ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 13. července 2011
o režimu státních podpor C 3/09 (ex NN 41 A-B/03), který uplatňuje Portugalsko na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění jatečního odpadu
(oznámeno pod číslem K(2011) 4888)
(Pouze portugalské znění je závazné)
(2011/677/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
vzhledem k těmto důvodům:
I. POSTUP
(1)
Na základě stížnosti zaslala Komise dne 15. listopadu 2002 portugalským orgánům žádost o informace ohledně zavedení parafiskálního poplatku podle legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 (1) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2002“) za účelem financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z porážky přežvýkavců a drůbeže. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 20. ledna 2003.
(2)
Dotyčný mechanizmus byl zapsán do registru neoznámených podpor pod čísly NN 41 A-B/03, protože z poskytnutých informací vyplývá, že začal být prováděn bez předchozího souhlasu Komise.
(3)
Dopisy ze dne 16. a 30. dubna 2003 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(4)
Dopisy ze dne 5. května a 6. června 2003, které byly zaevidovány dne 5. května a 10. června 2003, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(5)
Dopisem ze dne 25. července 2003 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty o čtyři týdny.
(6)
Jelikož útvary Komise nedostaly ve čtyřtýdenní lhůtě stanovené ve výše uvedeném dopisu žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům upomínku dopisem ze dne 19. prosince 2003, v němž uvedly, že v případě, že zmíněné orgány nebudou reagovat, vyhrazují si možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací podle čl. 10 odst. 3 nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (2) (jenž se stal článkem 108 SFEU).
(7)
Dopisem ze dne 5. února 2004, který byl zaevidován ve stejný den, sdělilo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii Komisi odpověď portugalských orgánů na dopisy útvarů Komise ze dne 16. a 30. dubna 2003.
(8)
Dopisem ze dne 11. listopadu 2004 si útvary Komise o předmětném režimu vyžádaly od portugalských orgánů nové informace. Portugalské orgány měly na odpověď lhůtu čtyř týdnů.
(9)
Dopisem ze dne 30. prosince 2004, který byl zaevidován dne 5. ledna 2005, požádalo Stálé zastoupení Portugalské republiky při Evropské unii jménem portugalských orgánů o prodloužení lhůty na poskytnutí všech požadovaných informací vzhledem k době nutné k jejich shromáždění.
(10)
Dopisem ze dne 17. ledna 2005 souhlasily útvary Komise podruhé s požadovaným prodloužením lhůty.
(11)
Jelikož útvary Komise neobdržely na své otázky ve stanovené nové lhůtě žádnou odpověď, zaslaly portugalským orgánům dopisem ze dne 12. dubna 2005 novou upomínku a opět je upozornily na skutečnost, že v případě nedodržení stanovené čtyřtýdenní lhůty na zaslání odpovědi si vyhrazují možnost navrhnout Komisi zaslání příkazu k poskytnutí informací na základě čl. 10 odst. 3 nařízení (ES) č. 659/1999.
(12)
Výše uvedená lhůta na odpověď uplynula v květnu 2005. Jelikož Komise do uplynutí výše zmíněné lhůty neobdržela žádnou odpověď, nařídila rozhodnutím ze dne 21. února 2006 (3) Portugalsku, aby jí sdělilo veškeré informace, o které požádala, s tím, že pokud neobdrží od portugalských orgánů odpověď, vyhrazuje si právo zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU (viz odstavec 80 příkazu k poskytnutí informací).
(13)
Jelikož Komisi nebyla poskytnuta žádná z požadovaných informací, rozhodla se dne 28. ledna 2009 zahájit řízení podle čl. 108 odst. 2 SFEU. Rozhodnutí bylo zveřejněno v Úředním věstníku Evropské unie (4). Komise vyzvala ostatní členské státy a zúčastněné třetí strany k podání připomínek k dotčeným podporám.
(14)
Jelikož Komise neobdržela ve stanovené lhůtě od Portugalska žádné komentáře, zaslala mu dopisem ze dne 18. března 2009 upomínku. Portugalsko zaslalo Komisi své komentáře dne 14. dubna 2009 a poskytlo také kopii legislativních nařízení č. 393-B/98 a 244/2003. Další komentáře přišly dne 15. června 2009 od společnosti ETSA (Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA).
(15)
Dne 1. července 2009 předala Komise Portugalsku komentáře společnosti ETSA. Portugalsko v tomto ohledu nezaslalo Komisi žádné připomínky.
(16)
Na základě komentářů předložených společností ETSA požádaly útvary Komise dopisem ze dne 19. února 2010 portugalské orgány o další upřesnění. Portugalské orgány odpověděly dopisem ze dne 27. dubna 2010.
(17)
Dopisem ze dne 1. února 2011 požádaly útvary Komise portugalské orgány o upřesnění a reakci na otázky, jež útvary Komise položily již v předchozí době a na něž portugalské orgány neodpověděly vyčerpávajícím způsobem.
(18)
Dopisem ze dne 24. února 2011 požádaly portugalské orgány o prodloužení stanovené lhůty na odpověď o 30 dnů.
(19)
Dopisem ze dne 28. února 2011 souhlasily útvary Komise s prodloužením lhůty na odpověď o 30 dnů. Portugalské orgány odpověděly na otázky položené útvary Komise dopisem ze dne 1. dubna 2011.
(20)
Dopisem ze dne 20. června 2011 informovaly útvary Komise portugalské orgány, že Komisi navrhnou přijetí podmíněného kladného rozhodnutí, a vysvětlily uplatněné podmínky.
II. POPIS
(21)
Podle informací portugalských orgánů bylo v Portugalsku v období od 1. ledna do 14. října 1998 zjištěno 66 případů bovinní spongiformní encefalopatie (dále jen „BSE“). V důsledku této rizikové situace pro veřejné zdraví a zdraví zvířat přijala Komise rozhodnutí č. 98/653/ES ze dne 18. listopadu 1998 o určitých naléhavých opatřeních nutných z důvodu výskytu bovinní spongiformní encefalopatie v Portugalsku (5) a nařídila naléhavá opatření nutná z důvodu případů BSE, které se vyskytly v Portugalsku, přičemž zejména zakázala vývoz některých zvířat a vedlejších produktů ze zvířat z portugalského území do jiných členských států.
(22)
Kvůli zmírnění důsledků opatření přijatých v rámci boje proti bovinní spongiformní encefalopatii (BSE) nesl portugalský stát od roku 1999 veškeré náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Legislativním nařízením č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 (6) (dále jen „legislativní nařízení z roku 1998“) portugalský stát skutečně převzal odpovědnost a náklady za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů.
(23)
Legislativní nařízení z roku 1998 počítalo ve svém čl. 4 odst. 3 s možností zavést pro jatka určitou daň za účelem financování neškodného odstranění některých materiálů. Podle informací obdržených od portugalských orgánů nebyla tato daň jatkám udělena.
(24)
Portugalské orgány vysvětlily, že na odpovídající zpracování zbytků neměly dostatečná zvláštní zařízení, a že se proto musely obrátit na soukromé poskytovatele služeb, aby zajistili tyto služby, které již svou povahou spadají do rámce odpovědnosti státu.
(25)
Portugalské orgány vysvětlily, že tento úkol veřejného zájmu byl svěřen soukromému sektoru při dodržení ustanovení stanovených legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999 (7), který představuje vnitrostátní nástroj provedení směrnice Evropského parlamentu a Rady 97/52/ES ze dne 13. října 1997, kterou se mění směrnice 82/50/EHS, 93/36/EHS a 93/37/EHS, které koordinují postupy při zadávání veřejných zakázek na služby, dodávky a stavební práce (8). Soukromé podniky pověřené provedením dotčených služeb byly vybrány se zřetelem na jejich schopnost a technické možnosti zajistit řádné provedení svěřeného úkolu veřejného zájmu a na naléhavost, se kterou bylo nutno reagovat na nutnost zpracovat tyto produkty účinným, rychlým a bezpečným způsobem. Portugalské orgány předložily příklad smlouvy o poskytování služeb platné v období od 1. září 2004 do 31. prosince 2004.
(26)
Podle informací portugalských orgánů byly parametry sloužící jako základ pro výpočet vyrovnání za služby předem stanoveny společným nařízením č. 96/99 ze dne 25. ledna 1999 (9). Uvedené nařízení bylo pravidelně ověřováno a změněno společným nařízením č. 324/2001 (10) ze dne 6. dubna 2001 a společným nařízením č. 124/2002 ze dne 19. února 2002 (11).
(27)
Rozhodnutím 2000/766/ES (12) zakázala Rada používání vedlejších produktů ze zvířat téměř všech druhů v krmivu pro zvířata a nařídila jejich zničení ve všech členských státech, a to včetně Portugalska.
(28)
Portugalské orgány vysvětlily, že následkem tohoto rozhodnutí se zvýšilo množství zbytků dotčených tímto postupem, a tudíž i náklady spojené s touto činností.
(29)
Rozhodnutím 2001/376/ES (13) rozhodla Komise o zachování platnosti přijatého rozhodnutí 98/653/ES pro Portugalsko.
(30)
Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 ze dne 3. října 2002 o hygienických pravidlech pro vedlejší produkty živočišného původu, které nejsou určeny pro lidskou spotřebu (14), stanoví zvláštní pravidla pro sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, která platí pro různé kategorie vedlejších produktů.
(31)
Portugalské orgány upřesnily, že se kvůli dodržení svých závazků v těchto souvislostech rozhodly přenést náklady na dotčenou činnost na hospodářské subjekty tohoto odvětví, a to za přísného dodržení zásady „znečišťovatel platí“ a aniž by ztratily ze zřetele starost o ochranu veřejného zdraví, jehož zaručení je zásadní a spadá do jejich odpovědnosti. Přijaly proto režim stanovený legislativním nařízením č. 197/2002 ze dne 25. září 2002.
(32)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány příjmy z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(33)
Dopisem ze dne 20. ledna 2003 portugalské orgány uvedly, že následující hospodářské subjekty jsou od placení poplatku osvobozeny:
-
jatka zajišťující sběr, zpracování a neškodné odstranění všech dotčených vedlejších produktů s výjimkou zvláštních rizikových materiálů (dále jen „ZRM“), a to buď ve vlastních prostorách nebo v bourárnách, přičemž tyto jednotky vytvořily podmínky soběstačnosti v oblasti zpracování svých vlastních vedlejších produktů (viz bod 2 přílohy 2 legislativního nařízení z roku 2002),
-
dovozci vykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, protože jejich činnost nevytváří vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle vnitrostátních právních předpisů a právních předpisů Společenství.
(34)
Pokud jde o přesné určení příjmů z výběru poplatků, portugalské orgány prohlásily, že byly přidělovány výlučně na financování činností spojených se sběrem, přepravou, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů z masa savců a drůbeže, a to včetně ZRM.
(35)
V příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002 je níže uvedená výše poplatku stanovena úměrně váze a v závislosti na dotčeném druhu:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Pokud jde o financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění zvláštních rizikových materiálů, stanoví čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002 pevný poplatek ve výši 0,30 EUR/kg/ZRM uplatňovaný pouze a výlučně na jatka.
(37)
Všechny poplatky jsou hrazeny dané veřejné organizaci mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Jedná se o Státní zemědělský intervenční a záruční ústav (INGA). Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(38)
Jak je uvedeno v odstavcích 32 a 33 tohoto rozhodnutí, článek 4 legislativního nařízení z roku 2002 upřesňuje, že jatka mají také možnost se mezi sebou zorganizovat, a to buď tak, že si pro sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů přímo najmou služby třetí strany, nebo tuto činnost budou provádět sama, a to vždy při dodržení platných právních ustanovení a s výjimkou ZRM. V případě, že jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvořených ve svých vlastních prostorách, s výjimkou ZRM, stanoví příloha 2 legislativního nařízení z roku 2002 poplatky k uhrazení následovně:
(v EUR)
Druh/typ
Skot
Prasata
Ovce/kozy
Drůbež
Ostatní
Poplatek/kg jatečně upraveného těla
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
Pokud jatka provádějí sběr, zpracování a neškodné odstranění všech vedlejších produktů vytvořených jak ve svých vlastních prostorách, tak v bourárnách, a to s výjimkou ZRM, jsou od placení tohoto poplatku zcela osvobozena.
(40)
V souladu s článkem 5 legislativního nařízení č. 197/2002 je INGA subjektem příslušným pro kontrolu plateb poplatků, které provádějí jatka, a za tímto účelem vede aktualizované záznamy o množství jatečně upravených těl a jejich hmotnosti. V pravomoci INGA je rovněž kontrola placení dlužných poplatků v případě dovozu a přijetí produktů z Evropské unie, zatímco hospodářským subjektům a příjemcům přísluší vedení aktualizovaných záznamů o provedených operacích.
(41)
Pokud se jatka rozhodnou pro posledně uvedenou možnost, musí předem předložit INGA své projekty k posouzení a podřídit se jakékoliv případné kontrole, o které by rozhodl příslušný orgán.
(42)
Portugalské orgány ujistily, že výše poplatku se omezuje pouze na to, aby zmíněné podniky nesly náklady na tyto činnosti, a že tato služba bude poskytována pouze podnikům vytvářejícím vedlejší produkty, jejichž neškodné odstranění je povinné.
(43)
Pokud jde o soulad mezi příjmy z poplatku a náklady na služby, které financují, portugalské orgány prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách I a II legislativního nařízení z roku 2002 a poplatek stanovený v čl. 2 odst. 2 ohledně ZRM byly vypočteny na základě skutečných nákladů na služby, které je nutno poskytovat, a při zohlednění povahy vedlejších produktů vytvořených každým živočišným druhem a skutečnosti, zda jsou tyto vedlejší produkty dotčeny či ne.
(44)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k dani jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu. Na podporu těchto tvrzení portugalské orgány dodaly podklady s číselnými údaji za období od roku 1999 do roku 2005, které dokládají náklady na služby, a pro rok 2003 podklad s číselnými údaji, které se týkají příjmů z poplatku za různé druhy vytvořených vedlejších produktů, a to bez rozlišení jak dovezených, tak vnitrostátních.
(45)
Pokud jde o otázku, zda mohou dovezené produkty skutečně využívat systém stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, portugalské orgány ujišťují, že poplatky uplatňované v souladu se zásadou „znečišťovatel platí“ na jatka, na dovoz a na obchod uvnitř Společenství s nevykostěným masem odrážejí náklady spojené se zpracováním všech vedlejších produktů vytvářených v řetězci až ke konečnému spotřebiteli.
(46)
Dovoz nevykostěného masa znamená pro portugalské orgány existenci vedlejších produktů, a využívá tedy služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění, což zdůvodňuje uplatňování dotyčných poplatků.
(47)
Portugalské orgány mají za to, že financovaná opatření spadají do veřejného zájmu, neboť se v důsledku krize BSE ukázalo, že odstranění jatečních veterinárních konfiskátů má být úkolem veřejné služby státu z důvodu jeho významu pro ochranu zdraví lidí a zvířat a ochranu životního prostředí.
(48)
Systém vytvořený legislativním nařízením z roku 2002 byl zrušen legislativním nařízením č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 (15) (dále jen „legislativní nařízení z roku 2003“), jež vstoupilo v platnost dne 22. října 2003. Toto nařízení vytváří obecný režim a přechodný režim pro vedlejší produkty živočišného původu nevhodné pro lidskou spotřebu.
(49)
Obecný režim stanoví, že jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec mají v souladu s nařízením Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 1774/2002 z vlastního podnětu nebo najmutím třetí strany podporovat sběr, přepravu, skladování, manipulaci, zpracování a neškodné odstranění materiálů kategorií 1, 2 a 3 vytvořených v konkrétní jednotce pomocí provádění plánu předloženého k předchozímu schválení GŘ pro veterinární záležitosti (GŘ V).
(50)
Jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec musí vypracovat plán neškodného odstranění nebo využití materiálů kategorie 3, který musí být schválen GŘ pro veterinární záležitosti do 90 dnů ode dne vstupu legislativního nařízení z roku 2003 v platnost nebo ode dne zahájení činnosti. Pokud jde o kategorii 3, zajišťuje podle legislativního nařízení z roku 2002 až do schválení plánů GŘ pro veterinární záležitosti sběr, přepravu, zpracování, dočasné uskladnění a neškodné odstranění vedlejších produktů INGA. Až do schválení plánu pro materiály kategorie 3 musí majitelé jatek, bouráren, inkubačních středisek a podniků vyrábějících výrobky z vajec hradit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení z roku 2002, s výjimkou organizací, pro něž platí alternativní režim stanovený tímto nařízením a jež musí platit poplatky stanovené v příloze 2 legislativního nařízení z roku 2002.
(51)
V rámci přechodného režimu zajišťuje INGA nadále také tyto služby pro materiály kategorií 1 a 2.
(52)
U materiálů kategorií 1 a 2 musí jatka a bourárny předložit plán neškodného odstranění nebo využití do 30 dnů od uplynutí platnosti přechodného režimu v listopadu 2005. Do schválení plánu musí platit 0,35 EUR za 1 kg materiálu kategorie 1 nebo 2. Subjekty povinné k poplatku jsou naopak osvobozeny od jeho placení, jakmile je plán neškodného odstranění nebo využití schválen.
(53)
Jakmile jatka a bourárny předloží GŘ V plán s uvedením činností nutných k odstranění materiálů kategorií 1 a 2, přebírají odpovědnost za náklady spojené s těmito činnostmi a podléhají kontrolám prováděným příslušným orgánem. Podle čl. 3 odst. 4 legislativního nařízení z roku 2003 režim končí dva roky po vstupu v platnost tohoto legislativního nařízení.
(54)
Platnost přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 uplynula v listopadu roku 2005. V dopise ze dne 1. dubna 2011 portugalské orgány uvedly, že od ukončení platnosti přechodného režimu legislativního nařízení č. 244/2003 nesou náklady na likvidaci vedlejších produktů jatek a bouráren hospodářské subjekty, a to prostřednictvím zhodnocení zbytků přeměněných na biologická paliva a vývozu mouček.
(55)
Ve svém rozhodnutí o zahájení řízení Komise vyjádřila následující pochyby ohledně existence podpory, a její případné slučitelnosti, ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, jatek a bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa, hospodářských subjektů uvnitř Společenství a chovatelů.
(56)
Komise zejména zopakovala otázky položené v prvním příkazu k poskytnutí informací. Pokud jde o podporu ve prospěch podniků poskytujících služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčných materiálů, vyjádřila Komise pochyby ohledně povahy služby veřejného zájmu, již portugalské orgány chtěly přiřknout dotyčným činnostem, a to zejména s ohledem na rozsudek ve věci Altmark (16). Pokud jde o podporu ve prospěch jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů odvětví uvnitř Společenství, vyjádřila Komise pochyby ohledně skutečnosti, že příspěvek hrazený odvětvím v podobě poplatku odpovídá skutečným hospodářským nákladům na poskytování služby sběru, a požádala v tomto ohledu o číselné informace. Pokud jde potom o podporu ve prospěch chovatelů, vyjádřila Komise pochyby ohledně zvýhodnění, která by jim zavedený systém mohl poskytovat vzhledem k tomu, že dotčenému poplatku nepodléhali.
(57)
Komise poté předběžně přezkoumala slučitelnost dotyčných opatření s hlavními pokyny platnými od roku 1998 a ve fázi rozhodnutí o zahájení řízení dospěla k závěru, že nemá k dispozici dostatečné informace, aby mohla dospět k závěru o slučitelnosti dotyčných opatření.
III. PŘIPOMÍNKY PŘEDLOŽENÉ PORTUGALSKEM
(58)
Ve svých připomínkách Portugalsko nejprve připomnělo zvláštnost situace, ve které se kvůli BSE portugalský stát během roku 1998 ocitl. Zmínilo zejména rozhodnutí Komise 98/653/ES, které zakázalo vývoz určitých produktů, k nimž patřily masokostní moučky jako takové nebo obsažené v jiných produktech, z portugalského území do ostatních členských států nebo do třetích zemí. V těchto souvislostech Portugalsko zavedlo plán dozoru, kontroly a vymýcení BSE, který byl schválen stálým veterinárním výborem Komise. Dne 18. dubna 2001 rozhodla Komise o zachování embarga ohledně Portugalska. Embargo bylo zrušeno až v roce 2004 nařízením (ES) č. 1993/2004 (17).
(59)
Portugalsko proto zdůrazňuje skutečnost, že v období od roku 1998 do roku 2004 byla všechna opatření přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalské správní orgány se proto snažily umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu. Portugalsko se domnívá, že ochrana veřejného zdraví představuje právní zájem převyšující všechny ostatní, což zdůvodňuje odchýlení se od pravidel v oblasti státních podpor.
(60)
Podle Portugalska přijetí rozhodnutí 98/653/ES a následná prodloužení jeho platnosti zabránila tomu, aby opatření přijatá portugalským státem na řešení krize BSE vedla k narušení trhu, a překážela tak obchodu mezi členskými státy. Portugalsko uvádí, že nedocházelo k obchodním výměnám, protože existovalo embargo na vývoz výše uvedených produktů, což znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(61)
Portugalsko zejména uvádí, že v roce 1998 nebyla poskytnuta žádná podpora, a dokládá to skutečností, že legislativní nařízení č. 393-B/98 vstoupilo v platnost až dne 4. prosince 1998. Odpovědnost za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů převzal portugalský stát až v tomto okamžiku, a to výjimečně a přechodně.
(62)
Vstupem v platnost legislativního nařízení z roku 1998 převzal portugalský stát náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších produktů, a to až do vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002. Portugalsko v tomto ohledu uvádí, že převzetí nákladů na tato opatření portugalským státem je nutno považovat za krátkodobé, protože režim byl následně změněn a byl zaveden poplatek jako prostředek k převedení financování sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to včetně zvláštních rizikových materiálů (ZRM), na odvětví.
