NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 461/2010
ze dne 27. května 2010
o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na nařízení Rady č. 19/65/EHS ze dne 2. března 1965 o použití čl. 85 odst. 3 Smlouvy na určité kategorie dohod a jednání ve vzájemné shodě (1), a zejména na článek 1 uvedeného nařízení,
po zveřejnění předlohy tohoto nařízení,
po konzultaci Poradního výboru pro restriktivní praktiky a dominantní postavení,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Nařízení č. 19/65/EHS zmocňuje Komisi k tomu, aby formou nařízení použila čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie (2) na určité kategorie vertikálních dohod a jim odpovídající jednání ve vzájemné shodě spadající pod čl. 101 odst. 1 Smlouvy. Nařízení o blokových výjimkách se vztahují na vertikální dohody, které splňují určité podmínky, a mohou být obecná nebo specifická pro příslušná odvětví.
(2)
Komise definovala kategorii vertikálních dohod, které zpravidla splňují podmínky stanovené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy, a přijala za tím účelem nařízení Komise (EU) č. 330/2010 ze dne 20. dubna 2010 o použití čl. 101 odst. 3 Smlouvy o fungování Evropské unie na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě (3), které nahrazuje nařízení Komise (ES) č. 2790/1999 (4).
(3)
Odvětví motorových vozidel, kam patří osobní automobily a užitková vozidla, bylo předmětem nařízení o specifických blokových výjimkách od roku 1985, z nichž nejnovější je nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 ze dne 31. července 2002 o použití čl. 81 odst. 3 Smlouvy na kategorie vertikálních dohod a jednání ve vzájemné shodě v odvětví motorových vozidel (5). Nařízení (ES) č. 2790/1999 výslovně uvádělo, že se nevztahuje na vertikální dohody, jejichž předmět spadal do působnosti jiných nařízení o blokových výjimkách. Odvětví motorových vozidel proto nespadal do působnosti tohoto nařízení.
(4)
Použitelnost nařízení (ES) č. 1400/2002 končí dnem 31. května 2010. Na odvětví motorových vozidel by se však měla bloková výjimka nadále vztahovat, aby se zjednodušila administrativa, snížily náklady na dosažení souladu pro dotčené podniky a zároveň byl zajištěn účinný dozor nad trhem v souladu s čl. 103 odst. 2 písm. b) Smlouvy.
(5)
Dosavadní zkušenosti nabyté od roku 2002 ohledně prodeje nových motorových vozidel, distribuce náhradních dílů a poskytování servisu oprav a údržby motorových vozidel umožňují definovat kategorie vertikálních dohod v odvětví motorových vozidel, o kterých je možné se domnívat, že zpravidla splňují podmínky uvedené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(6)
Tato kategorie zahrnuje vertikální dohody o koupi, prodeji a dalším prodeji nových motorových vozidel, vertikální dohody o koupi, prodeji a dalším prodeji náhradních dílů pro motorová vozidla a vertikální dohody o poskytování servisu oprav a údržby pro tato vozidla, pokud jsou tyto dohody uzavřeny mezi podniky, které mezi sebou nesoutěží, mezi určitými soutěžiteli nebo mezi určitými sdruženími maloobchodníků nebo servisních pracovníků. Patří sem i vertikální dohody obsahující dodatečná ustanovení o postoupení nebo užívání práv duševního vlastnictví. „Vertikální dohody“ by měly být definovány tak, aby zahrnovaly jak tyto dohody, tak odpovídající jednání ve vzájemné shodě.
(7)
Určité typy vertikálních dohod mohou zlepšit hospodářskou účinnost uvnitř výrobního a distribučního řetězce tím, že usnadní koordinaci mezi zúčastněnými podniky. Zejména mohou vést ke snížení obchodních a distribučních nákladů stran a zajistit optimální úroveň jejich prodejů a investic.
(8)
Pravděpodobnost, že účinky k povzbuzení účinnosti převáží případné účinky škodlivé pro soutěž vycházející z omezení obsažených ve vertikálních dohodách, závisí na stupni tržní síly stran dohody, a tedy i na míře konkurenceschopnosti těchto podniků vůči dalším dodavatelům zboží a poskytovatelům služeb, které jejich zákazníci považují z důvodů vlastností výrobků, jejich ceny a zamýšleného použití za vzájemně zaměnitelné nebo nahraditelné. Vertikální dohody obsahující omezení, která mohou omezovat hospodářskou soutěž a poškozovat spotřebitele nebo která nejsou nezbytná k dosažení účinků k povzbuzení účinnosti, by měly být z výhod blokové výjimky vyloučeny.
(9)
Pro definování náležité oblasti působnosti nařízení o blokových výjimkách musí Komise přihlížet ke konkurenčním podmínkám v příslušném odvětví. V tomto ohledu závěry podrobného sledování odvětví motorových vozidel obsažené v hodnotící zprávě o uplatňování nařízení Komise (ES) č. 1400/2002 ze dne 28. května 2008 (6) a ve sdělení Komise - Budoucí rámec soutěžního práva použitelný v odvětví motorových vozidel ze dne 22. července 2009 (7) ukázaly, že by měl být stanoven rozdíl mezi dohodami týkajícími se prodeje nových motorových vozidel a dohodami o poskytování servisu oprav a údržby a o prodeji náhradních dílů.
(10)
Pokud jde o prodej nových motorových vozidel, nezdá se, že by existovaly významné nedostatky v hospodářské soutěži, které by toto odvětví odlišovaly od jiných odvětví hospodářství a které by vyžadovaly použití odlišných pravidel, která by byla přísnější než pravidla obsažená v nařízení (EU) č. 330/2010. Prahová hodnota výše podílu na trhu, nevyloučení některých vertikálních dohod a další podmínky stanovené v uvedeném nařízení zpravidla zajistí, že vertikální dohody týkající se prodeje nových motorových vozidel splňují požadavky čl. 101 odst. 3 Smlouvy. Na tyto dohody by se proto měla vztahovat výjimka udělená nařízením (EU) č. 330/2010 za předpokladu, že jsou splněny všechny podmínky, jež jsou v něm stanoveny.
