to kdysi požadovala Francouzská republika, mimořádný paušální odvod v analýze slučitelnosti reformy s pravidly o státní podpoře zohledňovat. Z uvedeného vyplývá, že by se mělo zohlednit pouze snížení ročních odvodů společnosti France Télécom pod úroveň odvodů konkurentů, kterého se chtělo od roku 1997 reformou dosáhnout.
(176)
Ze stejných důvodů nemůže Komise postupovat podle připomínek stěžovatelů, ve kterých požadují zavedení vyrovnávacích mechanizmů pro mimořádný paušální odvod uhrazený v roce 1997 a každoroční odvod zaměstnavatele společnosti France Télécom s cílem zajistit finanční neutralitu reformy. Znamenalo by to provést také nový výpočet a teoretické následné přerozdělení celého nebo části mimořádného paušálního odvodu uhrazeného státnímu rozpočtu v roce 1997. Zmiňovaný mechanizmus by také znamenal zavést následnou kontrolu rok po roce, jejímž cílem by nebylo zajistit přiměřenost poskytnuté podpory, byť sníženou o mimořádný paušální odvod z roku 1997, ale odstranit z reformy jakoukoliv podporu.
(177)
Na druhé straně je ale nutno přezkoumat, zda lze zaplacení mimořádného odvodu zohlednit při posouzení slučitelnosti opatření podpory s vnitřním trhem a držet se přitom zdůvodnění tohoto zaplacení v podobě stanovené zákonem z roku 1996.
(178)
Podle zákona z roku 1996 byl mimořádný paušální odvod v roce 1997 zaplacen jako vyrovnání za převzetí penzí státem. Za těchto okolností je nutno zohlednit důsledky uvalení tohoto odvodu na celkovou finanční bilanci reformy zavedené zákonem z roku 1996 v podobě, v jaké je dodnes prováděna. Je nutno zohlednit dobu, po kterou byly náklady na důchodové penze pokryty mimořádným paušálním odvodem.
(179)
Pokud jde o srovnání finančních toků u společnosti France Télécom rozložené v čase, to znamená zaplacení mimořádného odvodu v roce 1997 a nižší každoroční odvody vyplývající od té doby ze zákona z roku 1996, je nutno částky aktualizovat. Během roku 1997 bylo až do října 1997 hrazení mimořádného odvodu rozloženo do několika splátek, i když jeho financování pomocí půjčky znamenalo pro společnost France Télécom odložení finančního zatížení. Na druhé straně k placením přímého odvodu docházelo od počátku roku 1997. Diskontní sazba má v zásadě být sazba vyplývající ze sdělení Komise platné v této oblasti (71), tedy sazba, která pro znázornění dosahovala v říjnu 1997 výše 5,53 %. Je nutno přezkoumat, zde je v tomto konkrétním případě vhodné použít sazbu odlišnou od platné sazby Komise, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala a které je nutno provádět s výjimkou řádně odůvodněných případů.
(180)
V tomto ohledu se zvolení sazby ve výši 7 %, kterou použil pojistný matematik francouzské vlády pro aktualizaci finančních toků reformy od roku 1996 až do roku 2043, nejeví jako oprávněné, […], protože tato analýza se týká kratšího období z důvodu zjištěného časového rozložení. Sazba ve výši 7 % také značně přesahuje průměr ročních diskontních sazeb za období 1997-2010 ve výši 4,4 %, který Francouzská republika použila ve svých připomínkách k rozhodnutí o zahájení řízení, nebo diskontní sazbu ve výši […] % použitou pro rok 1998 v reformě způsobu financování důchodů společnosti La Poste (72).
(181)
Nelze rovněž přijmout sazby okolo 7 % u OAT na 15 let v roce 1996, které zdůrazňuje Francouzská republika. Sazba musí být stanovena v roce 1997 a ne na základě průměru roku 1996. Období 15 let je navíc příliš dlouhé vzhledem k výši každoročních platebních toků, jimž mimořádný paušální odvod měl teoreticky čelit během období a u kterých by pouhé úroky nestačily. Alternativně by z hlediska francouzského státu bylo možno uvažovat o použití složené sazby vytvořené na základě různých sazeb investiční optimalizace mimořádného paušálního odvodu, aby se čelilo časovému rozložení toků vyvolaných reformou z roku 1996. Kromě skutečnosti, že by se taková sazba ve výši okolo 5,50 % podstatně nelišila od referenční sazby Komise pro říjen 1997, použití takové sazby by nezohledňovalo skutečnost, že se analýza provádí z hlediska společnosti France Télécom (73).
(182)
V tomto ohledu referenční sazba 7 % u dluhopisů společnosti France Télécom mezi rokem 1991 a rokem 1997, již Francouzská republika zdůrazňuje, pokrývá šestileté období, které zkoumaným skutečnostem jasně předcházelo. V tomto konkrétním případě zůstává skutečností, že společnost France Télécom financovala mimořádný paušální odvod z roku 1996 pomocí krátkodobých emisí a ve značně menším měřítku vydáním dluhopisů. Diskontní sazba vyplývající z úrokových sazeb placených společností France Télécom u nových dluhů nasmlouvaných v roce 1996 ovšem údajně dosahovala podle její účetní rozvahy k 31. prosinci 1996 výše 4,8 % (74). Taková sazba je přizpůsobena skutkové podstatě skutečných finančních nákladů, které společnost France Télécom v té době měla při financování mimořádného odvodu. Nicméně se nejeví jako vhodné činit diskontní sazbu závislou na rozhodnutích přijatých podnikem ve své době, ale použít objektivní referenci zvolenou Komisí v jejím sdělení, jež platí pro oblast diskontních sazeb (75).
(183)
Shrnuto, v tomto konkrétním případě není vhodné použít jako referenci sazbu odlišnou od sazby, která vyplývá ze sdělení Komise platného v této oblasti, a odchýlit se tak od pravidel sdělených členským státům, které Komise přijala.
Tabulka 5
Finanční toky vyplývající pro společnosti France Télécom z reformy z roku 1996 (1997-2011)
(v milionech EUR)
Rok
Vyplacené penze
(A)
Vyrovnání a nadvyrovnání
(B)
Roční odvody
(C)
Zvýhodnění spol. FT
(D)
(A + B - C) (76)
Doplatek 1. ledna
(E)
Úrok
(F)
Doplatek 31. pros.
(E + F - D)
1997 (77)
(…)
(…)
(…)
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
(…)
(…)
(…)
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
(…)
(…)
(…)
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
(…)
(…)
(…)
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
(…)
(…)
(…)
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
(…)
(…)
(…)
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
(…)
(…)
(…)
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
(…)
(…)
(…)
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
(…)
(…)
(…)
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
(…)
(…)
(…)
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
(…)
(…)
(…)
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
(…)
(…)
(…)
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
(…)
(…)
(…)
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
(…)
(…)
(…)
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
( odh .)
(…)
(…)
(…)
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Při kapitalizaci s diskontní sazbou ve výši 5,53 % by zohlednění doplatku mělo až do prvního čtvrtletí roku 2012 (78) vyrovnávat snížení každoročních odvodů, které poskytlo společnosti France Télécom provádění reformy z roku 1996.
(185)
Konečná lhůta tohoto vyrovnání, kterým se neutralizují důsledky reformy, by se navíc s odchylkou několika málo měsíců časově shodovala se skutečným vyčerpáním prostředků veřejného zařízení pověřeného správou mimořádného odvodu společnosti France Télécom, ke kterému mělo dojít dne 31. prosince 2011. K analýze aktualizace se tak připojuje skutečnost, že mimořádný odvod je skutečně vyčerpán. Neexistovaly by tak částky nepřevedené do státního rozpočtu, které by bylo možno přidělit jinak, než stanoví platný zákon o státním rozpočtu.
(186)
Je proto odůvodněné, že kvůli uhrazení tohoto mimořádného odvodu v roce 1997 není společnost France Télécom nucena zaplatit dodatečný roční odvod za období mezi 1. lednem 1997 a dnem po 31. prosinci 2010, který je nutno přesně stanovit. Protože číselné údaje za rok 2011 a údaje ohledně vyrovnání a dodatečného vyrovnání uvedené v tabulce č. 5 vyplývají zejména z odhadů, je nutno, aby Francouzská republika stanovila přesný den na základě skutečných okamžiků provedení plateb, konečných částek vyplacených dávek a nižších odvodů a jiných zvýhodnění společnosti France Télécom, jak vyplývají ze zákona z roku 1996, a to podle zásad výpočtu uvedených v tabulce č. 5.
(187)
Po neutralizování důsledků mimořádného odvodu a vyčerpání prostředků převedených na stát se ale podpora poskytnutá společnosti France Télécom naplno projeví a poskytne mimo jiné této společnosti zvýhodnění vůči jejím konkurentům. Oprávněnost této podpory bude nadále zachována pouze za podmínky podřízení společnosti France Télécom uhrazení přímého odvodu, který bude vypočítán na základě míry zajišťující skutečnou konkurenční spravedlnost. Pokud tak zůstanou zachována v nezměněné podobě ustanovení zákona z roku 1990 ve znění změněném zákonem z roku 1996 a také platná odvozená prováděcí ustanovení v tom smyslu, že stanoví, že se míra přímého odvodu počítá tak, aby se mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací podléhajícím obecnému právu sociálního zabezpečení vyrovnaly povinné daňové a sociální odvody založené na mzdách při omezení výpočtu na odvody pojištění vůči rizikům, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, nesplnila by podpora poskytnutá společnosti France Télécom až do uplynutí finančních závazků, které za ni převzal francouzský stát na základě zákona z roku 1996, zásadu přiměřenosti.
(188)
Ke splnění kritéria slučitelnosti se společným zájmem stanoveným v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU tak slučitelnost podpory vyžaduje, aby byly dodrženy podmínky uvedené v tomto rozhodnutí.
7. PODMÍNKY BUDOUCÍ SLUČITELNOSTI
(189)
Je proto nutno, aby Francouzská republika změnila platná předpisová a právní ustanovení pro stanovení, výpočet a vybírání přímého odvodu, který má hradit společnost France Télécom, tak, aby se vyrovnaly míry povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení. Dále je nutno, aby způsoby a parametry výpočtu byly stanoveny transparentně a objektivně tak, aby mohly být kontrolovány a byla možnost se proti nim odvolat.
(190)
Francouzská republika by měla rovněž při výpočtu míry přímého odvodu skutečně vyrovnat výši povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, tím, že zohlední také rizika, která nejsou společná soukromoprávním zaměstnancům a státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom.
(191)
V připomínkách Francouzské republiky, které jsou podrobněji rozvedeny v jejich aktualizovaných přílohách III a V, francouzské orgány předložily odhady míry přímého odvodu, který by společnost France Télécom musela od roku 1997 platit (viz tabulka č. 4), pokud by nespolečná rizika byla zahrnuta do výpočtu (dále jen „upravená míra“). Upravená míra zahrnuje jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, které tuto míru zvyšují, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama a které tuto míru snižují. Z uvedeného vyplývá míra přesahující přibližně o 7 procentních bodů míru, která je v současnosti skutečně uplatňovaná.
(192)
Ve srovnání s částečnou konkurenční spravedlností zavedenou zákonem z roku 1996 zajišťuje tato míra skutečnou konkurenční spravedlnost, a to při zohlednění sociálních odvodů, které jsou pro společnost France Télécom specifické. Komise proto nezpochybňuje zásady, základ zdanění a způsoby výpočtu používané Francouzskou republikou pro stanovení upravené míry přímého odvodu za účelem vyrovnání úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, v podobě uvedené v aktualizovaných připomínkách Francouzské republiky a podrobně popsané v přílohách III a V zmíněných připomínek.
(193)
Každoroční stanovení míry Francouzskou republikou, jež umožňuje vyrovnat podmínky hospodářské soutěže, se proto bude řídit zásadami, daňovým základem a způsoby výpočtu přímého odvodu, které jsou uvedeny v připomínkách zmíněných v bodě odůvodnění č. 191. Upravená míra bude zejména zahrnovat jak odvody na pojištění proti nezaměstnanosti a pojištění na záruku vyplacení mezd, tak zvláštní odvody, které konkurenti společnosti France Télécom neplatí, jako je 1 % na solidaritu a dávky v hotovosti při přerušení práce, které si společnost France Télécom pojišťuje sama.
(194)
Toto opravdové vyrovnání zajistí skutečnou konkurenční spravedlnost mezi společností France Télécom a jejími konkurenty a zaručí přiměřenost a slučitelnost podpory zavedené v roce 1996 s vnitřním trhem.
8. ZÁVĚR
(195)
Komise konstatuje, že Francouzská republika začala protiprávně provádět státní podporu zavedenou reformou způsobu financování důchodů státních zaměstnanců pracujících u společnosti France Télécom z roku 1996, a to porušováním čl. 108 odst. 3 SFEU od vstupu reformy v platnost.
(196)
Provádění této podpory od roku 1997 umožnilo snížit každoroční sociální odvody, které platila společnost France Télécom. Tento důsledek byl nicméně neutralizován přinejmenším až do roku 2010 uhrazením mimořádného paušálního odvodu stanoveného touto reformou. Tato neutralizace je důvodem, aby podmínky, které by postavily společnost France Télécom a její konkurenty do stavu skutečné rovnosti, pokud jde o tyto odvody, a které by z této podpory učinily podporu slučitelnou s vnitřním trhem, byly uplatňovány po 31. prosinci 2010 od okamžiku, který je nutno teprve stanovit.
(197)
Proto v míře, v jaké Francouzská republika zohlední ve výpočtu přímého odvodu, který má společnost France Télécom hradit, úrovně povinných daňových a sociálních odvodů založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení, a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, a pokud tak učiní, může být reforma zavedená zákonem z roku 1996 prohlášena za slučitelnou s vnitřním trhem podle čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU. Francouzská republika proto musí přijmout opatření, a to zejména právní a předpisová, která jsou nutná pro splnění podmínek uvedených v tomto bodě odůvodnění.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora vyplývající ze snížení vyrovnání, jež je nutno uhradit státu za vyměření a vyplácení penzí přiznaných podle zákona o vojenských a civilních důchodových penzích státním zaměstnancům pracujícím u společnosti France Télécom na základě zákona č. 96-660 ze dne 26. července 1996 o státním podniku France Télécom, kterým se mění zákon č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, je slučitelná s vnitřním trhem při splnění podmínek stanovených v článku 2.
Článek 2
Odvod zaměstnavatele přímé povahy, který hradí společnost France Télécom na základě čl. 30 písm. c) zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací, se vypočte a vybere tak, aby se vyrovnaly úrovně všech povinných daňových a sociálních dávek založených na mzdách mezi společností France Télécom a ostatními podniky odvětví telekomunikací, které podléhají obecnému právu sociálního zabezpečení.
Aby splnila tuto podmínku nejpozději do sedmi měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí, Francouzská republika:
a)
změní článek 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 o organizování veřejné služby v oblasti pošt a telekomunikací a znění předpisů a jiných dokumentů přijatých pro jeho provádění tak, aby se základ výpočtu a výběr přímého odvodu zaměstnavatele, který hradí společnost France Télécom, neomezoval na pouhá rizika, jež jsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům, ale zahrnoval rovněž rizika, která jim nejsou společná;
b)
vybere od společnosti France Télécom ode dne, kdy se částka mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizovaná za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě rovnala příspěvkům a odvodům, které by společnost France Télécom bývala nadále platila na základě článku 30 zákona č. 90-568 ze dne 2. července 1990 v jeho původním znění, přímý odvod zaměstnavatele vypočítaný podle pravidel upřesněných v písm. a), a to při zohlednění rizik, která jsou a nejsou společná soukromoprávním a státním zaměstnancům.
Článek 3
1. Do dvou měsíců od oznámení tohoto rozhodnutí poskytne Francouzská republika Komisi podrobný popis již přijatých nebo plánovaných opatření pro splnění tohoto rozhodnutí. Komisi informuje zejména o:
a)
postupu změn předpisových a právních ustanovení uvedených v článku 2;
b)
konečných částkách vyrovnání a odvodů za rok 2011 a o částkách případně plánovaných na rok 2012, a to zejména ohledně případného zůstatku kapitalizovaných částek mimořádného odvodu;
c)
výších přímého odvodu zaměstnavatele vypočítaných podle pravidel upřesněných v článku 2 u budoucích splátek do doby, než dojde ke změně právních předpisů;
d)
platbách odvodu zaměstnavatele poté, kdy došlo nebo dojde k tomu, že částky mimořádného odvodu zavedeného zákonem č. 96-660 ze dne 26. července 1996 a kapitalizované za diskontní sazbu vyplývající z uplatnění sdělení Komise o metodě stanovení referenčních a diskontních sazeb platných v tomto konkrétním případě přestanou neutralizovat důsledky reformy z roku 1996.
2. Francouzská republika bude Komisi informovat o vývoji vnitrostátních opatření přijatých s cílem vykonat toto rozhodnutí. Na pouhou žádost Komise předloží neprodleně informace o již přijatých a plánovaných opatřeních pro splnění tohoto rozhodnutí.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Francouzské republice.
V Bruselu dne 20. prosince 2011.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 20 dicembre 2011
relativa all’aiuto di Stato C 25/08 (ex NN 23/08) riforma del sistema di finanziamento delle pensioni dei funzionari statali dipendenti di France Télécom al quale la Repubblica francese ha dato esecuzione a favore di France Télécom
[notificata con il numero C(2012) 9403]
(Il testo in lingua francese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2012/540/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma (1),
visto l’accordo sullo Spazio economico europeo, in particolare l’articolo 62, paragrafo 1, lettera a) (2),
dopo aver invitato gli interessati a presentare osservazioni (3) a norma dei suddetti articoli e tenuto conto di tali osservazioni,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Con denuncia del 4 ottobre 2002 completata il 16 gennaio 2003, la Commissione è stata informata del fatto che la Francia aveva dato esecuzione a un aiuto a favore di France Télécom che avrebbe alleviato parzialmente gli oneri finanziari di quest’ultima, soprattutto quelli connessi al finanziamento delle pensioni. Con lettera datata 17 marzo 2004, la Francia ha comunicato alla Commissione alcune informazioni che quest’ultima aveva richiesto in merito alla denuncia.
(2)
Con lettere datate 2 aprile 2004 e 24 febbraio 2006, i ricorrenti hanno fornito informazioni supplementari in merito alla denuncia.
(3)
Con lettera del 20 maggio 2008, la Commissione ha informato la Francia della decisione di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea («TFUE») relativamente a tale aiuto.
(4)
La Francia ha presentato le sue osservazioni il 18 luglio 2008.
(5)
La decisione della Commissione di avviare il procedimento è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4). La Commissione ha invitato gli interessati a presentare le proprie osservazioni sull’aiuto in questione.
(6)
Il 22 settembre 2008, la Commissione ha ricevuto le osservazioni da parte di France Télécom e, dopo una proroga della scadenza, ha ricevuto le osservazioni dei ricorrenti e di un operatore di telecomunicazioni rispettivamente il 1o e il 16 ottobre 2008. La Commissione le ha quindi trasmesse alla Francia dandole la possibilità di commentarle, ed ha ricevuto i commenti della Francia con lettera del 13 febbraio 2009.
(7)
Il 16 febbraio 2009, France Télécom ha presentato delle osservazioni in cui si attira l’attenzione della Commissione su una sentenza del Tribunale del 28 novembre 2008 (5) che, secondo lei, conferma le sue argomentazioni. Il 14 maggio 2009, l’operatore di telecomunicazioni di cui al considerando 6 ha presentato informazioni supplementari rispetto alle sue osservazioni in corso di procedimento, facendo riferimento a una decisione della Commissione datata 11 febbraio 2009 (6) che, secondo lui, sostiene le sue osservazioni.