(63)
Pokud jde o náklady na zmíněná opatření, Portugalsko uvádí, že parametry, které sloužily jako základ pro výpočet vyrovnání, byly předem stanoveny výnosem zveřejněným v úředním věstníku. Portugalské orgány uvedly tři nařízení (18). Uvedená nařízení stanoví cenu služeb (sběr, přeprava, zpracování a balení do velkých pytlů „big bags“ za kilogram produktu). Byly zohledněny výdaje spojené s těmito činnostmi, které mají jednotky zpracování vedlejších produktů živočišného původu, jež nejsou součástí jatek. Zohledněny byly rovněž běžné výdaje, jako jsou náklady na energie, pohonné hmoty, odměny, pojištění atd. Tyto parametry jsou stejné pro všechny poskytovatele služeb. Portugalské orgány uvedly, že se zisk pohyboval od 30 do 39,5 %, což podle nich představuje vyvážené ziskové rozpětí nebo dokonce nižší, než je průměr při výkonu hospodářských činností. Portugalské orgány přiložily simulace uplatňování parametrů, které vedly ke stanovení cen v nařízeních.
(64)
Portugalský stát se na závěr domnívá, že poskytnuté podpory lze prohlásit za slučitelné při uplatnění odchylky od zásady „znečišťovatel platí“, protože tyto podpory odpovídaly nákladům na poskytnuté služby a protože pokyny platné v oné době (pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek (19)) umožňovaly, vzhledem k jejich krátkodobé povaze, podpory až do výše 100 % skutečných nákladů.
(65)
Od října roku 2002 představuje právní základ úhrady nákladů legislativní nařízení z roku 2002. Portugalské orgány se domnívají, že tyto poplatky zohlednily hodnotu odměn za činnosti, které měly provádět jednotky zpracování vedlejších produktů. Ovšem vzhledem ke skutečnosti, že krize nadále pokračovala, se portugalské orgány domnívaly, že zásah státu v úloze prostředníka byl stále oprávněný.
(66)
Při simulacích prováděných v oné době byly zohledněny celkové náklady společností a také přiměřený zisk. Portugalské orgány předložily cvičení provedené na základě výdajů a nákladů za rok 2003, jež podle nich prokazuje vyváženost mezi příjmy a náklady ve spojení s fungováním nově zavedeného právního režimu a kterým se stanoví poplatky za účelem financování služeb.
(67)
Portugalské orgány rovněž prohlásily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných a drůbežích produktů nepochází z daní vybíraných od jatek a dovozců nevykostěných hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů. Upřesnily, že vzhledem k tomu, že ustanovení čl. 2 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002 je nutno vykládat ve spojení s ustanoveními přílohy 1, jež jsou zde uvedena, má se za prokázané, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění masných vedlejších produktů prováděly tři kategorie hospodářských subjektů: zařízení na porážku skotu, prasat, ovcí, koz, drůbeže a jiných zvířat, dovozci hovězích a vepřových jatečně upravených těl, půlek a jiných kusů a hospodářské subjekty uvnitř Společenství věnující se stejným produktům. V příloze 1 byl proto uveden sloupec s částkami požadovanými od zařízení na porážku drůbeže, která nepodporovala sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vytvářených během porážky drůbeže, a to vzhledem ke skutečnosti, že většina dovážených jatečně upravených drůbežích těl nevytváří vedlejší produkty.
(68)
Portugalské orgány také prohlásily, že rozdíl mezi dvěma poplatky stanovenými v příloze 2 legislativního nařízení č. 197/2002 je oprávněný z důvodu nákladů spojených s vedlejšími produkty vytvářenými v bourárnách.
(69)
Portugalské orgány prohlásily, že se v souladu s legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003 nepočítaly s žádným přesunutím poplatků na chovatele, ačkoliv náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění byly ve skutečnosti přeneseny na celý řetězec obchodování s masem. Portugalské orgány v tomto ohledu předložily dva daňové doklady za služby vystavené dne 22. října 2002 a 28. října 2003, které podle nich prokazují, že jatka přenesla na chovatele náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění.
(70)
Portugalské orgány nakonec ujišťují, že podniky poskytující služby nezneužily žádné prostředky ve prospěch případných konkurenčních činností, protože prováděly výlučně činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu.
(71)
Portugalsko rovněž zmiňuje skutečnost, že přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003 byl ukončen v listopadu roku 2005 a že od té doby podniky vytvářející vedlejší produkty převzaly v plné míře odpovědnost, již za ně dočasně nesl stát. Od listopadu roku 2005 nesou veškeré náklady hospodářské subjekty prostřednictvím zhodnocení odpadu zpracovávaného na biopaliva a vývozu mouček.
(72)
Portugalské orgány se na závěr domnívají, že splnily podmínky platných hlavních pokynů, protože subjekty vytvářející vedlejší produkty začaly postupně hradit v podobě poplatku činnosti vyplývající z neškodného odstraňování vedlejších produktů.
IV. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH TŘETÍCH STRAN
(73)
Skupina ETSA předložila své připomínky dopisem ze dne 15. června 2009. Skupinu ETSA tvoří společnosti ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) a SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Tyto společnosti poskytují služby v oblasti sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu spadající v Portugalsku do kategorií 1, 2 a 3 a patří mezi podniky najaté státem na poskytování zmíněných služeb během zvažovaného období. Skupina ETSA je proto považována za adresáta plateb státu a možnou zúčastněnou stranu v řízení C 3/09.
(74)
ETSA úvodem připomíná souvislosti krize BSE, jež donutila portugalský stát k přijetí preventivních opatření (mezi nimiž službu sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu kategorií 1, 2 a 3) s cílem bojovat proti nemoci a snížit riziko nákazy, a tak chránit veřejné zdraví a životní prostředí. Přijetí těchto opatření vyplývá z velké části z právních předpisů Společenství.
(75)
V období 1998-2005 svěřil INGA přímým přidělením služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu společnostem ITS a SEBOL. Skupina ETSA uvádí, že všechny podniky splňující podmínky pro poskytování požadovaných služeb byly vybrány za stejných podmínek. Až do 10. října 2002 byl INGA podle článku 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 pověřen využívat podniků schválených pro tento typ služeb a nesl související náklady. Ukazatele pro výpočet odměny stanovilo společné nařízení č. 96/99 a cena byla stanovena v závislosti na hmotnosti suroviny. V případě změny podmínek poskytování služby ji bylo možno upravit. Cena hrazená společnostem SEBOL a ITS zohledňovala odhadované náklady na poskytování služby, a to zejména hmotnost a objem odpadu, který bylo nutno sebrat a zpracovat, a také zavedení a řízení systému sběru jatečně upravených těl v provozovně, který počítal mimo jiné s rychlým sběrem po sdělení o uhynutí zvířete.
(76)
Skupina ETSA zdůrazňuje, že výše odměny, ačkoliv přidělení služby neproběhlo v rámci veřejné nabídky, pokrývala náklady vzhledem k jejím kombinovaným příjmům a umožňovala jí s obtížemi dosáhnout přiměřeného a oprávněného ziskového rozpětí. ETSA uvádí, že výše odměny se jí přesto vždy zdála v souladu se zásadou účinnosti, protože cena placená INGA se pohybovala v evropském průměru cen za stejné služby, a ceny vyplácené až do roku 2005 byly podle ETSA ve skutečnosti nižší než ceny uplatňované později ve smlouvách o poskytování stejných služeb, jež byly uzavřeny na základě zadávání veřejných zakázek, jež mělo usnadnit určení odměny podle tržních kritérií.
(77)
Počínaje rokem 2005 byly smlouvy na poskytování služeb přidělovány v rámci mezinárodního zadávání veřejných zakázek. Byly vyhlášeny tři výzvy k podávání nabídek: pro skot a koně na celostátní úrovni, ovce a kozy (jih) a ovce a kozy (sever). ITS předložila nabídku prostřednictvím konsorcia, jež se do veřejné soutěže přihlásilo a jemuž byla smlouva přidělena. Pro tři uvedené části byly uzavřeny tři smlouvy o poskytování služeb. Mezi podmínkami ETSA uvádí zejména sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění odpadu a vedení stálého a aktualizovaného registru a archívů týkajících se těchto činností. Kontroly dodržování podmínek provádí ústav IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
ETSA zdůrazňuje, že ceny v uzavřených smlouvách byly určeny předem transparentně a objektivně v závislosti na hmotnosti a druhu dotyčných zvířat. Podle ETSA byly tyto ceny údajně určeny za tržních podmínek a zaručovaly odpovídající krytí nákladů vzniklých plněním povinností veřejné služby, jež jsou stanoveny ve smlouvách o poskytování služeb a v souvisejících právních předpisech.
(79)
Na základě těchto prvků dospívá ETSA k závěru, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby.
V. POSOUZENÍ
1. EXISTENCE PODPORY PODLE ČL. 107 ODST. 1 SFEU
(80)
Podle čl. 107 odst. 1 SFEU podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné se společným trhem, nestanoví-li tato smlouva jinak.
(81)
Na odvětví vepřového masa se v souladu s článkem 21 nařízení Rady (EHS) č. 2759/75 o společné organizaci trhů s těmito produkty (20), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005 (21), použijí články 107 až 109 SFEU. Na odvětví hovězího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 40 nařízení Rady (ES) č. 1254/99 ze dne 17. května 1999 o společné organizaci trhů s těmito produkty (22), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1152/2007 (23). Před přijetím posledně zmíněného nařízení se tyto články použily na stejné odvětví v souladu s článkem 24 nařízení Rady (EHS) č. 805/68 (24). Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 22 nařízení Rady (ES) č. 2467/98 ze dne 3. listopadu 1998 o společné organizaci trhů s těmito produkty (25), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 1913/2005. Na odvětví ovčího a kozího masa se tyto články použijí v souladu s článkem 19 nařízení Rady (ES) č. 2777/75 ze dne 29 října 1975 o společné organizaci trhů s těmito produkty (26), naposledy pozměněného nařízením (ES) č. 679/2006 (27). Nařízení Rady (ES) č. 1234/2007 ze dne 22. října 2007, kterým se stanoví společná organizace zemědělských trhů a zvláštní ustanovení pro některé zemědělské produkty (tzv. „jednotné nařízení o společné organizaci trhů“) (28), zrušilo tato různá nařízení a v článku 180 stanovilo, že pro výše uvedené produkty se použijí pravidla v oblasti státních podpor.
(82)
Pokud jde o povahu podpory, je nutno ji určit na úrovni všech příjemců služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění odpadu a na úrovni jejího financování. Komise zjistila následující kategorie možných příjemců využívajících systém zavedený v Portugalsku:
-
podniky poskytující služby sběru, přepravy a neškodného odstranění dotyčného odpadu,
-
jatka a bourárny, dovozci nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa,
-
chovatelé.
(83)
Pokud jde o posouzení případné podpory v čase, Komise ve svém rozhodnutí o zahájení řízení rozlišila pro analýzu případných opatření podpory čtyři období se zřetelem na uplatňování různých příslušných opatření Společenství. Komise vzala na zřetel období od roku 1998 do 31. prosince 1999, což je den před vstupem v platnost hlavních pokynů ke státním podporám v odvětví zemědělství, období od 1. ledna 2000 do 31. prosince 2002, což je den před vstupem v platnost pokynů Společenství týkajících se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek, období od 1. ledna 2003 do 31. prosince 2006, což je den před vstupem v platnost nových pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 (29), a období od 1. ledna 2007 do současnosti.
(84)
Vzhledem k informacím od portugalských orgánů, a to zejména ohledně výše popsaného uplatňování legislativního nařízení z roku 2003 a různých způsobů financování případných podpor, změní Komise do určité míry rozlišení různých období a při posuzování zohlední u každé skupiny možných příjemců následující období:
-
období mezi 9. prosincem 1998 a 9. říjnem 2002, během nějž platilo legislativní nařízení č. 393-B/98,
-
období mezi 10. říjnem 2002 a 21. říjnem 2003, během nějž platilo legislativní nařízení č. 197/2002, s výjimkou přílohy 2, jejíž platnost byla prodloužena v rámci přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003,
-
období mezi 22. říjnem 2003 a listopadem 2005, během nějž platil přechodný režim stanovený legislativním nařízením č. 244/2003.
1.1. EXISTENCE SELEKTIVNÍ VÝHODY
(85)
Podle ustálené judikatury Soudního dvora se za podpory považují zásahy, které mohou v jakékoli formě přímo nebo nepřímo zvýhodňovat podniky nebo které musejí být považovány za hospodářské zvýhodnění, které by podnik-příjemce za obvyklých tržních podmínek nezískal (30). Kromě toho jsou považovány za podpory zásahy, které v různých formách snižují výdaje běžně zatěžující rozpočet podniku a které, aniž by byly dotacemi v přesném slova smyslu, jsou ve skutečnosti stejné povahy a mají stejné dopady (31).
1.1.1 Selektivní výhoda pro podniky poskytující služby
(86)
Komise shledává, že činnost sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění dotyčného materiálu je hospodářskou činností, protože představuje poskytování služeb za odměnu, a že ji na trhu Společenství mohou provádět četné hospodářské subjekty. Tato zjištění podporují zejména informace poskytnuté ETSA a převzaté v bodech odůvodnění 73 a následujících tohoto rozhodnutí.
(87)
Pokud jde o tuto hospodářskou činnost, portugalské orgány tvrdí, že podniky poskytující dotyčné služby plnily úkol veřejné služby ve veřejném zájmu, který byl oprávněn z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí. Portugalsko v těchto souvislostech zdůraznilo zvláštní situaci vzhledem ke krizi BSE. Portugalsko proto trvá na skutečnosti, že všechna opatření byla přijata s cílem čelit naléhavé situaci, jež představovala ohrožení veřejného zdraví. Portugalská správa se proto snažila umožnit okamžité zavedení opatření až do doby, kdy se hospodářské subjekty dokáží zorganizovat, aby tyto úkoly mohly plnit samy, a to pod kontrolou státu (viz body odůvodnění 21 až 59 tohoto rozhodnutí).
(88)
ETSA se ve svých připomínkách domnívá, že nebyla příjemcem žádné protiprávní podpory, ale že všechny prostředky představovaly pouze oprávněnou odměnu za provádění veřejné služby (viz bod odůvodnění 79 tohoto rozhodnutí).
(89)
Z rozsudku Soudního dvora ve věci Altmark (32) vyplývá, že veřejné dotace poskytované za účelem provádění veřejných služeb nespadají do rámci působnosti článku 107 SFEU, protože je tyto dotace nutno považovat za vyrovnání představující protihodnotu plnění uskutečněných podniky-příjemci za účelem plnění povinností veřejné služby. Soudní dvůr ovšem stanoví, že je nutno, aby byly splněny následující podmínky:
-
zaprvé, podnik-příjemce musí být skutečně pověřen plněním povinností veřejné služby a tyto povinnosti musí být jasně definovány,
-
zadruhé, parametry, na jejichž základě je vyrovnání vypočteno, musejí být předem stanoveny objektivním a transparentním způsobem,
-
zatřetí, vyrovnání nemůže přesahovat meze toho, co je nezbytné k pokrytí všech nebo části nákladů vynaložených k plnění povinností veřejné služby se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností,
-
začtvrté, není-li výběr podniku, který má být pověřen plněním povinností veřejné služby, v konkrétním případě učiněn v rámci řízení o zadání veřejné zakázky umožňujícího vybrat zájemce schopného poskytovat tyto služby za nejmenších nákladů pro územně správní celek, musí být úroveň nutného vyrovnání určena na základě analýzy nákladů, které by průměrný podnik, správně řízený a přiměřeně vybavený k tomu, aby mohl uspokojit požadavky veřejné služby, vynaložil při plnění těchto povinností se zohledněním příjmů, které se k nim vztahují, jakož i zisku, který je přiměřený k plnění těchto povinností.
(90)
Uplatnění judikatury Altmark na tento konkrétní případ vede Komisi k následujícím úvahám:
a) Skutečná služba obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU
(91)
Nejprve je nutno přezkoumat, zda se v tomto konkrétním případě jedná o skutečnou službu obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
(92)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že s výjimkou odvětví, v nichž je tato otázka již předmětem předpisů Společenství, mají členské státy širokou pravomoc při posouzení povahy služeb, jež je možno pokládat za služby obecného hospodářského zájmu. Za těchto okolností je úkolem Komise dbát na to, aby se tento rozsah pro posouzení uplatňoval bez zjevného pochybení, pokud jde o definici služeb obecného hospodářského zájmu.
(93)
Od devadesátých let minulého století byl zjištěn odděleně u lidí a zvířat výskyt celé řady přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Od roku 1996 se nahromadily důkazy o podobnosti mezi původcem BSE (bovinní spongiformní encefalopatie) a novou variantou Creutzfeldtovy-Jakobovy choroby. Komise přijala od roku 1990 řadu opatření za účelem ochrany zdraví lidí a zvířat před rizikem BSE. Zmíněná opatření se zakládají na ochranných ustanoveních směrnic o veterinárních a enviromentálních opatřeních. Rozhodnutí 2000/766/ES přinutilo členské státy k tomu, aby zařídily, že odpady živočišného původu ve smyslu směrnice 90/667/EHS (33) budou sbírány, přepravovány, zpracovávány, uskladňovány nebo likvidovány v souladu s uvedenou směrnicí, rozhodnutím Komise 97/765/ES (34) a rozhodnutím Rady 1999/534/ES (35). V tomto smyslu stanovilo nařízení (ES) č. 1774/2002 veterinární pravidla platná pro vedlejší produkty živočišného původu neurčené k lidské spotřebě a povinnosti členských států dbát na to, aby byla zavedena odpovídající opatření a existovala dostatečná infrastruktura pro sběr, přepravu a likvidaci vedlejších produktů živočišného původu.
(94)
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr uznal, že správa určitých odpadů může být předmětem služby obecného hospodářského zájmu (36), a vzhledem k výše uvedeným zvláštním okolnostem krize BSE, nemá Komise námitek, pokud jde o povahu služby obecného hospodářského zájmu, o níž portugalské orgány prohlašují, že ji chtěly přiřknout této činnosti sběru a pozdějšího zničení jatečně upravených těl a jiného odpadu živočišného původu nevhodného pro spotřebu, a to v období 1999 až 2005, během něhož portugalský stát nesl plnou (1999-2003) nebo částečnou (2003-2005) odpovědnost za tyto činnosti. Jedná se rozhodnutí oprávněné z důvodů veřejného zdraví a ochrany životního prostředí a spadá proto pod pojem obecného hospodářského zájmu ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Plnění závazků veřejné služby
(95)
Rozsudek ve věci Altmark vyžaduje zmocnění v podobě jednoho nebo více úředních úkonů s právně závaznou hodnotou ve vnitrostátních právních předpisech. Pokud jde o první podmínku stanovenou v rozsudku ve věci Altmark, je nutno zaznamenat, že sběr, přeprava, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě byly v Portugalsku zavedeny jako povinné legislativními nařízeními č. 393-B/98 a č. 244/93. Článek 6 legislativního nařízení č. 393-B/98 stanoví, že ústav INGA, jenž je odpovědný za sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu nevhodných k lidské spotřebě, vybírá podniky pověřené provedením této služby. Společné nařízení č. 95/99 předtím určilo parametry, podle nichž byla vypočítána odměna za veřejnou službu, a stanovilo další povinnosti spojené s poskytováním služby, jako je povinnost podniku sbírat všechny vedlejší produkty na celém vnitrostátním území v souladu s veterinárními a technickými normami stanovenými právními předpisy.
(96)
Portugalské orgány tvrdí, že povinnosti podniků poskytujících služby byly ve smlouvách o poskytování služeb jasně vymezeny. Jako příklad předložily Komisi jednu smlouvu o poskytování služeb z roku 2003, jež byla uzavřena v souladu s legislativním nařízením č. 393-B/98.
(97)
Komise zaznamenává, že ve smlouvě o poskytování služeb předložené Komisi portugalskými orgány byly povinnosti podniku poskytujícího služby jasně vymezeny. Vzhledem k ustanovením legislativního nařízení č. 393-B/98 a společného nařízení a ke smlouvě o poskytování služeb předané jako příklad, dospívá Komise k závěru, že je splněna první podmínka rozsudku ve věci Altmark.
c) Parametry stanovené předem transparentním a objektivním způsobem
(98)
Pokud jde o druhou podmínku, Komise se na základě informací, které má k dispozici, domnívá, že parametry, na jejichž základě je vypočítáno vyrovnání, byly stanoveny předem objektivním a transparentním způsobem. Společná nařízení předložená portugalskými orgány tak stanoví metodu výpočtu a způsobilé náklady (viz bod odůvodnění 26 tohoto rozhodnutí). Tyto údaje byly pravidelně ověřovány za předchozí účetní závěrky. Od roku 2005 se používaly postupy zadávání veřejných zakázek. Vzhledem k informacím, které má k dispozici, se Komise domnívá, že druhá podmínka rozsudku ve věci Altmark byla splněna.
d) Nutné vyrovnání na pokrytí nákladů služby
(99)
Pokud jde o třetí podmínku, portugalské orgány a třetí strana prohlásily, že vyrovnání nepřesahuje částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků.
(100)
Komise několikrát, a to zejména při zahájení řízení přezkumu, po portugalských orgánech žádala, aby jí poskytly podrobné informace o metodě výpočtu skutečných hospodářských nákladů na poskytování služeb. Portugalské orgány předložily podklady s uvedením nákladů, jež měli poskytovatelé služeb za každý rok v období 1999-2005, a porovnaly je s částkami vyplacenými INGA poskytovatelům služeb za provedení služeb. Tyto dokumenty prokazují, že vyrovnání vyplacené INGA podnikům poskytujícím služby nepřekročilo částku nezbytnou pro pokrytí všech nebo části nákladů vzniklých při plnění služby. Předložené dokumenty prokazují, že vyrovnání rovněž zohlednilo zisk, který se pohyboval podle daného roku mezi 30 a 39,5 % (viz bod odůvodnění 62 tohoto rozhodnutí).
(101)
Portugalské orgány ujistily, že prostředky nebylo možno zneužít pro případné konkurenční činnosti, kterým by se podniky mohly věnovat (křížové dotace), protože vybraní poskytovatelé služeb se žádné jiné činnosti nevěnovali.
(102)
Vzhledem k informacím poskytnutým portugalskými orgány Komise ovšem zaznamenává, že nemůže dojít k závěru, že zohledněný zisk byl ve smyslu rozsudku ve věci Altmark „přiměřený“.
(103)
ETSA ve svých připomínkách tvrdila, že odměna za poskytovanou službu odrážela přiměřeným způsobem vzniklé náklady při ponechání ziskového rozpětí, jež nemělo za následek žádné zvláštní zvýhodnění, a že v období před rokem 2005 odpovídala míra odměny za provádění veřejné služby evropskému průměru a byla nižší než míra odměny stanovená ve smlouvě o poskytování veřejných služeb přidělené v nabídkovém řízení.
