ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 10. prosince 2010
o státní podpoře k usnadnění uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů
(2010/787/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 107 odst. 3 písm. e) této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
s ohledem na stanovisko Evropského parlamentu (1),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Platnost nařízení Rady (ES) č. 1407/2002 ze dne 23. července 2002 o státní podpoře uhelnému průmyslu (2) končí dne 31. prosince 2010.
(2)
Malý podíl subvencovaného uhlí na celkové skladbě zdrojů energie již neodůvodňuje zachování těchto subvencí k zabezpečení zásobování energií na úrovni Unie.
(3)
Politiky Unie zaměřené na podporu obnovitelných zdrojů energie a udržitelného a bezpečného nízkouhlíkové hospodářství neodůvodňují časově neomezenou podporu pro nekonkurenceschopné uhelné doly. Kategorie podpory povolené podle nařízení (ES) č. 1407/2002 by proto neměly být stanoveny na neomezeně dlouhou dobu.
(4)
V případě neexistence odvětvových pravidel pro státní podporu se však na odvětví těžby uhlí použijí pouze obecná pravidla pro státní podporu. Za těchto podmínek může nastat situace, kdy nekonkurenceschopné uhelné doly využívající v současnosti podporu podle nařízení (ES) č. 1407/2002 již nemusí být způsobilé pro tuto podporu a mohou být nuceny ukončit svou činnost.
(5)
Aniž jsou dotčena obecná pravidla pro státní podporu, měly by mít členské státy možnost přijmout opatření ke zmírnění sociálních a regionálních důsledků uzavření těchto dolů, jako například postupné a řádné ukončení činností v rámci plánu na definitivní uzavření nebo financování mimořádných nákladů, zejména závazků vzniklých v minulosti.
(6)
Toto rozhodnutí znamená pro odvětví těžby uhlí přechod z odvětvových pravidel na obecná pravidla pro státní podporu vztahující se na všechna odvětví.
(7)
Aby na vnitřním trhu docházelo co nejméně k narušení hospodářské soutěže v důsledku státní podpory a aby bylo usnadněno uzavírání nekonkurenceschopných uhelných dolů, je potřeba, aby tato podpora byla postupně snižována a aby byla důsledně omezena na uhelné těžební jednotky, u nichž se plánuje jejich definitivní uzavření.
(8)
V zájmu zmírnění dopadů těžby uhlí uhelními těžebními jednotkami, kterým je poskytnuta podpora na uzavření, na životní prostředí by měly členské státy přijmout plán vhodných opatření, například v oblasti energetické účinnosti, obnovitelných zdrojů energie nebo zachycování a ukládání uhlíku.
(9)
Podniky by rovněž měly být způsobilé k získání podpory určené k pokrytí nákladů, které v souladu s běžnou účetní praxí neovlivňují výrobní náklady přímo. Tato podpora je určena k pokrytí mimořádných nákladů vyplývajících z uzavření uhelných těžebních jednotek těchto podniků. S cílem předejít tomu, aby tuto podporu neoprávněně využívaly podniky, jež uzavírají pouze některé těžební lokality, měly by dotyčné podniky vést účetnictví odděleně pro každou uhelnou těžební jednotku.
(10)
Evropská komise by při plnění své úlohy podle tohoto rozhodnutí měla zajistit, aby byly zavedeny, zachovány a dodržovány obvyklé podmínky hospodářské soutěže. Zvláště pokud jde o trh s elektrickou energií, neměla by podpora poskytovaná uhelnému průmyslu být taková, aby ovlivňovala výrobce elektřiny při volbě zdrojů zásobování primární energií. Ceny a množství uhlí by tedy měly být určovány svobodnou dohodou smluvních stran na základě podmínek převládajících na světovém trhu.
(11)
Tímto rozhodnutím se nevylučuje, že podpora poskytnutá uhelnému průmyslu může být považována za slučitelnou s vnitřním trhem z jiných důvodů. Není-li stanoveno jinak, uplatňují se v této souvislosti i nadále v mezích maximální výše podpory další zvláštní pravidla, zejména pravidla týkající se státní podpory pro výzkum, rozvoj a inovace, podpory na ochranu životního prostředí či podpory pro vzdělávací činnosti.