(8)
Sono state tenute delle riunioni tra i rappresentanti della Commissione e di France Télécom, su richiesta di quest’ultima, il 17 dicembre 2009, il 23 settembre 2010 e il 12 ottobre 2010. France Télécom ha trasmesso osservazioni supplementari il 18 ottobre 2010.
(9)
Il 18 marzo 2010, su richiesta della Commissione, la Francia ha fornito precisazioni e un aggiornamento di alcuni dati contenuti nelle sue osservazioni iniziali, che ha integrato con un richiamo sul contenuto di queste ultime.
(10)
Il 22 settembre 2010, le autorità francesi hanno trasmesso alla Commissione nuove osservazioni e hanno chiesto una riunione, che si è tenuta il 22 ottobre 2010. Con lettera del 28 ottobre 2010, la Commissione ha trasmesso loro le precisazioni sui fatti emerse nel corso della riunione e le osservazioni supplementari di France Télécom, invitando la Francia a formulare le sue eventuali osservazioni. La Commissione ha trasmesso il 17 novembre 2010 ulteriori precisazioni richieste dalle autorità francesi per preparare le loro osservazioni il 10 novembre 2010.
(11)
Con lettera del 9 dicembre 2010, completata il 24 giugno 2011, la Francia ha trasmesso le sue ulteriori osservazioni, integrate da un aggiornamento di alcuni dati contenuti nelle sue osservazioni iniziali. Alcune riunioni hanno avuto luogo con le autorità francesi il 28 giugno e il 4 luglio 2011. Sono state presentate nuove osservazioni il 7 ottobre 2011.
2. DESCRIZIONE DETTAGLIATA DELLA MISURA
(12)
Le misure oggetto del presente procedimento riguardano le modifiche introdotte nel 1996 nel regime degli oneri sostenuti dall’azienda France Télécom per il pagamento delle pensioni del proprio personale avente status di funzionario statale. Il regime precedente era stato definito al momento della creazione nel 1990 di France Télécom come azienda distinta dall’amministrazione dello Stato. Di fatto, la legge del 1990 riprendeva la pratica anteriore per quanto riguardava gli oneri sociali di France Télécom. Nel 1996 è stato istituito un nuovo regime in occasione, da una parte, della costituzione di France Télécom come società anonima, della sua quotazione in borsa e dell’acquisto di una parte consistente del suo capitale, e dall’altra, dell’apertura totale alla concorrenza dei mercati in cui operava, in Francia e negli altri Stati membri dell’Unione europea. Il regime introdotto nel 1996 è sostanzialmente tuttora in vigore.
2.1. Quadro giuridico dello status di France Télécom e dei suoi dipendenti tra il 1990 e il 1996
2.1.1. Status di France Télécom e situazione del suo personale tra il 1990 e il 1996
(13)
Conformemente alla legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 (in prosieguo «la legge del 1990») (7), France Télécom è stata costituita in qualità di gestore pubblico dotato di personalità giuridica. In precedenza, essa formava una direzione generale del ministero delle Poste e Telecomunicazioni. Con la medesima legge, la piena proprietà dei beni mobili e immobili dello Stato assegnati ai servizi dipendenti da tale direzione generale è stata trasferita a pieno diritto e a titolo gratuito a France Télécom.
(14)
L’articolo 3 della legge del 1990 affida in particolare a France Télécom la missione: i) di garantire tutti i servizi pubblici di telecomunicazione nelle relazioni ed internazionali; ii) di definire, sviluppare e gestire le reti pubbliche necessarie alla fornitura di tali servizi e di assicurare la loro connessione con le reti straniere; iii) di fornire ogni altro servizio, impianti e reti di telecomunicazione, come pure di sviluppare reti che distribuiscano via cavo servizi di radiodiffusione sonora o di televisione.
(15)
Ai sensi dell’articolo 29 della legge del 1990, i dipendenti di France Télécom hanno uno statuto particolare, adottato conformemente alla legge sui diritti e doveri dei dipendenti pubblici e della legge recante disposizioni statutarie relative alla funzione pubblica dello Stato. La legge del 1990 permetteva l’impiego di dipendenti di diritto comune sulla base di convenzioni collettive nel quadro definito da un contratto di programmazione stipulato tra lo Stato e l’azienda. Questo prevedeva un tetto del 3 % dei dipendenti per tale tipo di assunzione.
(16)
Proseguendo la prassi di bilancio precedente, la legge del 1990 stabiliva all’articolo 30 l’attribuzione delle responsabilità afferenti al finanziamento delle prestazioni sociali tra lo Stato francese e France Télécom, nel modo seguente:
«I dipendenti in servizio e quelli in pensione del ministero delle poste e telecomunicazioni, nonché i gestori pubblici che rientrano nello status generale dei dipendenti statali, come pure i loro aventi diritto, beneficiano delle prestazioni in natura di assistenza sanitaria, maternità e invalidità, attraverso la mutua generale delle P.T.T. alle condizioni previste al libro III e al capitolo II del titolo I del libro VII del codice della sicurezza sociale. Tuttavia, la parte dei contributi a carico dello Stato ai sensi dell’articolo L. 712-9 è posta a carico dei gestori pubblici per i propri dipendenti.
La liquidazione e il servizio delle pensioni corrisposte in applicazione del codice delle pensioni di anzianità civili e militari ai dipendenti pubblici di La Poste e di France Télécom sono effettuati dallo Stato. In contropartita, i gestori pubblici sono tenuti a versare al Tesoro:
a)
l’importo della trattenuta effettuata sul trattamento del dipendente, il cui tasso è stabilito dall’articolo L. 61 del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia;
b)
un contributo complementare che consente l’assunzione integrale degli oneri delle pensioni di vecchiaia concesse e da concedere ai propri dipendenti.
Gli oneri derivanti dall’applicazione ai dipendenti di La Poste e di France Télécom delle disposizioni di cui all’articolo L. 134-1 del codice della sicurezza sociale incombono interamente ai gestori pubblici.
Un decreto del Consiglio di Stato stabilisce, ove occorra, le condizioni di applicazione delle presenti disposizioni».
(17)
Tra il 1991 e il 1996, in applicazione dell’articolo 30 della legge del 1990, il contributo «aziendale» [vale a dire il «contributo complementare» di cui al punto b) dell’articolo 30 della legge del 1990 nella sua redazione iniziale] che incombeva a France Télécom per l’impiego dei propri funzionari era stabilito sulla base della differenza tra l’importo totale delle pensioni versate dallo Stato francese e la quota pagata dai dipendenti in attività sul loro stipendio. France Télécom partecipava inoltre ai cosiddetti regimi di «compensazione» e di «sovracompensazione», che prevedevano trasferimenti per assicurare l’equilibrio tra i regimi pensionistici dei dipendenti di altri enti pubblici. La quota dello stipendio per il finanziamento degli obblighi di pensione dei dipendenti era fissata, in applicazione dell’articolo L. 61 del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, mediante prelevamento di una trattenuta sullo stipendio del dipendente, fissata al 7,85 % dello stipendio di riferimento lordo.
(18)
I versamenti di France Télécom, passati da 920 milioni di EUR a 1 151 milioni di EUR tra il 1991 e il 1996, erano i seguenti:
Tabella 1
Versamenti dipendenti e aziendali per le pensioni France Télécom 1991-1996 (8)
(milioni di EUR)
1991
1992
1993
1994
1995
1996
A /Totale pensioni versate
939
983
1 070
1 079
1 173
1 214
a 1/contributi salariali
195
201
217
213
229
238
a 2/contributo aziendale
743
782
853
866
944
976
B/Compensazione-sovracompensazione
176
188
277
136
201
175
Oneri totali (A + B)
1 115
1 171
1 348
1 215
1 375
1 389
Quota totale France Télécom (a2 + B)
920
970
1 131
1 002
1 146
1 151
(19)
France Télécom contabilizzava le spese per le pensioni sulla base dei contributi versati. Data l’evidenza dell’incremento di tali spese, tenuto conto dell’evoluzione prevedibile delle pensioni da erogare ai suoi ex dipendenti, France Télécom inseriva nella sua contabilità un accantonamento annuale destinato a distribuire l’effetto stimato degli aumenti futuri dei pagamenti su un periodo di 30 anni. La consistenza totale dell’accantonamento così costituito fino al 1996 era di 23,4 miliardi FRF (3,6 miliardi EUR). Secondo le autorità francesi, essendo lo Stato francese il proprio assicuratore, non procedeva da parte sua alla costituzione di accantonamenti per tali pensioni (9).
2.1.2. Le modifiche introdotte nello statuto di France Télécom e la situazione dei suoi dipendent a partire dal 1996
(20)
La legge n. 96-660 del 26 luglio 1996 (10) (in prosieguo «la legge del 1996») ha modificato alcune disposizioni della legge del 1990. Con effetto dal 31 dicembre 1996, essa ha, da una parte, conferito a France Télécom il titolo di azienda nazionale soggetta alle disposizioni legislative applicabili alle società anonime, nella misura in cui non fossero contrarie alla legge e, dall’altra, ha trasferito a titolo gratuito la maggior parte dei beni, diritti e obbligazioni della persona giuridica di diritto pubblico France Télécom all’azienda nazionale France Télécom.
(21)
Il capitale dell’impresa France Télécom SA («France Télécom») è stato costituito con decreto in 25 miliardi di FRF (3,8 miliardi di EUR) a partire da fondi propri presenti nel bilancio al 31 dicembre 1995. Le azioni di France Télécom sono state ammesse nell’ottobre 1997 al mercato primario della Borsa di Parigi nonché al New York Stock Exchange (NYSE). Secondo il rapporto annuale per il 1998, il capitale di France Télécom era ripartito tra lo Stato al 63,6 %, investitori privati per il 31,2 %, il personale di France Télécom per il 3,2 % e Deutsche Telekom per il 2 %. A partire dal 7 settembre 2004, con la cessione del 10,85 % del capitale, la partecipazione dello Stato francese non era più maggioritaria. In seguito tale parte è diminuita ancora, fino ad attestarsi al 26,65 % del capitale al 31 dicembre 2008. Tuttavia, con il 26,65 % dei diritti di voto e in mancanza di altri gruppi di azionisti significativi, lo Stato francese nomina il presidente-Direttore Generale, rimane il principale azionista di France Télécom e può in pratica determinare l’esito del voto degli azionisti sulle questioni che richiedono la maggioranza semplice (11).
(22)
Il cambiamento dello statuto di France Télécom previsto dalla legge del 1996 ha inoltre dato origine a diverse disposizioni relative al proprio personale. Secondo tale legge, l’insieme dei funzionari di France Télécom è dipendente dell’azienda nazionale France Télécom e fa capo alla gestione di quest’ultima. Il personale con la qualifica di funzionario conserva tale status e le garanzie connesse. Le condizioni d’impiego dei funzionari dipendenti di France Télécom sono identiche a quelle dei dipendenti statali: beneficiano della garanzia dell’impiego e non possono essere licenziati se non per gravi motivi, nei casi stabiliti dalla legge. Per quanto concerne l’assunzione di nuovo personale, la legge del 1996 permetteva a France Télécom di procedere fino al 1o gennaio 2002 con nuove assunzioni, consentendo inoltre di assumere dipendenti a contratto secondo il regime di diritto comune.
(23)
Al 31 dicembre 1996, France Télécom aveva 165 200 dipendenti, di cui il 94,1 % funzionari. Di fatto, senza aspettare il termine del 1o gennaio 2002 stabilito dalla legge del 1996, France Télécom ha messo fine all’assunzione di funzionari sin dal 1997. Di conseguenza, il numero di funzionari è diminuito del 47 % in dieci anni, passando dai 133 434 nel 1997 a 69 892 nel 2007. Tale diminuzione è nettamente più marcata di quella degli effettivi totali di France Télécom (- 25 %), che si è attestata a 124 166 dipendenti al 31 dicembre 2007.
(24)
L’articolo 6 della legge del 1996 ha inoltre modificato l’articolo 30 della legge del 1990 aggiungendo le due lettere c) e d) al testo originale. La legge impone a France Télécom di versare al Tesoro pubblico, in contropartita della liquidazione e servizio da parte dello Stato delle pensioni corrisposte al personale funzionario di France Télécom:
«c)
[…], un contributo aziendale con carattere liberatorio, dovuto a partire dal 1o gennaio 1997, proporzionale alle somme versate a titolo di trattamento soggetto a trattenuta a fini pensionistici. Il tasso del contributo liberatorio è calcolato in modo da allineare i livelli di oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni ricomprese nel diritto comune delle prestazioni sociali, per i rischi comuni ai dipendenti di diritto comune e ai funzionari dello Stato. Il tasso può essere oggetto di una revisione in caso di modifica di detti oneri. Le modalità della determinazione e del versamento allo Stato del contributo aziendale sono fissati per decreto in sede di Consiglio di Stato;
d)
[…], un contributo forfetario eccezionale, il cui importo e le cui modalità di versamento saranno fissate nella legge finanziaria prima del 31 dicembre 1996».
(25)
La legge del 1996 ha inoltre escluso France Télécom dal campo di applicazione del meccanismo delle compensazioni generali e specifiche per l’anzianità previste dalla legge del 1990 che si traduce, per France Télécom, nel versamento di compensazioni e sovracompensazioni supplementari alla contribuzione aziendale, indicate nella tabella 1. Tra il 1991 e il 1996, gli importi versati a tale titolo rappresentavano il 18 % delle pensioni versate ai funzionari.
(26)
Il contributo aziendale liberatorio istituito con la legge del 1996 sostituisce il contributo complementare previsto al comma b) dell’articolo 30 della legge del 1990. Tale contributo si fonda su un tasso di equità concorrenziale basato su una perequazione del livello dei contributi sociali e fiscali obbligatori a parità di salario netto. Il metodo di perequazione è basato su una ricostituzione di quello che sarebbe l’importo degli oneri di un concorrente che desse lavoro a dipendenti soggetti al diritto comune dei contributi sociali, comprese le pensioni, assicurando loro un salario netto uguale a quello dei funzionari di France Télécom aventi un’identica struttura d’impiego.
(27)
Il metodo esclude i contributi versati dai concorrenti per assicurare i rischi non comuni ai dipendenti e ai funzionari, in particolare la disoccupazione e i crediti dei dipendenti in caso di risanamento o di messa in liquidazione giudiziaria dell’impresa (in prosieguo «Assicurazione Garantita dei Salari» o «AGS»). Al momento della votazione della legge del 1996, questa differenza tra France Télécom e i suoi concorrenti non è passata inosservata al legislatore, il quale constatava che: «la combinazione delle disposizioni dell’articolo 6 permette a France Télécom di essere sgravata dei contributi UNEDIC che i suoi concorrenti potenziali, invece, versano» (12).
(28)
Il contributo aziendale di France Télécom, ricalcolato ogni anno, viene espresso in percentuale dei trattamenti di riferimento lordi dei funzionari in servizio. Il tasso del contributo aziendale è stato in media del […] (13) % tra il 1997 e il 2010 ed è stabilito come indicato nella tabella 2, secondo le osservazioni della Francia:
Tabella 2
Contributi aziendali liberatori pagati da France Télécom tra il 1997 e il 2010
Anno
Tasso contribuzione
Milioni di EUR
1997
36,20 %
1 088,9
1998
35,40 %
1 069,6
1999
36,70 %
1 108,5
2000
36,40 %
1 085,0
2001
37,00 %
1 088,6
2002
37,70 %
1 100,1
2003
37,60 %
1 085,0
2004
[…]%
1 048,6
2005
[…]%
984,6
2006
[…]%
957,6
2007
[…]%
917,6
2008
[…]%
859,2
2009
[…]%
805,4
2010
[…]%
744,5
(29)
La cessazione dell’assunzione di funzionari a partire dal 1997 ha stabilito un massimale dell’organico dei funzionari in servizio di France Télécom. Nonostante il pensionamento di una parte notevole dei funzionari tra il 1991 e il 2010, la tabella mostra che i contributi aziendali di 744 milioni di EUR versati da France Télécom nel 2010 erano inferiori di 407 milioni di EUR agli oneri delle pensioni che l’azienda versava allo Stato francese prima dell’entrata in vigore della riforma nel 1996, ed erano equivalenti alla sola contribuzione aziendale che France Télécom versava 20 anni prima nel 1991 (1 151 milioni di EUR e 743 milioni di EUR rispettivamente, cfr. tabella 1).
(30)
La riforma introdotta dalla legge del 1996 fa sì che l’importo della contribuzione di France Télécom diminuisca in valore assoluto e non sia più legata al numero di funzionari andati in pensione. Il trasferimento degli oneri allo Stato che introduce la legge del 1996 ha luogo quando le previsioni utilizzate dal Senato constatavano un aumento significativo dell’onere delle pensioni a partire dal 2005, passando a 13 miliardi FRF (1,98 miliardi EUR) nel 2007, 21,5 miliardi FRF (3,3 miliardi FRF) nel 2017 e 34 miliardi FRF (6,1 miliardi EUR) nel 2027 (14).
(31)
Il dibattito sul disegno di legge all’Assemblea Nazionale e al Senato menziona un importo di 250 miliardi FRF di trasferimento di oneri pensionistici verso il bilancio dello Stato, che 100 miliardi FRF di contributi annuali e 40 miliardi FRF di contributi supplementari non riescono a coprire, anche aggiungendo il prodotto della cessione di una parte delle azioni dell’impresa. Lo stesso dibattito indica un importo stimato massimo di 40 miliardi FRF di contributi straordinari per diminuire le dimensioni dell’onere nuovo e gravoso per lo Stato. Tale importo è stato stabilito con la consulenza delle banche perché sia compatibile con un tasso d’indebitamento su fondi propri del 150 % e perché corrisponda alle riserve costituite dall’azienda a fini pensionistici e al costo aggiuntivo per lo Stato, su dieci anni, e dieci anni soltanto, risultante dalla differenza tra le pensioni versate e il contributo liberatorio percepito da quel momento in poi (15).
(32)
Il fine di compensazione dello Stato è richiamato, non solo nella formulazione dell’articolo 30 della legge votata dal legislatore e nel corso del dibattito sul disegno di legge del 1996, ma anche nel Rapporto annuale di France Télécom 1997, che segnala il «pagamento allo Stato francese di un contributo straordinario di 37,5 miliardi di franchi relativo alle pensioni future degli ex funzionari». (16). Gli accantonamenti costituiti da France Télécom le hanno consentito di diminuire lo sforzo finanziario netto da prodigare, dal momento che essa si è limitata a pagare, in un solo anno, il costo aggiuntivo della riforma per lo Stato per dieci anni.
(33)
In tal modo appare evidente che l’accantonamento destinato a distribuire nel tempo l’effetto degli aumenti contributivi futuri derivanti dalla legge del 1990, che France Télécom aveva costituito annualmente per un importo cumulativo di 23,4 miliardi FRF (3,6 miliardi EUR) nel 1996, è stato preso in considerazione per la definizione dell’importo del contributo straordinario (o «conguaglio»). La parte del contributo eccedente gli accantonamenti costituiti copriva il costo aggiuntivo per un periodo di dieci anni. L’ammontare di tale contributo è stato fissato tenendo conto dell’importo già accantonato dall’azienda come si evince chiaramente dal dibattito dell’epoca.