(104)
V tomto ohledu musí Komise poznamenat, že ani portugalské orgány, ani třetí strana nepředložily podklady dokládající tato tvrzení.
(105)
Komise proto nemůže dojít k závěru, že třetí podmínka stanovená v rozsudku ve věci Altmark je v tomto konkrétním případě splněna.
e) Odhad nákladů průměrného podniku
(106)
Vzhledem ke skutečnosti, že před rokem 2005 nebyly podniky poskytující služby vybírány v rámci zadávání veřejných zakázek, judikatura Altmark vyžaduje, aby bylo provedeno srovnávací posouzení s náklady průměrného podniku. Portugalské orgány nepředložily údaje prokazující, že posouzení nákladů bylo provedeno na základě posouzení nákladů průměrného podniku.
(107)
Komise je proto nucena dojít k závěru, že v tomto konkrétním případě nejsou čtyři kritéria judikatury Altmark splněna a že nelze vyloučit možnost zvýhodnění podniků poskytujících služby v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení č. 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
(108)
Platby z veřejných prostředků se provádějí určitým podnikům, tzn. podnikům pověřeným poskytováním služby. Dotyčné opatření lze tak považovat za specifické.
(109)
Komise proto dochází k závěru, že nelze vyloučit selektivní zvýhodnění poskytovatelů služby v období mezi rokem 1998 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
1.1.2 Selektivní výhoda pro jatka a bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(110)
Soudní dvůr ve věci GEMO (37) rozhodl, že skutečnost, že činnost sběru a odstranění uhynulých zvířat a jatečního odpadu, jíž využívala jatka a chovatelé, je vykonávána soukromými podniky, nebrání tomu, aby byla případně označena za státní podporu, protože původcem režimu uvedené činnosti jsou orgány veřejné moci.
(111)
V tomto případě jsou původci režimu činnosti a jeho financování zavedeného legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 portugalské orgány. V této fázi Komise z toho vyvozuje závěr, že tyto režimy jsou proto přičitatelné státu.
(112)
Soudní dvůr ve věci GEMO upřesnil, že je nutno považovat finanční náklady vyplývající z odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu za náklady, které jsou součástí hospodářské činnosti chovatelů a jatek (38). Soudní dvůr proto dospěl k závěru, že je čl. 107 odst. 1 SFEU nutno vykládat v tom smyslu, že se režim, který zajišťuje chovatelům a jatkám bezplatný sběr a odvoz uhynulých zvířat a jatečního odpadu, musí označit za státní podporu ve prospěch zemědělců a jatek.
(113)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a pro hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa. Komise se domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(114)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(115)
Pokud jde o období po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003, zajišťoval financování výše uvedených činností parafiskální poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a pozměněný legislativním nařízením č. 244/2003. Podle režimu legislativního nařízení č. 197/2002 byla od placení poplatku osvobozena jatka, která zajišťují ve svých vlastních prostorách nebo v bourárnách sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění všech dotyčných vedlejších produktů s výjimkou ZRM, protože v oblasti zpracování vlastních vedlejších produktů vytvořila podmínky soběstačnosti (viz odstavec 2 přílohy 2 výše uvedeného legislativního nařízení), jakož i dovozci nevykostěného masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, jež s ním obchodují, protože nevytvářejí vedlejší produkty podléhající povinnému zpracování podle právních předpisů Společenství a vnitrostátních právních předpisů. Legislativní nařízení č. 244/2003 stanoví osvobození výše uvedených subjektů za podmínky schválení plánu neškodného odstranění nebo využití podle zvláštních podmínek požadovaných pro různé kategorie materiálů.
(116)
Pro posouzení, zda existuje zvýhodnění pro jatka, bourárny, dovozce nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa podléhající poplatku, je nutno ověřit, do jaké míry příspěvek pocházející z poplatku odpovídá skutečných hospodářských nákladům na služby poskytované službou sběru.
(117)
Komise zaznamenává, že portugalské orgány ve svém dopisu ze dne 20. ledna 2003 prohlásily, že poplatky stanovené v přílohách 1 a 2 legislativního nařízení č. 197/2002 a poplatek stanovený čl. 2 odst. 2 pro ZRM byly vypočítány na základě skutečných nákladů služeb, jež měly být poskytovány, při zohlednění povahy vytvářených vedlejších produktů u každého druhu zvířat a skutečnosti, zda se to těchto produktů týká či ne.
(118)
Podle portugalských orgánů toto financování ve všech ohledech představuje vyrovnání poskytované uživateli za dodání veřejné služby veřejného zájmu. Částky hrazené hospodářskými subjekty povinnými k poplatku nejsou údajně v žádném případě paušální, ale jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaným veřejné službě a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(119)
Na podporu těchto tvrzení předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji za rok 2003 a se srovnáním skutečných hospodářských nákladů poskytnutých služeb s příspěvky pocházejícími z příslušného poplatku. Pro část roku 2002 zbývající po vstupu v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 v říjnu roku 2002 nepředložily portugalské orgány žádné podklady s číselnými údaji o příjmech vyplývajících z vybírání poplatku.
(120)
Pro roky 2004 a 2005 předložily portugalské orgány podklady s číselnými údaji o nákladech na provedené činnosti, ale ne o příjmu z poplatku vybíraného od hospodářských subjektů, které dosud nepředložily ke schválení svůj plán neškodného odstranění a využití, a které tak nadále podléhaly poplatku zavedeného přechodným režimem legislativního nařízení č. 244/2003.
(121)
Pro roky 2002, 2004 a 2005 nemůže Komise na základě dokumentů předložených portugalskými orgány zjistit, že příspěvky subjektů povinných k poplatku jsou přímo úměrné množstvím odpadu skutečně předaného službě sběru a skutečným nákladům na neškodné odstranění tohoto odpadu.
(122)
Komise dochází k závěru, že pro rok 2003 zvýhodnění neexistuje, protože příspěvky od poplatníků byly přímo úměrné nákladům vzniklým obdrženými službami.
(123)
Komise ale nemůže vyloučit zvýhodnění jatek, bouráren, dovozců nevykostěného hovězího, vepřového a drůbežího masa a hospodářských subjektů uvnitř Společenství, tzn. hospodářských subjektů/příjemců nevykostěného hovězího a vepřového masa povinných k poplatku, v období mezi říjnem 2002 a 1. lednem 2003 a v roce 2004 a 2005.
1.1.3 Selektivní výhoda pro chovatele
(124)
V tomto konkrétním případě lze soudit, že odstraňování uhynulých zvířat a jatečního odpadu vyvolává náklady, které jsou součástí činnosti, nejen pro jatka a bourárny, ale také pro chovatele, na které by se v rámci tržních pravidel přenesla přinejmenším část nákladů na uvedené služby. V souladu s výše uvedenou judikaturou GEMO se Komise domnívá, že popsané financování nákladů na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže pomocí rozpočtových dotací státu před vstupem v platnost legislativního nařízení č. 197/2002 vedlo k osvobození uživatelů této služby od nákladů, které jsou součástí jejich činnosti.
(125)
Komise dochází k závěru, že v období před zavedením parafiskálního poplatku existovalo zvýhodnění.
(126)
Jak je uvedeno výše, je možné, že opatření zavedená portugalskými orgány s cílem zajistit sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže mohou osvobozovat chovatele od nákladů, jež by za běžných okolností částečně nesli. Z legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného legislativním nařízením č. 244/2003 vyplývá, že chovatelé dotyčnému poplatku nepodléhají. Portugalské orgány uvedly, že náklady na sběr před koncem roku 2005 byly přeneseny na celé odvětví. Komise zjišťuje, že na dvou daňových dokladech předložených portugalskými orgány je skutečně uvedeno přenesení poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a legislativního nařízení č. 244/2003 jedněmi z jatek, a to v říjnu 2002 a říjnu 2003. Předložené dokumenty podporují tvrzení portugalských orgánů, že náklady byly v souladu s tržními pravidly přeneseny na celé odvětví, a tedy i na chovatele. Komise dochází na základě uvedeného k závěru, že chovatelé nesly náklady spojené se svou činností, a nebyly proto příjemci žádného specifického zvýhodnění.
(127)
Komise zjišťuje, že chovatelé byli zvýhodněni pouze v období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(128)
Na základě výše uvedeného dochází Komise k závěru potvrzujícímu existenci zvýhodnění, pokud jde o sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů živočišného původu, ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během všech období s výjimkou roku 2003 a ve prospěch chovatelů pouze během období před uplatňováním poplatku.
1.2 VÝHODY FINANCOVANÉ ZE STÁTNÍCH PROSTŘEDKŮ
(129)
Čl. 107 odst. 1 SFEU se týká podpor poskytnutých členskými státy nebo ze státních prostředků. Jinými slovy, dotčené opatření musí být přičitatelné státu a být poskytnuto pomocí státních prostředků.
(130)
V tomto konkrétním případě byly náklady na sběr, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže financovány v období mezi rokem 1999 a říjnem 2002 z přímých příjmů státu a od října 2002 z příjmů z parafiskálního poplatku uplatňovaného na jatka, dovozce nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemce nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(131)
Platby poskytovatelům služeb zajišťované přímými příjmy státu představují výhody financované ze státních prostředků. Skutečnost, že je tato veřejná služba financována v období od roku 1999 až do zavedení poplatku v roce 2002 ze státního rozpočtu, znamená, že podniky provádějící tuto službu využívají veřejných prostředků k pokrytí výdajů odvozených z uvedené služby.
(132)
Poplatky uplatňované mezi zářím 2002 a listopadem 2005 nespadají do oblasti působnosti ustanovení SFEU o státních podporách, pokud nepředstavují způsob financování určitého opatření podpory, a jsou tak jeho nedílnou součástí (39).
(133)
Všechny poplatky jsou placeny INGA mechanizmem přenesení daňové povinnosti. Poplatky vybrané od hospodářských subjektů představovaly příjmy INGA a byly mu hrazeny přímo.
(134)
Aby bylo možné považovat poplatek za nedílnou součást opatření podpory, musí nezbytně na základě relevantní vnitrostátní právní úpravy existovat vztah závazného určení mezi poplatkem a podporou v tom smyslu, že výnos z poplatku je nezbytně určen k financování podpory (40).
(135)
Vzhledem k tomu, že poplatky představovaly příjmy INGA a byly mu placeny přímo, Komise považuje poplatek za nedílnou součást opatření podpory.
(136)
Pokud jde o to, zda mohou být v tomto konkrétním případě považovány příjmy z parafiskálních poplatků za státní prostředky či ne, je nutno poznamenat, že se u státních prostředků nesmí dělat žádný rozdíl mezi případy, kdy je podpora poskytnuta přímo státem, a případy, kdy je poskytnuta veřejnými nebo soukromými organizacemi určenými nebo zřízenými státem. V rozsudku ze dne 15. července 2004 ve věci Pearle a další (41) Soudní dvůr uvedl, že se povinné příspěvky vybrané zprostředkující organizací od všech podniků daného profesního odvětví nepovažují za státní prostředky pouze v případě, jsou-li splněny následující čtyři podmínky:
a)
zvažované opatření bylo zavedeno profesním orgánem, který zastupuje podniky a zaměstnance určitého profesního odvětví a neslouží jako nástroj k provádění politik stanovených státem;
b)
cíle zvažovaného opatření jsou v plné míře financovány z příspěvků podniků daného odvětví;
c)
o způsobu financování a míře/částce příspěvků rozhodují v profesním orgánu daného odvětví zástupci zaměstnavatelů a zaměstnanců bez jakéhokoliv zasahování státu;
d)
příspěvky jsou povinně používány k financování opatření bez možnosti zásahu státu.
(137)
Z dostupných informací vyplývá, že první podmínka rozsudku ve věci Pearle a další není splněna v tom smyslu, že opatření bylo stanoveno legislativním opatřením s cílem provádět politiku určenou státem za účelem boje proti BSE.
(138)
Kromě toho nejsou splněny podmínky tři a čtyři, protože způsob financování regulují uvedená legislativní nařízení. Portugalské orgány proto mají možnost zasahovat do určení způsobů financování opatření.
(139)
Vzhledem k tomu, že nejsou splněny všechny podmínky rozsudku ve věci Pearle a další a že stát zřejmě vykonává rozhodující kontrolu nad způsoby financování opatření podpory, je Komise názoru, že příjmy z parafiskálních poplatků představují ve skutečnosti státní prostředky přičitatelné státu.
1.3 NARUŠENÍ HOSPODÁŘSKÉ SOUTĚŽE/OVLIVNĚNÍ OBCHODU
(140)
Podle judikatury Soudního dvora svědčí obvykle posílení konkurenčního postavení určitého podniku následkem poskytnutí státní podpory o narušení hospodářské soutěže vůči jiným konkurenčním podnikům, které příjemci této podpory nejsou (42).
(141)
Opatření může mít vliv na postavení Portugalska v odvětví masa (43). Jelikož portugalské podniky působí na vysoce konkurenčním mezinárodním trhu, opatření narušuje nebo může narušit hospodářskou soutěž. Opatření může také ovlivnit obchod mezi členskými státy.
(142)
Portugalské orgány vyzdvihly, že kvůli embargu na vývoz zejména živého skotu a masokostních mouček jako takových nebo obsažených v jiných produktech nedocházelo k obchodním výměnám, což údajně znamená, že k narušení hospodářské soutěže nemohlo dojít.
(143)
V tomto ohledu je nutno připomenout, že podle judikatury (44) může podpora ovlivnit obchod mezi členskými státy a narušit hospodářskou soutěž i v případě, kdy se podnik-příjemce, jenž se nachází v konkurenčním postavení vůči výrobcům z jiných členských států, sám na vývozu nepodílí. Pokud členský stát totiž poskytne určitému podniku podporu, může dojít k zachování nebo ke zvýšení vnitřní nabídky s tím, že se tak sníží možnosti podniků z jiných členských států nabízet své služby na trhu tohoto členského státu.
(144)
Za těchto okolností se Komise domnívá, že zákaz vývozu výše uvedených produktů z Portugalska do ostatních členských států nemá vliv na skutečnost, že podpora je schopna narušit hospodářskou soutěž a ovlivnit obchod.
1.4 ZÁVĚR
(145)
Komise se domnívá, že opatření zavedené legislativními nařízeními č. 393-B/98, č. 197/2002 a č. 244/2003 a týkající se sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů živočišného původu představuje státní podporu ve prospěch jatek, bouráren a dovozců během období platnosti legislativního nařízení č. 393-B/98 až do konce platnosti přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003, s výjimkou roku 2003, pro který byly portugalské orgány schopny prokázat, že k žádnému zvýhodnění nedošlo.
(146)
Pokud jde o chovatele, Komise se domnívá, že opatření představuje státní podporu spadající pod čl. 107 odst. 1. pro období, jež předcházelo uplatňování poplatku.
(147)
Pokud jde o podniky poskytující služby, Komise dochází k závěru, že nelze vyloučit možnost státní podpory v období mezi vstupem v platnost legislativního nařízení 393-B/98 a rokem 2005, kdy skončilo uplatňování přechodného režimu zavedeného legislativním opatřením č. 244/2003.
2. PROTIPRÁVNOST PODPORY
(148)
Komise zjišťuje, že Portugalsko neoznámilo v souladu s čl. 108 odst. 3 SFEU opatření podpory poskytovaná od roku 1999, ani režimy zavedené legislativními nařízeními č. 197/2002 a č. 244/2003. Čl. 1 písm. f) nařízení Rady (ES) č. 659/1999 definuje „protiprávní podporu“ jako novou podporu uskutečňovanou v rozporu s čl. 93 odst. 3 Smlouvy.
(149)
Skutečnost, že opatření zavedená Portugalskem obsahují prvky státní podpory, znamená, že se jedná o nové podpory neoznámené Komisi, a které tak představují protiprávní podpory ve smyslu SFEU.
(150)
Přezkum slučitelnosti případných podpor bude proveden ve dvou částech: v první části Komise přezkoumá slučitelnost podpor poskytnutých podnikům zajišťujícím služby a v druhé části slučitelnost případných podpor poskytnutých jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům uvnitř Společenství tohoto odvětví, jakož i chovatelům.
(151)
Jelikož se jedná o podpory financované od roku 2002 parafiskálním poplatkem, musí Komise, jakmile je financování nedílnou součástí opatření podpory, podrobit přezkumu jak financované činnosti, tzn. podpory, tak jejich financování. Je-li způsob financování určité podpory prostřednictvím zejména povinných příspěvků nedílnou součástí opatření podpory, musí podle Soudního dvora přezkum tohoto opatření Komisí nutně vzít na zřetel tento způsob financování (45). Jak je prokázáno v odstavci 135 tohoto rozhodnutí, je nutno považovat způsob financování podpory za nedílnou součást opatření podpory.
3. PŘEZKUM SLUČITELNOSTI PODPOR
3.1 ANALÝZA Z HLEDISKA USTANOVENÍ POUŽITELNÝCH NA NEOZNÁMENÉ PODPORY
3.1.1 Podpory ve prospěch podniků poskytujících služby
a) Slučitelnost podpor při použití čl. 106 odst. 2 SFEU
(152)
Ze zákazu uvedeného v čl. 107 odst. 1 SFEU jsou možné výjimky.
(153)
Z judikatury Soudního dvora vyplývá, že vyrovnání za veřejné služby nepředstavují státní podpory ve smyslu čl. 107 odst. 1 SFEU, pokud tato vyrovnání splňují určité podmínky (viz bod odůvodnění 89 tohoto rozhodnutí). Pokud ale vyrovnání za veřejnou službu tyto podmínky nesplňují a pokud jsou splněna obecná kritéria použitelnosti čl. 107 odst. 1 SFEU, představují sice tato vyrovnání státní podporu, ale je možno je prohlásit za slučitelná s SFEU podle čl. 106 odst. 2 SFEU, pokud jsou nezbytná pro fungování služeb obecného hospodářského zájmu a neovlivňují rozvoj obchodu v míře, která by byla v rozporu se zájmem Unie. Komise upřesnila podmínky, jež je nutno splnit, aby bylo dosaženo této rovnováhy. Již ve svém Sdělení o službách obecného zájmu v Evropě roku 2001 (46) Komise upřesnila, že je nutno zaručit, aby veškerá omezení pravidel smluv ES, a to zejména omezení hospodářské soutěže a svobod vnitřního trhu, nepřekračovala míru nutnou k zaručení řádného plnění poslání veřejné služby. To zejména znamená, že odměna nepřevýší čisté dodatečné náklady vyvolané úkolem svěřeným dotyčnému podniku. Komise upřesnila tyto podmínky také následně v rámci Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby (47) a ve svém rozhodnutí ze dne 28. listopadu 2005 o použití čl. 86 odst. 2 Smlouvy o ES (48). Pokud jde o výpočet vyrovnání, Komise upřesnila, že výše vyrovnání nemůže přesáhnout částku nezbytnou pro pokrytí nákladů vzniklých při plnění závazků veřejné služby při zohlednění příjmů, které se k nim vztahují, jakož i přiměřeného zisku z plnění těchto závazků. Přiměřený zisk může zejména zahrnovat celý nebo část růstu produktivity, jehož daný podnik dosáhl během domluvené a omezené doby, aniž by snížil kvalitativní úroveň služeb, které mu stát svěřil.
(154)
Bod 18 rámce Společenství pro státní podporu ve formě vyrovnávací platby za závazek veřejné služby upřesňuje, že „přiměřeným ziskem“ je nutno rozumět míru návratnosti vlastního kapitálu, která zohledňuje riziko nebo nepřítomnost rizika vyplývající pro dotčený podnik ze zásahu členského státu, zejména pokud mu stát udělil výhradní nebo zvláštní práva. Tato míra nepřesahuje běžně průměrnou míru, jež byla v dotčeném odvětví platná v posledních letech. V odvětvích, kde neexistuje podnik srovnatelný s podnikem, jemuž bylo svěřeno poskytování služby obecného hospodářského zájmu, může být toto srovnání učiněno s podniky umístěnými v jiných členských státech nebo, pokud je to nezbytné, v rámci jiných odvětví za předpokladu, že budou zohledněny zvláštnosti každého podniku. Při určování výše přiměřeného zisku může členský stát zavést pobídková kritéria, která se budou mimo jiné týkat kvality poskytované služby a přírůstků produktivity.
(155)
Jak je vysvětleno v odstavci 99 a následujících tohoto rozhodnutí, nemůže Komise na základě údajů poskytnutých portugalskými orgány dospět k závěru, že vyrovnání bylo vypočteno při zohlednění přiměřeného zisku, který nepřekračuje průměrnou míru platnou v dotčeném odvětví. Útvary Komise požádaly několikrát portugalské orgány o dodání všech podkladů nutných pro určení, zda jsou v tomto konkrétním případě splněny všechny podmínky pro odchylku od státních podpor poskytnutých ve formě služby hospodářského zájmu. Podklady dodané portugalskými orgány totiž nijak nezmiňují, že by bylo pro stanovení průměrné míry platné v dotčeném odvětví provedeno srovnání s jinými podniky.
(156)
Komise tak nemůže dojít k závěru o slučitelnosti podpor ve prospěch poskytovatelů služeb ve smyslu čl. 106 odst. 2 SFEU.
b) Slučitelnost podpor při použití čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU
(157)
Čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU stanoví, že za slučitelné s vnitřním trhem mohou být považovány podpory, které mají usnadnit rozvoj určitých hospodářských činností nebo hospodářských oblastí, pokud nemění podmínky obchodu v takové míře, jež by byla v rozporu se společným zájmem. Aby podpory mohly využít odchylky uvedené v tomto písmenu, musí přispívat k rozvoji dotyčného odvětví.
(158)
V tomto konkrétním případě portugalské orgány uvádějí, že od roku 1999 nesly všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže. Od října 2002 je financování nákladů spojených se stejnou činností sběru, zpracování a neškodného odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže zajištěno z příjmů z poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa, pokud tuto činnost nezajišťují sami.
