ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 28. října 2010
o financování nouzových opatření v souvislosti se vzteklinou v severovýchodní Itálii
(oznámeno pod číslem K(2010) 7379)
(2010/657/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na rozhodnutí Rady 2009/470/ES ze dne 25. května 2009 o některých výdajích ve veterinární oblasti (1), a zejména na čl. 8 odst. 2 uvedeného rozhodnutí,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
V rozhodnutí 2009/470/ES se stanoví, že pokud je členský stát přímo ohrožen výskytem nebo vývojem některé z nákaz uvedených v příloze I uvedeného rozhodnutí na území třetí země nebo členského státu, může být rozhodnuto o přijetí opatření přiměřených situaci a o poskytnutí finančního příspěvku Unie na kroky, jež se jeví jako zvláště potřebné pro úspěch přijatých opatření.
(2)
Vzteklina je nákaza zvířat, která postihuje zejména volně žijící a domácí masožravce a má vážné dopady na veřejné zdraví. Je jednou z nákaz uvedených v příloze I rozhodnutí 2009/470/ES.
(3)
V posledních letech spolufinancovala Unie programy orální imunizace volně žijících masožravců, kteří jsou zdrojem zmíněné nákazy, díky čemuž nastala ve většině členských států velmi příznivá situace a došlo k výraznému snížení počtu případů vztekliny u volně žijících a domácích zvířat a k vymizení vztekliny u lidí.
(4)
Itálie je považována za zemi prostou vztekliny od roku 1997. V říjnu 2008 byl však v regionu Friuli Venezia Giulia prokázán jeden případ vztekliny a následovalo osm nových případů v témže regionu. V roce 2009 se vzteklina u volně žijících zvířat rozšířila rovněž do regionu Veneto. Do konce roku 2009 bylo v regionu Friuli Venezia Giulia prokázáno 35 případů a v regionu Veneto 33 případů.
(5)
Sousední členské státy se obávají, že výskyt vztekliny v severovýchodní Itálii ohrožuje i jejich území.
(6)
Proto je nezbytné přijmout nouzová opatření s cílem zabránit dalšímu šíření nákazy v Itálii, jakož i jejímu šíření do sousedních členských států - Rakouska a Slovinska, a zvýšit úsilí o co nejrychlejší eradikaci nákazy.
(7)
Dne 9. prosince 2009 předložila Itálie Komisi nouzový plán orálního očkování lišek s názvem „Program tlumení vztekliny v regionech severovýchodní Itálie - zvláštní plán očkování lišek“. Plán byl shledán přijatelným, a proto je na místě, aby některá opatření byla financována Unií. Na provedení plánu by proto měl být poskytnut finanční příspěvek Unie.
(8)
Finanční příspěvek Unie musí být vyplacen na základě úřední žádosti o náhradu předložené členskými státy a na základě podpůrných dokladů uvedených v článku 7 nařízení Komise (ES) č. 349/2005 ze dne 28. února 2005, kterým se stanoví pravidla pro financování nouzových opatření a opatření pro tlumení některých chorob zvířat uvedených v rozhodnutí Rady 90/424/EHS Společenstvím (2)
(9)
Vzhledem k tomu, že rozšířený plán očkování bylo třeba uskutečnit bez odkladu, aby se předešlo šíření nákazy do dalších členských států, je odůvodněné, aby byl finanční příspěvek Unie uvolněn od 9. prosince 2009, kdy byl plán předložen Komisi k financování.
(10)
Opatření stanovená tímto rozhodnutím jsou v souladu se stanoviskem Stálého výboru pro potravinový řetězec a zdraví zvířat,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
„Program tlumení vztekliny v regionech severovýchodní Itálie - zvláštní plán očkování lišek“ (dále jen „plán“), který předložila Itálie dne 9. prosince 2009, se schvaluje na období od 9. prosince 2009 do 31. prosince 2010.
Článek 2
1. Unie může poskytnout finanční příspěvek na plán ve výši 50 % nákladů Itálie na:
a)
provádění laboratorních vyšetření na:
i)
průkaz antigenu vztekliny nebo protilátek proti vzteklině,
ii)
izolaci a charakterizaci viru vztekliny,
iii)
průkaz biomarkeru,
iv)
titraci očkovacích návnad;
b)
nákup a distribuci orální očkovací látky a návnad a nákup a parenterální podávání očkovacích látek hospodářským zvířatům v souvislosti s plánem.
Finanční příspěvek Unie na náklady uvedené v písmenech a) a b) však nesmí přesáhnout 2 300 000 EUR.