(34)
Infatti, dato il carattere di liberatoria del contributo aziendale annuo istituito con la legge del 1996, l’obbligo di France Télécom si limita da quel momento al versamento di tale contributo, senza altro impegno di copertura degli eventuali deficit futuri, né del regime pensionistico dei suoi funzionari, né di altri regimi della funzione pubblica. L’accantonamento contabile è diventato quindi privo di oggetto a causa della legge del 1996. L’accantonamento è stato ripreso nell’utile nel conto economico di France Télécom al 31 dicembre 1996, per un valore di 17,5 miliardi FRF (2,7 miliardi EUR) nel risultato netto (17).
(35)
Inoltre, l’ammontare del contributo forfetario straordinario previsto dalla legge del 1996 in contropartita della liquidazione e del servizio da parte dello Stato delle pensioni corrisposte al personale funzionario di France Télécom è stato stabilito a 37,5 miliardi FRF dalla legge finanziaria 1997, cioè a 5,71 miliardi EUR. Esso è stato finanziato da un aumento dei debiti a breve e a lungo termine dell’azienda (18) e pagato a più riprese tra gennaio e ottobre 1997. L’entrata di tale contributo complementare ha permesso di riportare il deficit delle amministrazioni pubbliche francesi a 41,8 miliardi EUR nel 1997. Senza tale contributo, il deficit avrebbe rappresentato il 3,7 % del PIL per quell’anno.
(36)
L’entrata costituita da tale contributo è stata assegnata all’Ente Pubblico di Gestione del Contributo Straordinario di France Télécom istituito dalla legge finanziaria per il 1997. Il contributo straordinario costituisce, con eventuali prodotti finanziari che esso genera, l’unica entrata dell’ente. Le sue spese assumono la forma di un rimborso annuale al bilancio dello Stato, che viene registrato in entrata dal 2006 nel conto speciale pensioni per le pensioni civili e militari dello Stato. Tale versamento è stato fissato a 1 miliardo FRF (152,4 milioni di EUR) per il 1997, maggiorato in seguito del 10 % ogni anno, salvo disposizione specifica contraria in legge finanziaria. La vita dell’ente pubblico ha temine dopo il rimborso integrale delle sue entrate allo Stato (19).
(37)
L’applicazione delle disposizioni previste dalla legge finanziaria 1997 che stabilisce i versamenti annuali portava ad una durata di vita dell’ente pubblico stimata a 17 anni nel 1999, senza remunerazione della sua tesoreria (20). Tuttavia, a causa dei versamenti annuali più consistenti di quelli previsti dalla legge finanziaria 1997, tale durata è stata abbreviata. Come indicato nella tabella 3, l’importo cumulativo dei versamenti annuali dell’ente ha raggiunto i 5,47 miliardi EUR già nel 2010. L’estinzione del finanziamento dovuto al rimborso integrale delle risorse disponibili era prevista al 31 dicembre 2011 (21). Pertanto, la legge finanziaria 2011 prevede un versamento di 243 milioni di EUR sul conto speciale pensioni per quell’anno, che dovrebbe liquidare le entrate dell’ente (22).
(38)
In ogni caso, l’importo del contributo straordinario di 37,5 miliardi FRF assegnato all’Ente Pubblico di Gestione del Contributo Straordinario di France Télécom nel 1997 corrisponde all’importo del contributo, inferiore a 40 miliardi FRF, di cui si è parlato durante la discussione del disegno di legge del 1996. Benché versato nel bilancio dello Stato nel 1997 che alimenta per il pagamento delle pensioni civili e militari, l’importo di tale contributo è stato fissato per compensare il costo aggiuntivo risultante per lo Stato dall’applicazione della legge del 1996.
(39)
La parte salariale del finanziamento degli obblighi di pensione stabilita in applicazione dell’articolo L 61 del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia dall’istituzione del gestore pubblico France Télécom nel 1991 non è stata modificata dalla legge del 1996. D’altro canto, le leggi del 1990 e del 1996 non hanno modificato il regime pensionistico dei dipendenti di diritto privato di France Télécom, che è quello di diritto comune della sicurezza sociale per l’assicurazione di vecchiaia, completato dal regime dell’AGIRC per il personale dirigente e dal regime dell’ARRCO per il personale non dirigente. In base a tale regime, France Télécom e i suoi dipendenti di diritto privato assumono obblighi equivalenti a quelli delle aziende concorrenti per quanto riguarda principalmente il pagamento del contributo aziendale.
(40)
Al momento della riforma introdotta mediante la legge del 1996, la società d’attuari scelta come consulente dello Stato francese stimava che la liquidazione e la corresponsione da parte dello Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari in servizio e in congedo di France Télécom si aggirasse attorno ai 242 miliardi FRF (36,9 miliardi EUR (23)) in valore attuale atteso al 1o gennaio 1997 (24). Tale cifra si avvicina all’importo arrotondato di 250 miliardi FRF citato in Senato. Il contributo aziendale liberatorio che France Télécom verserebbe in contropartita è stato stimato, sulla base delle stesse ipotesi attuariali, a 15,2 miliardi EUR, ai quali bisogna aggiungere il conguaglio o contributo straordinario di 5,7 miliardi EUR versato totalmente nell’ottobre 1997. Le autorità francesi stimano a […] miliardi EUR, al momento dell’entrata in vigore della riforma, il valore dei contributi salariali futuri. Il valore dell’onere netto trasferito da France Télécom allo Stato francese, così come stimato nel 1996, si attesterebbe pertanto a […] miliardi EUR.
(41)
Per il periodo di dieci anni (dal 1997 al 2006) citato nel corso del dibattito sul disegno di legge del 1996, l’importo cumulativo delle prestazioni da versare secondo le stime della società di attuari scelta come consulente dello Stato francese era di […] miliardi EUR. In tale periodo, l’importo totale delle prestazioni effettivamente versate è stato quasi identico, […] miliardi EUR, con uno scarto di previsione inferiore allo 0,83 % (25). Questo conferma a posteriori l’esattezza delle previsioni che hanno informato il dibattito sulla legge.
(42)
A partire da queste cifre, è possibile constatare che gli importi e le loro giustificazioni, oggetto di dibattito all’Assemblea nazionale e al Senato per la definizione dell’importo del conguaglio o contributo straordinario di France Télécom corrispondono agli ordini di grandezza verificati ex post per il periodo di dieci anni menzionato nel dibattito sul disegno di legge. Infatti, l’importo massimo del contributo straordinario annunciato, 6 miliardi EUR (40 miliardi FRF) corrisponde agli accantonamenti costituiti dall’azienda fino al 1996 per far fronte agli oneri pensionistici futuri allora previsti, vale a dire 3,6 miliardi EUR (23,4 miliardi FRF) più la differenza di 2,4 miliardi EUR a carico dello Stato tra i contributi aziendali e salariali percepiti tra il 1997 e il 2006, da una parte e, dall’altra, le prestazioni da versare stimate nel 1996 per lo stesso periodo di dieci anni.
(43)
D’altra parte, le informazioni trasmesse dalla Francia e riportate nella tabella 3 mostrano che, per il periodo che va dal 1997 al 2010, l’onere cumulativo per le pensioni dei funzionari di France Télécom da finanziare da parte dello Stato francese per la riforma del 1996 ha raggiunto […] miliardi EUR. L’onere che lo Stato deve finanziare è definito come il saldo tra i contributi annui di France Télécom e dei suoi funzionari in servizio, e le prestazioni delle pensioni corrisposte ai funzionari in congedo anno dopo anno, dedotti i versamenti annui dell’Ente Pubblico di Gestione del Contributo straordinario di France Télécom. Tra il 1997 e il 2010, l’onere ha subito la seguente evoluzione:
Tabella 3
Oneri risultanti per lo Stato francese dopo la riforma del 1996 (1997-2010)
(milioni di EUR)
Contributi
(aziendali e salariali)
Versamenti annui da parte dell’ente pubblico che gestisce il contributo straordinario di France Télécom
Prestazioni versate
Oneri per lo Stato
1997
[…]
152,4
[…]
[…]
1998
[…]
167,7
[…]
[…]
1999
[…]
184,5
[…]
[…]
2000
[…]
202,9
[…]
[…]
2001
[…]
223,2
[…]
[…]
2002
[…]
245,5
[…]
[…]
2003
[…]
270,0
[…]
[…]
2004
[…]
297,1
[…]
[…]
2005
[…]
326,9
[…]
[…]
2006
[…]
1 359,5
[…]
[…]
2007
[…]
395,4
[…]
[…]
2008
[…]
435,0
[…]
[…]
2009
[…]
578,0
[…]
[…]
2010
[…]
635,8
[…]
[…]
Totale
[…]
5 473,9
[…]
[…]
(44)
In virtù delle disposizioni della legge finanziaria per il 1997 che disciplina tale materia, gli importi dei versamenti annui dell’Ente Pubblico di Gestione del Contributo straordinario di France Télécom versato nel 1997 non corrispondevano agli importi delle prestazioni stimate o realmente versate al personale in pensione di France Télécom né agli importi degli oneri che restano da finanziare da parte dello Stato, e non sono stati definiti in funzione di detti importi. L’analisi degli importi effettivamente versati conferma tale sfasamento. Nonostante il contributo straordinario versato da France Télécom nel 1997, la tabella 3 mostra che gli importi delle prestazioni versate ai funzionari in pensione di France Télécom hanno superato le risorse annuali a partire dal 2004, tranne che per l’anno 2006.
(45)
In tal modo, i versamenti dei contributi annui di France Télécom e i versamenti annui dell’ente gestore del contributo straordinario non sono assegnati distintamente ed ex ante alle prestazioni erogate al personale in pensione di France Télécom nell’ambito del conto speciale pensioni. Infatti, l’assegnazione del contributo straordinario al solo finanziamento delle prestazioni in questione dal 1997, se fosse stata applicata invece del sistema di versamento dell’importo maggiorato annualmente del 10 % previsto dalla legge finanziaria 1997, avrebbe portato all’estinzione dell’ente pubblico alla fine del 2008, invece che alla fine del 2011 come previsto, tenuto conto dell’importo non coperto dai contributi annui, riportati nella tabella 3. In ogni caso, l’importo del contributo straordinario sarebbe stato esaurito al 31 dicembre 2011.
2.2. L’apertura progressiva e infine totale dei mercati delle telecomunicazioni
(46)
La riforma del finanziamento delle pensioni dei funzionari di France Télécom è intervenuta con, sullo sfondo, l’apertura totale alla concorrenza dei mercati di servizi sui quali operava France Télécom. A partire dal 1988, il settore delle telecomunicazioni è stato progressivamente liberalizzato dalla direttiva 88/301/CEE della Commissione del 16 maggio 1988 relativa alla concorrenza nei mercati di terminali di telecomunicazione (26) e dalla direttiva 90/388/CEE della Commissione del 28 giugno 1990 relativa alla concorrenza nei mercati delle telecomunicazioni (27). La direttiva 90/388/CEE prevedeva delle misure di liberalizzazione da attuare prima del 31 dicembre 1990 per quanto riguarda la comunicazione dati e i servizi di telefonia vocale e dati per delle reti d’imprese e gruppi chiusi di utenti. La direttiva 96/19/CE della Commissione del 13 marzo 1996 recante modifiche alla direttiva 90/388/CEE in materia di realizzazione della piena concorrenza sul mercato delle telecomunicazioni (28) aveva l’obiettivo della liberalizzazione totale del settore delle telecomunicazioni a partire dal 1o gennaio 1998.
(47)
Infatti, la legge n. 96-659 del 26 luglio 1996 relativa alla regolamentazione delle telecomunicazioni ha fissato le condizioni che permettono di dare piena efficacia alla liberalizzazione del settore ponendo fine al monopolio di France Télécom sulla telefonia fissa e la trasmissione dati e organizzando tariffe e interconnessioni con i concorrenti. Anche in altri settori, pur non soggetti a diritti esclusivi e quindi concorrenziali sin dal 1987, come i mercati della telefonia mobile, France Télécom esercitava una evidente leadership con una parte del mercato passata dal 53,3 % al 49,8 % tra il 1997 e il 2002 (29). La legge n. 96-659 ha inoltre affidato a France Télécom compiti d’interesse economico generale e previsto la costituzione di fondi di finanziamento delle obbligazioni correlate, alimentato dai concorrenti.
(48)
In applicazione delle disposizioni citate ai considerandi 46 e 47, sin dal 1988, France Télécom si è trovata confrontata all’arrivo di concorrenti - alcuni parzialmente detenuti da gruppi internazionali - sui mercati di beni e servizi in cui essa operava in Francia, di cui alcuni, come la telefonia mobile o le comunicazioni internazionali, hanno una componente transfrontaliera. Tale movimento si è amplificato sui mercati liberalizzati a partire dal 1998. D’altro canto, France Télécom ha stretto delle alleanze con operatori stranieri, come Deutsche Telekom e Sprint nel 1996 (Global One), moltiplicando sin dal 1997 i partenariati e le partecipazioni in Italia (Wind), nei Paesi Bassi (Casema) o ottenendo delle licenze mobili in Danimarca e in Portogallo (30).
(49)
La riforma del finanziamento delle pensioni di France Télécom è dunque intervenuta contemporaneamente alla liberalizzazione del mercato a livello dell’Unione europea. Essa ha dunque prodotto i suoi effetti su un mercato pienamente aperto alla concorrenza, in cui, d’altro canto, France Télécom ha stretto alleanze e partecipazioni importanti in altri Stati membri. In effetti, l’auspicio di favorire l’espansione di France Télécom su mercati europei oltre la Francia appare come sfondo della legge del 1996 e dell’apertura dell’azienda al capitale privato, come si evince dalle dichiarazioni durante la discussione del disegno di legge, che prendono atto «delle ambizioni che il governo francese nutriva per il suo campione nazionale, France Télécom» (31).
(50)
Attualmente, France Télécom dichiara di essere il primo fornitore di accesso Internet a banda larga, il terzo operatore mobile in Europa, e tra i leader mondiali dei servizi di telecomunicazione tra le imprese multinazionali. All’estero, France Télécom è particolarmente attiva attraverso le filiali, con posizioni di primo piano, in Spagna, nel Regno Unito, in Polonia, in Slovacchia, in Belgio e in Austria (32).
3. RAGIONI CHE HANNO CONDOTTO ALL’AVVIO DEL PROCEDIMENTO
(51)
Nella decisione di avvio del procedimento d’indagine, la Commissione ha esposto la sua valutazione preliminare delle misure introdotte dalla legge del 1996 comparandole al quadro di riferimento per i contributi sociali e fiscali obbligatori di France Télécom stabiliti dalla legge del 1990. Essa ha ritenuto che tali misure sembravano accordare, mediante risorse statali, un vantaggio selettivo a France Télécom in grado di falsare la concorrenza e di incidere sugli scambi tra gli Stati membri, che può configurarsi come aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE.
(52)
La Commissione registrava inoltre che, nel caso in cui tali misure costituiscano un aiuto di Stato, quest’ultimo non è stato notificato alla Commissione prima di essere attuato, quando invece doveva essere considerato come un nuovo aiuto secondo la giurisprudenza. La Francia non avrebbe quindi rispettato il suo obbligo di notifica ai sensi del trattato e la misura dovrebbe quindi essere considerata illecita.
(53)
La Commissione ha concluso che è in base dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE che essa poteva valutare la compatibilità dell’aiuto con il mercato interno. La Commissione prendeva inoltre atto che la stessa disposizione le aveva consentito di concludere che l’aiuto accordato a La Poste all’epoca della riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei suoi funzionari era compatibile con il mercato interno (33) e che, tenuto conto delle analogie tra i due casi, sembrava appropriato nella fattispecie effettuare un’analisi simile.
(54)
Nel suo esame preliminare della compatibilità dell’aiuto con il mercato interno, e nonostante l’analogia con la riforma delle modalità di finanziamento delle pensione di La Poste, la Commissione ha reso noto alla Francia i dubbi seguenti:
a)
in primo luogo, pur sottolineando che essa non disponeva d’informazioni dettagliate che dimostrassero che i tassi dei contributi versati da France Télécom erano uguali a quelli pagati dalle imprese private di diritto comune operanti nel settore delle telecomunicazioni in Francia, la Commissione osservava che il tasso dei contributi liberatori applicato a France Télécom dal 1997 non consentiva di assicurare una equità concorrenziale («level playing field») con i suoi concorrenti. Ciò risulta dal fatto che il tasso applicato a France Télécom integra soltanto i contributi per la copertura dei rischi comuni tra dipendenti di diritto comune e funzionari statali, e a tale titolo, esclude i contributi per la copertura dei rischi non comuni come la disoccupazione o il mancato pagamento dei salari in caso di risanamento o liquidazione giudiziaria dell’impresa;
b)
in secondo luogo, la Commissione non disponeva di informazioni sufficienti sugli effetti degli sgravi degli oneri pensionistici sulla concorrenza, per valutare se gli effetti eventualmente positivi superassero gli effetti negativi. A tal fine, la Commissione doveva tener conto del fatto che France Télécom non aveva ancora rimborsato integralmente gli aiuti illeciti e incompatibili in applicazione della decisione della Commissione del 2 agosto 2004 riguardante l’aiuto di Stato cui la Francia ha dato esecuzione a favore di France Télécom (in prosieguo «decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom») (34), decisione cui la Francia aveva mancato di conformarsi entro il termine stabilito, come ha rilevato la Corte di giustizia (35).
4. OSSERVAZIONI DEGLI INTERESSATI
(55)
Le osservazioni presentate dalle parti interessate sono riassunte nelle sezioni da 4.1 a 4.3.
4.1. France Télécom
(56)
Nelle sue osservazioni, che considera complementari rispetto ai commenti trasmessi dalla Francia, France Télécom ritiene di far fronte a problemi di cronico esubero di personale connesso al suo vecchio statuto di amministrazione e di non avere, in relazione a tale personale, le stesse possibilità di flessibilità d’impiego dei suoi concorrenti. Pertanto, France Télécom deve sostenere spese di formazione molto considerevoli, pari a 180 milioni di EUR, equivalente al 4,5 % della massa salariale contro il 2,9 % della media delle imprese francesi. France Télécom sostiene inoltre di sopportare un peso salariale superiore di circa il […]% escluse le maggiorazioni e sovvenzioni. Inoltre, non potendo realizzare dei progetti sociali, France Télécom ha finanziato il costo delle misure di accompagnamento al pensionamento dei funzionari, come il congedo di fine carriera, per un importo superiore agli 8 miliardi EUR 8 tra il 1996 e il 2006.
(57)
In secondo luogo, France Télécom ritiene che gli oneri pensionistici sostenuti tra il 1990 e il 1996 erano abnormi e la ponevano in una situazione di svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati, ai sensi della sentenza Combus (36), dato che il quadro di riferimento per valutare il carattere normale o anormale di detti oneri era il regime di diritto comune applicabile ai concorrenti. I principi sanciti nella sentenza Combus sarebbero stati confermati in seguito dal Tribunale nella sua sentenza Hotel Cipriani (37). France Télécom contesta il fatto che la situazione di un solo operatore, nella fattispecie l’azienda medesima, prima e dopo la riforma introdotta con la legge del 1996, costituisca un quadro di confronto appropriato per valutare l’esistenza di un vantaggio economico ai sensi della giurisprudenza. In ogni caso, se il quadro di riferimento deve essere ricondotto a France Télécom prima e dopo la riforma del 1996, la misura non potrebbe essere qualificata come selettiva perché sarebbe applicata in modo omogeneo nell’ambito di detto quadro.