(159)
Podle bodu 23.3 pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2000-2006 (49) (dále jen „hlavní pokyny“) a sdělení Komise o stanovení pravidel pro hodnocení protiprávně poskytnuté státní podpory (50) je nutno posuzovat každou protiprávní podporu ve smyslu čl. 1 písm. f) nařízení (ES) č. 659/1999 podle pravidel a pokynů platných v okamžiku, kdy byla podpora poskytnuta. Komise přijala v roce 2002 pokyny Společenství týkající se státní podpory na testy TSE, uhynulá zvířata a odpady z jatek. Tyto pokyny platily mezi 1. lednem 2003 a 31. prosincem 2006 (51). Bod 44 pokynů k TSE stanoví pro případy týkající se zejména jatečního odpadu odchylku od zásady, podle níž je nutno posuzovat protiprávně udělené podpory podle pravidel platných v okamžiku, kdy jsou podpory poskytnuty. Podle bodu 47 pokynů k TSE uplatní Komise na podpory udělené před koncem roku 2002 zásady vycházející z bodu 11.4 pokynů týkajících se protiprávně poskytnuté podpory na odpady z jatek. Bod 47 pokynů k TSE tak představuje příslušný právní základ pro posouzení podpor poskytovaných od roku 1999.
(160)
V souladu s bodem 194 písm. c) pokynů Společenství ke státní podpoře v odvětvích zemědělství a lesnictví na období 2007-2013 nepoužívá Komise od vstupu v platnost těchto pokynů dne 1. ledna 2007 nadále pokyny k TSE s výjimkou u podpor protiprávně poskytnutých před 1. lednem 2007 a uvedených v bodě 43 a následujících těchto pokynů. Bod 47 pokynů k TSE tak zůstává předpisem použitelným na podpory na odpady z jatek protiprávně poskytnuté počínaje 1. lednem 2003.
(161)
Bod 47 pokynů k TSE obsahuje řadu ustanovení, která se týkají odpadu z jatek.
(162)
Pokud jde o státní podpory spojené s jatečním odpadem, přijala Komise od ledna 2001 podle bodu 47 pokynů k TSE řadu jednotlivých rozhodnutí, jež povolila státní podpory kryjící až 100 % nákladů vyvolaných likvidací specifických rizikových materiálů, masokostní moučky a krmiv pro zvířata obsahující takové produkty, které je nutno odstranit podle nových právních předpisů Společenství týkajících se přenosných spongiformních encefalopatií (TSE). Tato rozhodnutí se zakládala zejména na bodě 11.4 zemědělských pokynů a zohledňovala krátkodobou povahu podpor a nutnost dodržovat v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektům než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise uplatní stejné zásady na státní podpory protiprávně poskytnuté do konce roku 2002 se srovnatelnými náklady spojenými s novými právními předpisy Společenství v oblasti TSE, a to aniž je dotčeno dodržování jiných ustanovení práva Společenství.
(163)
Bod 47 pokynů k TSE připomíná, že Komise výjimečně souhlasila s tím, aby takové státní podpory byly poskytovány také jiným subjektů než těm, kteří pracují v oblasti živých zvířat, a to například jatkám. Komise v minulosti rozhodla, že tato výjimka má zahrnovat také jiné podniky provádějící činnosti úzce spojené s oblastí živých zvířat, jako jsou bourárny.
(164)
Na základě bodu 11.4 zemědělských pokynů Komise schválila podpory až do výše 100 % skutečně vzniklých nákladů u opatření, jako jsou veterinární kontroly, testy a jiná opatření na zjištění výskytu choroby, nákup a podávání léků a fytosanitárních produktů a ničení úrody, za podmínky, že:
-
na regionální nebo vnitrostátní úrovni či na úrovni Společenství je zaveden přiměřený program prevence, dozoru nebo vymýcení dotyčné choroby,
-
choroby představují zdroj starostí orgánů veřejné moci,
-
opatření podpory mají za cíl prevenci a/nebo odškodnění,
-
podpory jsou slučitelné s veterinárními a fytosanitárními předpisy Společenství.
(165)
Tyto zásady platí také podle bodu 47 pokynů k TSE.
(166)
BSE je přenosná choroba, jež představuje ohrožení pro lidské zdraví. Jedná se o chorobu zvířat, jejíž primární ohnisko musí být oznámeno přímo Komisi a ostatním členským státům (52). Cílem opatření podpory bylo zajistit, že nutná preventivní opatření ohledně sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění byla provedena v souladu s veterinárními předpisy platnými v odvětví masa mezi rokem 1999 a rokem 2005.
(167)
Komise v tomto ohledu zaznamenává, že Portugalsko uvedlo, že od roku 1999 do konce roku 2002 neslo všechny náklady spojené se sběrem, zpracováním a neškodným odstraněním vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže, a to v souvislostech naléhavých opatření schválených Komisí v rámci rozhodnutí 98/653/ES, které zakazuje vývoz masokostních mouček ze savců. Zaznamenává také, že opatření embarga na hovězí maso z Portugalska byla zrušena až přijetím nařízení (ES) č. 1993/2004.
(168)
Komise také zdůrazňuje, že v souladu s body 33 a 34 pokynů k TSE byly podniky vybírány a odměňovány podle tržních zásad a nediskriminačním způsobem (viz bod odůvodnění 21 a následující tohoto rozhodnutí). Komise může v tomto konkrétním případě přijmout, a to vzhledem k naléhavosti, se kterou bylo nutno opatření přijímat, že portugalské orgány vybíraly poskytovatele služeb v souladu s legislativním nařízením č. 197/99 ze dne 8. června 1999, které je podle informací poskytnutých portugalskými orgány vnitrostátním nástrojem provedení směrnice 97/52/ES, aniž by použily postup zadávání veřejných zakázek (viz bod odůvodnění 24 tohoto rozhodnutí).
(169)
Portugalské orgány uvedly, že legislativní nařízení č. 197/2002 bylo naplánováno kvůli dodržení jejich závazků v souvislosti s rozhodnutím Rady č. 2000/766/ES při dodržení zásady „znečišťovatel platí“ (viz body odůvodnění 65 a 66 tohoto rozhodnutí). Potvrdily, že prostředky nemohly být odchýleny ke konkurenčním činnostem, kterým se podniky poskytující služby mohly věnovat, protože jedinou činností těchto podniků byl skutečně sběr, zpracování, přeprava a neškodné odstranění vedlejších produktů ze zvířat.
(170)
Komise rovněž zjišťuje, že odpovědnost za službu a její financování byla přenesena na hospodářské subjekty při dodržení přechodné fáze systémem zavedeným legislativním nařízením č. 244/2003.
(171)
Vzhledem ke zvláštním okolnostem a naléhavé situaci vyvolané rizikem šíření BSE mezi rokem 1999 a rokem 2004 a vzhledem ke skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“.
(172)
Komise proto může dojít na základě informací, jež má k dispozici, k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 1999 a koncem roku 2002 mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(173)
Pokud jde o podpory poskytnuté od roku 2003 do listopadu 2005, Komise soudí, že vzhledem k naléhavosti situace, jež převládala až do konce roku 2004, a skutečnosti, že režim legislativního nařízení počítal s postupným přenesením odpovědnosti a financování služeb, jak je uvedeno výše, lze podpory označit za slučitelné a v souladu s bodem 47 pokynů k TSE, pokud jsou v souladu se skutečnými náklady obdržených služeb.
(174)
Jak je uvedeno v bodu odůvodnění 100 tohoto rozhodnutí, portugalské orgány prokázaly, že podpory odpovídají skutečným nákladům na služby podniků poskytujících služby, a to v období od roku 1999 do roku 2005.
(175)
Komise proto na základě informací, jež má k dispozici, dochází k závěru, že podpory poskytnuté mezi rokem 2003 a listopadem 2005 poskytovatelům služeb mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.1.2 Podpora jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství, jakož i chovatelům
(176)
Jak Komise uvedla v odstavci 166 tohoto rozhodnutí, riziko šíření BSE v Portugalsku v období od roku 1999 do roku 2004 vyvolalo zvláštní okolnosti a naléhavou situaci. Vzhledem k této výjimečné situaci a skutečnosti, že systém zavedený legislativním nařízením z roku 2003 stanovil postupné přenesení odpovědnosti a financování služeb na hospodářské subjekty odvětví, Komise soudí, že podpory lze označit za krátkodobé a dodržující v dlouhodobém výhledu zásadu „znečišťovatel platí“. V souladu se svou předchozí praxí Komise v tomto konkrétním případě soudí, že podpory na základě bodu 47 pokynů k TSE mohly být výjimečně poskytnuty dalším subjektům odvětví, a to zejména jatkám, bourárnám, dovozcům a hospodářským subjektům odvětví uvnitř Společenství.
(177)
Stejně jak to Komise zjistila u podniků poskytujících služby, byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE.
(178)
Pokud jde o jatka, bourárny, dovozce a hospodářské subjekty odvětví uvnitř Společenství, může Komise proto dospět k závěru, že poskytnuté podpory mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
(179)
Pokud jde o chovatele, Komise na základě uvedeného dospívá rovněž k závěru, že vzhledem k odůvodněním převzatým v bodě odůvodnění 160 a následujících tohoto rozhodnutí byly podpory poskytnuty v souladu se zásadami uvedenými v bodě 47 pokynů k TSE a mohou využít odchylku stanovenou v čl. 107 odst. 3 písm. c) SFEU.
3.2 FINANCOVÁNÍ PODPOR
(180)
Od října 2002, kdy vstoupilo v platnost legislativní nařízení č. 197/2002, jsou náklady na sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších masných produktů ze savců a drůbeže financovány z příjmů z parafiskálního poplatku, kterému podléhají jatka, dovozci nevykostěného hovězího a vepřového masa a hospodářské subjekty uvnitř Společenství, tzn. hospodářské subjekty/příjemci nevykostěného hovězího a vepřového masa.
(181)
V souladu s judikaturou Soudního dvora (53) Komise obvykle soudí, že financování státní podpory prostřednictvím povinných poplatků může mít vliv na podporu v tom smyslu, že má ochranný dopad přesahující vlastní podporu. Dotyčné příspěvky totiž představují povinné poplatky. Podle stejné judikatury Komise soudí, že podpora nemůže být financována parafiskálními poplatky, které zatěžují rovněž produkty dovážené z jiných členských států.
(182)
Se zřetelem na tuto judikaturu a skutečnost, že opatření je poskytnuto ze státních prostředků, a představuje tak státní podporu ve smyslu článku 107 SFEU, je nutno ověřit, zda má diskriminační povahu, a je tak v rozporu s článkem 110 SFEU, protože produkty z jiných členských států podléhají také uhrazení poplatku.
(183)
Portugalské orgány zdůvodnily zdanění nevykostěného dováženého masa skutečností, že tyto dovážené produkty mohly využívat systém stejně jako produkty vnitrostátní a že existence nevykostěného masa znamená existenci vedlejších produktů, které využívají služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění.
(184)
Podle informací, jež má Komise k dispozici, byly poplatky uplatněny na jatka, dovozce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat (viz čl. 2 odst. 2 legislativního nařízení č. 197/2002) a slouží k zajištění služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů z masa savců a drůbeže (čl. 1 odst. 1 legislativního nařízení č. 197/2002).
(185)
Tyto informace vedly Komisi k pochybám o souladu mezi poplatky vybíranými od poplatníků a službami, které využívají. Komise zjistila, že nemůže vyloučit existenci potenciálně diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, u kterých je nutno zaplatit poplatek.
(186)
Portugalské orgány poté ujistily, že financování služeb sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů drůbežího masa nepochází z poplatků vybíraných od jatek a dovozců jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, ale v souladu s přílohou 1 legislativního nařízení č. 197/2002 od zařízení na porážku drůbeže, jež nepodporují sběr, přepravu, zpracování a neškodné odstranění vedlejších produktů vznikajících při porážce drůbeže. Dovozci a hospodářské subjekty/příjemci drůbeže jsou od poplatku osvobozeni, protože většina dovážených jatečně upravených těl drůbeže nevede ke vzniku vedlejších produktů.
(187)
Pokud jde naopak o dovozce a hospodářské subjekty/příjemce jatečně upravených těl, půlek a dalších nevykostěných kusů skotu a prasat, portugalské orgány prokázaly, že tyto dovážené nevykostěné kusy vedou ke vzniku vedlejších produktů.
(188)
Již v příkazu k poskytnutí informací a následně při zahájení řízení žádala Komise portugalské orgány, aby potvrdily, že dovážené produkty mohly využívat mechanizmu stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, a také prokázaly pomocí číselných údajů, že za dané referenční období existovala peněžitá rovnocennost mezi částkami vybranými u nevykostěných hovězích a vepřových masných výrobků z jiných členských států a náklady na služby, jichž výlučně využívaly (viz odst. 37 písm. h) rozhodnutí o zahájení řízení).
(189)
Portugalské orgány potvrdily, že dovážené nevykostěné kusy využívaly služby sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění vedlejších produktů masa stejným způsobem jako vnitrostátní produkty, ale nedodaly k tomu žádné odpovídající přesné číselné údaje.
(190)
Informace poskytnuté Komisi jí proto neumožňují dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 197/2002 a vybíraný u dovážených produktů je rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(191)
Podle čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 musela jatka, bourárny, inkubační střediska a průmysl výrobků z vajec platit poplatky stanovené v příloze 1 legislativního nařízení č. 197/2002, s výjimkou organizací využívajících alternativní režim stanovený tímto nařízením, jež podléhaly poplatkům podle přílohy 2, a to až do schválení plánu neškodného odstranění materiálů kategorie 3. U materiálů kategorií 1 a 2 musely před schválením plánu platit 0,35 EUR/kg materiálu (čl. 5 odst. 1 legislativního nařízení č. 244/2003).
(192)
Pokud jde o změny systému poplatků, k nimž došlo zavedením legislativního nařízení č. 244/2003, Komise požádala portugalské orgány, aby prokázaly, že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře jako produkty vnitrostátní.
(193)
Portugalské orgány potvrdily, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl založen na skutečně vytvořených vedlejších produktech a že dovážené produkty mohly využívat uvedených služeb ve stejné míře. Komise ale zaznamenává, že portugalské orgány neposkytly na podporu těchto tvrzení žádné číselné údaje.
(194)
Bez podkladů k ověření Komise nemůže dojít k závěru, že poplatek zavedený legislativním nařízením č. 244/2003 byl rovnocenný s částkou odpovídající službám, jež využívají vedlejší produkty vytvářené těmito dováženými produkty, a že tak dovážené produkty mohly využívat služeb financovaných opatřením podpory ve stejné míře jako vnitrostátní produkty.
(195)
Komise zaznamenává, že systém poplatků zavedený na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a systém přechodného režimu stanovený čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/003 nejsou slučitelné s článkem 110 SFEU, a to z důvodu existence možného diskriminačního systému vůči produktům dováženým z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
VI. ZÁVĚR
(196)
Komise lituje, že Portugalsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 SFEU protiprávně podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu.
(197)
Podpory ve prospěch sběru, přepravy, zpracování a neškodného odstranění jatečního odpadu dodržely ustanovení Společenství použitelná na úrovni příjemců. Naopak financování těchto podpor systémem poplatků zavedeným na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 a čl. 5 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 není slučitelné s vnitřním trhem, a to z důvodu možného diskriminačního dopadu na produkty dovážené z jiných členských států, které musí poplatek také platit.
(198)
V tomto konkrétním případě považuje Komise za vhodné přijmout podmínečné rozhodnutí při využití možnosti, již nabízí čl. 7 odst. 4 nařízení (ES) č. 659/1999, podle nějž může Komise připojit ke kladnému rozhodnutí podmínky, za kterých může být podpora považována za slučitelnou se společným trhem, a může stanovit povinnosti pro umožnění kontroly plnění rozhodnutí.
(199)
K nápravě porušení článku 110 SFEU, a tedy k odstranění diskriminace se zpětnou působností, musí Portugalsko ve lhůtě a za podmínek stanovených Komisí přistoupit k navrácení části poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států. Náprava tohoto porušení by učinila dotčené podpory slučitelnými se Smlouvou.
(200)
Komise stanoví podmínky, jimiž se uvedené navrácení musí řídit. Portugalsko musí navrátit poplatníkům tu část poplatku, která byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi dnem vstupu v platnost poplatku stanoveného legislativním nařízením č. 197/2002 a dnem jeho posledního uplatnění před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem musí Portugalsko během referenčního období ověřit peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (54),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků, jimiž bude dokázána zaplacená část poplatku, kterou byly zatíženy produkty pocházející z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu,
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 393-B/98 ze dne 4. prosince 1998 je slučitelná s vnitřním trhem.
Článek 2
1. Státní podpora poskytnutá Portugalskem na základě legislativního nařízení č. 197/2002 ze dne 25. září 2002 a přechodného režimu stanoveného čl. 3 odst. 2 legislativního nařízení č. 244/2003 ze dne 7. října 2003 je slučitelná s vnitřním trhem za podmínky, že Portugalsko vrátí plátcům poplatku jeho část, jež byla uvalena na produkty pocházející z jiných členských států mezi začátkem uplatňování poplatku na základě legislativního nařízení č. 197/2002 a dnem posledního uplatnění tohoto poplatku před koncem přechodného režimu zavedeného legislativním nařízením č. 244/2003.
2. K tomu musí Portugalsko splnit následující podmínky:
-
pokud budou moci dokázat, že poplatek byl uvalen na produkty dovezené z jiných členských států, mohou poplatníci odpovědní za zaplacení poplatku požadovat náhradu poměrné části výnosu z poplatku určené na financování části podpory, již využívaly výlučně vnitrostátní produkty. Žádosti o vrácení se předkládají ve lhůtě stanovené v souladu s vnitrostátními předpisy a v žádném případě kratší než šest měsíců počínaje dnem oznámení tohoto rozhodnutí,
-
Portugalsko stanoví míru případné diskriminace, kterou jsou zatíženy dovážené produkty. Za tímto účelem ověří Portugalsko během referenčního období peněžní rovnocennost mezi částkami celkově vybranými jako uvedený poplatek za domácí produkty a výhodami, které se na tyto produkty výlučně vztahují,
-
navrácení musí být provedeno v maximální lhůtě šesti měsíců od podání žádosti,
-
navrácené částky musí být od data, kdy byly vybrány, až do data skutečného navrácení aktualizovány s ohledem na úroky. Tyto úroky jsou počítány na základě referenční sazby Komise stanovené metodou určení referenčních úrokových a diskontních sazeb (55),
-
portugalské orgány přijmou všechny přiměřené důkazy ze strany poplatníků na prokázání částek, jež uhradili jako poplatek u produktů pocházejících z jiných členských států,
-
právo na refundaci nesmí podléhat dalším podmínkám, zejména podmínce nepřevedení poplatku,
-
v případě, kdy poplatník poplatek ještě nezaplatil, portugalské orgány se formálně zřeknou požadavku na zaplacení úměrné části poplatku uvaleného na produkty dovážené z jiných členských států, u které je prokázáno, že slouží k financování té části podpory, jež je určena výlučně pro vnitrostátní produkty. Zřeknou se rovněž případných souvisejících úroků z prodlení,
-
v případě, že o to Komise požádá, předloží portugalské orgány komplexní zprávu, kterou prokáží řádné provedení opatření k refundaci,
-
pokud byl v jiném členském státě uvalen poplatek s obdobnými záměry na stejné produkty, které byly zatíženy poplatkem v Portugalsku, portugalské orgány se zavazují navrátit poplatníkům část poplatku, která zatížila produkty pocházející z tohoto členského státu
-
Portugalsko se zavazuje seznámit s tímto rozhodnutím všechny potenciální poplatníky dotčeného poplatku.
Článek 3
Portugalsko bude informovat Komisi do dvou měsíců po oznámení tohoto rozhodnutí o opatřeních, která provedlo, aby mu vyhovělo.
Článek 4
Toto rozhodnutí je určeno Portugalské republice.
V Bruselu dne 13. července 2011.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 13 luglio 2011
relativa al regime di aiuti di Stato C 3/09 (ex NN 41 A-B/03) applicato dal Portogallo alla raccolta, al trasporto, al trattamento e alla distruzione dei rifiuti dei macelli
[notificata con il numero C(2011) 4888]
(Il testo in lingua portoghese è il solo facente fede)
(2011/677/UE)
LA COMMISSIONE DELLE COMUNITÀ EUROPEE,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma,
considerando quanto segue:
I. PROCEDIMENTO
(1)
Il 15 novembre 2002, in seguito a un reclamo, la Commissione ha inviato alle autorità portoghesi una richiesta d’informazioni relativa all’introduzione di una tassa parafiscale volta a finanziare la raccolta, il trasporto, il trattamento e la distruzione dei sottoprodotti della macellazione di ruminanti e pollame, conformemente al decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002 (1) (in appresso «decreto legge 2002»). Le autorità portoghesi hanno risposto con lettera del 20 gennaio 2003.
(2)
Poiché dalle informazioni fornite risulta che il regime in questione è stato attuato senza la previa autorizzazione della Commissione, è stato iscritto nel registro degli aiuti non notificati con il numero NN 41 A-B/03.
(3)
Con lettere del 16 e del 30 aprile 2003 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di comunicare ulteriori informazioni sul regime in questione entro le quattro settimane successive.
(4)
Visti i tempi necessari a raccogliere le informazioni richieste, con lettere del 5 maggio e del 6 giugno 2003, protocollate rispettivamente il 5 maggio e il 10 giugno 2003, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha chiesto, a nome delle autorità portoghesi, una proroga del termine di risposta.
(5)
Con lettera datata 25 luglio 2003 i servizi della Commissione hanno concesso una proroga di quattro settimane.
(6)
Non avendo ricevuto risposta nel termine di quattro settimane fissato nell’ultima lettera succitata, con lettera del 19 dicembre 2003 i servizi della Commissione hanno inviato un sollecito alle autorità portoghesi precisando che, in assenza di una loro reazione, si riservavano di proporre alla Commissione l’invio di un’ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell’articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (2) (diventato 108 del TFUE).
(7)
Con lettera del 5 febbraio 2004, protocollata il giorno stesso, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha comunicato alla Commissione la risposta delle autorità portoghesi alle lettere dei servizi della Commissione del 16 e 30 aprile 2003.
(8)
Con lettera datata 11 novembre 2004 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di comunicare ulteriori informazioni sul regime in questione entro le quattro settimane successive.
(9)
Visti i tempi necessari a raccogliere tutte le informazioni richieste, con lettera del 30 dicembre 2004, protocollata il 5 gennaio 2005, la rappresentanza permanente della Repubblica portoghese presso l’Unione europea ha chiesto, a nome delle autorità portoghesi, una proroga di un mese per presentare la risposta.