2. Maximální částka nákladů vynaložených na provádění plánu, které mají být proplaceny Itálii, nesmí překročit v průměru:
a)
za sérologické vyšetření:
8 EUR na vyšetření;
b)
za vyšetření k průkazu tetracyklinu v kostech:
8 EUR na vyšetření;
c)
za fluorescenční vyšetření na protilátky (FAT):
12 EUR na vyšetření;
d)
za vyšetření pomocí metody polymerázové řetězové reakce (PCR):
10 EUR na vyšetření;
e)
za nákup orální očkovací látky a návnad:
0,4 EUR na dávku;
f)
za nákup parenterální očkovací látky:
1 EUR na dávku;
g)
za očkování hospodářských zvířat:
1,50 EUR na zvíře.
3. Náklady na provádění laboratorních vyšetření uvedených v odst. 1 písm. a) zahrnují:
a)
náklady na nákup souprav k vyšetřením, činidel a veškerého spotřebního materiálu použitého k provádění vyšetření;
b)
náklady na personál vyhrazený zcela nebo zčásti na provádění vyšetření;
c)
nejvýše 7 % režijních nákladů z celkových nákladů uvedených v písmenech a) a b).
Článek 3
1. Finanční příspěvek Unie na plán bude poskytnut pod podmínkou, že Itálie:
a)
uskuteční plán v souladu s příslušnými ustanoveními právních předpisů Unie, včetně pravidel hospodářské soutěže, pravidel pro zadávání veřejných zakázek a pravidel pro poskytování státní podpory;
b)
v souladu s přílohami předloží Komisi nejpozději 30. dubna 2011 závěrečnou zprávu o technickém provedení plánu spolu s údaji odůvodňujícími uhrazené náklady a výsledky dosaženými v období od 9. prosince 2009 do 31. prosince 2010;
c)
provede plán účelně.
2. Pokud Itálie nesplní podmínky stanovené v odstavci 1, sníží Komise finanční příspěvek Unie s ohledem na povahu a závažnost porušení a na finanční ztrátu vzniklou Unii.
Článek 4
Toto rozhodnutí se použije ode dne 9. prosince 2009.
Článek 5
Toto rozhodnutí je určeno členským státům.
V Bruselu dne 28. října 2010.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 28 ottobre 2010
relativa al finanziamento di interventi urgenti contro la rabbia nel nord-est italiano
[notificata con il numero C(2010) 7379]
(2010/657/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
vista la decisione 2009/470/CE del Consiglio, del 25 maggio 2009, relativa a talune spese nel settore veterinario (1), in particolare l’articolo 8, paragrafo 2,
considerando quanto segue:
(1)
La decisione 2009/470/CE dispone che qualora uno Stato membro sia direttamente minacciato dalla comparsa o dalla propagazione, nel territorio di un paese terzo o di uno Stato membro, di una delle malattie di cui all’allegato I di tale decisione, può essere deciso di adottare misure appropriate per far fronte alla situazione e di concedere un contributo finanziario dell’Unione a favore di misure specifiche ritenute necessarie per il successo delle azioni intraprese.
(2)
La rabbia è una malattia degli animali che colpisce principalmente gli animali carnivori selvatici e domestici e presenta gravi implicazioni per la salute pubblica. Tale malattia è compresa nell’allegato I della decisione 2009/470/CE.
(3)
I programmi cofinanziati dall’Unione per l’immunizzazione per via orale dei carnivori selvatici, che costituiscono il serbatoio della malattia, hanno permesso negli ultimi anni di conseguire risultati positivi nella maggior parte degli Stati membri grazie alla drastica riduzione dei casi di rabbia negli animali selvatici e domestici e alla scomparsa dei casi di infezione nell’uomo.
(4)
L’Italia è considerata un paese indenne dalla rabbia dal 1997. Tuttavia, nell’ottobre 2008 nella Regione Friuli Venezia Giulia si è riscontrato un caso di rabbia, seguito da altri otto casi nella stessa regione. Nel 2009 la rabbia silvestre si è estesa anche alla Regione Veneto. Alla fine del 2009 sono stati riscontrati 35 casi in Friuli Venezia Giulia e 33 casi in Veneto.
(5)
Gli Stati membri confinanti hanno espresso preoccupazione riguardo alla minaccia rappresentata dalla situazione della rabbia nel nord-est italiano per i loro territori.
(6)
Occorrono di conseguenza interventi urgenti atti a prevenire l’ulteriore diffusione della malattia in Italia e l’estensione della medesima ai vicini Stati membri Austria e Slovenia, nonché volti a potenziare gli sforzi per eradicarla il più presto possibile.