(58)
Ne deriverebbe che le misure in questione, o non costituiscono un aiuto di Stato ai sensi del trattato in quanto sollevano France Télécom da uno svantaggio strutturale anormale, oppure non possono essere qualificate come vantaggio selettivo configurantesi come aiuto di Stato.
(59)
In subordine, France Télécom ritiene che l’aiuto di Stato, qualora fosse riconosciuto, sarebbe compatibile con il mercato interno secondo i criteri stabiliti dalla Commissione nella sua decisione relativa al regime pensionistico della Poste (in prosieguo «decisione La Poste») (38). Al riguardo, il carattere specifico del suo regime, consistente nel fatto che essa versa un contributo calcolato sulla base dei soli rischi comuni, non comporta come conseguenza che France Télécom si trovi in una situazione favorevole rispetto ai suoi concorrenti dal 1996: oltre agli svantaggi strutturali connessi allo statuto dei suoi dipendenti funzionari, France Télécom ha dovuto pagare un onere notevole connesso alla riforma del 1996, la cui compatibilità con il mercato interno deve essere valutata e il cui ammontare di 5,7 miliardi EUR supera di gran lunga l’importo che France Télécom avrebbe dovuto pagare se il suo contributo avesse coperto i rischi non comuni.
(60)
France Télécom ritiene che, nella decisione La Poste (39), la Commissione abbia accettato che l’importo di un contributo unico straordinario (2 miliardi EUR), nell’ambito di una riforma entrata in vigore dopo la notifica ma prima della decisione della Commissione, compensi i contributi corrispondenti ai rischi non comuni, fino ad esaurimento dell’importo del contributo unico. Nulla giustificherebbe, secondo France Télécom, che la Commissione si allontani da tale principio, dato che le dichiarazioni politiche all’epoca del dibattito sul disegno di legge del 1996 non permettono di ritenere che l’importo del contributo forfetario di France Télécom sarebbe stato fissato dal legislatore in modo da mantenere uno status quo per dieci anni.
(61)
Inoltre, le cifre disponibili nel 1996 contraddirebbero la tesi secondo la quale l’importo di 5,7 miliardi EUR sarebbe stato stimato all’epoca in modo da corrispondere esattamente al costo aggiuntivo per lo Stato in applicazione della legge del 1996 per dieci anni, compensando, anno dopo anno, i minori oneri annui pagati dall’azienda, anche tenendo conto degli oneri di compensazione tra regimi pensionistici da cui France Télécom è stata sollevata nel 1996 (40). L’importo del contributo straordinario mirava a indennizzare globalmente lo Stato francese in virtù della riforma. Dovrebbe pertanto essere preso in considerazione per valutare l’equità concorrenziale di quest’ultima a partire dalla sua entrata in vigore nel 1997.
(62)
Infine, France Télécom ritiene che, siccome senza la riforma del 1996, essa avrebbe subito uno svantaggio concorrenziale significativo su dei mercati la cui liberalizzazione era un obiettivo per l’Unione, e dal momento che le autorità francesi si sono ormai pienamente conformate alla decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom (41), la misura non produca effetti negativi sulla concorrenza.
4.2. I denuncianti
(63)
I denuncianti condividono la valutazione della Commissione nella decisione di avviare il procedimento quanto all’esistenza di un aiuto di Stato ai sensi del trattato consistente nella riduzione degli oneri pensionistici che France Télécom paga in seguito all’introduzione della legge del 1996. Secondo il ragionamento seguito in detta decisione, di cui i denuncianti lamentano la mancata quantificazione, l’importo dell’aiuto sarebbe di 12,3 miliardi EUR e in nessun caso inferiore a 9,9 miliardi EUR (42). I denuncianti ritengono che sono gli effetti della misura, vale a dire la riduzione degli oneri sociali gravanti normalmente sul bilancio dell’impresa, e non il suo oggetto, cioè la compensazione di un presunto svantaggio, che fanno sì che essa si configuri come un aiuto di Stato. D’altronde non vi sarebbe alcuno svantaggio nell’impiego di funzionari statali da parte di France Télécom, dato che l’azienda paga dei contributi per il rischio disoccupazione ed oneri salariali del 13 % inferiori ai concorrenti e dispone di un personale stabile e flessibile rispetto alla riduzione della massa salariale attraverso i prepensionamenti e le passerelle verso la funzione pubblica.
(64)
Secondo i denuncianti, l’aiuto di Stato così caratterizzato sarebbe incompatibile con il mercato interno. Infatti, il notevole vantaggio concorrenziale procurato a France Télécom è tanto più pregiudizievole in quanto la riduzione degli oneri non era necessaria per evitare di compromettere la sua struttura finanziaria: alleggerita di un debito pensionistico attualizzato netto di 9,9 miliardi EUR almeno nel 1996 e non avendo più questo onere da iscrivere in bilancio o in allegato a questo, France Télécom si è successivamente indebitata per importi molto superiori, con un debito finanziario netto medio di 44 miliardi EUR tra il 1997 e il 2007. Successivamente, l’aiuto che esonera France Télécom dagli oneri pensionistici ereditati dal monopolio ha permesso di finanziare l’espansione internazionale dell’azienda, rafforzando la sua posizione in Francia, in cui essa godeva di vantaggi considerevoli di monopolio i cui oneri non erano che la giusta contropartita.
(65)
D’altro canto, gli aiuti illeciti e incompatibili non recuperati in passato vieterebbero di dichiarare compatibile l’aiuto al funzionamento in questione, tenuto conto del loro effetto cumulato. Infine, la mancanza di equità concorrenziale della riforma del 1996 dovuta al mancato pagamento di contributi contro il rischio di disoccupazione o di mancato pagamento dei salari in caso di risanamento dell’impresa esclude la compatibilità della riforma con le regole del trattato. È opportuno che il il debito pensionistico di France Télécom sia calcolato da un esperto indipendente e che la Francia s’impegni a garantire la neutralità finanziaria del regime, in particolare prevedendo meccanismi di adeguamento della contribuzione aziendale e del conguaglio di 5,7 miliardi EUR in caso di variazione degli oneri.
4.3. L’operatore di telecomunicazioni
(66)
L’operatore di telecomunicazioni condivide e sostiene l’analisi preliminare esposta nella decisione di avvio della Commissione, che qualifica come aiuto di Stato nuovo ed illecito le modifiche introdotte dalla legge del 1996 che tendono a sostituire i contributi liberatori annui di France Télécom ai pagamenti delle pensioni effettivamente assunte a proprio carico dallo Stato, dedotti i contributi pagati dai dipendenti in servizio aventi status di funzionario. La stessa qualifica si applicherebbe inoltre secondo il gestore ai contributi sociali contro i rischi non comuni per i dipendenti di diritto privato che i concorrenti di France Télécom pagano, ma che quest’ultima non paga almeno dal 1996 per i suoi funzionari e per i suoi dipendenti di diritto comune. D’altro canto, contrariamente al caso oggetto della decisione La Poste (43), il calcolo dei contributi aziendali di France Télécom non ha integrato e non integra tuttora detti contributi, e ciò impedirebbe di dichiarare l’aiuto compatibile.
(67)
Per quanto riguarda l’aiuto derivante dal mancato rimborso allo Stato delle pensioni corrisposte, l’operatore ritiene che l’analisi del bilancio concorrenziale effettuata dalla Commissione nella sua decisione La Poste dovrebbe portarla, a contrario, a concludere per l’incompatibilità. Questa analisi dovrebbe basarsi sui fatti intervenuti dal 1996 e non, come nella decisione La Poste, in modo ipotetico per il futuro.
(68)
Secondo tale gestore, in molti dei mercati in cui essa opera, France Télécom detiene una posizione di potere di mercato assimilabile a una posizione dominante. Per questo, essa è soggetta a degli obblighi di regolamentazione ex ante sui mercati all’ingrosso della banda larga e della banda larga ad alta velocità, di origine e terminazione su linea fissa. Nella decisione del 16 luglio 2003 relativa a un procedimento di applicazione dell’articolo 82 del trattato CE nella causa COMP-38.233, la Commissione ha d’altro canto constatato e sanzionato un’infrazione all’articolo 102 del TFUE a carico di France Télécom attraverso la sua filiale Wanadoo (44). Dato che l’azienda gode di buona salute finanziaria, gli aiuti ricevuti le hanno consentito di finanziare la sua espansione internazionale, principalmente attraverso l’acquisizione di Orange, Retevisión e AMENA.
(69)
Infine, il gestore chiede alla Commissione di quantificare con precisione gli importi dell’aiuto in questione e, in applicazione della sentenza Deggendorf (45), di rifiutare di ammettere la compatibilità delle misure in questione con il mercato interno fintanto che gli aiuti illegali del passato non siano stati rimborsati.
5. COMMENTI DELLA FRANCIA
(70)
La Francia ritiene che i cambiamenti introdotti nel 1996 nelle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari dello Stato francese dipendenti di France Télécom non comportino alcun elemento di aiuto di Stato. In ogni caso, la riforma del 1996 sarebbe compatibile con il mercato interno, in particolare, per estensione nel caso in questione, del ragionamento seguito dalla Commissione nella sua decisione La Poste (46).
5.1. Sull’esistenza di un aiuto di Stato
(71)
Secondo la Francia, la legge del 1990 ha posto France Télécom in una situazione anomala e in deroga al diritto comune che prevede che le imprese versino un contributo aziendale liberatorio, proporzionale alla massa salariale e non legato al livello delle pensioni erogate. L’onere assunto da France Télécom sarebbe quindi anomalo, poiché il deficit finanziario del sottoregime per la popolazione interessata era chiaro e destinato a diventare insostenibile per via della riduzione inevitabile del numero di funzionari in servizio e dell’aumento concomitante del numero di pensionati.
(72)
La riforma del 1996 avrebbe allineato il finanziamento delle pensioni al diritto comune, senza produrre l’effetto di porre l’impresa in una situazione concorrenziale più favorevole, dato che la contribuzione di France Télécom è calcolata annualmente in modo da allineare il livello degli oneri sociali e fiscali obbligatori a quelli dei concorrenti del settore delle telecomunicazioni. Tuttavia, la mancata presa in considerazione dei contributi contro i rischi non comuni tra salariati di diritto privato e funzionari nel calcolo dei contributi in applicazione del «tasso di equità concorrenziale» sarebbe giustificata dello status di questi ultimi, che esclude per esempio il rischio di disoccupazione tranne casi eccezionali di licenziamento o revoca.
(73)
La Francia ritiene che la situazione dei concorrenti dell’impresa in Francia deve costituire il quadro di riferimento al fine di determinare se gli oneri gravanti su France Télécom sono normali o meno. Nel caso specifico, tenuto conto della natura esorbitante, in deroga al diritto comune, insostenibile e ingiusta dell’onere che la legge del 1990 imponeva a France Télécom, la sua soppressione e l’allineamento alla situazione dei concorrenti previsti nella riforma del 1996 hanno semplicemente ripristinato le condizioni normali di concorrenza. France Télécom d’altra parte non è stata compensata degli svantaggi subiti sotto tale regime, mentre, come le sue osservazioni mettono in evidenza, essa affronta ancora svantaggi strutturali, costi aggiuntivi e rigidità dovute allo status applicabile ai funzionari statali in servizio per quanto attiene alle misure finanziarie di accompagnamento al pensionamento o al passaggio verso l’amministrazione, gli sforzi in materia di formazione professionale o i costi salariali più alti. Pertanto, l’attuale regime derivante dalla riforma non conferisce alcun vantaggio a France Télécom e non contiene di conseguenza alcun elemento di aiuto di Stato ai sensi del trattato.
(74)
Questa interpretazione si basa sui principi generali emananti dalla giurisprudenza dell’Unione secondo i quali, siccome costituiscono aiuto di Stato soltanto gli interventi che alleviano gli oneri gravanti normalmente sul bilancio di un’impresa, una legge che consente di evitare che il bilancio di un’impresa sia gravato da un onere il quale, in una situazione normale, non sarebbe esistito, non costituisce aiuto di Stato (47). Questo sarebbe il caso, inoltre, delle misure che sollevano un concorrente pubblico da uno svantaggio strutturale rispetto ai suoi concorrenti privati (48). Tale interpretazione sarebbe inoltre conforme alla pratica della Commissione (49).
(75)
Infine, più in generale, la Francia non ritiene pertinente includere nel presente procedimento i meccanismi di compensazione e di sovracompensazione in virtù dei quali France Télécom ha versato i contributi tra il 1991 e il 1996 (cfr. tabella 1) per determinare l’esistenza di un aiuto o la data in cui un vantaggio derivante dalla riforma introdotta con la legge del 1996, che non contiene alcuna disposizione a tale effetto, si è concretizzato. Il pagamento di simili oneri è derivato anche da un regime in deroga al diritto comune nel quale il regime pensionistico applicabile a France Télécom era considerato come autonomo, cosa che non è avvenuta dal 1997.
(76)
Con questa riserva, la Francia ha rivisto la stima degli oneri fornita da France Télécom e menzionata al considerando 61, che l’azienda non ha più versato a partire dal 1997. Sulla base di una reale ricostituzione per il periodo dal 2008 al 2010 estrapolata a ritroso mediante un fattore di passaggio, la Francia ritiene che gli oneri che France Télécom avrebbe versato a tale titolo sono inferiori di 165 milioni di EUR a quelli calcolati dall’azienda.
5.2. Sulla compatibilità di un eventuale aiuto di Stato con il mercato interno
(77)
In ogni caso, la Francia ritiene che se la riforma del 1996 relativa a France Télécom costituisse un aiuto di Stato, questo dovrebbe essere dichiarato compatibile con il mercato interno, conformemente all’analisi seguita dalla Commissione nella sua decisione La Poste (50). La riforma del 1996 solleva France Télécom da un onere strutturale che incideva sulla sua competitività in un mercato in fase di liberalizzazione e i suoi contributi sono ormai calcolati sulla base di un tasso di equità concorrenziale per quanto riguarda i rischi comuni.
(78)
Il fatto che i contributi pagati da France Télécom dal 1997 non integrano i rischi non comuni ai dipendenti di diritto privato, non costituisce un ostacolo alla compatibilità col mercato interno. Al riguardo, la tabella 4, ricavata dalle informazioni fornite dalla Francia, illustra la differenza tra i contributi pagati da France Télécom e quelli che avrebbe pagato se i rischi non comuni fossero stati integrati nel conteggio, al netto delle prestazioni autoassicurate da France Télécom e di altri prelevamenti, che gravano su di essa rispetto ai concorrenti.
Tabella 4
Contributo aziendale di France Télécom tra il 1997 e il 2010 calcolato sul tasso di equità concorrenziale applicato (TEC) e un tasso di equità concorrenziale modificato (TEC*) per integrare i rischi non comuni
Anno
TEC
Milioni EUR
TEC*
Milioni EUR
TEC-TEC*
1997
36,2 %
1 088,9
48,1 %
1 446,9
- 358,0
1998
35,4 %
1 069,6
47,1 %
1 423,1
- 353,5
1999
36,7 %
1 108,5
48,4 %
1 460,3
- 351,8
2000
36,4 %
1 085,0
48,0 %
1 429,3
- 344,3
2001
37,0 %
1 088,6
47,9 %
1 407,9
- 319,3
2002
37,7 %
1 100,1
43,5 %
1 267,9
- 167,8
2003
37,6 %
1 085,0
45,0 %
1 298,5
- 213,5
2004
[…]%
1 048,6
[…]%
[…]
[…]
2005
[…]%
984,6
[…]%
[…]
[…]
2006
[…]%
957,6
[…]%
[…]
[…]
2007
[…]%
917,6
[…]%
[…]
[…]
2008
[…]%
859,2
[…]%
[…]
[…]
2009
[…]%
805,4
[…]%
[…]
[…]
2010
[…]%
744,5
[…]%
[…]
[…]
(79)
La Francia ritiene che, dal 1997 e fino al 2043, il valore attualizzato dei contributi effettivamente versati e da versare da parte di France Télécom sarebbe di 13,5 miliardi EUR. Un tasso di equità concorrenziale modificato per tener conto dei rischi non comuni nel calcolo, dedotti i contributi gravanti su France Télécom e non sui suoi concorrenti, porterebbe a un contributo annuo più elevato per lo stesso periodo, e cioè 16,7 miliardi EUR. Pur considerando l’inclusione di detti rischi come non pertinente, le autorità francesi hanno calcolato che la differenza (3,2 miliardi EUR) sarebbe largamente compensata dal contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR pagato da France Télécom nel 1997.
(80)
La Francia ritiene che si può considerare, come nella decisione La Poste (51), che tale contributo forfetario può essere assimilato a un conguaglio in grado di compensare il pagamento di contributi connessi a un tasso modificato integrante i contributi per i rischi non comuni. In tal caso, è evidente che l’importo di tale conguaglio supera attualmente l’importo risultante dalla differenza tra il tasso fissato dalla riforma del 1996 e il tasso modificato indicato nella tabella 4, e che tale importo di conguaglio non sarà mai completamente eroso dal differenziale dei tassi. In simili condizioni, i dubbi espressi dalla Commissione nella sua decisione di avvio in merito alla mancanza di una vera equità concorrenziale tra France Télécom e i suoi concorrenti sarebbero fugati.
(81)
Per la Francia, la riforma delle modalità di pagamento delle pensioni dei funzionari dipendenti di La Poste, introdotta nel 2006 e ispirata a quella di France Télécom nel 1996, sarebbe perfettamente paragonabile a quest’ultima per gli aspetti salienti. Tenuto conto di questo parallelismo, nessuna giustificazione consentirebbe alla Commissione di discostarsi dal precedente riguardante la Poste. In particolare, la Commissione dovrebbe ammettere che il contributo forfetario straordinario imposto a France Télécom venga preso in considerazione nell’analisi dell’equità concorrenziale della riforma, considerandolo de facto come un acconto sul pagamento dei contributi connessi ai rischi non comuni.
(82)
A contrario, il dibattito in sede di Assemblea Nazionale e di Senato che faceva riferimento all’epoca ad un periodo di dieci anni di copertura finanziaria della riforma, avrebbe avuto origine da dichiarazioni precise. Siffatto ragionamento non si ritrova né nelle motivazioni relative ai disegni di legge, né nelle leggi in questione o nei testi adottati per la loro applicazione. L’intenzione del legislatore nel 1996 sarebbe stata quindi quella di stabilire gli oneri pensionistici di France Télécom a un livello equivalente a quello dei concorrenti, e non di privare di effetti la riforma per un periodo di dieci anni, come risulterebbe dal ragionamento che la Commissione potrebbe adottare se si basasse su dichiarazioni decontestualizzate.
(83)
I lavori parlamentari indicano chiaramente che l’importo del contributo è stato fissato in modo forfetario, senza un legame con l’onere di cui lo Stato dovrà realmente farsi carico. Inoltre, nella sua decisione n. 96-385 DC del 30 dicembre 1996, la Corte costituzionale francese ha rilevato che il contributo forfetario di 37,5 miliardi FRF trovava la sua giustificazione nell’assunzione in carico da parte dello Stato delle pensioni dei funzionari, senza che ne costituisse la contropartita quando invece, d’altra parte, i versamenti sul bilancio dello Stato non sarebbero destinati a una spesa particolare e verrebbero a concorrere alle condizioni generali di equilibrio del bilancio conformemente all’articolo 18 dell’ordinanza organica del 2 gennaio 1959 relativa alle leggi finanziarie.