(10)
Con lettera del 17 gennaio 2005 i servizi della Commissione hanno concesso per la seconda volta alle autorità portoghesi la proroga richiesta.
(11)
Non avendo ricevuto risposta alle loro domande nel nuovo termine accordato, con lettera del 12 aprile 2005 i servizi della Commissione hanno inviato un altro sollecito alle autorità portoghesi sottolineando nuovamente che, in assenza di una loro reazione nel termine concesso di quattro settimane, si riservavano di proporre alla Commissione l’invio di un’ingiunzione di fornire informazioni ai sensi dell’articolo 10, paragrafo 3, del regolamento (CE) n. 659/1999.
(12)
Il termine di risposta suindicato è scaduto nel maggio 2005. Non avendo ricevuto risposta alla scadenza del termine succitato, con decisione del 21 febbraio 2006 (3), la Commissione ha ingiunto al Portogallo di comunicare tutte le informazioni richieste precisando che, in assenza di una loro reazione, la Commissione si riservava di avviare il procedimento previsto all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE (cfr. paragrafo 80 dell’ingiunzione di fornire informazioni).
(13)
Non avendo ricevuto alcuna informazione, il 28 gennaio 2009 la Commissione ha deciso di avviare il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE. La decisione è stata pubblicata nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea (4). La Commissione ha invitato gli altri Stati membri e gli interessati a presentare osservazioni sugli aiuti in questione.
(14)
Non avendo ricevuto osservazioni dalle autorità portoghesi nel termine stabilito, la Commissione ha inviato loro un sollecito con lettera del 18 marzo 2009. In data 14 aprile 2009 il Portogallo ha fatto pervenire i suoi commenti alla Commissione insieme a una copia dei decreti legge n. 393-B del 1998 e n. 244 del 2003. Altre osservazioni sono giunte il 15 giugno 2009 dall’ETSA - Empresa de Transformação de Subprodutos Animais, SA.
(15)
Il 1o luglio 2009 la Commissione ha trasmesso al Portogallo i commenti dell’ETSA. Il Portogallo non ha fornito alla Commissione alcuna osservazione in merito.
(16)
A seguito dei commenti trasmessi dall’ETSA, con lettera del 19 febbraio 2010 i servizi della Commissione hanno chiesto ulteriori chiarimenti alle autorità portoghesi, le quali hanno risposto con lettera del 27 aprile 2010.
(17)
Con lettera del 1o febbraio 2011 i servizi della Commissione hanno chiesto alle autorità portoghesi di fornire chiarimenti e di rispondere alle domande già formulate dai servizi della Commissione alle quali le suddette autorità non avevano dato una risposta completa.
(18)
Con lettera del 24 febbraio 2011 le autorità portoghesi hanno chiesto una proroga di 30 giorni del termine di risposta concesso.
(19)
Con lettera del 28 febbraio 2011 i servizi della Commissione lo hanno accordato. Le autorità portoghesi hanno risposto alle domande formulate dai servizi della Commissione con lettera del 1o aprile 2011.
(20)
Con lettera del 20 giugno 2011 i servizi della Commissione hanno informato il Portogallo che avrebbero proposto alla Commissione l’adozione di una decisione positiva condizionale illustrando le condizioni applicate.
II. DESCRIZIONE
(21)
Stando alle informazioni fornite dalle autorità portoghesi, tra il 1o gennaio e il 14 ottobre 1998 sono stati riscontrati in Portogallo 66 casi di encefalopatia spongiforme bovina (di seguito «BSE»). Data la situazione di rischio per la salute pubblica e per quella animale, la Commissione ha adottato la decisione 98/653/CE, del 18 novembre 1998, recante misure d’emergenza rese necessarie dall’insorgere di casi d’encefalopatia spongiforme bovina in Portogallo (5) e ha imposto misure d’emergenza rese necessarie dai casi di BSE in Portogallo e vietato in particolare la spedizione di alcuni animali e sottoprodotti di origine animale dal Portogallo verso altri Stati membri.
(22)
Per attenuare le conseguenze delle misure adottate nell’ambito della lotta contro l’encefalopatia spongiforme bovina (BSE), lo Stato portoghese ha sostenuto dal 1999 i costi complessivi relativi alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame. Con il decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998 (6) (di seguito «decreto legge 1998»), lo Stato si è effettivamente assunto la responsabilità delle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti e fatto carico delle relative spese.
(23)
L’articolo 4, paragrafo 3, del decreto legge 1998 prevedeva la possibilità di applicare ai macelli una tassa per finanziare la distruzione di alcune materie prime ma, stando alle informazioni ricevute dalle autorità portoghesi, questa tassa non è stata applicata.
(24)
Le autorità portoghesi hanno spiegato di non disporre di sufficienti dispositivi specifici atti a garantire un adeguato trattamento dei rifiuti e che erano quindi state costrette a rivolgersi a prestatori privati per erogare questi servizi che per loro stessa natura sono di responsabilità dello Stato.
(25)
Le autorità portoghesi hanno precisato che questa funzione d’interesse pubblico era stata assegnata al settore privato nel rispetto delle prescrizioni del decreto legge n. 197 dell’8 giugno 1999 (7), che è lo strumento nazionale di recepimento della direttiva 97/52/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 ottobre 1997, che modifica le direttive 92/50/CEE, 93/36/CEE e 93/37/CEE relative al coordinamento delle procedure di aggiudicazione rispettivamente degli appalti pubblici di servizi, degli appalti pubblici di forniture e degli appalti pubblici di lavori (8). Le imprese private incaricate delle suddette prestazioni sono state selezionate tenendo conto della loro idoneità e della loro capacità tecnica di garantire la corretta esecuzione del compito d’interesse generale loro assegnato, nonché dell’urgenza con cui si è dovuti intervenire per trattare questi prodotti in modo sicuro, veloce ed efficace. A tale proposito le autorità portoghesi hanno fornito un esempio di contratto di servizio in vigore tra il 1o settembre 2004 e il 31 dicembre 2004.
(26)
Stando alle informazioni fornite dalle autorità portoghesi, i parametri in base ai quali è stata calcolata la compensazione per i servizi resi sono stati previamente definiti dal decreto congiunto n. 96 del 25 gennaio 1999 (9). Questo decreto è stato verificato periodicamente e modificato dal decreto congiunto n. 324 del 6 aprile 2001 (10) e dal decreto congiunto n. 124 del 19 febbraio 2002 (11).
(27)
Con la decisione 2000/766/CE (12), il Consiglio ha vietato l’utilizzo dei sottoprodotti di origine animale di quasi tutte le specie nell’alimentazione degli animali e ha imposto la loro distruzione in tutti gli Stati membri, compreso il Portogallo.
(28)
Le autorità portoghesi hanno spiegato che in seguito alla suddetta decisione la quantità di rifiuti interessati da questo processo era aumentata e, con loro, anche i costi connessi a tali operazioni.
(29)
Con decisione 2001/376/CE (13) la Commissione ha deciso di mantenere in vigore la decisione 98/653/CE adottata dal Portogallo.
(30)
Il regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, del 3 ottobre 2002, recante norme sanitarie relative ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano (14) prevede norme specifiche sulla raccolta, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale applicabili a varie categorie di sottoprodotti.
(31)
Per poter rispettare i loro impegni in questo contesto, le autorità portoghesi hanno spiegato di aver deciso di trasferire i costi delle suddette operazioni agli operatori economici del settore nel pieno rispetto del principio «chi inquina paga» e senza perdere di vista la tutela della salute pubblica che è un obiettivo fondamentale e di responsabilità dello Stato. Hanno quindi adottato il regime previsto dal decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002.
(32)
Dall’ottobre 2002, data di entrata in vigore del decreto legge 2002, i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati con la riscossione di una tassa parafiscale applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(33)
Con lettera del 20 gennaio 2003 le autorità portoghesi hanno precisato che gli operatori di seguito indicati sono esenti dal pagamento della tassa:
-
i centri di macellazione che effettuano la raccolta, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti in questione, ad eccezione dei materiali a rischio specifico (in appresso «MRS») sia nei propri locali che nei laboratori di sezionamento, avendo questi centri creato condizioni di autonomia per il trattamento dei loro sottoprodotti (cfr. punto 2 dell’allegato 2 del decreto legge 2002),
-
gli importatori e gli operatori intracomunitari di carne disossata, dal momento che la carne disossata non genera sottoprodotti oggetto di trattamento obbligatorio ai sensi della legislazione comunitaria e nazionale.
(34)
Per quanto riguarda la destinazione precisa delle entrate derivanti dalla riscossione delle tasse, le autorità portoghesi hanno dichiarato che sono servite esclusivamente a finanziare le operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame, MRS compresi.
(35)
Nell’allegato 1 del decreto legge 2002 l’ammontare della tassa di seguito indicato è stabilito in misura proporzionale e variabile a seconda della specie interessata:
(in EUR)
Specie/Tipo
Bovini
Suini
Ovini/caprini
Pollame
Altro
Tassa/Kg di carcassa
0,05
0,04
0,03
0,06
0,06
(36)
Per quanto concerne il finanziamento dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei MRS, l’articolo 2, paragrafo 2, del decreto legge n. 197 del 2002 prevede di applicare in modo specifico e mirato ai centri di macellazione una tassa d’importo fisso pari a 0,30 EUR/Kg/MRS.
(37)
Tutte le tasse sono pagate mediante procedura di autoliquidazione al seguente ente pubblico: Instituto Nacional de Intervenção e Garantia Agrícola (INGA). I tributi prelevati agli operatori economici costituivano le entrate dell’INGA e gli venivano versati direttamente.
(38)
Come indicato ai considerando 32 e 33 della presente decisione, l’articolo 4 del decreto legge 2002 precisa che i centri di macellazione hanno la facoltà di scegliere se effettuare le operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti da soli oppure ricorrere direttamente a terzi, comunque sempre nel rispetto delle disposizioni legali vigenti e con l’eccezione dei MRS. Qualora i centri di macellazione effettuino la raccolta, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti all’interno del proprio stabilimento, MRS esclusi, la tassa da corrispondere è stabilita come segue dall’allegato 2 del decreto legge 2002:
(in EUR)
Specie/Tipo
Bovini
Suini
Ovini/caprini
Pollame
Altro
Tassa/Kg di carcassa
0,03
0,02
0,00
0,00
0,00
(39)
I centri di macellazione sono invece completamente esenti dal pagamento della tassa se effettuano la raccolta, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti ottenuti sia nel proprio stabilimento che nei laboratori di sezionamento, ad eccezione dei MRS.
(40)
Ai sensi dell’articolo 5 del decreto legge 2002, l’INGA è l’ente responsabile del controllo dei versamenti delle tasse da parte dei centri di macellazione e allo scopo tiene registri aggiornati dei quantitativi di carcasse e dei relativi pesi. Spetta inoltre all’INGA controllare il pagamento delle tasse dovute per l’importazione e il ricevimento dei prodotti provenienti dall’Unione europea, mentre è compito degli operatori e di coloro che ricevono le consegne di carni tenere registri aggiornati delle operazioni effettuate.
(41)
Se optano per questa seconda alternativa, i centri di macellazione devono prima presentare i loro progetti all’INGA e sottoporsi a qualsiasi controllo deciso dall’autorità competente.
(42)
Le autorità portoghesi hanno garantito che l’importo della tassa si limita a far sostenere i costi di queste operazioni ai centri in questione e che il servizio sarà fornito solo a quegli stabilimenti che producono i sottoprodotti da eliminare obbligatoriamente.
(43)
Per quanto riguarda la corrispondenza tra il gettito della tassa e i costi dei servizi con esso finanziati, le autorità portoghesi hanno dichiarato che le tasse previste dagli allegati I e II del decreto legge 2002 e la tassa di cui all’articolo 2, paragrafo 2 per i MRS sono state calcolate in base ai costi reali dei servizi forniti, tenendo conto del tipo di sottoprodotti ottenuti da ciascuna specie animale e dal fatto che fossero o meno interessati.
(44)
Le autorità portoghesi ritengono che questo finanziamento non sia altro che una compensazione dovuta dagli utenti per la fornitura di un servizio pubblico d’interesse generale. Gli importi pagati dagli operatori soggetti ad imposta sono direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnati al servizio pubblico e al costo reale dell’eliminazione dei suddetti rifiuti. Per suffragare le proprie affermazioni, le autorità portoghesi hanno fornito dati numerici per gli anni compresi tra il 1999 e il 2005 a dimostrazione dei costi delle prestazioni e, per l’anno 2003, le cifre relative al gettito della tassa riscossa sui vari tipi di sottoprodotti di prodotti importati e nazionali.
(45)
Quanto al fatto se i prodotti importati beneficiassero del sistema nella stessa misura dei prodotti nazionali, le autorità portoghesi assicurano che, conformemente al principio «chi inquina paga», le tasse applicabili ai centri di macellazione, all’importazione e agli scambi intracomunitari di carni non disossate riflettono i costi legati al trattamento di tutti i sottoprodotti ottenuti nel circuito fino allo stadio del consumatore finale.
(46)
Per le autorità portoghesi l’importazione di carni non disossate implica l’esistenza di sottoprodotti che beneficiano quindi del servizio di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione tale da giustificare l’applicazione delle tasse in questione.
(47)
Le autorità portoghesi ritengono che le azioni finanziate siano d’interesse pubblico, perché in seguito alla crisi della BSE è emerso che l’eliminazione dei sequestri sanitari di materiali dei macelli doveva essere considerata una missione di servizio pubblico dello Stato, vista la sua importanza per la tutela della salute umana e animale e per la protezione dell’ambiente.
(48)
Il sistema instaurato dal decreto legge 2002 è stato abrogato dal decreto legge n. 244 del 7 ottobre 2003 (15) (in appresso «decreto legge 2003»), entrato in vigore il 22 ottobre 2003. Questo decreto stabilisce un regime generale e un regime transitorio per i sottoprodotti di origine animale impropri al consumo umano.
(49)
Il regime generale prevede che i centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti debbano, di propria iniziativa o ricorrendo a terzi, promuovere la raccolta, il trasporto, il magazzinaggio, la manipolazione, la trasformazione e la distruzione dei materiali delle categorie 1, 2 e 3 prodotti nell’unità specifica, conformemente al regolamento (CE) n. 1774/2002 del Parlamento europeo e del Consiglio, mediante l’attuazione di un piano sottoposto alla preventiva approvazione della DG Veterinaria (DG V).
(50)
I centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti devono definire un piano di distruzione o di utilizzo dei materiali di categoria 3 che la DG V deve approvare entro 90 giorni dall’entrata in vigore del decreto legge 2003 o dall’inizio dell’attività. Per quanto riguarda la categoria 3, fino all’approvazione dei piani da parte della DG V, l’INGA garantisce i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione, magazzinaggio temporaneo e distruzione dei sottoprodotti conformemente al decreto legge 2002. Fino all’approvazione del piano per i materiali di categoria 3, i proprietari dei centri di macellazione e di sezionamento, dei centri di incubazione e delle industrie di ovoprodotti sono tenuti al pagamento delle tasse di cui all’allegato 1 del decreto legge 2002 mentre gli enti che godono del regime alternativo previsto dal suddetto decreto devono versare le tasse previste all’allegato 2 del decreto legge 2002.
(51)
In virtù del regime transitorio, l’INGA continua a fornire questi servizi anche per i materiali delle categorie 1 e 2.
(52)
Per i materiali di categoria 1 e 2, i centri di macellazione e di sezionamento devono presentare un piano di distruzione o di utilizzo entro 30 giorni dalla scadenza del regime transitorio nel novembre 2005. Fino all’approvazione del piano sono tenuti a pagare 0,35 EUR/kg di materiale delle categorie 1 o 2 mentre saranno esonerati dal pagamento della tassa una volta approvato il piano di distruzione o di utilizzo.
(53)
Nel presentare alla DG V un piano indicante le operazioni necessarie all’eliminazione dei materiali di categoria 1 e 2, i centri di macellazione e di sezionamento si assumono la responsabilità delle spese inerenti a tali attività e si sottopongono ai controlli dell’autorità. Secondo quanto disposto dall’articolo 3, paragrafo 4, del decreto legge 2003, il regime si conclude dopo due anni dall’entrata in vigore di questo decreto legge.
(54)
Il regime transitorio del decreto legge 2003 è scaduto nel novembre 2005. Nella lettera del 1o aprile 2011 le autorità portoghesi hanno dichiarato che, dopo la scadenza del regime transitorio del decreto legge 2003, i costi delle operazioni di distruzione dei sottoprodotti dei macelli e dei laboratori di sezionamento sono sostenuti dagli operatori attraverso la valorizzazione dei residui trasformati in biocombustibile e l’esportazione di farine.
(55)
Nella sua decisione di avviare il procedimento la Commissione ha espresso alcuni dubbi sull’esistenza e l’eventuale compatibilità di un aiuto a favore delle imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione del materiale in questione, dei centri di macellazione e di sezionamento, degli importatori di carni bovine e suine non disossate e pollame, degli operatori intracomunitari e degli allevatori.
(56)
In particolare la Commissione reiterava le domande già formulate nella prima ingiunzione di fornire informazioni. In merito all’aiuto a favore delle imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione del materiale in questione, la Commissione ha espresso dubbi sulla natura di servizio d’interesse generale che le autorità portoghesi avevano voluto dare alle attività in questione, soprattutto alla luce della sentenza Altmark (16). Quanto all’aiuto a favore dei centri di macellazione, dei laboratori di sezionamento, degli importatori di carni bovine e suine non disossate e pollame e degli operatori intracomunitari del settore, la Commissione ha espresso dubbi sul fatto che il contributo pagato dal settore attraverso la tassa corrispondesse al costo economico reale delle prestazioni fornite dal servizio di raccolta e ha chiesto di fornire dati al riguardo. Infine, per quanto riguarda l’aiuto agli allevatori, la Commissione ha espresso dubbi sui vantaggi che il sistema introdotto ha comportato agli allevatori, non essendo questi ultimi sottoposti alla tassa in questione.
(57)
La Commissione ha poi esaminato in via preliminare la compatibilità delle misure in questione con gli orientamenti applicabili a partire dal 1998 e ha concluso che al momento della decisione di avvio non disponeva di informazioni sufficienti per stabilire la compatibilità delle misure in questione.
III. OSSERVAZIONI INVIATE DAL PORTOGALLO
(58)
Nelle sue osservazioni il Portogallo ha ricordato innanzitutto la particolare situazione in cui lo Stato versava nel 1998 a causa della crisi della BSE. Ha ricordato in particolare la decisione 98/653/CE che aveva vietato la spedizione dal Portogallo verso altri Stati membri o paesi terzi di alcuni prodotti, in quanto tali o contenuti in altri prodotti, tra cui le farine di carne e di ossa. In tale contesto il Portogallo ha istituito un piano di vigilanza, di controllo e di eradicazione della BSE che è stato approvato dal comitato veterinario permanente della Commissione. Il 18 aprile 2001 la Commissione ha deciso di mantenere l’embargo in Portogallo, embargo che è stato revocato solo nel 2004 con il regolamento (CE) n. 1993/2004 della Commissione (17).
(59)
Il Portogallo insiste quindi che tutte le misure che sono state adottate tra il 1998 e il 2004 rispondevano alla necessità di arginare una situazione di emergenza che metteva in pericolo la salute pubblica. L’amministrazione portoghese si era pertanto adoperata per garantire l’attuazione immediata delle misure fino a che gli operatori non si fossero organizzati per sostenere da soli questi compiti rimanendo sotto il controllo dello Stato. Il Portogallo ritiene che la tutela della salute pubblica sia un bene giuridico superiore a ogni altro e come tale giustifichi una deroga alle norme in materia di aiuti di Stato.
(60)
Secondo il Portogallo, l’adozione della decisione 98/653/CE e le sue proroghe successive hanno impedito che le misure adottate dallo Stato portoghese per risolvere la crisi della BSE producessero distorsioni di mercato e ostacolassero gli scambi tra Stati membri. Il Portogallo precisa che, essendoci un embargo sulla spedizione dei prodotti suindicati, non c’erano scambi commerciali e non poteva quindi esserci distorsione di concorrenza.
(61)
In primo luogo il Portogallo indica che nel 1998 non è stato concesso alcun aiuto e lo prova grazie alla data di entrata in vigore del decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998. È solo in quel momento che lo Stato portoghese si è fatto carico, in via eccezionale e transitoria, della responsabilità delle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti.
(62)
Lo Stato portoghese ha sostenuto le spese inerenti alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti dall’entrata in vigore del decreto legge 1998 fino all’entrata in vigore del decreto legge n. 197 del 2002. In proposito, il Portogallo precisa che il fatto che queste misure siano state sostenute dallo Stato portoghese deve essere considerato come di breve durata, perché il regime è stato poi modificato e perché la tassa è stata istituita come modo per ripercuotere sul settore il finanziamento delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame, compresi i materiali a rischio specifico (MRS).
(63)
Per quanto riguarda il costo delle misure menzionate, il Portogallo indica che i parametri in base ai quali è stata calcolata la compensazione sono stati previamente definiti con decreto pubblicato nella Gazzetta ufficiale. Tre sono i decreti (18) citati dalle autorità portoghesi che indicano i prezzi dei servizi resi (raccolta, trasporto, trasformazione e confezionamento in «big bag» per kg di prodotto). Le spese inerenti a queste operazioni, che sono a carico delle unità di trasformazione dei sottoprodotti di origine animale non annesse ai macelli, sono state prese in considerazione, così come le spese correnti per energia, carburante, compensi, assicurazioni, ecc. Questi parametri sono gli stessi per tutti i prestatori di servizi. Le autorità portoghesi hanno indicato che il margine di utile si aggirava tra il 30 e il 39,5 %, che costituisce a loro parere una percentuale equilibrata o addirittura inferiore alla media dell’esercizio di attività economiche. Le autorità portoghesi hanno inoltre allegato le valutazioni di applicazione dei parametri che hanno condotto alla definizione dei prezzi nei decreti.
(64)
In conclusione lo Stato portoghese ritiene che in deroga al principio «chi inquina paga» gli aiuti concessi possano essere dichiarati compatibili, visto che corrispondevano ai servizi resi e che gli orientamenti applicabili all’epoca [Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli (19)] consentivano aiuti fino al 100 % delle spese reali in ragione della loro breve durata.