(12)
Komise by měla posoudit opatření oznámená na základě tohoto rozhodnutí a přijmout rozhodnutí v souladu s požadavky podle nařízení Rady (ES) č. 659/1999 ze dne 22. března 1999, kterým se stanoví prováděcí pravidla k článku 93 Smlouvy o ES (3).
(13)
V zájmu kontinuity mezi opatřeními stanovenými v nařízení (ES) č. 1407/2002 a opatřeními uvedenými v tomto rozhodnutí by se toto rozhodnutí mělo použít od 1. ledna 2011,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
KAPITOLA I
ÚVODNÍ USTANOVENÍ
Článek 1
Definice
Pro účely tohoto rozhodnutí se rozumí:
a)
„uhlím“ uhlí vysoké, střední a nízké kvality, kategorie A a B, ve smyslu mezinárodního systému kodifikace uhlí stanoveného Evropskou hospodářskou komisí OSN (4);
b)
„uzavřením“ trvalé ukončení těžby a prodeje uhlí;
c)
„plánem na uzavření“ plán vypracovaný členským státem, který stanoví opatření vedoucí ke konečnému uzavření uhelných těžebních jednotek;
d)
„uhelnou těžební jednotkou“ podzemní nebo povrchové uhelné dílo a související infrastruktura, jež může vytěžit surové uhlí nezávisle na jiných částech podniku;
e)
„těžebním rokem“ kalendářní rok či jiné dvanáctiměsíční období, jež slouží ve smlouvách v uhelném průmyslu jako referenční období;
f)
„výrobními náklady“ celkové náklady spojené se stávající těžbou, včetně nákladů na těžební činnosti, na úpravu uhlí, zejména praní a třídění, a na přepravu uhlí do místa zužitkování, běžné odpisy a tržní úroky z vypůjčeného kapitálu;
g)
„běžnými výrobními ztrátami“ kladný rozdíl mezi náklady na těžbu uhlí a prodejní cenou v místě zužitkování svobodně dohodnutou mezi smluvními stranami s ohledem na podmínky na světovém trhu.
KAPITOLA II
SLUČITELNOST PODPORY
Článek 2
Zásada
1. V souvislosti s konečným uzavřením nekonkurenceschopných dolů může být podpora pro uhelný průmysl považována za slučitelnou s řádným fungováním vnitřního trhu, pokud je v souladu s ustanoveními tohoto rozhodnutí.
2. Podpora se vztahuje pouze na náklady spojené s uhlím určeným k výrobě elektřiny, ke kombinované výrobě tepla a elektřiny, k výrobě koksu a paliva pro vysoké pece v ocelářském průmyslu, pokud k jeho využití dochází v Unii.
Článek 3
Podpora na uzavření
1. Podporu podniku určenou výslovně k pokrytí běžných výrobních ztrát uhelných těžebních jednotek lze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem pouze tehdy, splňuje-li tyto podmínky:
a)
provoz dotčených uhelných těžebních jednotek musí být zahrnut do plánu na uzavření, jehož konečný termín je stanoven nejpozději na 31. prosince 2018;
b)
dotčené uhelné těžební jednotky musí být s konečnou platností uzavřeny v souladu s plánem na uzavření;
c)
oznámená podpora nesmí přesáhnout rozdíl mezi předvídatelnými výrobními náklady a předvídatelným výnosem za těžební rok. Skutečně vyplacená podpora podléhá roční korekci podle skutečných nákladů a výnosů, která se provede nejpozději do konce těžebního roku, jenž následuje po roce, na který byla podpora poskytnuta;
d)
výše podpory na tunu měrného paliva nesmí v místě zužitkování způsobit snížení cen uhlí pocházejícího z Unie pod úroveň cen uhlí podobné kvality ze třetích zemí;
e)
dotčené uhelné těžební jednotky musí vykazovat činnost ke dni 31. prosince 2009;
f)
celková výše podpory na uzavření poskytnutá členským státem musí mít klesající tendenci; ke konci roku 2013 musí být snížena alespoň o 25 %, ke konci roku 2015 o 40 %, ke konci roku 2016 o 60 % a ke konci roku 2017 o 75 % ve vztahu k podpoře poskytnuté v roce 2011;
g)
celková výše podpory na uzavření poskytnutá uhelnému průmyslu v členském státě nesmí v žádném roce následujícím po roce 2010 překročit výši podpory, která byla poskytnuta tímto členským státem a schválená Komisí v souladu s články 4 a 5 nařízení (ES) č. 1407/2002 na rok 2010;
h)
členské státy musí přijmout plán opatření zaměřených na zmírnění dopadů těžby uhlí uhelními těžebními jednotkami, kterým je poskytnuta podpora podle tohoto článku, na životní prostředí, například v oblasti energetické účinnosti, obnovitelných zdrojů energie nebo zachycování a ukládání uhlíku.