(84)
Per la Francia, l’importo preciso del contributo straordinario è stato fissato dalla legge finanziaria per il 1997 tenendo conto non di un periodo di dieci anni durante il quale tale contributo verrebbe a «rimborsare» lo Stato, ma al contrario in funzione dell’effetto sulla struttura di bilancio di France Télécom, che doveva rimanere sostenibile. La calibrazione del suo importo sarebbe stata compiuta non in una logica di compensazione di oneri per lo Stato, ma tenendo conto della capacità contributiva dell’impresa.
(85)
La modalità secondo la quale il contributo è stato gestito senza tener conto delle prestazioni pensionistiche realmente versate dal 1997 confermerebbe la sua natura forfetaria. In tal modo, le cifre fornite dalla Francia indicano che, tra il 1997 e il 2006, le pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom attraverso il conto speciale pensioni ammontano a […] miliardi EUR, sebbene l’Ente pubblico incaricato di gestire il contributo straordinario di France Télécom abbia riversato un importo di 3,4 miliardi EUR in detto conto. Per lo stesso periodo, il saldo non finanziato dai contributi versati ammonterebbe a 1,2 miliardi EUR. D’altro canto, nel 1997, si riteneva che tale fondo avrebbe avuto una durata di vita da 17 a 25 anni, senza rapporto con il periodo di dieci anni sul quale la Commissione basa il ragionamento che sembra voler adottare.
(86)
La Francia ritiene che France Télécom sarebbe stata posta fuori mercato senza la riforma, con tassi di contribuzione che avrebbero raggiunto il 77 % del trattamento di riferimento lordo nel 2010 e la copertura nei suoi conti degli impegni pensionistici per i funzionari. La riforma è stata quindi una tappa decisiva nell’adeguamento alla liberalizzazione del mercato, conforme a un obiettivo dell’Unione, adeguato a questo e limitato allo stretto necessario. Senza questa riforma, France Télécom sarebbe uscita dal mercato e non avrebbe potuto compiere gli investimenti necessari, in particolare per permettere la disaggregazione della rete locale, senza che fosse escluso un rischio di fallimento, in modo tale che la riforma non avrebbe avuto effetti negativi sulla concorrenza.
(87)
Inoltre, secondo la Francia, la riforma della modalità di finanziamento delle pensioni di France Télécom e, in particolare, l’imposizione del pagamento di un contributo straordinario, non avrebbe comportato un costo per lo Stato tra il 1997 e il 2006 ma avrebbe generato, nei fatti, un’entrata netta di oltre 9,1 miliardi EUR per lo Stato francese, secondo le stime delle autorità francesi (52). Se si dovesse procedere a un calcolo del rendimento del contributo straordinario, la Francia ritiene che dovrebbe essere considerato un tasso di attualizzazione del 7 %. Così, il principio di un contributo straordinario era acquisito sin dal 1996. L’orizzonte d’investimento dovrebbe essere lungo, perché i differenziali previsti tra prestazioni da versare e contributi previsti superano i 500 milioni di EUR soltanto nel 2005, cioè 9 anni dopo, e non superano 1 miliardo EUR che 12 anni dopo. In media per il 1996, il tasso delle obbligazioni assimilabili del Tesoro (in prosieguo «OAT») a 15 anni ammontava al 6,9 %. France Télécom ha proceduto dal canto suo a delle emissioni obbligazionarie tra il novembre 1991 e il novembre 1997 al tasso medio compatibile del 7 %.
(88)
Infine, il sequestro degli importi reclamati dalla Commissione in applicazione della decisione relativa all’applicazione della tassa professionale a France Télécom (53) e quindi del pagamento di detti importi, dovrebbero condurre la Commissione a ritenere la sua decisione come posta in esecuzione, conformemente alla comunicazione del 2007 in materia (54). Di conseguenza, l’effetto cumulato di tali aiuti non deve essere preso in esame.
6. VALUTAZIONE DELL’AIUTO
6.1. Esistenza dell’aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE
(89)
L’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE dispone che: «Salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(90)
L’applicazione delle condizioni cumulative di questo articolo ai fatti di cui trattasi viene esaminata nelle sezioni da 6.1.1 a 6.1.5.
6.1.1. Aiuto accordato dallo Stato mediante risorse statali
(91)
La legge del 1990 e la legge del 1996 sono emanate dalla Francia. Esse prevedono la misura in base alla quale France Télécom versa al Tesoro pubblico una contropartita per la liquidazione e la corresponsione delle pensioni dei funzionari di France Télécom effettuate dallo Stato. Dato che, in applicazione della legge del 1996, la contropartita versata da France Télécom al Tesoro pubblico è minore che nella versione iniziale della legge del 1990, l’aiuto è concesso a France Télécom mediante risorse statali francesi.
6.1.2. Favorire talune imprese
(92)
Le disposizioni della legge del 1990 definivano il regime applicabile al gestore pubblico dotato di personalità giuridica France Télécom. La legge del 1996 relativa all’azienda nazionale France Télécom modifica detto regime mediante disposizioni che si applicano a France Télécom secondo le modalità definite soltanto per questa azienda.
(93)
Il regime istituito con la legge del 1990 ha l’obiettivo di determinare una contropartita specifica per i principi e gli importi dei contributi aziendali a fini pensionistici versati da France Télécom allo Stato francese. Inoltre la contropartita che France Télécom deve pagare e che è prevista dalla legge del 1990 nella sua formulazione iniziale, applicata tra il 1991 e il 1996, così come la contropartita diversa istituita con la legge del 1996, applicata dal 1997, sono delle misure specifiche che riguardano unicamente France Télécom, e che quindi sono caratterizzate da selettività, contrariamente a quanto sostiene France Télécom.
6.1.3. Vantaggio economico che falsi o minacci di falsare la concorrenza
(94)
È opportuno stabilire se le misure che stabiliscono l’importo della compensazione in questione favoriscono France Télécom. La questione di sapere se le modifiche introdotte nell’articolo 30 della legge del 1990 con la legge del 1996 costituiscono un aiuto in quanto attribuiscono un vantaggio economico a France Télécom, deve essere valutata alla luce della natura e dell’economia del sistema pensionistico in questione e degli effetti che ne sono derivati per France Télécom, e non in base alle motivazioni o agli obiettivi degli emendamenti. L’obiettivo perseguito emendando la legge del 1990 non è quindi, in linea di principio, pertinente per valutarne gli effetti, contrariamente a quello che sostiene la Francia.
(95)
L’assunzione in carico da parte dello Stato della liquidazione e l’erogazione delle pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom risulta dall’applicazione del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, che si applica unicamente agli ex funzionari in questione. Né la legge del 1990 né quella del 1996 hanno modificato lo status di detti funzionari né il principio dell’assunzione in carico da parte dello Stato del pagamento delle loro pensioni. Tale assunzione in carico sembra emanare dal principio secondo il quale i funzionari statutari servono il bene pubblico in piena indipendenza e nell’interesse generale. Non è questo il caso, dato che i funzionari lavorano per un’impresa che presta servizi a titolo oneroso allo scopo di servire l’interesse e l’utile di tale impresa, in concorrenza con altre imprese che prestano gli stessi servizi.
(96)
In tale ottica, il versamento di una contropartita allo Stato, previsto dalla legge del 1990 sia nella sua formulazione iniziale, sia dopo le modifiche introdotte dalla legge del 1996, costituisce un’eccezione al principio dell’assunzione in carico da parte dello Stato francese. Tale eccezione si giustifica con la natura e l’economia del sistema applicabile alle pensioni dei funzionari dipendenti di France Télécom. Infatti, lo Stato francese è tenuto ad effettuare la liquidazione e l’erogazione delle pensioni corrisposte, in applicazione del codice delle pensioni civili e militari di vecchiaia, ai funzionari di France Télécom, che possiedono lo status generale dei funzionari dello Stato francese e non di dipendenti di diritto comune delle prestazioni di previdenza sociale.
(97)
Anche in assenza di una contropartita versata da France Télécom, lo Stato francese continuerebbe ad essere tenuto ad onorare i propri impegni pensionistici nei confronti del personale funzionario, salvo modificare unilateralmente detti impegni. Al contrario, la messa a disposizione di France Télécom di funzionari formati dallo Stato senza contropartita alcuna, relativamente alle pensioni versate o da versare, conferirebbe un vantaggio evidente a quest’ultima.
(98)
Dal momento che le imprese concorrenti di France Télécom non hanno tra il loro personale dei dipendenti aventi status di funzionari pubblici nei confronti dei quali lo Stato francese si troverebbe in una simile posizione di obbligo finanziario, la logica del sistema di finanziamento delle pensioni e del pagamento di contropartite per France Télécom istituito dalla legge non è loro trasferibile. Ciò è dimostrato dal fatto che, essendo diverso lo status del personale impiegato dai concorrenti per quanto riguarda il rischio di mancato pagamento dei salari coperti dal diritto comune delle prestazioni di previdenza sociale, le autorità francesi sembrano ritenere che il versamento dei contributi sociali per la copertura di tale rischio si giustifichi nel loro caso. È proprio tale status che la Francia eccepisce ritenendo che l’inclusione dei rischi non comuni ai funzionari e al personale di diritto privato nel calcolo della contropartita versata da France Télécom allo Stato in applicazione della del 1996 non sia giustificata.
(99)
Ne consegue che, per quanto attiene agli oneri versati per il proprio personale di diritto privato, tali imprese non si trovano né di fatto né di diritto in una situazione paragonabile a quella di France Télécom nei confronti dei funzionari suoi dipendenti, contrariamente a quanto sostengono nelle loro osservazioni lo Stato francese e France Télécom.
(100)
Analogamente, non si può paragonare il regime di contropartita applicato a France Télécom al regime definito per altri enti pubblici che impiegano dipendenti statali, come la Monnaie de Paris, o l’Office National des Forêts, e che possono essere qualificati come aziende per alcune delle loro attività ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE, o per altri enti pubblici a carattere industriale e commerciale, come EDF o GDF per il passato. EDF o GDF avevano sistemi pensionistici specifici, non allineati a quelli della funzione pubblica. I regimi di EDF e di GDF, d’altro canto, sono stati successivamente integrati nel regime generale, anche se è opportuno sottolineare che la Commissione ha concluso che non esiste un aiuto soltanto nella misura in cui l’assunzione è finanziariamente neutra per lo Stato (55), situazione che nel caso della riforma del 1996 in esame non si verifica.
(101)
In compenso, il regime di contropartita in favore dello Stato per il versamento delle pensioni dei dipendenti pubblici di La Poste, prima delle modifiche descritte e approvate a certe condizioni dalla Commissione nella sua decisione La Poste, era anche quello di un’azienda nazionale assimilabile a un ente pubblico a carattere industriale e commerciale e rimaneva, in virtù della legge del 1990 nella sua formulazione iniziale, simile a quella di France Télécom, per quanto riguardava il rimborso annuale allo Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari in congedo e il pagamento degli oneri previsti all’articolo L-134 del codice di previdenza sociale francese.
(102)
Anche se è evidente che La Poste non si trova in concorrenza con France Télécom, concorrenza che i vantaggi concessi a quest’ultima sarebbero in grado di falsare o di minacciare di falsare, rimane il fatto che la logica e le disposizioni del regime pensionistico dei funzionari di France Télécom prima della riforma del 1996 erano gli stessi del regime paragonabile applicato a La Poste alla stessa epoca. D’altro canto, la Commissione ha ritenuto nella sua decisione La Poste che la riforma del regime applicabile a La Poste costituiva un aiuto di Stato, contrariamente a quanto sostenuto dalla Francia relativamente a France Télécom. Più in generale, per valutare la situazione di France Télécom, la situazione di riferimento è quella di un’impresa, pubblica o privata, che occupa funzionari che hanno mantenuto il proprio status. Simili imprese si troverebbero nella situazione di riferimento di France Télécom. È dunque in funzione di tale sistema di riferimento che può essere valutata l’esistenza di un aiuto di Stato in favore di France Télécom.
(103)
Inoltre, non si può sostenere che una misura non conferisce un vantaggio a un’impresa, France Télécom nella fattispecie, per il semplice fatto che viene a compensare un certo svantaggio che detta impresa avrebbe subito nel passato, contrariamente a quanto sostenuto dalla Francia e da France Télécom. La Commissione ha di recente respinto l’argomentazione di un operatore storico delle telecomunicazioni concorrente di France Télécom secondo il quale specifici diritti sociali di pensione assimilabili a quelli della funzione pubblica ereditati dal passato e diversi da quelli di diritto comune per una parte del personale giustificano misure di riduzione degli oneri sociali connessi alle pensioni di quella categoria di dipendenti sostenuti dal gestore (56). Al riguardo, come evidenziavano le autorità francesi in fase di discussione, la legge del 1996 ha imposto un onere nuovo e gravoso per lo Stato francese per la liquidazione e il servizio delle pensioni corrisposte ai funzionari di France Télécom. In concomitanza, la legge del 1996 ha dunque avuto l’effetto di ridurre la contropartita che France Télécom aveva sempre versato.
(104)
Date le modalità di calcolo del tasso di contribuzione aziendale previsto dalla legge, dal 31 dicembre 1996, France Télécom versa allo Stato una contropartita inferiore a quella che avrebbe versato se non fosse intervenuta la legge. Inoltre, dato il carattere liberatorio della contribuzione aziendale istituita con questa legge, France Télécom ha ripreso immediatamente al 31 dicembre 1996 la riserva allocata nei conti per il pagamento dei suoi obblighi futuri. In tal modo, l’onere di cui France Télécom è stata liberata non era nuovo, dato che la legge del 1990 riprendeva la pratica di bilancio anteriore, né imprevedibile, dato che l’impresa costituiva delle riserve a tal scopo, né in deroga al diritto comune della previdenza sociale, dato che quest’ultima non si applica alla contropartita versata da France Télécom.
(105)
Dalla sua entrata in vigore, la legge del 1996 ha trasferito allo Stato francese l’obbligo di contribuzione annuale che copre integralmente in fine l’onere di finanziamento delle pensioni del personale interessato. L’importo dell’aiuto consentito dalla legge del 1996 può essere calcolato, dalla sua entrata in vigore, mediante la differenza annuale tra la contropartita costituita dal contributo liberatorio spettante al datore di lavoro versato da France Télécom allo Stato francese e gli oneri che avrebbe versato in applicazione della legge del 1990, riportati nella tabella 1, se questa fosse rimasta immutata, dedotto l’ammontare del contributo forfetario versato nel 1997.
(106)
Dalle valutazioni fornite dalla Francia e illustrate nel considerando 40 risulta che, al momento della riforma nel 1996 e fino all’estinzione prevista degli obblighi finanziari risultanti dall’onere assunto dallo Stato francese, le autorità francesi potevano stimare l’importo totale del nuovo onere netto fino a 2043, data in cui gli obblighi finanziari dello Stato nei confronti dei funzionari in pensione o dei loro aventi diritto sarebbero estinti, a […] miliardi EUR. Il valore attuale dell’onere netto ammonta a […] miliardi EUR nel 1996 dedotti i contributi annui di France Télécom (15,2 miliardi EUR), quelli dei dipendenti ([…] miliardi EUR) e il contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR.
(107)
È opportuno notare d’altro canto che gli importi stimati all’epoca della riforma nel 1996 costituiscono un’approssimazione dell’importo reale (57). Gli importi di contropartita previsti a carico di France Télécom sotto forma di contributi annui, nonché il conguaglio di 5,7 miliardi EUR versato nel 1997, non avevano l’oggetto né l’effetto di cercare la neutralità di bilancio per lo Stato francese. Se fosse stato questo il caso, previa verifica dell’adeguatezza delle ipotesi si calcolo attuariale, vi sarebbe stata equivalenza tra costi ed entrate per tutto il periodo e, di conseguenza, mancanza di vantaggio economico per France Télécom.
(108)
Le autorità francesi erano consapevoli del fatto che il «trasferimento degli oneri pensionistici dei funzionari di France Télécom nel bilancio generale dello Stato» costituiva «un onere nuovo e gravoso per lo Stato», che il contributo forfetario straordinario o il prodotto della cessione di una parte delle azioni dell’impresa detenute dallo Stato avrebbero coperto solo parzialmente. I dibattiti citati nel considerando 31 mostrano che lo Stato francese non ha cercato nel 1996 di compensare integralmente il nuovo onere che andava ad accollarsi per l’avvenire, ma al contrario ha cercato di assumere un nuovo onere e che «[fossero] prima di tutto gli interessi dell’azienda ad essere presi in considerazione in questa vicenda».
(109)
È evidente che, anche con ipotesi attuariali diverse da quelle adottate dallo Stato francese per stimare il nuovo onere che andava ad assumere e nonostante il contributo forfetario straordinario pagato nel 1997, la riforma ha conferito un vantaggio economico considerevole sotto forma di contributi pensionistici aziendali ridotti. Dato che la contribuzione forfetaria o conguaglio permetteva non di coprire totalmente gli oneri trasferiti allo Stato francese ma, tutt’al più, di ridurli e, tenuto conto degli ordini di grandezza in questione, non può essere confermata l’adeguatezza del calcolo attuariale adottato all’epoca né l’esattezza delle stime risultanti per tutto il periodo fino al 2043.
(110)
D’altro canto, non è possibile comparare i vantaggi finanziari risultanti dai contributi ridotti di France Télécom con i presunti svantaggi derivanti dal fatto di dare lavoro a funzionari pubblici, come adduce France Télécom, sostenuta dalla Francia. Infatti, la legge del 1996 non ha, in ogni caso, aumentato tali presunti svantaggi, dato che ciò non ha portato all’assunzione di altri funzionari. Stanti così le cose, allievando France Télécom di una parte dei suoi obblighi finanziari, l’obiettivo della Legge del 1996 non era di compensare un presunto svantaggio legato ai salari o, secondo le parole di France Télécom, la flessibilità ridotta del lavoro dovuta alla presenza di dipendenti pubblici.
(111)
È dunque ad abundantiam che occorre rispondere alle argomentazioni sui presunti svantaggi dell’impiego di funzionari pubblici, svantaggi addotti dalla Francia e da France Télécom.
-
Innanzi tutto, France Télécom disponeva, alla vigilia dell’apertura totale del mercato francese alla concorrenza, di un personale formato e competente senza il quale, se si fosse dovuto sostituire integralmente, la sua posizione nel mercato non si sarebbe potuta mantenere, cosa che France Télécom omette di segnalare nelle sue comunicazioni.
-
Inoltre, l’importo dei salari e l’investimento in formazione del personale che France Télécom valuta come svantaggi, costituiscono degli oneri normali nel bilancio di un’impresa, e non è detto che non migliorino l’impegno e la produttività del personale rispetto ai concorrenti.
-
D’altro canto, se è vero che France Télécom non dispone di possibilità di adeguamento della sua massa salariale attraverso l’attuazione di un programma sociale di riduzione del personale per i dipendenti interessati, c’è qualche perplessità che un simile piano mirante solo ai funzionari pubblici proprio per il loro status potrebbe essere realizzato validamente, quando la cessazione delle assunzioni di dipendenti pubblici nel 1997 e il ricorso a dipendenti di diritto privato le ha offerto possibilità certe di flessibilità di adeguamento della propria massa salariale.
-
Infine, se è vero che l’impresa dedica un budget notevole a incentivare il prepensionamento dei dipendenti in questione, è anche vero che l’incentivazione e l’interesse per l’azienda ad attuare un simile dispositivo sarebbero stati minori senza il trasferimento allo Stato francese di obbligazioni finanziarie che assumeva France Télécom, previsto dalla legge del 1996. Il dispositivo permette quindi d’incentivare il prepensionamento e dunque, per le persone interessate, l’assunzione in carico anticipata da parte dello Stato. Senza la legge del 1996, France Télécom avrebbe continuato ad assicurare tale presa in carico.