(65)
Dall’ottobre 2002 la base giuridica del pagamento delle spese è il decreto legge 2002. Le autorità portoghesi ritengono che queste tasse abbiano tenuto conto dei valori di remunerazione delle operazioni effettuate dalle unità di trasformazione dei sottoprodotti. Tuttavia, dal momento che la crisi non era ancora superata, le autorità portoghesi hanno ritenuto che un intervento dello Stato in qualità di intermediario fosse ancora giustificato.
(66)
Nelle simulazioni effettuate all’epoca sono stati considerati gli oneri totali a carico delle società e un margine di utile ragionevole. Le autorità portoghesi hanno presentato la valutazione effettuata in base alle spese e agli oneri per il 2003, che dimostra a loro parere un equilibrio tra le entrate e le uscite inerenti al funzionamento del nuovo regime giuridico introdotto e che fissa le tasse per il finanziamento dei servizi.
(67)
Le autorità portoghesi hanno inoltre dichiarato che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di pollame non erano finanziati con le tasse pagate dai centri di macellazione e dagli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini. Hanno precisato che poiché l’articolo 2, punto 1, del decreto legge 2002 doveva essere interpretato in relazione alle disposizioni dell’allegato 1 ivi menzionate, era stato stabilito che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni fossero finanziati da tre categorie di operatori: i centri di macellazione di bovini, ovini/caprini, pollame e altro; gli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini; gli operatori intracomunitari di questi stessi prodotti. L’allegato 1 conteneva pertanto una colonna con gli importi dovuti dai centri di macellazione di pollame che non promuovevano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti dalla macellazione del pollame, tenendo conto del fatto che la maggior parte delle carcasse di pollame importate non genera sottoprodotti.
(68)
Le autorità portoghesi hanno inoltre dichiarato che la differenza tra le due tasse previste dall’allegato 2 del decreto legge 2002 è giustificata dai costi legati ai sottoprodotti ottenuti nei centri di sezionamento.
(69)
Le autorità portoghesi hanno sottolineato che, ai sensi dei decreti legge 2002 e 2003, sugli allevatori non era stata ripercossa alcuna tassa, anche se i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione hanno di fatto inciso su tutta la filiera della carne. A tale proposito, le autorità portoghesi hanno fornito due fatture di servizi del 22 ottobre 2002 e del 28 ottobre 2003 che dimostrerebbero, a loro parere, che i macelli hanno ripercosso sugli allevatori i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione.
(70)
In definitiva le autorità portoghesi assicurano che le imprese prestatrici di servizi non hanno sottratto risorse a favore di eventuali attività concorrenti: queste imprese esercitavano infatti solo attività di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti animali.
(71)
Il Portogallo ha inoltre ricordato che il regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003 è scaduto nel novembre 2005 e che da allora i centri che generano sottoprodotti si sono assunti la piena responsabilità che lo Stato aveva temporaneamente coperto al loro posto. Dal novembre 2005 tutti i costi sono sostenuti dagli operatori attraverso la valorizzazione dei residui trasformati in biocombustibili e l’esportazione di farine.
(72)
In conclusione le autorità portoghesi ritengono di aver soddisfatto le condizioni sancite dagli orientamenti applicabili, dato che gli operatori che generano sottoprodotti hanno gradualmente iniziato a pagare con la tassa le operazioni derivanti dalla distruzione dei sottoprodotti.
IV. OSSERVAZIONI DI TERZI INTERESSATI
(73)
L’ETSA ha presentato le sue osservazioni con lettera del 15 giugno 2009. Il gruppo ETSA è composto dalle società ITS (Indústria Transformadora de Subprodutos Animais, SA) e SEBOL (Comércio e Indústria de Sebo, SA). Entrambe forniscono servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di origine animale di categoria 1, 2 e 3 in Portogallo e rientrano tra le imprese ingaggiate dallo Stato per erogare i servizi indicati nel periodo in questione. L’ETSA è pertanto considerata destinataria dei pagamenti dello Stato e suscettibile di essere interessata dal procedimento C 3/09.
(74)
A titolo preliminare l’ETSA ricorda il contesto della crisi della BSE che ha costretto lo Stato portoghese ad adottare misure preventive (tra cui i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di origine animale di categoria 1, 2 e 3) volte a contrastare la malattia e a ridurre il rischio d’infezione per tutelare la salute pubblica e l’ambiente. L’adozione di queste misure scaturisce in gran parte dalla legislazione comunitaria.
(75)
Nel periodo 1998-2005 l’INGA ha attribuito con affidamento diretto i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei rifiuti alle società ITS e SEBOL. L’ETSA sottolinea in proposito che tutte le imprese che rispondevano ai requisiti necessari per la fornitura dei servizi richiesti sono state scelte nelle medesime condizioni. Fino al 10 ottobre 2002 l’INGA era incaricata di ricorrere a imprese autorizzate per questo tipo di servizio facendosi carico dei relativi costi, conformemente all’articolo 6 del decreto legge 1998. I parametri per il calcolo della remunerazione erano fissati dal decreto congiunto n. 96/99 e il prezzo era stabilito in base al peso della materia prima. Poteva essere rivisto in caso di modifica delle condizioni di fornitura del servizio. Il prezzo riconosciuto a SEBOL e ITS teneva conto dei costi stimati per la fornitura del servizio, in particolare del peso e del volume dei rifiuti da raccogliere e da trattare, nonché dell’attuazione e gestione del sistema di raccolta delle carcasse nell’impianto, che prevedeva tra l’altro un meccanismo di raccolta rapida in caso di comunicazione di morte dell’animale.
(76)
L’ETSA sottolinea che, benché il servizio fosse stato aggiudicato senza procedura di gara, l’importo della remunerazione copriva i costi afferenti, considerate le loro entrate combinate, e che consentiva di registrare appena un margine di profitto ragionevole e legittimo. L’ETSA indica tuttavia di aver sempre ritenuto il tipo di remunerazione conforme al principio di efficienza, in quanto il prezzo pagato dall’INGA era nella media europea dei prezzi di servizi equivalenti; i prezzi pagati fino al 2005 erano in realtà, secondo l’ETSA, inferiori a quelli successivamente applicati nei contratti di fornitura di servizi identici e stipulati con procedura di gara per agevolare la determinazione e la remunerazione in base ai criteri del mercato.
(77)
A partire dal 2005 i contratti di servizi sono stati attribuiti nell’ambito di appalti pubblici internazionali. Sono stati indetti tre bandi di gara: bovini/equini a livello nazionale, ovini/caprini (sud) e ovini caprini (nord). L’ITS ha presentato un’offerta tramite il consorzio aggiudicatario al quale è stato attribuito il contratto. Per i tre lotti suindicati sono stati stipulati altrettanti contratti di fornitura di servizi. Tra le condizioni l’ETSA cita in particolare la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei rifiuti, la tenuta di un registro e di archivi permanenti e aggiornati sulle operazioni in questione. I controlli per verificare il rispetto delle suddette condizioni sono effettuati dall’IFAP (Instituto de Financiamento da Agricultura e Pescas).
(78)
L’ETSA sottolinea che i prezzi sono stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente nei contratti stipulati, tenendo conto della stazza e della specie degli animali interessati. Secondo l’ETSA questi prezzi sarebbero stati stabiliti in condizioni di mercato e avrebbero garantito un’adeguata copertura dei costi determinati dal rispetto degli obblighi di servizio pubblico previsti dai contratti di fornitura di servizi e dalla legislazione corrispondente.
(79)
Sulla base di questi elementi l’ETSA conclude di non aver beneficiato di alcun aiuto illegale ma che tutti i fondi costituivano semplicemente la remunerazione legittima per una prestazione di servizio pubblico.
V. VALUTAZIONE
1. ESISTENZA DI UN AIUTO SECONDO L’ARTICOLO 107, PARAGRAFO 1, DEL TFUE
(80)
Secondo l’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE «salvo deroghe contemplate dai trattati, sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, gli aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza».
(81)
Gli articoli da 107 a 109 del TFUE sono applicabili al settore delle carni suine in forza dell’articolo 21 del regolamento (CEE) n. 2759/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni suine (20), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1913/2005 del Consiglio (21). Sono resi applicabili nel settore delle carni bovine dall’articolo 40 del regolamento (CE) n. 1254/1999 del Consiglio, del 17 maggio 1999, relativo all’organizzazione comune dei mercati nel settore delle carni bovine (22), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1152/2007 del Consiglio (23). Prima dell’adozione di quest’ultimo, gli articoli erano applicabili allo stesso settore in forza dell’articolo 24 del regolamento (CEE) n. 805/68 del Consiglio (24). Sono resi applicabili nei settori delle carni ovine e caprine dall’articolo 22 del regolamento (CE) n. 2467/98 del Consiglio, del 3 novembre 1998, relativo all’organizzazione comune di mercati nel settore delle carni ovine e caprine (25), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 1913/2005. Sono resi applicabili nei settori delle carni ovine e caprine dall’articolo 19 del regolamento (CEE) n. 2777/75 del Consiglio, del 29 ottobre 1975, relativo all’organizzazione comune di mercati nel settore delle carni ovine e caprine (26), modificato da ultimo dal regolamento (CE) n. 679/2006 del Consiglio (27). Il regolamento (CE) n. 1234/2007 del Consiglio, del 22 ottobre 2007, recante organizzazione comune dei mercati agricoli e disposizioni specifiche per taluni prodotti agricoli («regolamento unico OCM») (28) ha abrogato questi diversi regolamenti e previsto con l’articolo 180 che le norme in materia di aiuti di Stato fossero applicabili ai prodotti summenzionati.
(82)
Quanto al tipo di aiuto, esso deve essere determinato tenendo conto di tutti i beneficiari dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei rifiuti dei macelli e del relativo finanziamento. La Commissione ha individuato le seguenti categorie di potenziali beneficiari del sistema introdotto in Portogallo:
-
le imprese prestatrici dei servizi di raccolta, trasporto e distruzione del materiale in questione,
-
i centri di macellazione e i laboratori di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate,
-
gli allevatori.
(83)
In merito alla valutazione del potenziale aiuto nel tempo, nella decisione di avvio del procedimento la Commissione aveva distinto quattro periodi tenendo conto dell’applicazione delle diverse disposizioni comunitarie pertinenti per l’analisi delle eventuali misure di aiuto. La Commissione aveva considerato il periodo dal 1998 al 31 dicembre 1999, data anteriore all’entrata in vigore degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo; il periodo tra il 1o gennaio 2000 e il 31 dicembre 2002, data anteriore all’entrata in vigore degli orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli (EST); il periodo tra il 1o gennaio 2003 e il 31 dicembre 2006, data anteriore all’entrata in vigore dei nuovi orientamenti agricoli 2007-2013 (29) e il periodo dal 1o gennaio 2007 ad oggi.
(84)
Alla luce delle nuove informazioni fornite dalle autorità portoghesi, in particolare in merito all’applicazione del succitato decreto legge 2003 e alle diverse modalità di finanziamento dei potenziali aiuti, la Commissione ha leggermente modificato l’articolazione dei vari periodi considerando nella propria valutazione, per ciascun gruppo di potenziali beneficiari, i seguenti periodi:
-
il periodo compreso tra il 9 dicembre 1998 e il 9 ottobre 2002 durante il quale era applicato il decreto legge 1998,
-
il periodo compreso tra il 10 ottobre 2002 e il 21 ottobre 2003, data d’applicazione del decreto legge 2002, ad eccezione dell’allegato 2, la cui applicazione è stata prorogata nell’ambito del regime transitorio previsto dal decreto legge 2003,
-
il periodo compreso tra il 22 ottobre 2003 e novembre 2005, data d’applicazione del regime transitorio previsto dal decreto legge 2003.
1.1. ESISTENZA DI UN VANTAGGIO SELETTIVO
(85)
Secondo la giurisprudenza costante della Corte, sono reputati aiuti gli interventi che, sotto qualsiasi forma, sono atti a favorire direttamente o indirettamente determinate imprese o che devono essere considerati come un vantaggio economico che l’impresa beneficiaria non avrebbe ottenuto in condizioni normali di mercato (30). Sono inoltre considerati come aiuti gli interventi che, in varie forme, alleviano gli oneri che normalmente gravano sul bilancio dell’impresa e che di conseguenza, senza essere sovvenzioni in senso stretto, ne hanno la stessa natura e producono identici effetti (31).
1.1.1. Vantaggio selettivo per le imprese prestatrici dei servizi
(86)
La Commissione constata che l’attività di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei materiali in questione è un’attività economica perché costituisce la fornitura di servizi a fronte di una remunerazione e perché può essere effettuata da numerosi operatori economici nel mercato comunitario. Tali constatazioni sono sostenute in particolare dalle informazioni fornite dall’ETSA e riportate ai considerando 73 e seguenti della presente decisione.
(87)
Quanto all’attività economica, le autorità portoghesi fanno notare che le imprese prestatrici dei servizi in questione hanno compiuto una missione di servizio pubblico nell’interesse generale, giustificata da motivi di salute pubblica e di tutela ambientale. In tale contesto il Portogallo ha sottolineato la particolare situazione in cui versava lo Stato portoghese per la crisi della BSE, insistendo sul fatto che tutte le misure adottate rispondevano alla necessità di arginare una situazione d’emergenza che metteva in pericolo la salute pubblica. L’amministrazione portoghese si era pertanto adoperata per garantire l’attuazione immediata delle misure fino a che gli operatori non si fossero organizzati per sostenere da soli questi compiti rimanendo sotto il controllo dello Stato (cfr. i considerando 21 e 59 della presente decisione).
(88)
Nelle sue osservazioni l’ETSA ritiene di non aver beneficiato di alcun aiuto illegale ma che tutti i fondi costituivano semplicemente la remunerazione legittima per una prestazione di servizio pubblico (cfr. considerando 79 della presente decisione).
(89)
Dalla sentenza della Corte di giustizia nella causa Altmark (32) emerge che sovvenzioni pubbliche volte a consentire l’esercizio di servizi pubblici non ricadono nell’ambito d’applicazione dell’articolo 107 del TFUE nella misura in cui queste sovvenzioni devono essere considerate come una compensazione costituente la contropartita delle prestazioni effettuate dalle imprese beneficiarie per assolvere agli obblighi di servizio pubblico. La Corte prevede tuttavia che siano rispettate le seguenti condizioni:
-
in primo luogo, l’impresa beneficiaria deve essere stata effettivamente incaricata dell’esecuzione di obblighi di servizio pubblico e questi obblighi devono essere stati chiaramente definiti,
-
in secondo luogo, i parametri di calcolo della compensazione devono essere stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente,
-
in terzo luogo, la compensazione non deve superare l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione degli obblighi in questione,
-
in quarto luogo, quando la scelta dell’impresa incaricata dell’esecuzione di obblighi di servizio pubblico non è effettuata con procedura di gara, il livello della compensazione necessaria deve essere determinato analizzando i costi che un’impresa media, ben gestita e adeguatamente attrezzata per soddisfare i requisiti di servizio pubblico richiesti avrebbe sostenuto per adempiere a tali obblighi, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi.
(90)
L’applicazione della sentenza Altmark al caso in questione induce la Commissione a esprimere le seguenti considerazioni:
a) Reale servizio d’interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE
(91)
Occorre innanzitutto valutare se si tratti nella fattispecie di un reale servizio d’interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
(92)
Risulta dalla giurisprudenza della Corte di giustizia che, eccettuati i settori disciplinati dalle normative comunitarie in materia, gli Stati membri dispongono di un ampio margine di discrezionalità per quanto riguarda la natura dei servizi che possono essere definiti di interesse economico generale. La Commissione ha quindi il compito di vigilare affinché tale margine di discrezionalità sia applicato senza errori manifesti per quanto riguarda la definizione dei servizi d’interesse economico generale.
(93)
Dagli anni ‘90 del secolo scorso sono state riscontrate varie encefalopatie spongiformi trasmissibili (TSE) che si manifestano separatamente negli esseri umani e negli animali. Fin dal 1996 si sono accumulate prove sulla similitudine dell’agente patogeno della BSE (encefalopatia spongiforme bovina) con quello responsabile della nuova variante del morbo di Creutzfeldt-Jakob. Dal 1990 la Comunità ha adottato una serie di misure volte a tutelare la salute dell’uomo e degli animali dal rischio della BSE. Tali misure si fondano sulle disposizioni di salvaguardia previste dalle direttive in materia di polizia sanitaria e ambientale. Con la decisione 2000/766/CE, gli Stati membri sono stati costretti a garantire che i rifiuti di origine animale quali definiti dalla direttiva 90/667/CEE (33) fossero raccolti, trasportati, trasformati, immagazzinati o eliminati ai sensi di detta direttiva, della decisione 97/735/CE della Commissione (34) e della decisione 1999/534/CE del Consiglio (35). In tal senso il regolamento (CE) n. 1774/2002 ha stabilito norme sanitarie applicabili ai sottoprodotti di origine animale non destinati al consumo umano e previsto obblighi per gli Stati membri affinché prendessero misure adeguate e si dotassero di un’infrastruttura sufficiente a garantire la raccolta, il trasporto e l’eliminazione dei sottoprodotti di origine animale.
(94)
Visto che la Corte ha riconosciuto che la gestione di alcuni rifiuti può essere oggetto di un servizio d’interesse economico generale (36) e vista la particolare situazione relativa alla crisi della BSE già ricordata, la Commissione non ha nulla da obiettare sulla natura di servizio d’interesse economico generale che le autorità portoghesi dichiarano di aver voluto dare all’attività di raccolta e successiva distruzione delle carcasse e altri rifiuti di origine animale non idonei al consumo umano negli anni 1999-2005 durante i quali lo Stato portoghese si è pienamente (1999-2003) o parzialmente (2003-2005) assunto la responsabilità di tali operazioni. Si tratta di una decisione giustificata da motivi di salute pubblica e di tutela ambientale che rientra pertanto nella nozione di interesse economico generale ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
b) Esecuzione dell’obbligo di servizio pubblico
(95)
La sentenza Altmark esige un mandato sotto forma di uno o più atti ufficiali aventi valore giuridico vincolante nel diritto nazionale. In merito alla prima condizione imposta dalla sentenza Altmark, si osserva che la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale impropri al consumo umano sono stati stabiliti come obbligatori in Portogallo dal decreto legge 1998 e dal decreto legge 2003. L’articolo 6 del decreto legge 1998 prevede che l’INGA - in quanto ente responsabile della raccolta, della trasformazione e della distruzione dei sottoprodotti di origine animale non idonei al consumo umano - scelga le imprese incaricate di effettuare tale servizio. Il decreto congiunto n. 95/99 ha previamente definito i parametri in base ai quali veniva calcolata la remunerazione del servizio pubblico ed altri obblighi legati alla fornitura del servizio, come quello per l’impresa di raccogliere tutti i sottoprodotti sull’intero territorio nazionale, conformemente alle norme sanitarie e tecniche previste dalla legislazione.
(96)
Le autorità portoghesi sostengono che gli obblighi delle imprese prestatrici sono stati chiaramente definiti nei contratti di servizi. Come esempio hanno fornito alla Commissione un contratto di prestazione di servizi del 2003, stipulato conformemente al decreto legge 1998.
(97)
La Commissione constata che gli obblighi dell’impresa prestatrice sono stati chiaramente definiti nel contratto di servizi trasmesso alla Commissione dalle autorità portoghesi. Alla luce delle disposizioni del decreto legge 1998, del decreto congiunto e del contratto di prestazione di servizi trasmesso a titolo d’esempio, la Commissione conclude che la prima condizione della giurisprudenza Altmark è rispettata.
c) Parametri previamente definiti in modo obiettivo e trasparente
(98)
Per quanto riguarda la seconda condizione, la Commissione ritiene, in base alle informazioni a sua disposizione, che i parametri di calcolo della compensazione siano stati previamente definiti in modo obiettivo e trasparente. I decreti congiunti forniti dalle autorità portoghesi prevedono pertanto il metodo di calcolo e le spese ammissibili (cfr. considerando 26 della presente decisione). Questi dati sono stati verificati regolarmente tenendo conto degli esercizi precedenti. A partire dal 2005 sono state applicate procedure di gara. Viste le informazioni a sua disposizione, la Commissione ritiene che anche la seconda condizione della giurisprudenza Altmark sia soddisfatta.
d) Compensazione necessaria per coprire i costi del servizio
(99)
Quanto alla terza condizione, le autorità portoghesi e la terza parte hanno dichiarato che la compensazione non supera l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi.
(100)
In più occasioni, e in particolare all’avvio del procedimento d’indagine, la Commissione aveva chiesto alle autorità portoghesi di fornire dettagli sul metodo di calcolo adottato per il costo economico reale delle prestazioni. Le autorità portoghesi hanno fornito documenti indicanti le spese sostenute dai prestatori di servizi anno per anno, nel periodo 1999-2005, e li hanno raffrontati con gli importi versati dall’INGA ai prestatori per l’esecuzione dei servizi. Questi documenti dimostrano che la compensazione pagata dall’INGA alle imprese prestatrici di servizi non superava l’importo necessario a coprire la totalità o parte dei costi determinati dall’esecuzione del servizio. I documenti trasmessi provano che la compensazione comprendeva anche un margine compreso tra il 30 e il 39,50 % variabile a seconda dell’anno considerato (cfr. considerando 62 della presente decisione).
(101)
Le autorità portoghesi hanno assicurato che le risorse non sono state dirottate verso eventuali attività concorrenti alle quali le imprese avrebbero potuto dedicarsi (sovvenzioni incrociate), dal momento che i prestatori di servizi scelti non effettuavano altre attività.
(102)
Dalle informazioni fornite dalle autorità portoghesi la Commissione constata tuttavia di non poter concludere che il margine in questione fosse «ragionevole» ai sensi della giurisprudenza Altmark.
(103)
Nelle sue osservazioni l’ETSA ha dichiarato che la remunerazione del servizio fornito rifletteva adeguatamente i costi sostenuti permettendo un margine di profitto che non comportava affatto un vantaggio particolare; ha dichiarato inoltre che nel periodo anteriore al 2005 il livello della remunerazione del servizio pubblico corrispondeva alla media europea ed era inferiore a quello fissato nel contratto pubblico di servizi attribuito con procedura di gara.
(104)
La Commissione rileva a tale proposito che né le autorità portoghesi né la parte terza hanno fornito documenti a riprova di quanto affermato.