(11)
Pokud jde o dohody týkající se distribuce náhradních dílů a poskytování servisu oprav a údržby motorových vozidel, je třeba přihlédnout k některým specifickým vlastnostem poprodejního trhu motorových vozidel. Zkušenosti, jež Komise nabyla při používání nařízení (ES) č. 1400/2002, svědčí o tom, že zvyšování cen za jednotlivé opravy se jen částečně odrazí ve zvýšené spolehlivosti moderních automobilů a v prodloužení intervalů mezi opravami. Tyto trendy jsou spjaty s technologickým vývojem a zvyšující se složitostí a spolehlivostí automobilových komponentů, které výrobci vozidel nakupují od dodavatelů původního vybavení Tito dodavatelé komponentů prodávají své výrobky jako náhradní díly na poprodejním trhu jak prostřednictvím schválených sítí opraven provozovaných samotnými výrobci vozidel, tak prostřednictvím nezávislých kanálů, v důsledku čehož se na poprodejních trzích s motorovými vozidly stávají významnou konkurenční silou. Náklady, které spotřebitelé v Unii v průměru platí za servis opravy a údržby motorových vozidel, představují velmi vysoký podíl celkových výdajů spotřebitelů v souvislosti s motorovými vozidly.
(12)
Konkurenční podmínky na poprodejním trhu motorových vozidel mají také přímý dopad na veřejnou bezpečnost, neboť vozidla, nejsou-li správně opravena, mohou být řízena nebezpečným způsobem, a také na veřejné zdraví a životní prostředí, jelikož emise oxidu uhličitého a dalších znečišťujících látek ovzduší mohou být vyšší z vozidel u nichž není pravidelně prováděna údržba.
(13)
Pokud je možno definovat samostatný poprodejní trh, závisí účinná hospodářská soutěž na trzích s nákupem a prodejem náhradních dílů a s poskytováním servisu oprav a údržby motorových vozidel na stupni konkurenční interakce mezi schválenými servisními pracovníky, tzn. servisními pracovníky působícími v rámci sítí servisů zřizovaných přímo či nepřímo výrobcem vozidel, a mezi schválenými a nezávislými subjekty, včetně nezávislých dodavatelů náhradních dílů a servisních pracovníků. Schopnost nezávislých subjektů obstát v konkurenci závisí na neomezeném přístupu k nezbytným vstupům, jako jsou náhradní díly a technické informace.
(14)
S ohledem na uvedené zvláštnosti jsou pravidla uvedená v nařízení (EU) č. 330/2010 včetně jednotné prahové hodnoty podílu na trhu 30 % nezbytná, ale nikoliv dostatečná k tomu, aby bylo zajištěno, že bude výhoda blokové výjimky vyhrazena pouze těm vertikálním dohodám týkajícím se distribuce náhradních dílů a poskytování servisu oprav a údržby, o nichž lze s dostatečnou jistotou předpokládat, že splňují podmínky čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(15)
Na vertikální dohody týkající se distribuce náhradních dílů a poskytování servisu oprav a údržby by se proto měla bloková výjimka vztahovat, pouze pokud kromě podmínek pro výjimku stanovených nařízení (EU) č. 330/2010 splňují přísnější požadavky ohledně některých závažných omezení hospodářské soutěže, která by mohla omezit dodávky a využití náhradních dílů na poprodejním trhu motorových vozidel.
(16)
Výhoda blokové výjimky by zejména neměla být udělena dohodám, jež omezují prodej náhradních dílů členy selektivního distribučního systému výrobce vozidel nezávislým servisním pracovníkům, kteří je používají pro poskytování servisu oprav a údržby. Bez přístupu k těmto náhradním dílům by nezávislí servisní pracovníci nebyli schopni účinně soutěžit se schválenými servisy, protože by nemohli poskytovat zákazníkům kvalitní služby, které přispívají k bezpečnému a spolehlivému fungování motorových vozidel.
(17)
V zájmu zajištění účinné hospodářské soutěže na trhu poskytování servisu oprav a údržby a s cílem umožnit servisům nabízet konečným uživatelům konkurenční náhradní díly by se bloková výjimka zároveň neměla vztahovat na vertikální dohody, které však, třebaže jsou v souladu s nařízením (EU) č. 330/2010, omezují schopnost výrobců náhradních dílů tyto díly prodávat schváleným servisním pracovníkům v rámci distribučního systému výrobce vozidel, nezávislým distributorům náhradních dílů, nezávislým servisním pracovníkům nebo konečným uživatelům. Není tím dotčena odpovědnost výrobců náhradních dílů podle občanského práva nebo schopnost výrobců vozidel požadovat od schválených servisních pracovníků v rámci jejich distribučního systému, aby používali náhradní díly, které odpovídají kvalitě komponentů použitých pro montáž určitého motorového vozidla. Navíc vzhledem k tomu, že výrobci vozidel mají přímou smluvní odpovědnost pro případ záručních oprav, servisu zdarma a svolávání vozidel, by dohody obsahující povinnost schválených servisních pracovníků používat pro tyto opravy pouze náhradní díly dodávané výrobcem vozidla měly být výjimkou pokryty.
(18)
Aby také bylo umožněno schváleným i nezávislým servisním pracovníkům a konečným uživatelům rozpoznat výrobce komponentů nebo náhradních dílů pro motorová vozidla a vybírat si mezi jinými možnými díly, bloková výjimka by se neměla vztahovat dohody, kterými výrobce motorových vozidel omezuje možnost výrobce komponentů nebo originálních náhradních dílů umisťovat účinně a čitelně svoji obchodní značku nebo logo na tyto díly.