(112)
Priva di fondamento, in mancanza di collegamenti con la questione dell’esistenza o meno di un vantaggio economico risultante dalle misure in questione, appare anche la presa in considerazione dei vantaggi concorrenziali ricavati da France Télécom dal suo vecchio monopolio, addotti dai denuncianti. I presunti vantaggi e svantaggi non hanno alcun rapporto con la questione dell’equità concorrenziale sui mercati delle telecomunicazioni per quanto attiene agli oneri sociali.
(113)
Soltanto il contributo forfetario straordinario previsto dalla legge del 1996 è tenuto ad aggravare in modo immediato gli oneri di France Télécom per quanto riguarda la situazione di riferimento già individuata. Il versamento del contributo forfetario ha ridotto l’importo dell’aiuto di cui ha beneficiato e beneficerà France Télécom fino all’estinzione dell’onere finanziario assunto dallo Stato francese al posto di France Télécom in applicazione della legge del 1996. Senza pregiudizio dell’esattezza dei metodi attuariali utilizzati dal governo francese all’epoca, in assenza del contributo forfetario, l’importo degli oneri di cui France Télécom sarebbe stata sollevata si aggirerebbe attorno ai 18,9 miliardi EUR e non […] miliardi EUR, in valore netto del 1996.
(114)
La legge del 1996 ha quindi permesso a France Télécom di disporre di maggiori risorse finanziarie per operare sui mercati in cui essa è attiva. Tali risorse erano quindi, data la legge del 1996, più consistenti di quelle di cui France Télécom disponeva all’epoca della legge del 1990 nella sua formulazione iniziale. I mercati di servizi di telecomunicazioni sui quali operava e opera France Télécom in tutto il territorio in Francia e in altri Stati membri sono stati gradualmente aperti alla concorrenza attraverso la progressiva scomparsa dei diritti esclusivi o speciali a partire dal 1988, e successivamente, salvo deroghe specifiche, del tutto a partire dal 1998. L’apertura alla concorrenza è stata totale in Francia nel 2002. La scomparsa delle barriere giuridiche è stata accompagnata dall’ingresso di altri gestori con i quali France Télécom si è trovata e si trova in concorrenza, ancor prima delle misure legislative del 1990 e 1996, oggetto della presente decisione.
(115)
Liberatasi dell’obbligo di accantonamento degli oneri pensionistici futuri per le pensioni dei suoi dipendenti pubblici, e assoggettata a un livello di contributi annui inferiore, France Télécom ha potuto disporre di un bilancio alleggerito d’impegni ed oneri, aumentando in tal mondo la sua attrattività per ottenere capitali, e ciò l’ha posta in una situazione più favorevole di quella precedente alla riforma del 1996. Liberata da un onere sostenuto sul suo mercato storico francese, France Télécom ha quindi potuto facilmente svilupparsi su mercati di altri Stati membri nuovamente aperti alla concorrenza, cosa che ha effettivamente fatto, come si evince dai punti da 48 a 50.
(116)
Ne consegue che la riduzione degli oneri di France Télécom derivante dalle modalità di calcolo della compensazione da versare allo Stato francese per la presa in carico delle pensioni dei funzionari pubblici falsa o minaccia di falsare la concorrenza tra France Télécom e i nuovi gestori in Francia e negli altri Stati membri in cui France Télécom è presente.
6.1.4. Incidenza sugli scambi tra gli Stati membri
(117)
I mercati sui quali France Télécom opera in Francia sono stati progressivamente aperti alla concorrenza sin dal 1988 e, per tale motivo, sono molto aperti agli scambi tra Stati membri. La direttiva 96/19/CE aveva come obiettivo la liberalizzazione totale del settore delle telecomunicazioni a partire dal 1o gennaio 1998. In Francia si sono insediati anche degli operatori il cui capitale è parzialmente detenuto da imprese di altri Stati membri diversi da essa. Alcuni di questi mercati riguardano le comunicazioni internazionali tra Stati membri. Inoltre, attraverso delle filiali, France Télécom fornisce servizi di comunicazioni elettroniche in altri Stati membri, principalmente la Spagna, il Belgio o il Regno Unito.
(118)
In tali condizioni, una misura che riduce gli oneri generali di gestione e funzionamento di France Télécom e libera in questo modo delle risorse di cui tale impresa dispone per investire o per migliorare le sue offerte commerciali in Francia o per stabilirsi in altri Stati membri è in grado d’incidere sugli scambi tra Stati membri.
6.1.5. Conclusione sull’esistenza di un aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE
(119)
Da quanto precede risulta che, riducendo la contropartita costituita dai contributi aziendali da versare allo Stato per gli oneri pensionistici previsti dalla legge del 1990 nella sua redazione iniziale e sostituendovi la contropartita prevista dalla legge del 1996, nella misura in cui quest’ultima contropartita è inferiore a quella applicata in precedenza, la Francia ha accordato, con proprie risorse, un aiuto a France Télécom che falsa o minaccia di falsare la concorrenza e incide sugli scambi tra Stati membri ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE e questo, al momento del trasferimento di oneri istituito con la legge del 1996.
(120)
È quindi necessario valutare se tale aiuto può essere dichiarato compatibile con il mercato interno.
6.2. Basi giuridiche alternative di compatibilità dell’aiuto
(121)
La Commissione prende atto che la Francia non ha fatto riferimento all’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE come fondamento della compatibilità delle misure in questione.
(122)
Le deroghe previste all’articolo 107, paragrafo 2, del TFUE, relative agli aiuti a carattere sociale concessi ai singoli consumatori, agli aiuti che mirano a rimediare alle calamità naturali ed altri eventi straordinari, come pure agli aiuti accordati in alcune regioni della Repubblica federale di Germania, sono manifestamente sprovvisti di pertinenza nel caso in oggetto.
(123)
Quanto alle deroghe previste all’articolo 107, paragrafo 3, del TFUE la Commissione constata che gli aiuti in questione non sono destinati a favorire lo sviluppo economico delle regioni ove il tenore di vita sia anormalmente basso, oppure si abbia una grave forma di sottoccupazione, non costituiscono un importante progetto di comune interesse europeo né pongono rimedio a un grave turbamento dell’economia francese. Essi non sono destinati neanche a promuovere la cultura e la conservazione del patrimonio.
(124)
Appare evidente pertanto che soltanto l’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE può essere applicato per valutare la compatibilità di tale misura.
6.3. Compatibilità dell’aiuto ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE
(125)
Ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE: «Possono considerarsi compatibili con il mercato interno: […] gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse […]».
(126)
Perché un aiuto sia considerato compatibile con il mercato interno se agevola lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, deve migliorare le modalità con cui l’attività viene esercitata. Un aiuto è compatibile ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), solo se non altera le condizioni degli scambi in misura contraria all’interesse comune. Nella sua valutazione, la Commissione accorda una particolare importanza ai criteri di necessità e di proporzionalità (58).
(127)
A titolo preliminare e tenuto conto dei dubbi sollevati dalla Commissione nella sua decisione di avvio del procedimento, è opportuno notare che la Francia ha prelevato da France Télécom un importo adeguato, corrispondente al recupero degli aiuti richiesti dalla Commissione nella sua decisione riguardante l’applicazione della tassa professionale a France Télécom (59). La Commissione ritiene, dopo la conferma della sentenza del Tribunale che ha respinto il ricorso di annullamento di tale decisione da parte della Corte di giustizia (60), che la Francia abbia adottato le misure necessarie per adempiere agli obblighi derivanti da tale decisione. Dato che il corretto recupero degli aiuti versati in applicazione della tassa professionale elimina il vantaggio economico di cui France Télécom avrebbe goduto a tale titolo, non occorre valutare gli effetti di un eventuale cumulo con l’aiuto oggetto del presente procedimento.
(128)
Per il resto, è opportuno notare prima di tutto che, contrariamente agli oneri d’investimento, gli oneri sociali di un’azienda sono costi ricorrenti di funzionamento e che un aiuto che li riduce costituisce un aiuto al funzionamento dell’azienda, la cui compatibilità con il mercato interno dev’essere, secondo la giurisprudenza della Corte, valutata in senso molto restrittivo da parte della Commissione.
6.3.1. Conformità della misura di aiuto con un obiettivo d’interesse comune
(129)
Nella fattispecie, l’aiuto posto in esecuzione dal 1997 può essere considerato come destinato ad agevolare lo sviluppo dell’attività economica di prestazione di servizi di comunicazioni elettroniche, nel contesto della liberalizzazione totale di tali mercati. Infatti, la legge del 1996 è stata adottata insieme alla legge n. 96-659 del 26 luglio 1996 di regolamentazione delle telecomunicazioni, che trasponeva gli obblighi derivanti per la Francia dal diritto dell’Unione e, specificatamente, dalla direttiva 96/19/CE.
(130)
Al riguardo, l’obiettivo generale della legge del 1996 per quanto riguarda il pagamento di una contropartita finanziaria allo Stato francese è quello di allineare i livelli degli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre aziende del settore delle telecomunicazioni rientranti nel diritto comune delle prestazioni sociali. Lo strumento utilizzato, e cioè una misura di aiuto riguardante direttamente ed esclusivamente il modo in cui i contributi aziendali di France Télécom sono stabiliti, appare adeguato per raggiungere l’obiettivo prefissato.
(131)
Una misura di aiuto che mira a diminuire gli oneri sociali di France Télécom assunti in un periodo in cui la fornitura di un servizio in regime di monopolio per una parte preponderante delle sue attività non richiedeva un comportamento economicamente efficace può contribuire, in un contesto concorrenziale differente, a migliorare il modo in cui sono prestati i servizi un tempo in regime di monopolio, fino a quando l’allocazione delle risorse finanziarie delle imprese concorrenti ai propri rispettivi oneri sociali non falsi una concorrenza basata sui meriti. Certamente, vengono di seguito espresse delle riserve sull’adeguatezza di alcune disposizioni di legge per raggiungere l’obiettivo fissato. Tuttavia, né la sua legittimità né la sua conformità con l’obiettivo d’interesse comune di sviluppare mercati di servizi di comunicazioni elettroniche in cui la concorrenza sia efficace, contribuendo così al progresso tecnologico e allo sviluppo economico di tale attività, potrebbero essere messi in dubbio.
6.3.2. Necessità della misura di aiuto
(132)
Il tetto massimo del numero di funzionari pubblici presso France Télécom indotto dal divieto di assunzione dopo il 1o gennaio 2002 previsto dalla legge del 1996 avrebbe avuto come inevitabile conseguenza un notevole appesantimento degli oneri pensionistici gravanti su France Télécom in proporzione ai funzionari in attività. In tal modo, privata della possibilità di assumere dipendenti pubblici, cosa d’altro canto comprensibile, data la natura ormai concorrenziale della prestazioni dei servizi in questione, France Télécom avrebbe dovuto fronteggiare un onere per il pagamento delle pensioni eccessivo per il personale interessato rispetto a quello cui i suoi concorrenti dovevano e devono far fronte. È opportuno inoltre notare che gli impegni di versamento di contropartita allo Stato francese previsti dalle disposizioni iniziali della legge del 1990 riguardavano non solo i funzionari in servizio nell’ambito di mercati concorrenziali nel 1990 e negli anni seguenti, ma anche i funzionari della direzione generale del ministero delle Poste e Telecomunicazioni in pensione nel 1990.
(133)
A titolo illustrativo, il tasso di contribuzione che sarebbe derivato a France Télécom dal mantenimento in vigore delle disposizioni della legge del 1990 sarebbe stato del 77 % dei salari lordi di riferimento dei funzionari in servizio nel 2010, secondo la Francia. Questo tasso è da mettere in relazione con quello del […]% che permetterebbe di garantire un’equità concorrenziale totale per i rischi comuni e non comuni tra France Télécom e i suoi concorrenti. In valore assoluto, la differenza rappresenterebbe […] milioni di EUR circa di costi aggiuntivi annui rispetto al tasso di contribuzione che garantisce l’equità concorrenziale. Inoltre, non essendo stato specificato nella legge il carattere ormai liberatorio dei contributi aziendali, France Télécom avrebbe dovuto continuare a coprire il fabbisogno di accantonamento aumentato significativamente rispetto all’accantonamento di 3,6 miliardi EUR già costituiti nel 1996.
(134)
A tale riguardo, le considerazioni dei denuncianti sul fatto che France Télécom abbia potuto contrarre dal 1996 un debito finanziario molto superiore all’onere di cui lo Stato francese l’ha alleggerita non sono pertinenti perché non hanno alcuna relazione con la questione esaminata. Anche se l’aumento del debito finanziario assunto da France Télécom dal 1996 e gli importi in questione a tale data sembrano escludere il rischio di fallimento dell’impresa menzionato dalla Francia se il regime previsto dalla legge del 1990 fosse proseguito, la misura di aiuto appare necessaria in avvenire per far sì che France Télécom possa far valere sui mercati in questione una concorrenza basata sul merito, senza essere svantaggiata a causa del peso di oneri sociali ereditati dal passato che i suoi concorrenti non devono sostenere.
(135)
Le considerazioni dei denuncianti e del gestore di telecomunicazioni sulla pertinenza di un bilancio complessivo mirante a valutare la necessità dell’aiuto rispetto agli altri vantaggi ottenuti da France Télécom dal suo monopolio passato, non sono fondati nel caso di cui trattasi. È vero che, dal 1996, la posizione di France Télécom in molti mercati di servizi in cui essa opera in Francia rimane prevalente, in particolare in virtù degli effetti di rete inerenti ai mercati di comunicazioni. Inoltre, France Télécom ha esteso la sua presenza ai mercati di altri Stati membri acquisendovi posizioni significative, soprattutto in Polonia e in Spagna. Ciò non toglie che, come evidenziato indirettamente dal gestore di telecomunicazioni nelle sue osservazioni, a causa della sua posizione dominante ai sensi dell’articolo 102 del TFUE o del suo significativo potere di mercato ai sensi della regolamentazione applicabile alle comunicazioni elettroniche nell’Unione (61), France Télécom è soggetta ad obblighi asimmetrici specifici ai quali non sono soggetti aziende concorrenti il cui potere di mercato è minore.
(136)
Tali obblighi, per esempio in materia di accesso alla sua rete, di orientamento dei prezzi in funzione dei costi o di astensione da comportamenti commerciali che sarebbero consentiti a un’azienda non dominante hanno lo scopo di fare in modo che la posizione di France Télécom ereditata dal suo vecchio monopolio non sia più dannosa per la concorrenza. Tali strumenti regolamentari ad hoc, concepiti ed applicati regolarmente dalle autorità nazionali di regolamentazione della concorrenza e dalla Commissione (62), sono più mirati ed efficaci per rimediare agli effetti persistenti dei vantaggi ottenuti da par France Télécom dal suo vecchio monopolio, cui si riferiscono i denuncianti.
(137)
Inoltre, l’aiuto di Stato oggetto del presente procedimento appare, in via di principio, necessario per raggiungere un obiettivo d’interesse comune migliorando le condizioni di concorrenza afferenti agli oneri pensionistici e, di conseguenza, la prestazione di servizi di comunicazioni elettroniche.
6.3.3. Proporzionalità dell’aiuto
(138)
Occorre constatare che la contropartita finanziaria in favore dello Stato definita dalla legge del 1990 per la liquidazione e il servizio delle pensioni è specifica per France Télécom e sui generis. Al principio del rimborso totale previsto dalle legge iniziale del 1990 si è sostituito un regime diverso di determinazione dell’ammontare della contropartita da versare allo Stato a partire dal 1996. Diverse opzioni di determinazione dell’ammontare della contribuzione aziendale da versare da parte di France Télécom, fino all’assunzione in carico integrale da parte dello Stato senza rimborso, erano teoricamente possibili. Tale contropartita è calcolata dal 1997 con riferimento a taluni oneri sostenuti dalle imprese concorrenti nel settore. Al fine di determinare se l’aiuto sia proporzionale per raggiungere l’obiettivo fissato, è opportuno pertanto valutare il carattere oggettivo e giustificato del riferimento per la determinazione dell’ammontare della contropartita fissato dalla legge del 1996.
(139)
È opportuno osservare prima di tutto che, in procedimenti relativi alla riduzione di oneri connessi alle pensioni di dipendenti pubblici di vecchi gestori monopolistici nel settore delle telecomunicazioni, OTE in Grecia e BT Plc nel Regno Unito, la Commissione ha valutato principalmente se tali aziende erano soggette ad oneri sociali equivalenti a quelli dei concorrenti per decidere, rispettivamente, della compatibilità e dell’incompatibilità con il mercato interno ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE degli aiuti di Stati accordati ai gestori in questione (63). La Commissione constata che nella fattispecie, i contributi liberatori versati ogni anno da France Télécom e previsti dalla legge del 1996 non consentono di garantire il prelevamento di oneri sociali equivalenti a quelli dei suoi concorrenti. Il tasso di equità concorrenziale (in prosieguo «TEC») non è raggiunto.
(140)
Tuttavia, la Francia e France Télécom fanno valere il contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR versato nel 1997 da France Télécom in applicazione della legge del 1996. L’importo di tale contributo forfetario è stato fissato nel 1996 in modo da compensare, in un periodo di dieci anni di applicazione della legge del 1996, il costo aggiuntivo allora previsto per lo Stato, tenendo conto d’altro canto degli accantonamenti che France Télécom aveva costituito e che l’azienda poteva riprendere nell’esercizio 1996-1997. Il contributo forfetario straordinario si suddivide in due elementi:
-
da una parte, un importo di 3,6 miliardi EUR corrispondente agli accantonamenti costituiti da France Télécom fino al 1996 per far fronte agli oneri pensionistici futuri dei funzionari allora previsti;
-
dall’altra, un importo di 2,1 miliardi EUR (in prosieguo l’«importo complementare»), corrispondente, tanto nelle previsioni delle autorità pubbliche che nei fatti, agli oneri sociali netti di liquidazione delle pensioni che lo Stato avrebbe dovuto sostenere per un periodo di 10 anni, tra il 1997 e il 2006, in virtù del trasferimento dell’onere pensionistico dei funzionari nel settore delle telecomunicazioni.
(141)
Dato che l’importo forfetario di 5,7 miliardi EUR non ha mai avuto l’obiettivo di compensare l’assenza di tasso di equità concorrenziale tra France Télécom e i suoi concorrenti, non sarebbe giustificato mettere in bilancio tale importo e i contributi annui liberatori che non sono stati versati da France Télécom quando invece sarebbero stati necessari per giungere a un tasso di equità concorrenziale reale.
(142)
In compenso, da un esame dei dibattiti parlamentari emerge che l’importo complementare di 2,1 miliardi EUR era destinato a coprire il trasferimento di oneri dal 1997 al 2006 e, nei fatti, a eliminare gli effetti dell’aiuto per un periodo di dieci anni. Così, lo sforzo finanziario netto di France Télécom corrispondente a tale importo complementare è consistito nel finanziare, per un periodo di dieci anni, il costo aggiuntivo della riforma per lo Stato francese.
(143)
D’altro canto, il contributo straordinario integra la ripresa degli accantonamenti costituiti fino al 1996 e divenuti senza oggetto. Gli accantonamenti ripresi dallo Stato erano stati costituiti da France Télécom per far fronte agli oneri derivanti dalle pensioni future e tale dotazione elimina gli effetti dell’aiuto per il periodo di pagamento delle pensioni che erano destinati a coprire.