2. Zařazením opatření představujících státní podporu ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy do plánu uvedeného v odst. 1 písm. h) nesmí být dotčeny oznamovací povinnost a povinnost neprovádět daná opatření, které mají ve vztahu k těmto opatřením podle čl. 108 odst. 3 Smlouvy členské státy, ani slučitelnost těchto opatření s vnitřním trhem.
3. Nejsou-li uhelné těžební jednotky, kterým je poskytována podpora podle odstavce 1, uzavřeny ke dni stanovenému v plánu na uzavření, jenž schválila Komise, získá dotyčný členský stát zpět veškerou podporu poskytnutou za celé období, jehož se plán na uzavření týká.
Článek 4
Podpora na pokrytí mimořádných nákladů
1. Státní podporu poskytnutou podnikům, které provádějí nebo prováděly činnost související s těžbou uhlí, aby mohly pokrýt náklady, jež vznikají nebo vznikly v souvislosti s uzavřením uhelných těžebních jednotek a které nesouvisejí se současnou těžbou, lze považovat za slučitelnou s vnitřním trhem, pokud její výše nepřesahuje zmíněné náklady. Tato podpora může být použita k pokrytí:
a)
nákladů a nákladových rezerv podniků, které uzavírají nebo uzavřely uhelné těžební jednotky, včetně podniků, které využívají podporu na uzavření;
b)
nákladů vzniklých několika podnikům.
2. Kategorie nákladů, na něž se vztahuje odstavec 1, jsou vymezeny v příloze. Odstavec 1 se nepoužije na náklady vyplývající z nedodržování předpisů v oblasti ochrany životního prostředí.
Článek 5
Kumulace
1. Maximální výše podpory schválená podle tohoto rozhodnutí platí bez ohledu na to, zda je podpora financována zcela členským státem nebo zda je částečně financována Unií.
2. Podporu schválenou podle tohoto rozhodnutí nelze kombinovat s jinou státní podporou ve smyslu čl. 107 odst. 1 Smlouvy nebo s jinými formami financování stejných způsobilých nákladů z prostředků Unie, pokud v důsledku tohoto překrývání je částka podpory vyšší než částka schválená podle ustanovení tohoto rozhodnutí.
Článek 6
Oddělení účetnictví
Veškerá podpora, kterou podniky obdržely, se vykazuje v ve výsledovce jako zvláštní položka výnosů, odděleně od obratu. Podniky, jež jsou příjemci podpory podle tohoto rozhodnutí a jež po uzavření některých nebo všech uhelných těžebních jednotek pokračují v obchodní nebo provozní činnosti, vedou pro každou uhelnou těžební jednotku a pro hospodářské činnosti, které nesouvisejí s těžbou uhlí, přesné a oddělené účetnictví. Podpora poskytovaná podle tohoto rozhodnutí je spravována tak, aby ji nebylo možno převést na jiné uhelné těžební jednotky, jež nejsou součástí plánu na uzavření, nebo na jiné hospodářské činnosti téhož podniku.
KAPITOLA III
POSTUPY
Článek 7
Informace poskytované členskými státy
1. Kromě nařízení Rady (ES) č. 659/1999 se na podporu podle tohoto rozhodnutí použijí zvláštní pravidla stanovená v odstavcích 2 až 6.
2. Členské státy, jež zamýšlejí poskytnout podporu na uzavření uvedenou v článku 3, předloží Komisi plán na uzavření dotčených uhelných těžebních jednotek. Tento plán obsahuje alespoň tyto prvky:
a)
identifikaci uhelných těžebních jednotek;
b)
skutečné nebo odhadované výrobní náklady každé uhelné těžební jednotky za těžební rok;
c)
odhad těžby uhlí za těžební rok za uhelné těžební jednotky, jichž se týká plán na uzavření;
d)
odhad výše podpory na uzavření za těžební rok.