(19)
Aby byl všem hospodářským subjektům poskytnut čas přizpůsobit se tomuto nařízení, bylo by vhodné prodloužit použitelnost ustanovení nařízení (ES) č. 1400/2002 týkajících se vertikálních dohod o nákupu, prodeji a dalším prodeji nových motorových vozidel do 31. května 2013. Pokud jde o vertikální dohody o prodeji náhradních dílů a o poskytování servisu oprav a údržby, mělo by se toto nařízení použít od 1. června 2010, aby byla zachována náležitá ochrana hospodářské soutěže na poprodejních trzích motorových vozidel.
(20)
Komise bude neustále sledovat vývoj v odvětví motorových vozidel a přijme vhodná nápravná opatření, pokud se objeví nedostatky v hospodářské soutěži, jež mohou na trhu distribuce nových motorových vozidel, dodávek náhradních dílů nebo poprodejního servisu motorových vozidel poškozovat spotřebitele.
(21)
Komise může odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení podle čl. 29 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (8), pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka podle tohoto nařízení, má dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
(22)
Podle čl. 29 odst. 2 nařízení (ES) č. 1/2003 může úřad pro hospodářskou soutěž členského státu odejmout výhodu plynoucí z tohoto nařízení na celém území členského státu nebo na jeho části, pokud v konkrétním případě zjistí, že dohoda, na kterou se vztahuje výjimka podle tohoto nařízení, má na celém území členského státu nebo na jeho části dopady, které nejsou slučitelné s čl. 101 odst. 3 Smlouvy, a pokud má toto území všechny vlastnosti odděleného zeměpisného trhu.
(23)
Při určování, zda by měla být podle článku 29 nařízení (ES) č. 1/2003 odejmuta možnost využívat toto nařízení, mohou mít v tomto ohledu zvláštní význam negativní účinky na hospodářskou soutěž vyplývající z existence paralelních sítí vertikálních dohod, jež mají podobné účinky omezující přístup na relevantní trh nebo hospodářskou soutěž na tomto trhu. Tyto kumulativní účinky mohou například vzniknout v případech selektivní distribuce nebo závazků zakazujících soutěž.
(24)
K posílení dohledu nad paralelními sítěmi vertikálních dohod, které mají podobné účinky omezující hospodářskou soutěž a které se týkají více než 50 % daného trhu, může Komise formou nařízení prohlásit, že se toto nařízení nevztahuje na vertikální dohody obsahující určitá omezení vztahující se k dotyčnému trhu, čímž obnoví plné použití článku 101 Smlouvy na tyto dohody.
(25)
K posouzení účinků tohoto nařízení na hospodářskou soutěž v oblasti maloobchodu s motorovými vozidly, dodávek náhradních dílů a poprodejního servisu pro motorová vozidla na vnitřním trhu je vhodné, aby byla vypracována hodnotící zpráva o provádění tohoto nařízení,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
SPOLEČNÁ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
1. Pro účely tohoto nařízení se rozumí:
a)
„vertikální dohodou“ dohoda nebo jednání ve vzájemné shodě, jež byly uzavřeny mezi dvěma nebo více podniky, z nichž každý pro účely dohody nebo jednání ve vzájemné shodě jedná na různé úrovni výrobního či distribučního řetězce, a které se týkají podmínek, za kterých mohou strany nakupovat, prodávat nebo dále prodávat určité zboží nebo služby;
b)
„vertikálním omezením“ omezení hospodářské soutěže obsažené ve vertikální dohodě spadající do oblasti působnosti čl. 101 odst. 1 Smlouvy;
c)
„schváleným servisním pracovníkem“ poskytovatel servisu oprav a údržby motorových vozidel, který působí v rámci distribučního systému vytvořeného dodavatelem motorových vozidel;
d)
„schváleným distributorem“ distributor náhradních dílů pro motorová vozidla, který působí v rámci distribučního systému vytvořeného dodavatelem motorových vozidel;
e)
„samostatným servisním pracovníkem“
i)
poskytovatel servisu oprav a údržby motorových vozidel nezačleněný do distribučního systému vytvořeného dodavatelem motorových vozidel, pro která poskytuje opravy nebo údržbu,
ii)
schválený servisní pracovník v rámci distribučního systému dotyčného dodavatele v tom rozsahu, ve kterém poskytuje servis oprav a údržby pro motorová vozidla jiného dodavatele, do jehož distribučního systému nenáleží;
f)
„samostatným distributorem“
i)
distributor náhradních dílů pro motorová vozidla, který nepůsobí v rámci distribučního systému vytvořeného dodavatelem motorových vozidel pro která prodává náhradní díly,
ii)
schválený distributor v rámci distribučního systému dotyčného dodavatele v tom rozsahu, ve kterém prodává náhradní díly pro motorová vozidla jiného dodavatele, do jehož distribučního systému nenáleží;
g)
„motorovým vozidlem“ vozidlo s vlastním pohonem a třemi či více koly určené pro použití na veřejných komunikacích;
h)
„náhradními díly“ zboží, které je určené k instalaci do motorového vozidla nebo na něj, aby se nahradily komponenty uvedeného vozidla, včetně zboží, jako jsou maziva nutná pro použití motorového vozidla, s výjimkou paliva;
i)
„systémem selektivní distribuce“ distribuční systém, ve kterém se dodavatel zavazuje přímo nebo nepřímo k prodeji smluvního zboží nebo služeb pouze distributorům vybraným na základě stanovených kritérií a ve kterém se tito distributoři zavazují, že nebudou prodávat toto zboží nebo tyto služby neschváleným distributorům na území, které je dodavatelem vyhrazeno pro provoz systému.