(144)
Tuttavia, la legge del 1996 si riferisce a un contributo straordinario unico, senza che le disposizioni applicabili, né quelle della legge finanziaria né quelle dei decreti successivi distinguano un importo derivante dagli accantonamenti, che occorrerebbe dedurre dall’onere trasferito allo Stato per la durata di tale periodo. L’articolo 6 della legge del 1996 precisa che il contributo forfetario eccezionale è versato a titolo di contropartita dell’assunzione in carico da parte dello Stato delle pensioni corrisposte ai funzionari dello Stato. L’importo di tale contributo straordinario dev’essere dunque preso in considerazione nella sua totalità nell’analisi della riforma.
(145)
Dal momento che France Télécom, mediante il versamento di tale contributo forfetario straordinario, ha coperto l’onere pensionistico dei funzionari del settore delle telecomunicazioni e l’onere di compensazione tra regimi per un periodo di circa quindici anni, gli effetti dell’aiuto sono stati neutralizzati. France Télécom ha dunque, mediante il versamento di tale contributo straordinario, neutralizzato gli effetti dell’aiuto per tale periodo. Pertanto, si giustifica il fatto che, per tale periodo, France Télécom non sia tenuta a soddisfare le condizioni di compatibilità di tale aiuto, e dunque che non paghi il contributo annuo necessario per assicurare un tasso di equità concorrenziale che includa i rischi non comuni dei salariati di diritto privato.
(146)
È opportuno tornare in dettaglio sulle fasi di questo ragionamento.
(147)
Non si può non constatare che i prelevamenti annui liberatori versati da France Télécom dalla riforma del 1996 non permettono di raggiungere un tasso di equità concorrenziale, come evidenziato dalla decisione di avvio del procedimento. Ciò risulta dal fatto che il tasso applicato a France Télécom integra solo i contributi corrispondenti ai rischi comuni tra dipendenti di diritto privato e funzionari dello Stato, e per questo motivo esclude dei contributi che corrispondono ai rischi non comuni come la disoccupazione o il mancato pagamento dei salari in caso di risanamento o liquidazione giudiziaria dell’impresa.
(148)
Inoltre, dalla tabella 4 si evince che la mancata assunzione dei rischi non comuni nel calcolo del contributo da versare da parte di France Télécom si traduce in uno scarto notevole tra la contropartita che France Télécom versa allo Stato e quella che verserebbe se il tasso di contribuzione fosse calcolato per garantire un’equità concorrenziale totale con le basi di calcolo degli oneri dei concorrenti. Pertanto, la misura di aiuto derivante dalla legge non rispetta il principio di proporzionalità. Perché questa soddisfacesse tale principio e per raggiungere l’obiettivo legittimo evidente di migliorare le condizioni di concorrenza allineando le modalità di calcolo relative agli oneri sostenuti dalle imprese attive sui mercati di telecomunicazioni in questione in Francia, l’aiuto concesso a France Télécom in applicazione della legge del 1996 avrebbe dovuto e dovrebbe effettivamente allineare in futuro detti oneri includendo quelli afferenti i rischi non comuni delle due categorie di personale.
(149)
A questo proposito, l’argomentazione addotta dalla Francia secondo la quale i funzionari pubblici non sono esposti a certi rischi e, per questo motivo, non si giustifica il fatto che si versino contributi per tali rischi, non può essere accettata. Prima di tutto, è in virtù di misure statali che detti rischi non si presenteranno, e non si giustifica per questo il fatto che France Télécom ne tragga un vantaggio pecuniario. Per esempio, è proprio per l’impegno dello Stato francese nei confronti dei funzionari in servizio presso France Télécom e per il fatto che lo Stato francese è l’assicuratore di se stesso che il rischio di mancato pagamento dei salari in caso di liquidazione giudiziaria dell’impresa non si presenterà. Ma la possibilità che France Télécom dichiari fallimento, come un concorrente, non può essere esclusa. Nei due casi, non si tratta di un vantaggio fornito all’azienda, ma direttamente ai salariati di quest’ultima. La garanzia di riversamento dei salari interviene dopo l’azienda ha cessato di esistere. Un’azienda concorrente dovrà versare contributi per coprire il rischio di mancato pagamento dei salari dopo la sua scomparsa, contrariamente a France Télécom. Non si giustifica pertanto il fatto di conferirle un vantaggio, sotto forma di contributi ridotti o, nei fatti, di un’esclusione di tale rischio dalla modalità di calcolo dei contributi di France Télécom.
(150)
In secondo luogo, fondamentalmente, l’obiettivo stesso della riforma introdotta nel 1996, che non sembra esser stato portato alle sue logiche conseguenze, è di allineare le condizioni di concorrenza per gli oneri fiscali e sociali tra tutti i concorrenti del settore, e questo indipendentemente dallo status dei loro dipendenti e dall’esistenza di un obbligo effettivo per France Télécom di aderire e di versare contributi agli organi di gestione competenti. È proprio questa logica di allineamento delle condizioni di concorrenza che potrebbe rendere compatibile la misura presa in esame con il mercato interno. Che il personale di France Télécom sia o meno esposto a simili rischi non è quindi pertinente in tale logica.
(151)
In conclusione, una riduzione dell’assunzione in carico delle pensioni con un trasferimento di onere netto allo Stato rispetterebbe il principio di proporzionalità soltanto se permettesse un allineamento delle condizioni di concorrenza. France Télécom non è stata messa in situazione di equivalenza completa con le imprese del settore per quanto riguarda gli oneri sociali gravanti sui salari, dato che alcuni oneri sociali e fiscali non sono stati integrati nella base di calcolo del contributo annuo.
(152)
Inoltre, non si giustifica, contrariamente alle pretese della Francia e di France Télécom, il fatto di prendere in considerazione l’importo del contributo forfetario straordinario di 5,7 miliardi EUR già versato da France Télécom nel 1997 per compararlo all’insufficiente tasso di contribuzione liberatoria applicati a France Télécom.
(153)
In via preliminare, la Commissione desidera ricordare che, in ogni situazione, deve stabilire se le condizioni di applicazione della deroga prevista dall’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE sono soddisfatte, senza essere vincolata da una prassi decisionale precedente, ammesso che sia consolidata (64).
(154)
In ogni caso, la riforma qui presa in esame si distingue nettamente, da più punti di vista, dalla riforma oggetto della decisione La Poste (65), di cui cercano di avvalersi le autorità francesi.
(155)
Infatti, contrariamente alla riforma oggetto della decisione La Poste cui fanno riferimento la da Francia e France Télécom, la riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni dei dipendenti pubblici di France Télécom è intervenuta all’inizio dell’apertura a livello di Unione europea dei mercati in cui France Télécom poteva operare.
(156)
Appare d’altro canto evidente che France Télécom ha tratto vantaggio da tale liberalizzazione stabilendosi nei mercati di altri Stati membri e questo grazie non solo al suo cambiamento di statuto in società anonima ma anche, in parte alla cancellazione degli impegni relativi agli oneri pensionistici dal suo bilancio e ai minori oneri potenziali futuri risultanti dalla riforma. Tale alleggerimento degli impegni nel suo bilancio ha consentito a France Télécom di accrescere la sua solvibilità e la sua capacità di ottenere prestiti. Dalle cifre relative all’indebitamento fornite dai denuncianti nelle loro osservazioni e non contestate dalla Francia quanto agli importi, consegue che il debito finanziario netto di France Télécom è passato da 19,2 miliardi EUR nel 1997 a 83 miliardi EUR nel 2002.
(157)
È vero che una politica volontaristica d’investimento a fini di espansione sui mercati di altri Stati membri resa possibile dalla liberalizzazione può essere all’origine di questo incremento molto marcato dell’indebitamento finanziario. Cionondimeno la raccolta dei fondi necessari è stata resa possibile in parte dalla riduzione degli oneri pensionistici per un importo netto di […] miliardi EUR trasferiti allo Stato francese nel 1996. Per tale motivo, le osservazioni del gestore di telecomunicazioni che tende a dimostrare che l’aiuto avrebbe consentito a France Télécom di finanziare la sua espansione internazionale (osservazioni riprese al considerando 68) non sono, sia pure indirettamente, prive di fondamento.
(158)
In compenso, l’insieme dei mercati postali sui quali La Poste francese può operare nell’Unione non è ancora totalmente aperto alla concorrenza e dovrebbe esserlo solo nel 2012, cioè sei anni dopo la riforma del finanziamento delle pensioni della Poste (66). L’effetto restrittivo della concorrenza dell’aiuto accordato a France Télécom su mercati pienamente aperti è dunque più consistente di quello dell’aiuto alla Poste. Non è necessario effettuare un parallelismo completo delle condizioni necessarie alla compatibilità dell’aiuto, trattandosi di situazioni concorrenziali distinte su mercati la cui priorità nell’apertura a livello dell’Unione e il contributo alla competitività della sua economia erano, anch’esse, differenti. Ne consegue che il criterio d’interesse comune enunciato all’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE non deve essere necessariamente valutato in maniera identica nei due casi in questione.
(159)
Inoltre, la situazione finanziaria della Poste e, di conseguenza, la sua capacità di espansione su mercati esteri o di consolidamento sul mercato francese non erano paragonabili a quelli di France Télécom. Come evidenziato nella decisione La Poste, senza la riforma del 2006, con il passaggio a nuove norme contabili, La Poste era tenuta a iscrivere a bilancio un accantonamento per l’impegno a favore dello Stato che fino a quel momento portava fuori bilancio per un ammontare di 76 miliardi EUR (67). Contrariamente alla Poste, France Télécom costituiva degli accantonamenti contabili nei suoi registri per far fronte agli impegni futuri senza la riforma, il che rendeva obiettivamente diverse le situazioni finanziarie di ciascuna impresa.
(160)
Inoltre, l’assenza di riforma per France Télécom e il proseguimento del regime instaurato con la legge del 1990 si sarebbero tradotte in un incremento degli oneri pensionistici che diveniva significativo a partire dal 2005-2007 secondo le previsioni dell’epoca illustrate al considerando 30, come confermato dai risultati a posteriori riepilogati nella tabella 3. Al momento della riforma, il proseguimento del regime stabilito dalla legge applicabile alla Poste si traduceva immediatamente in un costo aggiuntivo annuale di […] milioni di EUR circa per la Poste (68).
(161)
Pertanto, non è dimostrato che la situazione delle due aziende sotto l’effetto della legge applicabile prima delle rispettive riforme e, di conseguenza, l’impatto concorrenziale di queste, fosse simile. I fatti dimostrano il contrario. Ne consegue che un’analisi che porta a conclusioni simili nei due casi non è giustificata.
(162)
D’altro canto, nel caso della decisione La Poste esistevano ragioni sufficienti per ritenere che il contributo forfetario straordinario potesse essere riattribuito in futuro come un’anticipazione sul pagamento dei contributi connessi al tasso di equità concorrenziale modificato. Tali ragioni mancano nel caso in questione. Infatti, la condizione che impone la riattribuzione del contributo straordinario della Poste è stata fissata dopo che la Commissione ha proceduto ad avviare il procedimento formale d’indagine mettendo in discussione la sottovalutazione del contributo liberatorio necessario per giungere a un tasso di equità concorrenziale.
(163)
In larga misura, benché le autorità francesi non l’abbiano riconosciuto esplicitamente, l’attribuzione del contributo forfetario straordinario in questione nella decisione La Poste era quindi il risultato di una negoziazione tra la Commissione e lo Stato membro destinata ad assicurare il pagamento di un contributo liberatorio che garantiva un tasso di equità concorrenziale. In tale negoziazione, il punto di partenza delle autorità francesi espresso nella loro notifica del 23 giugno 2006, dopo i primi contatti in merito alla questione nel dicembre 2005, era che il contributo straordinario previsto per La Poste non era necessario dal punto di vista dell’equità concorrenziale, contrariamente al progetto di riforma del contributo annuo previsto.
(164)
La decisione della Commissione non è quindi giunta a ratificare una riforma entrata in vigore, come sembra sostenere France Télécom. Infatti, la notifica e la decisione di avviare il procedimento del 12 ottobre 2006 hanno preceduto l’individuazione dell’ammontare del contributo straordinario mediante la legge n. 2006-1771 del 30 dicembre 2006 (legge finanziaria di rettifica per il 2006). Detti negoziati hanno riguardato diversi aspetti della riforma e specialmente la presa in considerazione del vantaggio che avrebbe rappresentato la riforma notificata in passato, il perimetro di calcolo del tasso di contributo previsto e le modalità per tenere conto della specificità della banca postale rispetto alle altre attività postali e personali interessate. I negoziati sono continuati ed è solo nelle loro osservazioni dell’8 giugno 2007 che le autorità francesi hanno accettato le modalità di attribuzione del contributo straordinario nel quadro di un accordo globale riguardante la riforma, ritornando quindi sulla loro posizione notificata in merito al contributo straordinario e della modalità di calcolo dei contributi annui a venire.
(165)
D’altra parte, contrariamente alle disposizioni della legge finanziaria per il 1997 che istituiva l’ente pubblico gestore dei contributi di France Télécom, disposizioni che prevedevano regole rigide per quanto riguarda i riversamenti annui allo Stato, l’ente pubblico gestore dei contributi di La Poste non era vincolato a regole specifiche (69). Dato che si trattava di un contributo straordinario da versare e svincolato da attribuzioni, la Commissione ha potuto ritenere che la Francia avrebbe potuto diminuirne l’importo e maggiorare in concomitanza il tasso di contributo annuo della Poste.
(166)
Occorre d’altro canto constatare che i termini della legge del 1996 definiscono i parametri di calcolo del contributo annuo versato regolarmente allo Stato come contropartita delle pensioni dei funzionari, senza che sia necessario prendere in considerazione i rischi non comuni tra i funzionari e il personale di diritto privato. Al riguardo, il Tribunale e la Corte hanno precisato, in merito alla tassa professionale dovuta da France Télécom, che una riduzione degli oneri non potrebbe essere compensata da un onere specifico diverso, soprattutto quando uno Stato membro, nella fattispecie la Francia, non è in grado di dimostrare che sono stati istituiti oneri pregressi in previsione di minori oneri futuri in un regime d’imposizione diverso (70).
(167)
La Commissione non può ignorare che lo scopo del contributo forfetario specifico già versato nel 1997 era, come stabilisce espressamente l’articolo 6 della legge del 1996, compensare parzialmente lo Stato francese per l’onere finanziario che assumeva per la legge del 1996.
(168)
Inoltre, dal contenuto del rapporto al Senato di cui al punto 27 risulta che, adottando il principio del contributo straordinario, il legislatore non ha cercato di prendere in considerazione e ancor meno di compensare, la differenza tra i contributi annui di France Télécom e quelli, relativamente più alti, dei concorrenti. Al contrario, il legislatore ha volutamente costretto France Télécom al pagamento di oneri annuali che non coprivano i rischi non comuni alle due categorie di personale (funzionario o meno) e questo, senza stabilire legami tra tale scelta e il prelevamento del contributo straordinario pagato nel 1997.
(169)
L’onere per France Télécom rappresentato dal contributo forfetario è stato versato come entrata generale nel bilancio dello Stato, collocato presso l’ente pubblico incaricato della sua gestione, e speso. In tali condizioni, la Commissione non può dunque, in tutto o in parte, riattribuire fittiziamente e a posteriori il contributo forfetario straordinario già speso per uno scopo totalmente estraneo a quello che gli hanno assegnato le autorità francesi e non previsto dalla legge, e cioè, la compensazione della mancata presa in carico dei rischi non comuni ai salariati di diritto privato e ai funzionari dello Stato. Il contributo forfetario non è stato quindi istituito in previsione dell’allineamento completo, in un regime legislativo e normativo diverso, tra gli oneri annui di France Télécom e quelli dei suoi concorrenti.
(170)
Per le stesse ragioni, a causa delle regole in materia di gestione e di trasferimento in bilancio previste dalla legge finanziaria dal 1997 e attuate fino ad oggi, le argomentazioni e i calcoli della Francia miranti a mostrare che la riforma del 1996 ha oggi portato a un aumento considerevole di entrate per lo Stato, non possono essere accettate.
(171)
Infatti, tenendo conto delle modalità di gestione e di utilizzazione del contributo forfetario straordinario di France Télécom da parte dell’ente pubblico competente, così come stabilite della legge finanziaria, e degli importi dei trasferimenti effettivi di riversamento a partire dal 1997 trasmessi dalla Francia, descritti ai punti 36 e 37 e nella tabella 3, occorre constatare che le entrate che la Francia tenta di far valere, con un investimento che produce interessi al tasso del 7 %, non sono mai esistite.
[…]. Inoltre, l’argomentazione non riflette il comportamento reale delle autorità francesi. Tenuto conto delle regole di gestione stabilite dalle leggi finanziarie che si sono succedute dall’epoca della sua costituzione, detto ente pubblico non ha generato tali entrate, che d’altro canto non erano state previste e non hanno prodotto interessi. Al contrario, le risorse dell’ente avrebbero dovuto essere completamenter esaurite al 31 dicembre 2011. Sarebbero state esaurite prima se fossero state assegnate al finanziamento della riforma del 1996 - circostanza che d’altra parte, la Francia contesta -, anche integrandovi le entrate superiori a quelle previste provenienti dall’imposta sulle società, cui fanno riferimento le autorità francesi. Peraltro, la presa in considerazione di entrate superiori alle previsioni provenienti dall’imposta sulle società è illegittima perché porta a una confusione dei diversi ruoli dello Stato. La commistione proposta dalle autorità francesi tra i vari ruoli non può essere accettata ed è opportuno mantenere una distinzione tra, da una parte, lo Stato che concede un aiuto a France Télécom finanziando il pagamento delle pensioni dei funzionari, allo scopo di sviluppare un processo di concorrenza fondata sul merito e, dall’altra, lo Stato azionista di France Télécom e, infine, lo Stato in quanto autorità pubblica che esercita il proprio potere fiscale.
(172)
Inoltre, occorre notare che la richiesta avanzata dalla Francia e da France Télécom di prendere in considerazione il contributo straordinario per valutare la compatibilità della riforma, contraddice le osservazioni che la Francia aveva formulato nella sua lettera del 17 marzo 2004, secondo le quali «il contributo forfetario straordinario previsto dall’articolo 6 della legge 26 luglio 1996 non può essere considerato come la compensazione di un presunto “vantaggio”. La valutazione del suo importo è a fortiori senza pertinenza rispetto alla regolamentazione degli aiuti di Stato» dato che tale importo era «un contributo straordinario a beneficio del suo azionista unico [lo Stato francese], assimilabile a un dividendo straordinario distribuito prima di qualunque apertura del capitale a investitori privati».
(173)
Il ragionamento che sta alla base dell’argomentazione formulata a suo tempo dalla Francia dà atto di una certa logica economica e finanziaria. È sensato, per un azionista unico, alla vigilia dell’apertura del capitale ad altri investitori, riassorbire per il proprio profitto e per quanto possibile i fondi disponibili nell’azienda prima dell’apertura del capitale, nella misura in cui questo non comprometta l’attrattività dell’investimento. Quest’ultimo aspetto è stato preso in considerazione nei parametri finanziari imposti al bilancio di apertura di France Télécom, da cui risulta indirettamente l’importo del contributo forfetario straordinario, come è stato ricordato davanti al Parlamento nel 1996. Pertanto, era perfettamente coerente da parte di uno Stato azionista unico accorto, prelevare il maggiore importo possibile di dividendo straordinario, secondo gli stessi termini della Francia, piuttosto che lasciare i fondi nell’impresa, da cui, dopo l’apertura del capitale nel 1997, non ricaverebbe più del suo pro rata nella quota di capitale mantenuta.