3. Členské státy oznámí Komisi veškeré změny plánu na uzavření.
4. Členské státy oznámí veškerou podporu, kterou během těžebního roku zamýšlejí poskytnout uhelnému průmyslu podle tohoto rozhodnutí. Předloží Komisi všechny podrobnosti týkající se výpočtu předvídatelných výrobních nákladů a jejich vztahu k plánům na uzavření oznámeným Komisi podle odstavce 2.
5. Členské státy informují Komisi o výši podpory a o výpočtu podpory skutečně vyplacené v průběhu těžebního roku, a to nejpozději do šesti měsíců od konce tohoto těžebního roku. Členské státy informují Komisi o veškerých opravách částek původně vyplacených v průběhu daného těžebního roku před koncem následujícího těžebního roku.
6. Při oznámení podpor podle článků 3 a 4 a při informování Komise o skutečně vyplacených podporách poskytnou členské státy veškeré informace, jež Komise potřebuje k ověření toho, zda byla dodržena ustanovení tohoto rozhodnutí.
KAPITOLA IV
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 8
Prováděcí opatření
Komise přijme veškerá nezbytná opatření k provedení tohoto rozhodnutí. V mezích stanovených tímto rozhodnutím může vytvořit společný rámec pro sdělování informací podle článku 7.
Článek 9
Vstup v platnost
Toto rozhodnutí vstupuje v platnost prvním dnem po zveřejnění v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. ledna 2011.
Pozbývá platnosti dne 31. prosince 2027.
V Bruselu dne 10. prosince 2010.
DECISIONE DEL CONSIGLIO
del 10 dicembre 2010
sugli aiuti di Stato per agevolare la chiusura di miniere di carbone non competitive
(2010/787/UE)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 107, paragrafo 3, lettera e),
vista la proposta della Commissione europea,
visto il parere del Parlamento europeo (1),
considerando quanto segue:
(1)
Il regolamento (CE) n. 1407/2002 del Consiglio, del 23 luglio 2002, sugli aiuti di Stato all’industria carboniera (2) scade il 31 dicembre 2010.
(2)
Il modesto contributo della produzione sovvenzionata di carbone al mix energetico complessivo non giustifica più il mantenimento di tali sovvenzioni al fine di assicurare la fornitura di energia nell’Unione.
(3)
La politica dell’Unione volta a promuovere le fonti energetiche rinnovabili e un’economia a basse emissioni di carbonio sostenibile e sicura non giustificano un sostegno temporalmente illimitato alle miniere di carbone non competitive. Le categorie di aiuti ammesse dal regolamento (CE) n. 1407/2002 non sono pertanto prorogate a tempo indeterminato.
(4)
Tuttavia, in mancanza di una regolamentazione settoriale in materia di aiuti di Stato, all’industria carboniera si applica solamente la regolamentazione generale in materia di aiuti di Stato. In questo contesto, miniere di carbone non competitive, che beneficiano attualmente di aiuti a norma del regolamento (CE) n. 1407/2002, potrebbero non essere più ammesse a beneficiare degli aiuti e vedersi costrette a chiudere.
(5)
Fatta salva la regolamentazione generale in materia di aiuti di Stato, gli Stati membri dovrebbero adottare misure per attenuare le conseguenze sociali e regionali della chiusura di queste miniere, ovverosia la sistematica riduzione delle attività nel contesto di un piano irrevocabile di chiusura e/o il finanziamento di oneri straordinari, soprattutto quelli residui.
(6)
La presente decisione segna, per il settore del carbone, la transizione dall’applicazione della regolamentazione settoriale in materia di aiuti di Stato all’applicazione di quella generale valida per tutti i settori.
(7)
Al fine di minimizzare le distorsioni di concorrenza nel mercato interno derivanti dagli aiuti di Stato tesi ad agevolare la chiusura delle miniere di carbone non competitive, questi ultimi dovrebbero essere regressivi e strettamente limitati alle unità di produzione di carbone la cui chiusura è programmata in modo irrevocabile.