2. Pro účely tohoto nařízení zahrnují pojmy „podnik“, „dodavatel“, „výrobce“ a „kupující“ i jejich spojené podniky.
„Propojenými podniky“ se rozumí:
a)
podniky, ve kterých jedna strana dohody přímo nebo nepřímo:
i)
má pravomoc vykonávat více než polovinu hlasovacích práv, nebo
ii)
má pravomoc jmenovat více než polovinu členů dozorčí rady, představenstva nebo orgánů právně zastupujících podnik, nebo
iii)
má právo řídit záležitosti podniku;
b)
podniky, které mohou přímo nebo nepřímo v jedné smluvní straně vykonávat práva, uvedená v písmenu a);
c)
podniky, v nichž podnik uvedený v písmenu b) má přímo či nepřímo práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
d)
podniky, v nichž jedna strana dohody spolu s jedním nebo více podniky uvedenými v písmenu a), b) nebo c), nebo v nichž dva nebo více posledně zmíněných podniků, mají společně práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a);
e)
podniky, ve kterých vykonávají práva nebo pravomoci uvedené v písmenu a) společně:
i)
smluvní strany nebo jejich spojené podniky uvedené v písmenech a) až d), nebo
ii)
jedna nebo více smluvních stran nebo jeden nebo více spojených podniků uvedených v písmenech a) až d) a jedna nebo více třetích stran.
KAPITOLA II
VERTIKÁLNÍ DOHODY TÝKAJÍCÍ SE NÁKUPU, PRODEJE NEBO DALŠÍHO PRODEJE NOVÝCH MOTOROVÝCH VOZIDEL
Článek 2
Použitelnost nařízení (ES) č. 1400/2002
Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy se od 1. června 2010 do 31. května 2013 ustanovení čl. 101 odst. 1 Smlouvy nepoužije na vertikální dohody týkající se podmínek, na jejichž základě mohou strany kupovat, prodávat nebo dále prodávat nová motorová vozidla a které splňují požadavky pro výjimku podle nařízení (ES) č. 1400/2002, jež se vztahují konkrétně na vertikální dohody týkající se nákupu, prodeje a dalšího prodeje nových motorových vozidel.
Článek 3
Použití nařízení (EU) č. 330/2010
S účinkem ode dne 1. června 2013 se nařízení (EU) č. 330/2010 použije na vertikální dohody týkající se nákupu, prodeje a dalšího prodeje nových motorových vozidel.
KAPITOLA III
VERTIKÁLNÍ DOHODY TÝKAJÍCÍ SE POPRODEJNÍHO TRHU MOTOROVÝCH VOZIDEL
Článek 4
Výjimka
Podle čl. 101 odst. 3 Smlouvy a s výhradou ustanovení tohoto nařízení se čl. 101 odst. 1 Smlouvy nepoužije pro vertikální dohody týkající se podmínek, za kterých mohou strany nakupovat, prodávat nebo dále prodávat náhradní díly pro motorová vozidla nebo poskytovat servis oprav a údržby pro motorová vozidla, které splňují požadavky pro výjimku podle nařízení Komise (EU) č. 330/2010 a neobsahují žádné z tvrdých omezení uvedených v článku 5 tohoto nařízení.
Tato výjimka se použije, pokud uvedené dohody obsahují vertikální omezení.
Článek 5
Omezení, jež vedou k odebrání výhody blokové výjimky - tvrdá omezení
Výjimka podle článku 4 se nevztahuje na vertikální dohody, jejichž cílem je přímo nebo nepřímo, samostatně nebo společně s jinými faktory pod kontrolou stran:
a)
omezení prodeje náhradních dílů pro motorová vozidla členy selektivního distribučního systému nezávislým servisním pracovníkům, kteří používají tyto díly k opravám a údržbě motorových vozidel;
b)
omezení dohodnuté mezi dodavatelem náhradních dílů, nástrojů pro opravy nebo diagnostického nebo jiného zařízení a výrobcem motorových vozidel, které omezuje možnost dodavatele prodávat toto zboží schváleným nebo nezávislým distributorům nebo schváleným nebo nezávislým servisním pracovníkům nebo konečným uživatelům;
c)
omezení dohodnuté mezi výrobcem motorových vozidel, který používá komponenty pro první montáž motorových vozidel, a dodavatelem těchto komponentů, které omezuje schopnost dodavatele účinným a dobře viditelným způsobem umisťovat svoji obchodní značku nebo logo na dodávané komponenty nebo na náhradní díly.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 6
Nepoužití tohoto nařízení
Podle článku 1a nařízení č. 19/65/EHS může Komise tam, kde paralelní sítě podobných vertikálních omezení pokrývají více než 50 % relevantního trhu, nařízením prohlásit, že se toto nařízení nepoužije na vertikální dohody obsahující specifická omezení vztahující se k uvedenému trhu.
Článek 7
Dohled a hodnotící zpráva
Komise pravidelně dohlíží na provádění tohoto nařízení a vypracuje zprávu o provádění tohoto nařízení nejpozději do dne 31. května 2021 zejména s ohledem na podmínky stanovené v čl. 101 odst. 3 Smlouvy.
Článek 8
Doba platnosti
Toto nařízení vstupuje v platnost dnem 1. června 2010.
Jeho použitelnost končí dnem 31. května 2023.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 27. května 2010.
REGOLAMENTO (UE) N. 461/2010 DELLA COMMISSIONE
del 27 maggio 2010
relativo all’applicazione dell’articolo 101, paragrafo 3, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea a categorie di accordi verticali e pratiche concordate nel settore automobilistico
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
visto il regolamento n. 19/65/CEE del Consiglio, del 2 marzo 1965, relativo all’applicazione dell’articolo 85, paragrafo 3, del trattato a categorie di accordi e pratiche concordate (1), in particolare l’articolo 1,
dopo aver pubblicato il progetto del presente regolamento,
sentito il parere del comitato consultivo in materia di intese e posizioni dominanti,
considerando quanto segue:
(1)
In virtù del regolamento n. 19/65/CEE, la Commissione ha il potere di applicare, mediante regolamento, l’articolo 101, paragrafo 3, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea (2) a categorie di accordi verticali e pratiche concordate corrispondenti che rientrano nel campo di applicazione del paragrafo 1 di detto articolo. I regolamenti di esenzione per categoria si applicano ad accordi verticali che rispettano determinate condizioni e che possono avere portata generale oppure riguardare determinati settori specifici.