(105)
La Commissione non può pertanto concludere che la terza condizione posta dalla sentenza Altmark sia in questo caso rispettata.
e) Valutazione dei costi di un’impresa media
(106)
Visto che prima del 2005 le imprese prestatrici di servizi non erano scelte con procedura di gara, la sentenza Altmark richiede una valutazione comparativa con i costi di un’impresa media. Le autorità portoghesi non hanno fornito elementi che possano dimostrare che la valutazione dei costi sia stata effettuata tenendo conto dei costi di un’impresa media.
(107)
La Commissione conclude pertanto che nel caso in questione i quattro criteri della giurisprudenza Altmark non sono soddisfatti e che non può essere esclusa la possibilità di un vantaggio per le imprese prestatrici di servizi nel periodo compreso tra l’entrata in vigore del decreto legge 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003.
(108)
I pagamenti pubblici sono stati effettuati a favore di determinate imprese, ovvero delle imprese incaricate del servizio e in tal senso la misura in questione può essere considerata specifica.
(109)
La Commissione conclude pertanto che non può essere esclusa l’esistenza di un vantaggio selettivo per i prestatori di servizi nel periodo compreso tra il 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003.
1.1.2. Vantaggio selettivo per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(110)
La Corte di giustizia ha ritenuto nella causa GEMO (37) che il fatto che l’attività di raccolta e di eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli di cui beneficiano gli allevatori ed i macelli venga effettuata da imprese private non può porre in dubbio l’eventuale qualificazione come aiuto di Stato, atteso che il regime di tale attività è stato istituito dai pubblici poteri.
(111)
Nel caso specifico, le autorità portoghesi sono anche all’origine del regime dell’attività e del suo finanziamento, istituito con i decreti legge 1998, 2002 e 2003. In questa fase la Commissione conclude che i regimi in questione sono quindi imputabili allo Stato.
(112)
Nella causa GEMO (38) la Corte ha precisato che l’onere economico derivante dall’eliminazione di carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli dev’essere considerato come un costo inerente all’attività economica degli allevatori e dei macelli. La Corte ha pertanto concluso che l’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE dev’essere interpretato nel senso che deve essere necessariamente qualificato come aiuto di Stato a favore degli agricoltori e dei macelli un regime che assicura gratuitamente a questi ultimi la raccolta e l’eliminazione delle carcasse e dei rifiuti dei macelli.
(113)
Nella fattispecie si può ritenere che l’eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli determini un costo inerente all’attività non solo per i centri di macellazione e di sezionamento ma anche per gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e per gli operatori/coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate. La Commissione ritiene che il finanziamento dei costi di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame con dotazioni di bilancio statali come descritto, prima dell’entrata in vigore del decreto legge 2002, abbia alleviato gli utenti di questo servizio da un onere inerente alla loro attività.
(114)
La Commissione conclude che esiste un vantaggio per il periodo antecedente all’imposizione della tassa parafiscale.
(115)
Quanto al periodo successivo all’entrata in vigore del decreto legge 2002 e del decreto legge 2003, le attività suindicate sono state finanziate mediante la riscossione di una tassa parafiscale introdotta dal decreto legge 2002 e modificata dal decreto legge 2003. Secondo il regime del decreto legge 2002 erano esonerati dal pagamento della tassa i centri di macellazione che effettuavano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione di tutti i sottoprodotti in questione, ad eccezione dei MRS, sia nei propri locali che nei laboratori di sezionamento, avendo questi centri creato condizioni di autonomia per il trattamento dei loro sottoprodotti (cfr. paragrafo 2 dell’allegato 2 del succitato decreto legge), nonché gli importatori e gli operatori intracomunitari di carne disossata, dal momento che quest’ultima non genera sottoprodotti oggetto di trattamento obbligatorio in virtù della legislazione comunitaria e nazionale. Il decreto legge 2003 prevede l’esonero delle suddette operazioni a condizione che venga approvato un piano di distruzione o di utilizzo secondo le condizioni specifiche richieste per le varie categorie di materiali.
(116)
Per valutare se esista un vantaggio per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate che sono soggetti ad imposta, è opportuno verificare in che misura il contributo proveniente dalla tassa corrisponda al costo economico reale delle prestazioni fornite dal servizio di raccolta.
(117)
La Commissione nota che nella lettera del 20 gennaio 2003 le autorità portoghesi hanno dichiarato che le tasse previste dagli allegati I e II del decreto legge 2002 e la tassa di cui all’articolo 2, paragrafo 2 per i MRS sono state calcolate in base ai costi reali dei servizi forniti, tenendo conto del tipo di sottoprodotti ottenuti da ciascuna specie animale e dal fatto che fossero o meno interessati.
(118)
Le autorità portoghesi ritengono che questo finanziamento non sia altro che una compensazione dovuta dagli utenti per la fornitura di un servizio pubblico d’interesse generale. Gli importi pagati dagli operatori soggetti ad imposta non sarebbero affatto forfetari ma direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnati al servizio pubblico e al costo reale dell’eliminazione di tali rifiuti.
(119)
A suffragio di tali affermazioni, le autorità portoghesi hanno fornito per il 2003 dati numerici mettendo a confronto i costi economici reali delle prestazioni fornite con i contributi provenienti dalla tassa corrispondente. Per il resto del 2002, a seguito dell’entrata in vigore del decreto legge 2002 nell’ottobre 2002, le autorità portoghesi non hanno fornito dati numerici sulle entrate derivanti dalla riscossione del tributo.
(120)
Per gli anni 2004 e 2005, le autorità portoghesi hanno trasmesso dati numerici sui costi delle operazioni effettuate, ma non il gettito della tassa imposta agli operatori che non avevano ancora fatto approvare il loro piano di distruzione e di utilizzo e che erano pertanto ancora debitori della tassa introdotta dal regime transitorio del decreto legge 2003.
(121)
Per quanto riguarda gli anni 2002, 2004 e 2005, la Commissione non può constatare, a partire dai documenti trasmessi dalle autorità portoghesi, che i contributi degli operatori soggetti ad imposta siano direttamente proporzionali alla quantità di rifiuti effettivamente consegnata al servizio di raccolta e al costo reale di distruzione di tali rifiuti.
(122)
La Commissione conclude che non esiste un vantaggio per l’anno 2003, in quanto i contributi dei debitori della tassa sono stati direttamente proporzionali ai costi determinati dai servizi resi.
(123)
La Commissione non può invece escludere che esista un vantaggio per i centri di macellazione e di sezionamento, gli importatori di carni bovine e suine e di pollame non disossate e gli operatori intracomunitari, cioè gli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate, soggetti a contribuzione nel periodo compreso tra ottobre 2002 e il 1o gennaio 2003 oltre che nel 2004 e 2005.
1.1.3. Vantaggio selettivo per gli allevatori
(124)
Nel caso in questione si può ritenere che l’eliminazione delle carcasse di animali e dei rifiuti dei macelli costituisca un costo inerente all’attività non solo per i centri di macellazione e di sezionamento ma anche per gli allevatori che, per effetto delle leggi di mercato, si vedrebbero per lo meno ripercuotere una parte dell’onere dei suddetti servizi. Conformemente alla già citata causa GEMO, la Commissione ritiene che il finanziamento dei costi di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame con dotazioni di bilancio statali come descritto, prima dell’entrata in vigore del decreto legge 2002, abbia di fatto alleviato gli utenti di questo servizio da un onere inerente alla loro attività.
(125)
La Commissione conclude che esiste un vantaggio per il periodo anteriore all’imposizione della tassa parafiscale.
(126)
Come precedentemente indicato, le misure attuate dalle autorità portoghesi per effettuare la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame potrebbe aver alleviato gli allevatori da oneri che in circostanze normali avrebbero dovuto parzialmente sostenere. Dal decreto legge 2002 e dal regime transitorio previsto dal decreto legge 2003 emerge che gli allevatori non sono soggetti alla tassa in questione. Le autorità portoghesi hanno dichiarato che i costi della raccolta prima della fine del 2005 sono stati ripercossi sull’intera filiera. La Commissione rileva che le due fatture presentate dalle autorità portoghesi prevedevano effettivamente la ripercussione della tassa in virtù del decreto legge 2002 e del decreto legge 2003 da parte di uno dei macelli nell’ottobre 2002 e nell’ottobre 2003. La dichiarazione delle autorità portoghesi, secondo cui conformemente alle leggi di mercato i costi sono stati ripercossi sull’intera filiera, allevatori compresi, trova conferma nei documenti presentati. La Commissione conclude che gli allevatori hanno sostenuto i costi afferenti alla loro attività e non hanno pertanto goduto di un vantaggio specifico.
(127)
La Commissione osserva che gli allevatori hanno beneficiato di un vantaggio solo nel periodo anteriore all’applicazione della tassa.
(128)
Alla luce di quanto precede, la Commissione conclude che esiste un vantaggio per quanto riguarda la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti di origine animale a favore dei macelli, centri di macellazione e importatori per tutti i periodi, tranne il 2003, e a favore degli allevatori solo nel periodo antecedente all’applicazione della tassa.
1.2. VANTAGGI FINANZIATI PER MEZZO DI RISORSE STATALI
(129)
L’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE riguarda gli aiuti concessi dagli Stati membri o mediante risorse statali. In altri termini, la misura in questione deve essere imputabile allo Stato ed essere finanziata mediante risorse statali.
(130)
Nel caso in questione i costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame erano finanziati tra il 1999 e l’ottobre 2002 con entrate dirette dello Stato e, a partire dall’ottobre 2002, con le entrate di un prelievo parafiscale applicato ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(131)
I pagamenti ai prestatori di servizi con entrate dirette dello Stato rappresentano dei vantaggi finanziati per mezzo di risorse statali. Il fatto che dal 1999 fino all’applicazione della tassa nel 2002 questo servizio pubblico fosse stato finanziato con risorse statali significa che le imprese prestatrici beneficiavano di fondi pubblici per coprire le spese derivanti da questo servizio.
(132)
I tributi applicati tra settembre 2002 e novembre 2005 non rientrano nell’ambito di applicazione delle disposizioni del TFUE concernenti gli aiuti di Stato, salvo che costituiscano la modalità di finanziamento di un aiuto, formandone così parte integrante (39).
(133)
Tutte le tasse sono pagate mediante procedura di autoliquidazione all’INGA. I tributi prelevati agli operatori economici costituivano le entrate dell’INGA e gli venivano versati direttamente.
(134)
Affinché una tassa o parte di essa possa considerarsi parte integrante di un aiuto, deve necessariamente sussistere un vincolo di destinazione tra la tassa e l’aiuto in forza della normativa nazionale pertinente, nel senso che i proventi della tassa sono necessariamente destinati al finanziamento dell’aiuto (40).
(135)
Visto che i tributi costituivano delle entrate dell’INGA e che gli venivano versati direttamente, la Commissione ritiene che la tassa faccia parte integrante della misura di aiuto.
(136)
Quanto al fatto se in questo caso le entrate delle tasse parafiscali possano o meno essere considerate risorse statali, è importante notare che per le risorse statali non deve essere fatta alcuna distinzione tra gli aiuti concessi direttamente dallo Stato e quelli concessi da enti pubblici o privati designati o creati dallo Stato. Il 15 luglio 2004, nella sua sentenza nella causa Pearle e a. (41), la Corte di giustizia ha indicato che i contributi obbligatori raccolti da un organismo intermedio fra tutte le imprese di un determinato settore professionale sono da considerarsi risorse statali solo nella misura in cui vengono rispettate le seguenti quattro condizioni:
a)
se la misura in questione è definita dall’organo professionale che rappresenta le imprese e gli addetti di un settore professionale e se non funge da strumento per l’attuazione delle politiche stabilite dallo Stato;
b)
se gli obiettivi della misura in questione sono interamente finanziati con i contributi delle imprese del settore;
c)
se la modalità di finanziamento e la percentuale/l’importo dei contributi sono stabiliti all’interno dell’organo professionale del settore dai rappresentanti dei datori di lavoro e dei lavoratori senza alcuna interferenza dello Stato;
d)
se i contributi sono obbligatoriamente utilizzati per finanziare la misura, senza possibilità di intervento dello Stato.
(137)
Dalle informazioni disponibili emerge che la prima condizione della sentenza Pearle e. a. non è soddisfatta, in quanto la misura è stata definita da un decreto legge con l’obiettivo di attuare una politica stabilita dallo Stato per lottare contro la BSE.
(138)
Non sono soddisfatte nemmeno la terza e la quarta condizione, dacché la modalità di finanziamento è regolamentata dai succitati decreti legge. Le autorità portoghesi hanno quindi occasione di intervenire nella determinazione delle modalità di finanziamento della misura.
(139)
Visto che non tutte le condizioni della sentenza Pearle e. a. sono soddisfatte e che lo Stato esercita un controllo determinante sulle modalità di finanziamento della misura di aiuto, la Commissione ritiene che le entrate delle tasse parafiscali costituiscano di fatto delle risorse statali imputabili allo Stato.
1.3. DISTORSIONE DELLA CONCORRENZA E PREGIUDIZIO PER GLI SCAMBI
(140)
Conformemente alla giurisprudenza della Corte di giustizia, il rafforzamento della posizione competitiva di un’impresa in seguito a un aiuto di Stato indica in generale una distorsione della concorrenza rispetto a imprese concorrenti che non ricevono tale sostegno (42).
(141)
La misura può avere un impatto sulla posizione del Portogallo nel settore delle carni (43). Poiché le imprese portoghesi sono attive in un mercato internazionale altamente competitivo, la misura falsa o minaccia di falsare la concorrenza ed incide sugli scambi tra gli Stati membri.
(142)
Le autorità portoghesi hanno precisato che, essendoci un embargo sulla spedizione in particolare di bovini vivi e di farine di carne e di ossa in quanto tali o contenuti in altri prodotti, non c’erano scambi commerciali e non poteva quindi esserci distorsione di concorrenza.
(143)
In tal senso è opportuno ricordare che secondo la giurisprudenza (44) un aiuto può essere idoneo ad incidere sugli scambi tra gli Stati membri ed a falsare la concorrenza anche se l’impresa beneficiaria, che si trova in concorrenza con produttori di altri Stati membri, non partecipa essa stessa alle esportazioni; infatti, quando uno Stato membro concede un aiuto ad un’impresa, la produzione interna può risultarne invariata o aumentare, con la conseguenza che le possibilità delle imprese aventi sede in altri Stati membri di esportare i loro prodotti sul mercato del primo Stato membro ne sono sensibilmente diminuite.
(144)
In tali condizioni la Commissione ritiene che il fatto che la spedizione dei prodotti suindicati dal Portogallo verso altri Stati membri sia stata vietata non ha alcun impatto sul fatto che l’aiuto possa incidere sugli scambi tra gli Stati membri e falsare la concorrenza.
1.4. CONCLUSIONI
(145)
La Commissione ritiene che la misura introdotta dai decreti legge 1998, 2002 e 2003 relativamente alla raccolta, al trasporto, alla trasformazione e alla distruzione dei sottoprodotti di origine animale costituisca un aiuto di Stato a favore dei macelli, centri di macellazione e importatori per il periodo di applicazione del decreto legge 1998 fino alla fine dell’applicazione del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003, ad eccezione dell’anno 2003, per il quale le autorità portoghesi hanno dimostrato l’inesistenza di un vantaggio.
(146)
Per quanto riguarda gli allevatori, la Commissione ritiene che la misura costituisca un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE per il periodo anteriore all’applicazione della tassa.
(147)
Quanto alle imprese prestatrici di servizi, la Commissione conclude che nel periodo compreso tra l’entrata in vigore del decreto legge 1998 e il 2005, data di fine applicazione del regime transitorio stabilito dal decreto legge 2003, non si possa escludere l’eventualità di un aiuto di Stato.
2. ILLEGALITÀ DELL’AIUTO
(148)
La Commissione constata che il Portogallo non ha notificato, ai sensi dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE le misure di aiuto concesse dal 1999 né i regimi previsti dai decreti legge 2002 e 2003. L’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 definisce «aiuti illegali» i nuovi aiuti attuati in violazione dell’articolo 93, paragrafo 3, del trattato.
(149)
Dal momento che le misure attuate dal Portogallo contengono elementi di aiuto di Stato, ne consegue che si tratta di aiuti nuovi non notificati alla Commissione e che sono pertanto illegali ai sensi del TFUE.
(150)
La valutazione della compatibilità degli eventuali aiuti si articolerà in due parti: da un lato, la Commissione esaminerà la compatibilità degli aiuti concessi alle imprese prestatrici di servizi; dall’altro, valuterà la compatibilità degli eventuali aiuti accordati ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori, agli operatori intracomunitari del settore e agli allevatori.
(151)
Trattandosi di un aiuto finanziato con una tassa parafiscale a partire dal 2002, sia le azioni finanziate (ovvero gli aiuti) che il finanziamento degli stessi devono essere oggetto d’esame della Commissione quando il finanziamento forma parte integrante della misura di aiuto. Secondo la Corte, quando le modalità di finanziamento di un aiuto di Stato, in particolare mediante contributi obbligatori, formano parte integrante della misura di aiuto, l’esame di quest’ultima ad opera della Commissione deve necessariamente prendere in considerazione tali modalità di finanziamento (45). Come dimostrato al considerando 135 della presente decisione, la modalità di finanziamento dell’aiuto deve considerarsi parte integrante della misura d’aiuto.
3. ESAME DELLA COMPATIBILITÀ DEGLI AIUTI
3.1. ANALISI ALLA LUCE DELLE DISPOSIZIONI APPLICABILI AGLI AIUTI NON NOTIFICATI
3.1.1. Aiuti a favore delle imprese prestatrici di servizi
a) Compatibilità degli aiuti in applicazione dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE
(152)
Esistono delle eccezioni al divieto di cui all’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE.
(153)
Risulta dalla giurisprudenza della Corte di giustizia che le compensazioni degli obblighi di servizio pubblico non costituiscono aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE qualora soddisfino determinate condizioni (cfr. considerando 89 della presente decisione). Tuttavia, qualora le compensazioni degli obblighi di servizio pubblico non soddisfino queste condizioni e siano rispettati i criteri generali d’applicabilità dell’articolo 107, paragrafo 1, del TFUE, dette compensazioni costituiscono aiuti di Stato che possono tuttavia essere dichiarate compatibili con il TFUE in applicazione dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE se sono necessarie per la prestazione di un servizio di interesse economico generale e non incidono sullo sviluppo degli scambi in misura contraria agli interessi dell’Unione. La Commissione ha precisato le condizioni da soddisfare per giungere a questo equilibrio. Già nella comunicazione I servizi d’interesse generale in Europa (46) del 2001, la Commissione aveva precisato che è opportuno garantire che qualsiasi restrizione alle norme del trattato CE, e in particolare le restrizioni alla concorrenza e alle libertà del mercato interno, non eccedano quanto strettamente necessario per garantire il buon adempimento della missione di servizio pubblico. Questo implica in particolare che la remunerazione non è superiore ai costi netti supplementari derivanti dalla missione affidata all’impresa interessata. La Commissione ha precisato queste condizioni anche successivamente, nell’ambito della Disciplina comunitaria degli aiuti di Stato concessi sotto forma di compensazione degli obblighi di servizio pubblico (47) e nella decisione del 28 novembre 2005, riguardante l’applicazione dell’articolo 86, paragrafo 2 (48). In merito al calcolo della compensazione, la Commissione ha precisato che l’importo della compensazione non può eccedere quanto necessario per coprire i costi determinati dall’esecuzione degli obblighi di servizio pubblico, tenendo conto sia delle entrate corrispondenti che di un margine di utile ragionevole per l’esecuzione di tali obblighi. Il margine di utile ragionevole può in particolare includere la totalità o parte degli incrementi di produttività realizzati dalle imprese in questione durante un periodo determinato e limitato, senza modificare il livello qualitativo dei servizi affidati dallo Stato all’impresa.
(154)
Il punto 18 della Disciplina comunitaria degli aiuti di Stato concessi sotto forma di compensazione degli obblighi di servizio pubblico precisa che per «margine di utile ragionevole» si intende un tasso di remunerazione del capitale proprio, che deve tenere conto del rischio o dell’assenza di rischio per l’impresa grazie all’intervento dello Stato, in particolare se quest’ultimo concede diritti esclusivi o speciali. In genere questo tasso non supera il tasso medio rilevato nel settore interessato nel corso degli ultimi anni. Nei settori nei quali non esiste un’impresa comparabile all’impresa incaricata del servizio di interesse economico generale il raffronto può essere effettuato con imprese situate in altri Stati membri o, se necessario, con imprese di altri settori a condizione che si tenga conto delle peculiarità di ciascuna impresa. Nel determinare il margine di utile ragionevole, lo Stato membro può introdurre criteri di incentivazione in funzione, fra l’altro, della qualità del servizio reso e dell’accresciuta efficienza produttiva.
(155)
Come indicato al considerando 99 e seguenti della presente decisione, la Commissione non può concludere, a partire dagli elementi forniti dalle autorità portoghesi, che la compensazione sia stata calcolata considerando un margine di utile ragionevole non superiore alla percentuale media del settore. I servizi della Commissione hanno chiesto a più riprese alle autorità portoghesi di fornire tutti gli elementi necessari per determinare se fossero ravvisabili in questo caso le condizioni di deroga agli aiuti di Stato concessi sotto forma di servizio d’interesse economico. In effetti gli elementi forniti dalle autorità portoghesi non indicano in alcun modo che sarebbe stato effettuato un raffronto con altre imprese per stabilire la percentuale media del settore interessato.
(156)
La Commissione non può quindi concludere che gli aiuti a favore dei prestatori di servizi siano compatibili ai sensi dell’articolo 106, paragrafo 2, del TFUE.
b) Compatibilità degli aiuti in applicazione dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE
(157)
L’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE prevede che possano considerarsi compatibili con il mercato comune «gli aiuti destinati ad agevolare lo sviluppo di talune attività o di talune regioni economiche, sempre che non alterino le condizioni degli scambi in misura contraria al comune interesse». Per poter beneficiare della deroga di cui al suddetto punto, gli aiuti devono contribuire allo sviluppo del settore in questione.
(158)
Nel caso in questione le autorità portoghesi dichiarano di aver sostenuto tutti i costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame dal 1999. Dall’ottobre 2002 i costi legati a queste stesse operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati grazie alla riscossione di una tassa applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate quando non si occupano loro stessi di queste operazioni.