(8)
Onde attenuare le conseguenze ambientali della produzione di carbone ad opera delle unità di produzione di carbone cui sono concessi aiuti per la chiusura, gli Stati membri dovrebbero stabilire un programma di misure adeguate, per esempio nel campo dell’efficienza energetica, delle energie rinnovabili o della cattura e dello stoccaggio del carbonio.
(9)
Le imprese dovrebbero beneficiare di aiuti destinati alla copertura di costi che, secondo le pratiche contabili normali, non influiscono direttamente sul costo di produzione. Tali aiuti sono volti a coprire gli oneri straordinari che derivano dalla chiusura delle loro unità produttive. Onde evitare che vi siano imprese che beneficino indebitamente di tali aiuti pur chiudendo solo alcuni dei loro siti produttivi, le imprese interessate dovrebbero tenere una contabilità separata per ciascuna unità di produzione di carbone.
(10)
Nell’assolvimento della sua missione a norma della presente decisione, la Commissione garantisce la definizione, il mantenimento e il rispetto di condizioni normali di concorrenza. Gli aiuti all’industria carboniera, soprattutto per quanto concerne il mercato dell’elettricità, non dovrebbero essere tali da influire sulla scelta delle fonti di approvvigionamento di energia primaria da parte dei produttori di energia elettrica relativamente alle loro. Di conseguenza, i prezzi e le quantità di carbone derivano dalla libera accettazione delle parti contraenti in relazione alle condizioni dominanti sul mercato mondiale.
(11)
L’applicazione della presente decisione non dovrebbe escludere che gli aiuti all’industria carboniera possano essere ritenuti compatibili con il mercato interno per altri motivi. In tale contesto altre norme specifiche, in particolare quelle concernenti gli aiuti per la ricerca, lo sviluppo e l’innovazione, gli aiuti per la tutela dell’ambiente e gli aiuti per le attività di formazione continueranno ad applicarsi nei limiti delle intensità massime di aiuto, salvo disposizioni contrarie previste dalle norme in questione.
(12)
La Commissione dovrebbe valutare le misure notificate sulla base della presente decisione e decidere conformemente ai criteri di cui al regolamento (CE) n. 659/1999 del Consiglio, del 22 marzo 1999, recante modalità di applicazione dell’articolo 93 del trattato CE (3).
(13)
Al fine di evitare discontinuità tra le misure previste nel regolamento (CE) n. 1407/2002 e le misure previste nella presente decisione, è opportuno che quest’ultima si applichi a decorrere dal 1o gennaio 2011,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
CAPO I
DISPOSIZIONI INTRODUTTIVE
Articolo 1
Definizioni
Ai fini della presente decisione si intende per:
a) «carbone»: carboni di alta, media e bassa qualità di classe «A» e «B» ai sensi della classificazione stabilita dalla Commissione economica per l’Europa delle Nazioni Unite nel sistema internazionale di codificazione dei carboni (4);
b) «chiusura»: la cessazione permanente della produzione e vendita di carbone;
c) «piano di chiusura»: piano stabilito da uno Stato membro, in cui vengono indicate le misure che portano alla chiusura definitiva di unità di produzione di carbone;
d) «unità di produzione di carbone»: l’insieme dei siti estrattivi di carbone e delle infrastrutture connesse, sotterranee o a cielo aperto, in grado di produrre carbone grezzo in maniera indipendente da altre parti dell’impresa;
e) «esercizio carboniero»: anno civile o altro periodo di 12 mesi utilizzato come riferimento per i contratti nell’industria carboniera;
f) «costi di produzione»: i costi totali relativi alla produzione corrente, comprendenti le operazioni di estrazione, le operazioni di condizionamento del carbone, in particolare le operazioni di lavaggio, calibratura e vaglio, ed il trasporto al punto di utilizzazione, l’ammortamento normale e gli oneri per interessi, a valori di mercato, sul capitale preso in prestito;
g) «perdite della produzione corrente»: il divario positivo tra il costo di produzione del carbone e il prezzo di vendita al punto di utilizzazione risultante dalla libera accettazione da parte dei contraenti delle condizioni dominanti sul mercato mondiale.