(2)
La Commissione ha definito una categoria di accordi verticali che ritiene, di norma, conformi alle condizioni stabilite nell’articolo 101, paragrafo 3 del trattato, e a questo scopo ha adottato il regolamento (UE) n. 330/2010 della Commissione, del 20 aprile 2010, relativo all’applicazione dell’articolo 101, paragrafo 3, del trattato sul funzionamento dell’Unione europea a categorie di accordi verticali e pratiche concordate (3), che sostituisce il regolamento (CE) n. 2790/1999 della Commissione (4).
(3)
Il settore automobilistico, che comprende sia le autovetture che i veicoli commerciali, è soggetto a regolamenti specifici di esenzione per categoria sin dal 1985. Il regolamento più recente di questo tipo è il regolamento (CE) n. 1400/2002 della Commissione, del 31 luglio 2002, relativo all’applicazione dell’articolo 81, paragrafo 3, del trattato a categorie di accordi verticali e pratiche concordate nel settore automobilistico (5). Il regolamento (CE) n. 2790/1999 non si applicava, come espressamente previsto dalle sue stesse disposizioni, agli accordi verticali oggetto di altri regolamenti di esenzione per categoria. Il settore automobilistico non rientrava pertanto nel campo di applicazione di tale regolamento.
(4)
Il periodo di validità del regolamento (CE) n. 1400/2002 termina il 31 maggio 2010. È tuttavia opportuno che il settore automobilistico continui a beneficiare di un’esenzione per categoria, onde semplificare gli oneri amministrativi e ridurre i costi di adeguamento alla normativa gravanti sulle imprese interessate, garantendo nel contempo una sorveglianza efficace dei mercati in conformità all’articolo 103, paragrafo 2, lettera b), del trattato.
(5)
L’esperienza acquisita dal 2002 in poi in materia di distribuzione di autoveicoli nuovi, distribuzione di pezzi di ricambio e fornitura di servizi di riparazione e manutenzione per autoveicoli, permette di definire per il settore automobilistico categorie di accordi verticali che si possono ritenere di norma conformi alle condizioni di cui all’articolo 101, paragrafo 3, del trattato.
(6)
Tale categoria comprende accordi verticali di acquisto, vendita o rivendita di autoveicoli nuovi, accordi verticali di acquisto, vendita o rivendita di pezzi di ricambio per autoveicoli e accordi verticali di fornitura di servizi di riparazione e manutenzione, qualora detti accordi siano stipulati tra imprese non concorrenti, tra determinati concorrenti, ovvero da determinate associazioni di rivenditori o riparatori. Essa include inoltre accordi verticali contenenti disposizioni accessorie relative alla cessione o all’utilizzo di diritti di proprietà intellettuale. La definizione del termine «accordi verticali» deve quindi comprendere sia tali accordi che le pratiche concordate corrispondenti.
(7)
Alcuni tipi di accordi verticali possono incrementare l’efficienza economica nell’ambito di una catena produttiva o distributiva, permettendo un migliore coordinamento tra le imprese partecipanti. In particolare, essi possono contribuire a ridurre i costi delle transazioni commerciali ed i costi di distribuzione delle parti e possono altresì consentire un livello ottimale dei loro investimenti e delle loro vendite.
(8)
La probabilità che tali incrementi di efficienza possano controbilanciare gli eventuali effetti anticoncorrenziali derivanti dalle restrizioni contenute negli accordi verticali dipende dal grado di potere di mercato delle parti dell’accordo e pertanto dalla misura in cui tali imprese sono esposte alla concorrenza di altri fornitori di beni o servizi che siano considerati intercambiabili o sostituibili dai loro clienti, in ragione delle caratteristiche dei prodotti, dei loro prezzi e dell’uso al quale sono destinati. Vanno esclusi dal beneficio dell’esenzione per categoria gli accordi verticali contenenti limitazioni atte a produrre restrizioni della concorrenza e danni per i consumatori o che non sono indispensabili per il conseguimento di tali incrementi di efficienza.
(9)
Per definire il campo di applicazione adeguato di un regolamento di esenzione per categoria, la Commissione deve prendere in considerazione le condizioni di concorrenza nel settore interessato. A tale riguardo, le conclusioni dell’approfondito monitoraggio del settore automobilistico di cui alla relazione di valutazione sul funzionamento del regolamento (CE) n. 1400/2002 della Commissione, del 28 maggio 2008 (6) e alla comunicazione della Commissione «Il futuro quadro normativo in materia di concorrenza applicabile al settore automobilistico» del 22 luglio 2009 (7) hanno dimostrato che è opportuno operare una distinzione tra gli accordi per la distribuzione di autoveicoli nuovi e gli accordi per la fornitura di servizi di riparazione e manutenzione e per la distribuzione di pezzi di ricambio.
(10)
Per quanto riguarda la distribuzione di autoveicoli nuovi, non sembrano sussistere problemi significativi in termini di concorrenza che contraddistinguerebbero questo settore da altri settori economici e che potrebbero richiedere l’applicazione di regole diverse e più rigorose rispetto a quelle previste dal regolamento (UE) n. 330/2010. La soglia della quota di mercato, l’esclusione di taluni accordi verticali dall’esenzione prevista da tale regolamento e le altre condizioni ivi stabilite assicurano di norma che gli accordi verticali relativi alla distribuzione di autoveicoli nuovi rispettino le condizioni dell’articolo 101, paragrafo 3, del trattato. Tali accordi devono pertanto beneficiare dell’esenzione concessa dal regolamento (UE) n. 330/2010, nel rispetto di tutte le condizioni ivi stabilite.