(159)
Conformemente al punto 23.3 degli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo 2000-2006 (49) (di seguito «orientamenti comunitari») e alla Comunicazione della Commissione relativa alla determinazione delle norme applicabili alla valutazione degli aiuti di Stato illegalmente concessi (50), qualsiasi aiuto illegale ai sensi dell’articolo 1, lettera f), del regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio deve essere valutato conformemente alle norme e agli orientamenti vigenti al momento della concessione dell’aiuto. Nel 2002 la Commissione ha adottato gli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato per i test TSE, i capi morti e i rifiuti dei macelli che sono stati applicati tra il 1o gennaio 2003 e il 31 dicembre 2006 (51). Il punto 44 degli orientamenti TSE prevede un’eccezione al principio che gli aiuti illegali siano valutati conformemente alle norme vigenti al momento della concessione dell’aiuto per i casi relativi, in particolare, ai rifiuti dei macelli. Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE, la Commissione applicherà i principi fondati sul punto 11.4 degli orientamenti agricoli per gli aiuti illegali relativi ai rifiuti dei macelli concessi entro la fine del 2002. Il punto 47 degli orientamenti TSE costituisce pertanto la base legale pertinente per la valutazione degli aiuti concessi a partire dal 1999.
(160)
Conformemente al punto 194, lettera c), degli Orientamenti comunitari per gli aiuti di Stato nel settore agricolo e forestale 2007-2013, la Commissione non applica più gli orientamenti TSE dal 1o gennaio 2007, data di entrata in vigore dei suddetti orientamenti, tranne per gli aiuti illegali concessi prima del 1o gennaio 2007 di cui al punto 43 e seguenti degli orientamenti. Il punto 47 degli orientamenti TSE resta pertanto la norma applicabile agli aiuti illegali relativi ai rifiuti dei macelli a partire dal 1o gennaio 2003.
(161)
Il punto 47 degli orientamenti TSE prevede una serie di disposizioni relative ai rifiuti dei macelli.
(162)
Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE, per quanto riguarda gli aiuti di Stato relativi ai rifiuti dei macelli, la Commissione ha adottato dal gennaio 2001 una serie di decisioni individuali che autorizzano aiuti di Stato fino al 100 % dei costi di smaltimento di materiale specifico a rischio, farine di carni e di ossa e mangimi contenenti tali prodotti, che dovevano essere smaltiti in conseguenza della nuova normativa comunitaria concernente le encefalopatie spongiformi trasmissibili (TSE). Tali decisioni si sono basate in particolare sul punto 11.4 degli orientamenti agricoli tenendo conto della breve durata degli aiuti e dell’esigenza di rispettare il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo. In via eccezionale, la Commissione ha ammesso la concessione di siffatti aiuti di Stato anche a soggetti diversi dagli operatori del settore della produzione di animali vivi, ad esempio i macelli. Per gli aiuti illegali concessi sino alla fine del 2002 per costi assimilabili derivanti dalla nuova normativa comunitaria sulle TSE, e fatto salvo il rispetto di altre disposizioni comunitarie, la Commissione applicherà gli stessi principi.
(163)
Il punto 47 degli orientamenti TSE ribadisce che, in via eccezionale, la Commissione ha ammesso la concessione di siffatti aiuti di Stato anche a soggetti diversi dagli operatori del settore della produzione di animali vivi, ad esempio i macelli. In passato la Commissione ha ritenuto che tale eccezione dovesse riguardare anche altre imprese che eseguono compiti strettamente connessi alla produzione di animali vivi, come le sardigne.
(164)
Conformemente al punto 11.4 degli orientamenti agricoli, la Commissione ha autorizzato aiuti fino al 100 % delle spese effettivamente sostenute per misure quali controlli sanitari, test e altre indagini, acquisto e somministrazione di vaccini, medicinali e prodotti fitosanitari, costi imputabili all’abbattimento del bestiame e alla distruzione dei raccolti a condizione che:
-
esista un idoneo programma di prevenzione, controllo ed eradicazione della malattia in questione realizzato a livello comunitario, nazionale o regionale,
-
le malattie siano una fonte di preoccupazione per le autorità pubbliche,
-
le misure d’aiuto abbiano come obiettivo la prevenzione e/o la compensazione,
-
gli aiuti siano compatibili con gli obiettivi e le disposizioni specifiche della normativa comunitaria nei settori veterinario e fitosanitario.
(165)
Secondo il punto 47 degli orientamenti TSE anche questi principi sono applicabili.
(166)
La BSE è una malattia trasmissibile che costituisce una minaccia per la salute umana. Si tratta di una malattia animale il cui focolaio primario deve essere notificato direttamente alla Commissione e agli Stati membri (52). L’obiettivo della misura di aiuto era quello di garantire che le misure di prevenzione necessarie riguardanti la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione fossero attuate in ottemperanza alla legislazione veterinaria in vigore tra il 1999 e il 2005 nel settore della carne.
(167)
La Commissione nota a tale proposito che il Portogallo ha indicato di aver sostenuto la totalità dei costi legati alle operazioni di raccolta, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame dal 1999 a fine 2002, nel contesto delle misure d’emergenza approvate dalla Commissione nel quadro della decisione 98/653/CE che vieta la spedizione di farine di carne, farine di ossa e farine di carne e di ossa ottenute da mammiferi. Osserva inoltre che le misure di embargo sulla carne bovina verso il Portogallo sono state revocate solo in seguito all’adozione del regolamento (CE) n. 1993/2004.
(168)
Inoltre la Commissione sottolinea che, secondo quanto previsto ai punti 33 e 34 degli orientamenti TSE, le imprese sono state scelte e remunerate secondo i principi di mercato, in modo non discriminatorio (cfr. considerando 21 e seguenti della presente decisione). Vista l’urgenza delle misure da adottare, la Commissione può accettare in questo caso che le autorità portoghesi abbiano scelto i prestatori dei servizi conformemente al decreto legge n. 197 dell’8 giugno 1999 - decreto che, stando alle informazioni trasmesse dalle autorità portoghesi, rappresenta lo strumento nazionale di recepimento della direttiva 97/52/CE - senza ricorrere alla procedura di gara (cfr. considerando 24 della presente decisione).
(169)
Le autorità portoghesi hanno indicato che il decreto legge n. 197 del 2002 era stato previsto per osservare i propri impegni nel contesto della decisione 2000/766/CE, pur rispettando il principio «chi inquina paga» (cfr. considerando 65 e 66 della presente decisione). Hanno confermato che le risorse non sono state dirottate verso eventuali attività concorrenti alle quali le imprese prestatrici di servizi avrebbero potuto dedicarsi, dal momento che l’unica attività di queste imprese era appunto quella relativa alla raccolta, al trasporto, alla trasformazione e alla distruzione dei sottoprodotti di origine animale.
(170)
La Commissione rileva inoltre che la responsabilità del servizio e del relativo finanziamento è stata trasmessa agli operatori osservando una fase di transizione dal sistema introdotto dal decreto legge 2003.
(171)
Considerate le particolari circostanze e la situazione d’emergenza causata dal rischio di propagazione della BSE tra il 1999 e il 2004 e considerato il fatto che il sistema introdotto dal decreto legge 2003 prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi agli operatori del settore, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti di breve durata e in linea con il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo.
(172)
La Commissione conclude pertanto, sulla base delle informazioni di cui dispone, che gli aiuti concessi tra il 1999 e fine 2002 possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
(173)
Per gli aiuti concessi tra il 2003 e novembre 2005, in considerazione della situazione d’emergenza prevalente sino a fine 2004 e del fatto che il regime del decreto legge prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi come precedentemente indicato, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti compatibili e conformi al punto 47 degli orientamenti TSE se corrispondono ai costi reali delle prestazioni ricevute.
(174)
Come indicato al considerando 100 della presente decisione, le autorità portoghesi hanno dimostrato che gli aiuti corrispondono effettivamente alle spese reali dei servizi delle imprese prestatrici per il periodo dal 1999 al 2005.
(175)
La Commissione conclude pertanto, sulla base delle informazioni a sua disposizione, che gli aiuti concessi tra il 2003 e novembre 2005 alle imprese prestatrici di servizi possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
3.1.2. Aiuto ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori, operatori intracomunitari del settore e allevatori
(176)
Come constatato dalla Commissione al considerando 166 della presente decisione, tra il 1999 e il 2004 il rischio di propagazione della BSE in Portogallo aveva determinato delle circostanze particolari e una situazione di emergenza. Alla luce di questa situazione eccezionale e del fatto che il sistema introdotto dal decreto legge 2003 prevedeva la trasmissione progressiva della responsabilità e del finanziamento dei servizi agli operatori del settore, la Commissione ritiene che gli aiuti possano essere ritenuti di breve durata e in linea con il principio «chi inquina paga» sul lungo periodo. Conformemente alla prassi consolidata, la Commissione ritiene che nel caso in questione potevano eccezionalmente essere concessi aiuti ad altri operatori del settore, ai sensi del punto 47 degli orientamenti TSE, in particolare ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori e operatori intracomunitari del settore.
(177)
Come osservato dalla Commissione per le imprese prestatrici di servizi, gli aiuti sono stati concessi nel rispetto dei principi enunciati al punto 47 degli orientamenti TSE.
(178)
In merito ai centri di macellazione e di sezionamento, agli importatori e agli operatori intracomunitari del settore, la Commissione può pertanto concludere che gli aiuti accordati possono beneficiare della deroga prevista all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
(179)
Anche per quanto riguarda gli allevatori, viste le considerazioni riportate ai conisderando 160 e seguenti della presente decisione, la Commissione conclude che gli aiuti sono stati concessi in conformità ai principi enunciati al punto 47 degli orientamenti TSE e che possono beneficiare della deroga di cui all’articolo 107, paragrafo 3, lettera c), del TFUE.
3.2. IL FINANZIAMENTO DEGLI AIUTI
(180)
Dall’ottobre 2002, data di entrata in vigore del decreto legge 2002, i costi delle operazioni di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame sono finanziati con la riscossione di una tassa parafiscale applicata ai centri di macellazione, agli importatori di carni bovine e suine non disossate e agli operatori intracomunitari, cioè agli operatori o coloro che ricevono le consegne di carni bovine e suine non disossate.
(181)
Conformemente alla giurisprudenza della Corte (53), la Commissione ritiene, di regola, che il finanziamento di un aiuto di Stato per mezzo di oneri obbligatori può avere un’incidenza sull’aiuto poiché ha un effetto protettivo che va al di là dell’aiuto propriamente detto. I contributi in questione costituiscono in effetti oneri obbligatori. Secondo questa stessa giurisprudenza, la Commissione ritiene che un aiuto non possa essere finanziato con prelievi parafiscali che gravano altresì sui prodotti importati dagli altri Stati membri.
(182)
Tenendo conto della giurisprudenza menzionata e del fatto che la misura è concessa mediante risorse statali e costituisce pertanto un aiuto di Stato ai sensi dell’articolo 107 del TFUE, occorre verificare se il prelievo ha carattere discriminatorio in violazione dell’articolo 110 del TFUE, in quanto i prodotti provenienti dagli altri Stati membri sono stati ugualmente assoggettati al tributo.
(183)
Le autorità portoghesi hanno giustificato la tassazione delle carni importate non disossate con il fatto che i prodotti importati potevano usufruire del sistema allo stesso modo dei prodotti nazionali: la carne non disossata implica infatti l’esistenza di sottoprodotti che beneficiano di servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione.
(184)
Stando alle informazioni a disposizione della Commissione, le tasse sono state applicate ai centri di macellazione e agli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini (cfr. articolo 2, paragrafo 2 del decreto legge 2002) e sono servite a garantire i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di mammiferi e pollame (articolo 1, paragrafo 1, del decreto legge 2002).
(185)
Tali informazioni avevano condotto la Commissione a dubitare della corrispondenza tra i prelievi applicati ai contribuenti e i servizi da questi usufruiti. La Commissione aveva osservato di non poter escludere l’esistenza di un sistema potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri che erano tenuti al pagamento dell’imposta.
(186)
In seguito le autorità portoghesi hanno garantito che i servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni di pollame non erano finanziati con le tasse applicate ai centri di macellazione e agli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini ma, conformemente all’allegato 1 del decreto legge 2002, con quelle applicate ai centri di macellazione di pollame che non promuovevano la raccolta, il trasporto, la trasformazione e la distruzione dei sottoprodotti ottenuti dalla macellazione del pollame. Gli operatori e gli importatori di carcasse di pollame sono esenti dal pagamento della tassa in quanto la maggior parte delle carcasse di pollame importate non genera sottoprodotti.
(187)
Per quanto riguarda invece gli operatori e gli importatori di carcasse, mezzene e altri tagli non disossati di bovini e suini, le autorità portoghesi hanno giustificato l’applicazione della tassa con il fatto che questi tagli non disossati d’importazione producevano sottoprodotti.
(188)
Già al momento dell’ingiunzione di fornire informazioni e poi all’avvio del procedimento, la Commissione aveva chiesto alle autorità portoghesi di garantire che i prodotti importati beneficiassero del regime nella stessa misura dei prodotti nazionali e provare quindi, dati alla mano, che in un determinato periodo di riferimento c’era stata equivalenza pecuniaria tra i prelievi sui prodotti di carne bovina e suina non disossata proveniente da altri Stati membri e i costi dei servizi di cui questi beneficiavano a titolo esclusivo [cfr. paragrafo 37, lettera h), della decisione di avvio del procedimento].
(189)
Le autorità portoghesi hanno assicurato che i tagli importati non disossati usufruivano dei servizi di raccolta, trasporto, trasformazione e distruzione dei sottoprodotti di carni allo stesso modo dei prodotti nazionali ma non hanno fornito dati precisi e coerenti al riguardo.
(190)
Le informazioni fornite alla Commissione non le consentono quindi di concludere che la tassa introdotta dal decreto legge 2002 e applicata ai prodotti importati corrispondesse all’importo dei servizi di cui beneficiavano i sottoprodotti ottenuti da questi prodotti importati e che questi ultimi potessero usufruire dei servizi finanziati dalla misura d’aiuto allo stesso modo dei prodotti nazionali.
(191)
In virtù dell’articolo 3, paragrafo 2, del decreto legge 2003, i centri di macellazione e di sezionamento, i centri di incubazione e le industrie di ovoprodotti erano tenuti al pagamento delle tasse di cui all’allegato 1 del decreto legge 2002 mentre gli enti che godevano del regime alternativo previsto dallo stesso decreto erano assoggettati alle tasse previste dall’allegato 2, fino all’approvazione del piano di distruzione dei materiali di categoria 3. Per i materiali di categoria 1 e 2, erano tenuti a pagare 0,35 EUR/kg di materiale fino all’approvazione del piano (articolo 5, paragrafo 1, del decreto legge 2003).
(192)
Quanto alle modifiche apportate al sistema di tassazione dall’introduzione del decreto legge 2003, la Commissione ha chiesto alle autorità portoghesi di dimostrare che i prodotti importati abbiano beneficiato dei suddetti servizi nella stessa misura dei prodotti nazionali.
(193)
Le autorità portoghesi hanno confermato che la tassa introdotta dal decreto legge 2003 si basava sui sottoprodotti effettivamente generati e che i prodotti importati hanno usufruito dei servizi in questione nella stessa misura di quelli nazionali. La Commissione constata tuttavia che le autorità portoghesi non hanno fornito numeri a sostegno delle proprie affermazioni.
(194)
In assenza di elementi di verifica, la Commissione non è in grado di concludere che la tassa introdotta dal decreto legge 2003 corrisponda all’importo dei servizi di cui beneficiavano i sottoprodotti ottenuti da questi prodotti importati e che questi ultimi usufruivano pertanto dei servizi finanziati dalla misura d’aiuto allo stesso modo dei prodotti nazionali.
(195)
La Commissione rileva che il sistema di imposizione introdotto in virtù del decreto legge 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, e dall’articolo 5, paragrafo 2, del decreto legge 2003 non è conforme all’articolo 110 del TFUE, perché esiste un sistema potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri che erano tenuti come gli altri al pagamento dell’imposta.
VI. CONCLUSIONI
(196)
La Commissione si rammarica che il Portogallo abbia illegalmente concesso aiuti a favore della raccolta, del trasporto, della trasformazione e della distruzione dei rifiuti dei macelli in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, del TFUE.
(197)
Gli aiuti a favore della raccolta, del trasporto, della trasformazione e della distruzione dei rifiuti dei macelli hanno rispettato le disposizioni comunitarie applicabili ai beneficiari. Tuttavia il finanziamento di questi aiuti con il sistema di imposizione istituito sulla base del decreto legge 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, e dall’articolo 5, paragrafo 2, del decreto legge n. 244 del 2003 è incompatibile con il mercato interno, perché esiste un effetto potenzialmente discriminatorio nei confronti dei prodotti importati dagli altri Stati membri, che erano tenuti come gli altri al pagamento dell’imposta.
(198)
La Commissione ritiene adeguato, nel caso in esame, adottare una decisione condizionale utilizzando la possibilità offerta dall’articolo 7, paragrafo 4, del regolamento (CE) n. 659/1999, secondo il quale la Commissione può subordinare una decisione positiva a condizioni che consentano di considerare l’aiuto compatibile con il mercato comune e ad obblighi che consentano di controllare il rispetto della decisione stessa.
(199)
Per porre rimedio alla violazione dell’articolo 110 del TFUE ed eliminare così retroattivamente la potenziale discriminazione, il Portogallo deve procedere al rimborso della parte del tributo che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri entro un termine e alle condizioni stabiliti dalla Commissione. La riparazione di tale violazione renderà gli aiuti in questione compatibili con il trattato.
(200)
La Commissione stabilisce le condizioni che vanno osservate per il suddetto rimborso. Pertanto, il Portogallo deve rimborsare ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri tra la data di inizio applicazione del tributo previsto dal decreto legge 2002 e la data di ultima applicazione di tale tassa prima della scadenza del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003 nel pieno rispetto delle seguenti condizioni:
-
se possono fornire la prova che il prelievo è stato riscosso sui prodotti importati da altri Stati membri, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Le richieste di rimborso devono essere presentate entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di notifica della presente decisione,
-
il Portogallo stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, il Portogallo deve verificare, con riferimento a un determinato periodo di tempo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali ai sensi della tassa in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva,
-
il rimborso dovrà essere effettuato al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda,
-
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione (54),
-
le autorità portoghesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi da loro pagati a titolo della tassa sui prodotti provenienti da altri Stati membri,
-
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa,
-
nel caso in cui un contribuente non abbia ancora pagato il tributo, le autorità portoghesi rinunciano formalmente al pagamento della parte proporzionale della tassa applicata ai prodotti importati da altri Stati membri per la quale è dimostrato che sia servita a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Rinunciano altresì agli eventuali interessi di mora corrispondenti,
-
qualora la Commissione lo richieda, il Portogallo si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso,
-
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo con obiettivi simili sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Portogallo, le autorità portoghesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione,
-
il Portogallo si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato concesso dal Portogallo in base al decreto legge n. 393-B del 4 dicembre 1998 è compatibile con il mercato interno.
Articolo 2
1. L’aiuto di Stato concesso dal Portogallo ai sensi del decreto legge n. 197 del 25 settembre 2002 e del regime transitorio stabilito dall’articolo 3, paragrafo 2, del decreto legge n. 244 del 7 ottobre 2003 è compatibile con il mercato interno a condizione che il Portogallo rimborsi ai contribuenti del tributo la parte che è stata applicata sui prodotti provenienti dagli altri Stati membri tra la data di inizio applicazione del tributo previsto dal decreto legge 2002 e la data di ultima applicazione di tale tributo prima della scadenza del regime transitorio introdotto dal decreto legge 2003.
2. Il Portogallo dovrà in particolare verificare il rispetto delle seguenti condizioni:
-
se possono fornire la prova che il prelievo è stato riscosso sui prodotti importati da altri Stati membri, i contribuenti del tributo possono richiedere il rimborso di una parte proporzionale del gettito del prelievo destinato a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Le richieste di rimborso devono essere presentate entro un termine stabilito in conformità del diritto nazionale e in nessun caso inferiore a sei mesi dalla data di pubblicazione della presente decisione,
-
il Portogallo stabilirà la misura dell’eventuale discriminazione gravante sui prodotti importati. A tale scopo, il Portogallo deve verificare, con riferimento a un determinato periodo di tempo, l’equivalenza pecuniaria tra gli importi del prelievo globalmente riscossi sui prodotti nazionali ai sensi della tassa in questione e i vantaggi di cui tali prodotti fruiscono in via esclusiva,
-
il rimborso dovrà essere effettuato al massimo entro sei mesi dalla presentazione della domanda,
-
le somme rimborsate devono essere attualizzate tenendo conto degli interessi a partire dalla data in cui sono state riscosse fino al momento del rimborso effettivo. Tali interessi saranno calcolati in base al tasso di riferimento della Commissione previsto con il metodo di fissazione dei tassi di riferimento e di attualizzazione (55),
-
le autorità portoghesi ammetteranno qualsiasi prova ragionevole presentata dai contribuenti a dimostrazione degli importi da loro pagati a titolo della tassa sui prodotti provenienti da altri Stati membri,
-
il diritto al rimborso non può essere subordinato ad altre condizioni, in particolare alla mancata ripercussione della tassa,
-
nel caso in cui un contribuente non abbia ancora pagato il tributo, le autorità portoghesi rinunciano formalmente al pagamento della parte proporzionale della tassa applicata ai prodotti importati da altri Stati membri per la quale è dimostrato che sia servita a finanziare la parte dell’aiuto di cui beneficiano esclusivamente i prodotti nazionali. Rinunciano altresì agli eventuali interessi di mora corrispondenti,
-
qualora la Commissione lo richieda, il Portogallo si impegna a presentare una relazione completa che dimostri la corretta esecuzione della misura di rimborso,
-
se in un altro Stato membro è stato imposto un tributo con obiettivi simili sugli stessi prodotti assoggettati al prelievo in Portogallo, le autorità portoghesi si impegnano a rimborsare ai contribuenti la parte del tributo riscosso sui prodotti provenienti dallo Stato membro in questione,
-
il Portogallo si impegna a far conoscere la presente decisione a tutti i potenziali contribuenti del tributo.
Articolo 3
Entro due mesi dalla data di notifica della presente decisione, il Portogallo informerà la Commissione in merito alle misure adottate per adeguarvisi.
Articolo 4
La Repubblica portoghese è destinataria della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 13 luglio 2011