CAPO II
COMPATIBILITÀ DELL’AIUTO
Articolo 2
Principio
1. Nell’ambito della chiusura delle miniere non competitive, gli aiuti all’industria carboniera possono essere considerati compatibili con il buon funzionamento del mercato interno se sono conformi alle disposizioni della presente decisione.
2. Gli aiuti concernono esclusivamente i costi del carbone destinato alla produzione di elettricità, alla produzione combinata di calore e di elettricità, alla produzione di coke e all’alimentazione degli altiforni del settore siderurgico, allorché il carbone viene utilizzato nell’Unione.
Articolo 3
Aiuti per la chiusura
1. Gli aiuti erogati a un’impresa destinati specificamente alla copertura delle perdite della produzione corrente delle unità di produzione di carbone possono essere considerati compatibili con il mercato interno soltanto se soddisfano le seguenti condizioni:
a)
lo sfruttamento delle unità di produzione di carbone rientra in un piano di chiusura la cui scadenza è fissata al più tardi per il 31 dicembre 2018;
b)
le unità di produzione di carbone sono chiuse definitivamente secondo il piano di chiusura;
c)
gli aiuti notificati non superano il divario tra i costi di produzione prevedibili e le entrate prevedibili per un esercizio carboniero. Gli aiuti effettivamente versati sono oggetto di una regolarizzazione annuale in base ai costi e alle entrate reali, non oltre la fine dell’esercizio carboniero successivo a quello per il quale gli aiuti sono stati concessi;
d)
l’importo dell’aiuto per tonnellata equivalente-carbone non deve far sì che i prezzi di vendita del carbone dell’Unione al punto di utilizzazione siano inferiori a quelli praticati per i carboni di qualità simile in provenienza da paesi terzi;
e)
le unità di produzione di carbone risultano in attività al 31 dicembre 2009;
f)
il volume complessivo degli aiuti per la chiusura concessi da uno Stato membro deve seguire una tendenza regressiva: entro la fine del 2013 la riduzione non dev’essere inferiore al 25 %, entro la fine del 2015 non inferiore al 40 %, entro la fine del 2016 non inferiore al 60 % ed entro la fine del 2017 non inferiore al 75 % degli aiuti concessi nel 2011;
g)
il volume complessivo degli aiuti alla chiusura concessi all’industria carboniera di uno Stato membro non supera, per qualsiasi anno successivo al 2010, il volume degli aiuti concessi da tale Stato membro e autorizzati dalla Commissione a norma degli articoli 4 e 5 del regolamento (CE) n. 1407/2002 per l’anno 2010;
h)
gli Stati membri stabiliscono un programma per l’adozione di misure volte ad attenuare l’impatto ambientale della produzione di carbone ad opera delle unità di produzione di carbone cui sono concessi aiuti per la chiusura a norma del presente articolo, per esempio nel campo dell’efficienza energetica, delle energie rinnovabili o della cattura e dello stoccaggio del carbonio.
2. L’inclusione di misure che costituiscono aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del trattato in un piano di cui al paragrafo 1, lettera h), fa salvi gli obblighi di comunicazione e sospensione imposti agli Stati membri, relativamente a dette misure, dall’articolo 108, paragrafo 3, del trattato nonché la compatibilità di dette misure con il mercato interno.
3. Qualora le unità di produzione di carbone a cui vengono concessi aiuti a norma del paragrafo 1 non risultino chiuse alla data stabilita nel piano di chiusura autorizzato dalla Commissione, lo Stato membro interessato recupererà tutti gli aiuti erogati per l’intero periodo coperto dal piano di chiusura.
Articolo 4
Aiuti alla copertura di oneri straordinari
1. Gli aiuti di Stato concessi a imprese che svolgono o hanno svolto un’attività legata alla produzione di carbone volti a permettere loro di coprire i costi che derivano o che sono derivati dalla chiusura di unità di produzione di carbone e che non sono correlati alla produzione corrente, possono essere considerati compatibili con il mercato interno se il loro importo non supera tali costi. Tali aiuti possono essere impiegati per coprire:
a)
i costi e i costi previsionali a carico delle sole imprese che procedono o hanno proceduto alla chiusura di unità di produzione di carbone, comprese le imprese beneficiarie di aiuti alla chiusura;
b)
i costi a carico di più imprese.