(11)
Per quanto riguarda gli accordi per la distribuzione di pezzi di ricambio e per la fornitura di servizi di riparazione e manutenzione, occorre prendere in considerazione determinate caratteristiche specifiche del mercato dei servizi di assistenza post-vendita relativi agli autoveicoli. In particolare, l’esperienza acquisita dalla Commissione nell’applicazione del regolamento (CE) n. 1400/2002 indica che gli aumenti di prezzo delle singole riparazioni si traducono solo in parte in una maggiore affidabilità delle autovetture moderne e in un allungamento degli intervalli tra una manutenzione e l’altra. Tali tendenze sono connesse all’evoluzione tecnologica e alla crescente complessità ed affidabilità dei componenti automobilistici che i costruttori automobilistici acquistano da fornitori di equipaggiamenti originali. Detti fornitori vendono i loro prodotti come pezzi di ricambio sul mercato dei servizi di assistenza post-vendita sia attraverso le reti di riparatori autorizzati dei produttori di autoveicoli che attraverso canali indipendenti, rappresentando quindi un’importante forza concorrenziale sul mercato dei servizi di assistenza post-vendita. I costi che sostengono in media i consumatori UE per i servizi di riparazione e di manutenzione rappresentano una parte molto elevata della spesa complessiva sostenuta dai consumatori per gli autoveicoli.
(12)
Le condizioni di concorrenza sul mercato dei servizi di assistenza post-vendita per gli autoveicoli hanno inoltre una rilevanza diretta sia in termine di sicurezza pubblica, dal momento che la guida di un autoveicolo riparato in modo scorretto può rivelarsi pericolosa, che di danni per la salute pubblica e l’ambiente, a causa delle maggiori emissioni di anidride carbonica e di altri inquinanti atmosferici se l’autoveicolo non è stato sottoposto a manutenzione regolare.
(13)
Nella misura in cui è possibile definire un mercato distinto dei servizi di assistenza post-vendita, la concorrenza effettiva sui mercati per l’acquisto e la vendita di pezzi di ricambio e su quello per la fornitura di servizi di manutenzione e riparazione per gli autoveicoli dipende dal grado d’interazione concorrenziale tra i riparatori autorizzati, cioè quelli che operano all’interno di reti di riparatori costituite direttamente o indirettamente dai produttori di autoveicoli, nonché fra operatori autorizzati e indipendenti, compresi i fornitori indipendenti di pezzi di ricambio ed i riparatori indipendenti. La capacità concorrenziale di questi ultimi dipende da un accesso senza restrizioni a elementi essenziali quali i pezzi di ricambio e le informazioni tecniche.
(14)
Tenuto conto di tali specificità, le norme previste dal regolamento (UE) n. 330/2010, e in particolare la soglia della quota di mercato del 30 %, sono necessarie ma non sufficienti per garantire che il beneficio dell’esenzione per categoria sia riservato esclusivamente agli accordi verticali per la distribuzione di pezzi di ricambio e per la fornitura di servizi di riparazione e di manutenzione per i quali si può supporre con sufficiente certezza il rispetto delle condizioni dell’articolo 101, paragrafo 3, del trattato.
(15)
Gli accordi verticali per la distribuzione di pezzi di ricambio e per la fornitura di servizi di riparazione e di manutenzione devono pertanto beneficiare di un’esenzione per categoria soltanto se soddisfano, oltre alle condizioni per l’esenzione previste dal regolamento (UE) n. 330/2010, anche i requisiti più severi relativi a determinati tipi di restrizioni gravi della concorrenza che possono limitare la fornitura e l’uso di pezzi di ricambio nel mercato dei servizi di assistenza post-vendita per gli autoveicoli.
(16)
In particolare, è opportuno che l’esenzione per categoria non vada a beneficio di accordi in forza dei quali i membri di un sistema di distribuzione selettiva di un produttore di autoveicoli limitano la vendita dei pezzi di ricambio ai riparatori indipendenti che li utilizzano per fornire servizi di riparazione o manutenzione. Senza l’accesso a tali pezzi di ricambio, i riparatori indipendenti non sarebbero in grado di competere in maniera efficace con i riparatori autorizzati, in quanto non potrebbero offrire ai consumatori servizi di buona qualità che contribuiscano al funzionamento sicuro ed affidabile degli autoveicoli.
(17)
Inoltre, onde garantire una concorrenza efficace sui mercati dei servizi di riparazione e di manutenzione e consentire ai riparatori di offrire agli utilizzatori finali pezzi di ricambio a condizioni concorrenziali, è opportuno che l’esenzione per categoria non si applichi agli accordi verticali che, pur rispettando le disposizioni del regolamento (UE) n. 330/2010, limitano tuttavia la facoltà del produttore di pezzi di ricambio di vendere tali componenti ai riparatori autorizzati che fanno parte del sistema di distribuzione del produttore di veicoli, a distributori indipendenti di pezzi di ricambio, a riparatori indipendenti o a utilizzatori finali. Ciò non ha ripercussioni sulla responsabilità civile dei produttori dei pezzi di ricambio o sulla facoltà dei produttori dei autoveicoli di esigere dai riparatori autorizzati facenti parte del loro sistema di distribuzione di utilizzare soltanto i pezzi di ricambio di qualità equivalente a quella dei componenti utilizzati per l’assemblaggio di un determinato autoveicolo. Inoltre, stante il coinvolgimento contrattuale diretto del produttore dei veicoli nelle riparazioni coperte da garanzia, nel servizio assistenza gratuito, nonché nelle operazioni di revisione di autoveicoli difettosi, l’esenzione va applicata agli accordi che prevedono l’obbligo per il riparatore autorizzato di usare per tali riparazioni pezzi di ricambio forniti dal produttore degli autoveicoli.
(18)
Infine, onde permettere ai riparatori autorizzati e indipendenti, nonché agli utilizzatori finali, di individuare il produttore dei componenti degli autoveicoli o dei pezzi di ricambio e dare loro la possibilità di scelta tra pezzi di ricambio alternativi, l’esenzione per categoria non va applicata agli accordi con i quali il produttore di autoveicoli limita la facoltà, del produttore di componenti o di pezzi di ricambio originali, di apporre in maniera efficace e chiaramente visibile il proprio marchio o logo su detti pezzi originali.