(174)
La validità di questo ragionamento avanzato a suo tempo dalla Francia, la quale chiedeva che l’analisi dell’importo del conguaglio di 5,7 miliardi EUR non venisse assolutamente presa in conto per la valutazione della riforma rispetto alle regole degli aiuti di Stato, si trova d’altro canto corroborata dalle sue osservazioni nel corso del procedimento. Infatti, dichiarando che la calibrazione dell’importo del conguaglio sarebbe stata compiuta in funzione non del costo della riforma stimata per lo Stato o dei vantaggi che ne avrebbe tratto France Télécom ma della capacità contributiva dell’impresa, la Francia indica che l’imposizione di un conguaglio sarebbe il risultato più di un comportamento da azionista unico accorto che di uno Stato regolatore preoccupato dell’equilibrio degli oneri pensionistici che assumeva in virtù della riforma.
(175)
Se un simile ragionamento dovesse essere accettato, la Commissione non dovrebbe, come chiesto a suo tempo dalla Francia, prendere in considerazione il contributo forfetario straordinario nell’analisi della compatibilità della riforma con le regole degli aiuti di Stato. Ne consegue che va presa in considerazione soltanto la riduzione dei contributi annui di France Télécom al di sotto del livello dei concorrenti voluto dalla riforma dal 1997.
(176)
Per le stesse ragioni, la Commissione non può accettare le osservazioni dei denuncianti che chiedono l’istituzione di meccanismi di adeguamento del contributo forfetario straordinario pagato nel 1997 e del contributo aziendale annuo di France Télécom per garantire la neutralità finanziaria della riforma. Ciò porterebbe a un nuovo calcolo e a una nuova riallocazione fittizia a posteriori in tutto o in parte del contributo forfetario straordianario versato nel bilancio dello Stato nel 1997. Inoltre, il meccanismo proposto porterebbe a introdurre un controllo a posteriori, anno dopo anno, il cui scopo non sarebbe quello di garantire la proporzionalità dell’aiuto concesso, benché ridotto dal contributo forfetario straordinario, nel 1997, ma di eliminare ogni aiuto nella riforma.
(177)
Invece, occorre valutare se il versamento del contributo straordinario possa essere preso in considerazione nella valutazione della compatibilità dell’aiuto con il mercato interno accettando la giustificazione del versamento come stabilito dalla legge del 1996.
(178)
A norma della legge del 1996, il contributo forfetario straordinario del 1997 è stato versato in contropartita della presa in carico delle pensioni da parte dello Stato francese. In tali condizioni, gli effetti della imposizione di detta contropartita sul bilancio finanziario globale della riforma introdotta con la legge del 1996 così come applicata fino ad ora, devono essere presi in considerazione. Occorre tener conto del periodo,di tempo in cui l’onere pensionistico è stato coperto dal contributo forfetario straordinario.
(179)
Per comparare dei flussi finanziari per France Télécom ripartiti nel tempo, e cioè il pagamento del contributo straordinario nel 1997 e i minori oneri annui risultanti dalle legge del 1996 in poi, è necessario procedere all’attualizzazione degli importi. Nel corso del 1997, diversi pagamenti di contributi straordinari sono stati scaglionati fino all’ottobre 1997, anche se il finanziamento dei contributi mediante il prestito ha, di fatto, rimandato nel tempo l’onere finanziario per France Télécom. D’altra parte, sono intervenuti pagamenti di contributo liberatorio dall’inizio del 1997. Il tasso di attualizzazione deve essere in linea di principio quello risultante dalla comunicazione della Commissione applicabile in materia (71), tasso che, a titolo illustrativo, si attestava al 5,53 % nell’ottobre 1997. È opportuno valutare se è appropriato nel caso specifico utilizzare un tasso diverso da quello della comunicazione applicabile, e di discostarsi dalle norme, comunicate agli Stati membri, che la Commissione ha stabilito e che deve applicare salvo eccezioni debitamente giustificate.
(180)
Al riguardo, la scelta del tasso del 7 % utilizzato dall’attuario del governo francese per attualizzare i flussi finanziari della riforma del 1996 fino al 2043 non è giustificata, […], dato che la presente analisi è relativa a un periodo più breve in virtù dello scadenzario riscontrato. Il tasso del 7 % è superiore sia alla media del 4,4 % dei tassi annui di attualizzazione per il periodo 1997-2010 stabiliti dalla Francia nelle sue osservazioni sulla decisione di avvio, sia al tasso di attualizzazione del […]% stabilito nel 1998 nella riforma delle modalità di finanziamento delle pensioni di La Poste (72).
(181)
Neanche i tassi intorno al 7 % per le OAT a 15 anni del 1996 addotti dalla Francia possono essere accettati. È sul 1997 e non sulla media del 1996 che il tasso deve essere fissato. Inoltre, la durata di 15 anni è troppo lunga, data la consistenza dei flussi di pagamenti annuali ai quali il contributo forfetario straordinario avrebbe dovuto teoricamente far fronte nel corso del periodo, per i quali i soli interessi non sarebbero bastati. In alternativa, si potrebbe scegliere un tasso composito costruito a partire da vari tassi di ottimizzazione dell’investimento del contributo forfetario straordinario per far fronte alle scadenze di flussi creati dalla riforma del 1996. Oltre al fatto che un simile tasso, di circa il 5,50 %, non si discosterebbe molto dal tasso di riferimento della Commissione per l’ottobre 1997, la scelta non terrebbe conto del fatto che l’analisi è effettuata dal punto di vista di France Télécom (73).
(182)
Infine, al riguardo, il riferimento del 7 % per i prestiti obbligazionari di France Télécom tra il 1991 e il 1997 addotto dalla Francia copre un periodo di sei anni, molto anteriore ai fatti. Nella fattispecie, il fatto è che France Télécom ha finanziato il contributo forfetario straordinario nel 1996 con emissioni soprattutto a breve termine e, in misura molto minore, con emissioni obbligazionarie. Un tasso di attualizzazione derivante dai tassi di interesse pagati da France Télécom sui nuovi debiti contratti nel 1996 ammonterebbe al 4,8 % sulla base del suo bilancio al 31 dicembre 1996 (74). Un simile tasso è adeguato alla materialità dei costi finanziari reali sostenuti da France Télécom all’epoca per finanziare il contributo straordinario. Tuttavia, sembra opportuno non far dipendere il tasso di attualizzazione dalla scelta effettuata a suo tempo dall’azienda, ma utilizzare il riferimento obiettivo adottato dalla Commissione nella comunicazione applicabile in materia di tassi di attualizzazione (75).
(183)
In definitiva, non è opportuno nel caso in esame utilizzare un tasso di riferimento diverso da quello risultante dalla comunicazione della Commissione applicabile in materia e discostarsi in tal modo dalle norme, comunicate agli Stati membri, che la Commissione ha stabilito.
Tabella 5
Flussi finanziari derivati dalla riforma 1996 per France Télécom (1997-2011)
(milioni di EUR)
Anno
Pensioni versate
(A)
Compensazione e sovracompensazione
(B)
Contributi annui
(C)
Vantaggio FT
(D)
(A + B-C) (76)
Conguaglio 1o gen
(E)
Interesse
(F)
Conguaglio 31 dic
(E + F-D)
1997 (77)
[…]
[…]
[…]
122,3
5 716,8
184,4
5 777,9
1998
[…]
[…]
[…]
188,2
5 777,9
319,5
5 909,2
1999
[…]
[…]
[…]
189,8
5 909,2
326,8
6 046,2
2000
[…]
[…]
[…]
298,3
6 046,2
334,4
6 082,2
2001
[…]
[…]
[…]
302,9
6 082,2
336,3
6 115,6
2002
[…]
[…]
[…]
305,9
6 115,6
338,2
6 148,0
2003
[…]
[…]
[…]
364,7
6 148,0
340,0
6 123,3
2004
[…]
[…]
[…]
477,4
6 123,3
338,6
5 984,5
2005
[…]
[…]
[…]
619,1
5 984,5
330,9
5 696,3
2006
[…]
[…]
[…]
744,4
5 696,3
315,0
5 266,9
2007
[…]
[…]
[…]
909,9
5 266,9
291,3
4 648,2
2008
[…]
[…]
[…]
1 101,0
4 648,2
257,0
3 804,3
2009
[…]
[…]
[…]
1 255,8
3 804,3
210,4
2 758,9
2010
[…]
[…]
[…]
1 386,6
2 758,9
152,6
1 524,8
2011
(est.)
[…]
[…]
[…]
1 497,5
1 524,8
84,3
111,6
(184)
Capitalizzata al tasso di attualizzazione del 5,53 %, la presa in considerazione del conguaglio dovrebbe compensare fino al 1o trimestre 2012 (78) la diminuzione di oneri annui di cui ha beneficiato France Télécom per l’attuazione della riforma del 1996.
(185)
Inoltre, la scadenza di tale compensazione, che neutralizza gli effetti della riforma, coinciderebbe, con una differenza di pochi mesi, con l’esaurimento effettivo delle risorse dell’ente pubblico incaricato di gestire il contributo straordinario di France Télécom, previsto al 31 dicembre 2011. All’analisi dell’attualizzazione si unisce quindi il fatto che, in ogni caso, il contributo straordinario sarà stato effettivamente consumato. Per questo, non ci sarebbero importi non versati nel bilancio dello Stato che sarebbe possibile riattribuire in maniera diversa da quanto previsto dalla legge finanziaria applicabile.
(186)
Pertanto si giustifica che, in virtù del versamento di tale contributo straordinario nel 1997, France Télécom non sia tenuta al versamento di un contributo annuo supplementare per il periodo compreso tra il 1o gennaio 1997 e una data successiva al 31 dicembre 2010 che rimane ancora da precisare. Infatti, nella misura in cui, nella tabella 5, i dati per l’anno 2011 e quelli relativi all’onere di compensazione e sovracompensazione risultano da stime, principalmente, è opportuno che la data esatta sia decretata dalla Francia sulla base delle date definitive dei pagamenti effettuati, degli importi definitivi delle prestazioni versate e dei contributi ridotti e altri vantaggi per France Télécom derivanti dalla legge del 1996, seguendo i principi di calcolo indicati nella tabella 5.
(187)
D’altronde, dopo la neutralizzazione degli effetti del contributo straordinario e l’esaurimento delle risorse versate allo Stato, l’aiuto accordato nel 1996 a France Télécom produrrà pienamente i suoi effetti conferendo d’altro canto un vantaggio a France Télécom rispetto ai suoi concorrenti. L’aiuto non potrà pertanto essere giustificato che mediante l’assoggettamento di France Télécom al pagamento di un contribuito liberatorio calcolato su un tasso che garantisca una reale equità concorrenziale. Così, se le disposizioni della legge del 1990, come modificata dalla legge del 1996, nonché dalle disposizioni regolamentari derivate applicabili, che prevedono che il tasso del contributo liberatorio venga calcolato in maniera da allineare i livelli di oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni rientranti nel diritto comune delle prestazioni sociali, limitando il calcolo a quelli dei rischi comuni ai salariati di diritto privato e ai dipendenti pubblici, restano immutate, l’aiuto concesso a France Télécom fino ad estinzione degli obblighi finanziari assunti dallo Stato francese al posto di France Télécom in virtù della legge del 1996 non soddisfarebbe il principio di proporzionalità.
(188)
Per soddisfare il criterio di conformità con l’interesse comune previsto all’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE, la compatibilità dell’aiuto richiede pertanto il rispetto delle condizioni stabilite dalla presente decisione.
7. CONDIZIONI DI COMPATIBILITÀ PER L’AVVENIRE
(189)
Di conseguenza, è necessario che la Francia modifichi le disposizioni legislative e regolamentari applicabili per determinare, calcolare e prelevare il contributo liberatorio che France Télécom deve versare per allineare gli oneri sociali e fiscali obbligatori pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali. Inoltre, è opportuno che le modalità e i parametri di calcolo siano stabiliti in modo trasparente e oggettivo e possano essere oggetto di controlli e ricorsi.
(190)
La Francia dovrebbe inoltre, al momento del calcolo del tasso del contributo liberatorio, allineare effettivamente gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali per i rischi non comuni ai salariati di diritto privato e ai funzionari statali dipendenti di France Télécom.
(191)
Nelle osservazioni della Francia descritte maggiormente in dettaglio negli allegati III e V aggiornati, le autorità francesi hanno prodotto delle stime di quello che sarebbe il tasso di contributo liberatorio che France Télécom dovrebbe pagare dal 1997 (cfr. tabella 4) se i rischi non comuni fossero stati integrati nella modalità di calcolo (in prosieguo il «tasso modificato»). Il tasso modificato integra al contempo i contributi per la disoccupazione e l’assicurazione garanzia dei crediti di retribuzione, che lo maggiorano, e dei contributi specifici che i concorrenti di France Télécom non pagano come l’1 % di solidarietà e le prestazioni in denaro per interruzioni dell’attività lavorativa auto-assicurate da France Télécom, che lo diminuiscono. Ne risulta un tasso superiore di circa 7 punti percentuali al tasso effettivamente applicato attualmente.
(192)
Un simile tasso assicura un’equità concorrenziale effettiva rispetto all’equità solamente parziale introdotta dalla legge del 1996, pur tenendo conto degli oneri sociali specifici di France Télécom. La Commissione non contesta pertanto i principi, la base e le modalità di calcolo seguiti dalla Francia per stabilire un tasso di contributo liberatorio modificato per allineare gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari pagati da France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni di diritto comune delle prestazioni sociali, così come indicati nelle osservazioni aggiornate della Francia e descritti in dettaglio negli allegati III e V di dette osservazioni.
(193)
Di conseguenza, la determinazione annuale da parte della Francia del tasso che consenta l’allineamento delle condizioni concorrenziali dovrà seguire i principi, la base e le modalità di calcolo del contributo liberatorio che figurano nelle osservazioni di cui al considerando 191. In particolare, il tasso modificato integrerà sia i contributi per la disoccupazione e l’assicurazione a garanzia dei crediti di retribuzione, sia i contributi od oneri specifici che i concorrenti di France Télécom non pagano come l’1 % di solidarietà e le prestazioni in denaro per interruzioni dell’attività lavorativa auto-assicurate da France Télécom.
(194)
Tale allineamento assicurerà di fatto un’equità concorrenziale effettiva tra France Télécom e i suoi concorrenti e garantirà la proporzionalità e la compatibilità con il mercato interno di un aiuto posto in essere nel 1996.
8. CONCLUSIONI
(195)
La Commissione constata che la Francia ha illecitamente dato esecuzione a un aiuto di Stato introdotto con la riforma nel 1996 in merito alle modalità di finanziamento delle pensioni dei funzionari pubblici dipendenti di France Télécom in violazione, dalla sua entrata in vigore, dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE.
(196)
L’esecuzione di tale aiuto dal 1997 ha permesso una riduzione degli oneri sociali annui sostenuti da France Télécom. Tuttavia, quest’effetto è stato neutralizzato almeno fino al 2010 con il versamento del contributo forfetario straordinario previsto dalla riforma. Questa neutralizzazione giustifica il fatto che le condizioni che metterebbero su un piano di parità reale France Télécom e i suoi concorrenti per quanto attiene a tali oneri e che renderebbero l’aiuto compatibile con il mercato interno vengano applicate a partire da una data successiva al 31 dicembre 2010 ancora da fissare.
(197)
Pertanto, nella misura e a patto che la Francia prenda in considerazione, nel calcolo del contributo liberatorio dovuto da France Télécom, i livelli degli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom e su quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni assoggettate al diritto comune della previdenza sociale, tenendo conto dei rischi comuni e non comuni dei dipendenti di diritto privato e dei funzionari statali, la riforma introdotta dalla legge del 1996 può essere dichiarata compatibile con il mercato interno in applicazione dell’articolo 107, paragrafo 3, punto c), del TFUE. La Francia è tenuta pertanto a prendere le misure, segnatamente, legislative e regolamentari, necessarie a soddisfare la condizione citata nel presente considerando,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato derivante dalla riduzione della contropartita da versare allo Stato per la liquidazione e corresponsione delle pensioni concesse, in applicazione del codice delle pensioni civili e militari di anzianità, ai funzionari pubblici dipendenti di France Télécom in applicazione della legge n. 96-660 del 26 luglio 1996 relativa all’azienda nazionale France Télécom che modifica la legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico della posta e delle telecomunicazioni, è compatibile con il mercato interno, alle condizioni previste all’articolo 2.
Articolo 2
Il contributo spettante al datore di lavoro con carattere liberatorio, dovuto da France Télécom ai sensi dell’articolo 30, punto c), della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico della posta e delle telecomunicazioni, viene calcolato e prelevato in modo da allineare i livelli di tutti gli oneri sociali e fiscali obbligatori gravanti sui salari di France Télécom a quelli delle altre imprese del settore delle telecomunicazioni assoggettate al diritto comune della previdenza sociale.
Per soddisfare tale condizione, entro i sette mesi successivi alla notifica della presente decisione, la Francia:
a)
modifica l’articolo 30 della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 relativa all’organizzazione del servizio pubblico delle poste e telecomunicazioni e i testi regolamentari o altri adottati per la sua applicazione in modo che la base di calcolo e il prelievo del contributo spettante al datore con carattere liberatorio, dovuto da France Télécom, non siano limitati ai soli rischi comuni ai dipendenti di diritto comune e ai funzionari statali, ma includano anche i rischi non comuni;
b)
preleva da France Télécom, a partire dalla data in cui gli importi del contributo straordinario istituito con la legge n. 96-660 del 26 luglio 1996, capitalizzati al tasso di attualizzazione risultante dall’applicazione della comunicazione della Commissione relativa alla modalità di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione applicabile nella fattispecie, corrispondano all’importo dei contributi ed oneri che France Télécom avrebbe continuato a pagare ai sensi dell’articolo 30 della legge n. 90-568 del 2 luglio 1990 nella sua redazione iniziale, un contributo aziendale con carattere liberatorio calcolato secondo le modalità precisate al punto a), che copra i rischi comuni e non comuni ai dipendenti di diritto privato e ai funzionari dello Stato.
Articolo 3
1. Entro due mesi dalla notifica della presente decisione, la Francia comunica alla Commissione una descrizione dettagliata delle misure già adottate e previste per conformarsi alla presente decisione. Essa comunica segnatamente alla Commissione informazioni concernenti:
a)
lo stato di avanzamento delle modifiche delle disposizioni legislative e regolamentari di cui all’articolo 2;
b)
gli importi definitivi di compensazioni e contributi per l’anno 2011 e di quelli previsti, se del caso, per il 2012, relativi, in particolare, al saldo eventuale degli importi capitalizzati del contributo straordinario;
c)
gli importi del contributo spettante al datore di lavoro con carattere liberatorio calcolati secondo le modalità precisate all’articolo 2 per le scadenze future, in attesa della modifica della legislazione;
d)
i pagamenti del contributo spettante al datore di lavoro avvenuti dopo che gli importi del contributo straordinario istituito con la legge n. 96-660 del 26 luglio 1996, capitalizzati al tasso di attualizzazione risultante dall’applicazione della comunicazione della Commissione relativa alla modalità di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione applicabile nella fattispecie, hanno cessato di neutralizzare gli effetti della riforma del 1996.
2. La Repubblica francese informa la Commissione dei progressi delle misure nazionali adottate per l’esecuzione della presente decisione. Trasmette immediatamente, dietro semplice richiesta della Commissione, le informazioni relative alle misure già adottate e a quelle previste per conformarsi alla presente decisione.
Articolo 4
La Repubblica francese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 20 dicembre 2011