2. La categorie di costi cui si applica il paragrafo 1 sono definite nell’allegato. Il paragrafo 1 non si applica ai costi derivanti dalla non conformità con la normativa ambientale.
Articolo 5
Cumulo
1. L’importo massimo degli aiuti autorizzati a norma della presente decisione si applica a prescindere dal fatto che gli aiuti siano finanziati interamente dagli Stati membri o siano parzialmente finanziati dall’Unione.
2. Gli aiuti autorizzati a norma della presente decisione non possono essere cumulati con altri aiuti di Stato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 1, del trattato, né con altri finanziamenti dell’Unione per gli stessi costi ammissibili se, a seguito di tale cumulo, l’importo degli aiuti supera quello autorizzato a norma della presente decisione.
Articolo 6
Separazione dei conti
Ogni aiuto percepito da un’impresa dovrà figurare nel conto dei profitti e delle perdite come entrata distinta rispetto al fatturato. Le imprese che beneficiano di aiuti a norma della presente decisione qualora continuino a commerciare e ad operare dopo la chiusura di parte o della totalità delle loro unità di produzione di carbone, tengono una contabilità precisa e separata per ciascuna delle loro unità di produzione di carbone, da un lato, e per altre attività economiche non connesse all’estrazione del carbone, dall’altro. Gli aiuti concessi a norma della presente decisione sono gestiti in modo tale che non sia possibile trasferirli ad altre unità di produzione di carbone non rientranti nel piano di chiusura né ad altre attività economiche della stessa impresa.
CAPO III
PROCEDURE
Articolo 7
Informazioni fornite dagli Stati membri
1. Gli aiuti di cui alla presente decisione sono soggetti al regolamento (CE) n. 659/1999 e altresì alle regole speciali previste ai paragrafi da 2 a 6.
2. Gli Stati membri che prevedono di concedere gli aiuti alla chiusura di cui all’articolo 3 notificano alla Commissione un piano di chiusura delle unità di produzione interessate. Il piano contiene almeno i seguenti elementi:
a)
l’individuazione delle unità di produzione di carbone;
b)
per ciascuna unità di produzione di carbone, i costi di produzione effettivi o stimati per ogni esercizio carboniero;
c)
la produzione di carbone stimata, per esercizio carboniero, delle unità di produzione di carbone che rientrano nel piano di chiusura;
d)
l’importo stimato degli aiuti alla chiusura, per esercizio carboniero.
3. Gli Stati membri notificano alla Commissione ogni modifica apportata ai piani di chiusura.
4. Gli Stati membri notificano tutti gli aiuti che intendono concedere all’industria carboniera, a norma della presente decisione, nel corso di un esercizio carboniero. Essi forniscono alla Commissione tutte le informazioni relative al calcolo delle previsioni dei costi di produzione e stabiliscono un legame con i piani di chiusura notificati alla Commissione conformemente al paragrafo 2.
5. Gli Stati membri notificano alla Commissione l’importo e il calcolo degli aiuti effettivamente versati nel corso di un esercizio carboniero al più tardi sei mesi dopo la chiusura dell’esercizio in questione. Prima della fine dell’esercizio carboniero seguente, gli Stati membri notificano alla Commissione anche le regolarizzazioni eventualmente intervenute rispetto agli importi inizialmente versati.
6. In occasione della notifica degli aiuti di cui agli articoli 3 e 4 e al momento di informare la Commissione degli aiuti effettivamente versati, gli Stati membri forniscono alla Commissione tutte le informazioni necessarie per verificare se sono state osservate le disposizioni della presente decisione.
CAPO IV
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 8
Misure di attuazione
La Commissione adotta tutte le misure necessarie all’applicazione della presente decisione. Essa può, entro i limiti fissati dalla presente decisione, stabilire un quadro comune per la comunicazione delle informazioni di cui all’articolo 7.
Articolo 9
Entrata in vigore
La presente decisione entra in vigore il giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Essa è applicabile a decorrere dal 1o gennaio 2011.
La presente decisione cessa di produrre effetti il 31 dicembre 2027.
Fatto a Bruxelles, addi 10 dicembre 2010.