(19)
Onde concedere a tutti gli operatori il tempo necessario per adeguarsi al presente regolamento, è opportuno prorogare fino al 31 maggio 2013 il periodo di applicazione delle disposizioni del regolamento (CE) n. 1400/2002 riguardanti accordi verticali per l’acquisto, la vendita e la rivendita di autoveicoli nuovi. Per quanto riguarda gli accordi verticali per la distribuzione di pezzi di ricambio e per la fornitura di servizi di riparazione e di manutenzione, è opportuno che il presente regolamento si applichi a partire dal 1o giugno 2010, in modo da continuare a garantire un’adeguata tutela della concorrenza sui mercati dei servizi di assistenza post-vendita per autoveicoli.
(20)
La Commissione controllerà regolarmente l’evoluzione del settore automobilistico e prenderà adeguate misure correttive qualora emergano problemi di concorrenza tali da nuocere ai consumatori o sul mercato della distribuzione di autoveicoli nuovi o su quello della fornitura di pezzi di ricambio o su quello dei servizi di assistenza post-vendita per autoveicoli.
(21)
La Commissione può revocare il beneficio dell’applicazione del presente regolamento, conformemente all’articolo 29, paragrafo 1, del regolamento (CE) n. 1/2003 del Consiglio, del 16 dicembre 2002, concernente l’applicazione delle regole di concorrenza di cui agli articoli 81 e 82 del trattato (8), qualora ritenga che in un caso particolare un accordo al quale si applica l’esenzione di cui al presente regolamento provochi nondimeno effetti incompatibili con l’articolo 101, paragrafo 3, del trattato.
(22)
A norma dell’articolo 29, paragrafo 2, del regolamento (CE) n. 1/2003, l’autorità responsabile della concorrenza di uno Stato membro può revocare il beneficio dell’applicazione del presente regolamento nel suo territorio o in una parte di esso, quando ritenga che in un caso particolare un accordo al quale si applica l’esenzione di cui al presente regolamento provochi nondimeno effetti incompatibili con l’articolo 101, paragrafo 3, del trattato nel territorio di tale Stato membro o in una parte di esso, qualora tale territorio abbia tutte le caratteristiche di un mercato geografico distinto.
(23)
Per determinare se sia necessario ritirare il beneficio dell’applicazione del presente regolamento a norma dell’articolo 29 del regolamento (CE) n. 1/2003, occorre in particolare tener conto degli effetti anticoncorrenziali che possono verificarsi in seguito all’esistenza di reti parallele di accordi verticali con effetti simili che limitano significativamente l’accesso ad un mercato rilevante o la concorrenza all’interno di tale mercato. Un tale effetto cumulativo può, ad esempio, verificarsi in caso di distribuzione selettiva o di obblighi di non concorrenza.
(24)
Al fine di rafforzare la vigilanza sulle reti parallele di accordi verticali aventi effetti anticoncorrenziali simili e che coprano più del 50 % di un dato mercato, la Commissione può, mediante regolamento, dichiarare il presente regolamento inapplicabile ad accordi verticali che contengano specifiche restrizioni praticate sul mercato di cui trattasi, ripristinando così nei confronti di tali accordi la piena applicazione dell’articolo 101 del trattato.
(25)
Per valutare gli effetti del presente regolamento sulla concorrenza nel settore della distribuzione al dettaglio degli autoveicoli, della fornitura di pezzi di ricambio e nei servizi di assistenza post-vendita per gli autoveicoli sul mercato interno, è opportuno che la Commissione stili una relazione di valutazione sul funzionamento del presente regolamento,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
DISPOSIZIONI COMUNI
Articolo 1
Definizioni
1. Ai fini del presente regolamento si applicano le seguenti definizioni:
a)
per «accordi verticali» si intendono gli accordi o le pratiche concordate conclusi tra due o più imprese, operanti ciascuna, ai fini dell’accordo o della pratica concordata, ad un livello differente della catena di produzione o di distribuzione, e che si riferiscono alle condizioni in base alle quali le parti possono acquistare, vendere o rivendere determinati beni o servizi;
b)
per «restrizioni verticali» si intendono le restrizioni della concorrenza in un accordo verticale rientranti nel campo di applicazione dell’articolo 101, paragrafo 1, del trattato;
c)
per «riparatore autorizzato» si intende un fornitore di servizi di riparazione e manutenzione di autoveicoli che opera nell’ambito del sistema di distribuzione predisposto da un fornitore di autoveicoli;
d)
per «distributore autorizzato» si intende un distributore di pezzi di ricambio per autoveicoli che opera nell’ambito del sistema di distribuzione predisposto da un fornitore di autoveicoli;
e)
per «riparatore indipendente» si intende:
i)
un fornitore di servizi di riparazione e manutenzione di autoveicoli che non opera nell’ambito del sistema di distribuzione predisposto da un fornitore degli autoveicoli per il quale fornisce servizi di riparazione e manutenzione;
ii)
un riparatore autorizzato, facente parte del sistema di distribuzione di un dato fornitore, nella misura in cui fornisca servizi di riparazione o di manutenzione per determinati autoveicoli pur non essendo membro del sistema di distribuzione del relativo fornitore;
f)
per «distributore indipendente» si intende:
i)
un distributore di pezzi di ricambio per autoveicoli che non opera nell’ambito del sistema di distribuzione predisposto da un fornitore degli autoveicoli per il quale fornisce pezzi di ricambio;
ii)
un distributore autorizzato, facente parte del sistema di distribuzione di un dato fornitore, nella misura in cui fornisca pezzi di ricambio per determinati autoveicoli pur non essendo membro del sistema di distribuzione del relativo fornitore;
g)
per «autoveicolo» si intende un veicolo destinato a circolare su strada mosso dal proprio motore, munito di tre o più ruote;
h)
per «pezzi di ricambio» si intendono i beni che vengono incorporati o montati in o su un autoveicolo per sostituirne delle parti componenti, compresi beni, quali i lubrificanti, necessari all’utilizzo di un autoveicolo, ad eccezione del carburante;
i)
per «sistema di distribuzione selettiva» si intende un sistema di distribuzione nel quale il fornitore si impegna a vendere i beni o servizi oggetto del contratto, direttamente o indirettamente, solo a distributori selezionati sulla base di criteri specificati e nel quale questi distributori si impegnano a non vendere tali beni o servizi a rivenditori non autorizzati nel territorio in cui il fornitore ha deciso di applicare tale sistema.