(7)
Il 9 dicembre 2009 l’Italia ha presentato alla Commissione un piano di emergenza per la vaccinazione orale delle volpi: «Programma di controllo della rabbia nelle regioni del nord-est italiano - Piano di vaccinazione straordinario delle volpi». Il piano è stato considerato accettabile ed è quindi opportuno che alcuni interventi siano finanziati dall’Unione. È pertanto necessario che la sua attuazione riceva un contributo finanziario da parte dell’Unione.
(8)
Il contributo finanziario dell’Unione va versato in base alla richiesta ufficiale di rimborso presentata dagli Stati membri e ai documenti giustificativi di cui all’articolo 7 del regolamento (CE) n. 349/2005 della Commissione, del 28 febbraio 2005, che stabilisce norme sul finanziamento comunitario degli interventi urgenti e della lotta contro certe malattie animali ai sensi della decisione 90/424/CEE del Consiglio (2)
(9)
Tenuto conto dell’urgenza dell’attuazione dell’esteso piano di vaccinazione, in modo da prevenire la diffusione della malattia in altri Stati membri, appare giustificato che il contributo finanziario dell’Unione sia reso disponibile con decorrenza 9 dicembre 2009, data di presentazione della domanda di finanziamento alla Commissione.
(10)
Le misure di cui alla presente decisione sono conformi al parere del comitato permanente per la catena alimentare e la salute degli animali,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
Il «Programma di controllo della rabbia nelle regioni del nord-est italiano - Piano di vaccinazione straordinario delle volpi» (di seguito «il piano»), presentato dall’Italia il 9 dicembre 2009, è approvato per il periodo dal 9 dicembre 2009 al 31 dicembre 2010.
Articolo 2
1. L’Unione può concedere un contributo finanziario per il piano pari al 50 % delle spese sostenute dall’Italia per:
a)
l’esecuzione di esami di laboratorio per:
i)
il rilevamento di antigeni o di anticorpi della rabbia;
ii)
l’isolamento e la caratterizzazione del virus della rabbia;
iii)
il rilevamento del biomarcatore;
iv)
la titolazione delle esche vaccino;
b)
l’acquisto e la distribuzione di vaccini orali ed esche e l’acquisto e la somministrazione di vaccini agli animali d’allevamento per via parenterale previsti dal piano.
Tuttavia il contributo finanziario dell’Unione per le spese di cui alle lettere a) e b) non può essere superiore a 2 300 000 EUR.
2. Il rimborso massimo delle spese da versare all’Italia per il piano non può superare in media gli importi seguenti:
a)
test sierologico
8 EUR per test;
b)
test di rilevazione della tetraciclina nelle ossa
8 EUR per test;
c)
test di immunofluorescenza (FAT)
12 EUR per test;
d)
test di reazione a catena della polimerasi (PCR)
10 EUR per test;
e)
acquisto di vaccini orali ed esche
0,4 EUR per dose;
f)
acquisto di vaccini parenterali
1 EUR per dose;
g)
vaccinazione degli animali d’allevamento
1,50 EUR per animale.
3. Le spese sostenute per eseguire gli esami di laboratorio di cui al paragrafo 1, lettera a) includono:
a)
le spese sostenute per l’acquisto dei kit di analisi, dei reagenti e dei beni di consumo utilizzati per l’esecuzione dei test;
b)
le spese per il personale assegnato specificamente, in tutto o in parte, all’esecuzione dei test;
c)
le spese generali pari a non oltre il 7 % dell’importo totale delle spese di cui alle lettere a) e b).
Articolo 3
1. Il contributo finanziario dell’Unione è concesso a condizione che l’Italia:
a)
attui il piano conformemente alle disposizioni pertinenti del diritto dell’Unione europea, tra cui la normativa in materia di concorrenza, di aggiudicazione degli appalti pubblici e di aiuti di Stato;
b)
presenti alla Commissione, entro il 30 aprile 2011, una relazione finale sull’esecuzione del piano sotto il profilo tecnico, corredata dei giustificativi relativi alle spese sostenute e dei risultati conseguiti nel periodo dal 9 dicembre 2009 al 31 dicembre 2010;
c)
attui il piano efficacemente.
2. Qualora l’Italia non soddisfi le condizioni di cui al paragrafo 1, la Commissione riduce il contributo finanziario dell’Unione tenendo conto della natura e della gravità dell’inadempienza nonché del danno finanziario causato all’Unione.
Articolo 4
La presente decisione si applica a decorrere dal 9 dicembre 2009.
Articolo 5
Gli Stati membri sono destinatari della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 28 ottobre 2010.