2. Ai fini del presente regolamento i termini «impresa», «fornitore», «produttore» e «acquirente» includono le imprese a questi rispettivamente collegate.
Per «imprese collegate» si intendono:
a)
le imprese nelle quali una parte dell’accordo detiene, direttamente o indirettamente:
i)
il potere di esercitare più della metà dei diritti di voto; o
ii)
il potere di nominare più della metà dei membri del consiglio di vigilanza o di amministrazione o degli organi che rappresentano legalmente l’impresa; o
iii)
il diritto di gestire gli affari dell’impresa;
b)
le imprese che, direttamente o indirettamente, detengono nei confronti di una delle parti dell’accordo i diritti o i poteri elencati alla lettera a);
c)
le imprese nei confronti delle quali un’impresa di cui alla lettera b), detiene, direttamente o indirettamente, i diritti o i poteri elencati alla lettera a);
d)
le imprese nelle quali una parte dell’accordo insieme con una o più imprese di cui alle lettere a), b) e c), o nelle quali due o più imprese di cui alle lettere a), b) e c), detengono congiuntamente i diritti o i poteri di cui alla lettera a);
e)
le imprese nelle quali i diritti o i poteri di cui alla lettera a) sono detenuti congiuntamente:
i)
dalle parti dell’accordo o dalle rispettive imprese collegate ai sensi delle lettere da a) a d); o
ii)
da una o più parti dell’accordo, ovvero da una o più imprese ad esse collegate ai sensi delle lettere da a) a d) e da una o più imprese terze.
CAPO II
ACCORDI VERTICALI CONCERNENTI L’ACQUISTO, LA VENDITA O LA RIVENDITA DI AUTOVEICOLI NUOVI
Articolo 2
Applicazione del regolamento (CE) n. 1400/2002
A norma dell’articolo 101, paragrafo 3 del trattato, nel periodo compreso tra il 1o giugno 2010 e il 31 maggio 2013, l’articolo 101, paragrafo 1, del trattato non si applica agli accordi verticali che riguardano le condizioni in base alle quali le parti possono acquistare, vendere o rivendere autoveicoli nuovi, che soddisfano i requisiti per l’esenzione previsti dal regolamento (CE) n. 1400/2002 che si riferiscono specificamente agli accordi verticali per l’acquisto, la vendita o la rivendita di autoveicoli nuovi.
Articolo 3
Applicazione del regolamento (UE) n. 333/2010
A datare dal 1o giugno 2013 il regolamento (UE) n. 333/2010 si applica agli accordi verticali relativi all’acquisto, la vendita o la rivendita di autoveicoli nuovi.
CAPO III
ACCORDI VERTICALI RELATIVI AL MERCATO DEI SERVIZI DI ASSISTENZA POST-VENDITA DI AUTOVEICOLI
Articolo 4
Esenzione
Conformemente all’articolo 101, paragrafo 3, del trattato, e salvo il disposto del presente regolamento, il paragrafo 1 di detto articolo è inapplicabile agli accordi verticali che riguardano le condizioni in base alle quali le parti possono acquistare, vendere o rivendere pezzi di ricambio per autoveicoli o fornire servizi di riparazione e manutenzione per autoveicoli, che soddisfano i requisiti per l’esenzione previsti dal regolamento (UE) n. 330/2010 e non contengono nessuna delle restrizioni fondamentali elencate all’articolo 5 del presente regolamento.
La presente esenzione si applica nella misura in cui tali accordi contengano restrizioni verticali.
Articolo 5
Restrizioni che eliminano il beneficio dell’esenzione per categoria- restrizioni fondamentali
L’esenzione di cui all’articolo 4 non si applica agli accordi verticali che, direttamente o indirettamente, isolatamente o congiuntamente con altri fattori sotto il controllo delle parti, hanno per oggetto quanto segue:
a)
la restrizione delle vendite di pezzi di ricambio per autoveicoli da parte dei membri di un sistema di distribuzione selettiva a riparatori indipendenti che utilizzano tali pezzi per la riparazione e la manutenzione di un autoveicolo;
b)
la restrizione, concordata tra un fornitore di pezzi di ricambio, di attrezzature di riparazione o diagnostica o altre apparecchiature ed un produttore di autoveicoli, della facoltà del fornitore di vendere tali beni a distributori o riparatori autorizzati o indipendenti o ad utilizzatori finali;
c)
la restrizione, concordata tra un costruttore di autoveicoli che utilizza componenti per l’assemblaggio iniziale di autoveicoli ed il fornitore di detti componenti, della facoltà del fornitore di apporre in maniera efficace e chiaramente visibile il proprio marchio o logo sui componenti forniti o sui pezzi di ricambio.
CAPO IV
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 6
Non applicazione del presente regolamento
Conformemente all’articolo 1 bis del regolamento n. 19/65/CEE, la Commissione può dichiarare mediante regolamento che, nei casi in cui reti parallele di restrizioni verticali simili coprano più del 50 % di un mercato rilevante, il presente regolamento non si applica agli accordi verticali contenenti specifiche restrizioni relative a tale mercato.
Articolo 7
Controllo e valutazione
La Commissione controlla il funzionamento del presente regolamento e redige una relazione in merito al più tardi entro il 31 maggio 2021, tenendo conto in particolare delle condizioni previste all’articolo 101, paragrafo 3, del trattato.
Articolo 8
Periodo di validità
Il presente regolamento entra in vigore il 1o giugno 2010.
Il presente regolamento scade il 31 maggio 2023.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 27 maggio 2010.