PROVÁDĚCÍ ROZHODNUTÍ RADY
ze dne 22. listopadu 2010,
kterým se Německu, Itálii a Rakousku povoluje zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES a kterým se mění rozhodnutí 2007/250/ES za účelem prodloužen6í doby platnosti povolení uděleného Spojenému království
(2010/710/EU)
RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Rady 2006/112/ES ze dne 28. listopadu 2006 o společném systému daně z přidané hodnoty (1), a zejména na čl. 395 odst. 1 uvedené směrnice,
s ohledem na návrh Evropské komise,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Itálie, Německo a Rakousko v dopisech zaevidovaných generálním sekretariátem Komise v pořadí podle uvedených zemí dne 3. srpna 2007, 23. prosince 2009 a 17. února 2010 požádaly o povolení zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, pokud jde o osobu povinnou odvést daň z přidané hodnoty (dále jen „DPH“). Dopisem zaevidovaným generálním sekretariátem Komise dne 10. února 2010 Spojené království požádalo o prodloužení doby platnosti povolení uděleného rozhodnutím Rady 2007/250/ES ze dne 16. dubna 2007, kterým se Spojenému království povoluje zavést zvláštní opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES o společném systému daně z přidané hodnoty (2).
(2)
Komise informovala ostatní členské státy dopisem ze dne 11. ledna 2010 o žádosti Německa a dopisem ze dne 9. března 2010 o žádostech Itálie, Rakouska a Spojeného království. Dopisem ze dne 12. ledna 2010 oznámila Komise Německu a dopisy ze dne 11. března 2010 Itálii, Rakousku a Spojenému království, že má k dispozici veškeré informace, které považuje za nezbytné k posouzení žádosti.
(3)
Osobou povinnou odvést DPH je podle článku 193 směrnice 2006/112/ES osoba povinná k dani uskutečňující dodání zboží. Účelem odchylek požadovaných Německem, Itálií a Rakouskem je přenést tuto povinnost na osobu povinnou k dani, které je zboží dodáváno, avšak pouze za určitých podmínek a pouze ve vztahu k určitému zboží, zejména mobilním telefonům a zařízením s integrovanými obvody.
(4)
Významný počet obchodníků s určitými výrobky, zejména mobilními telefony a zařízeními s integrovanými obvody, se po prodeji svých výrobků vyhýbá odvádění DPH správci daně. Avšak jejich zákazníci mají právo na odpočet daně, protože vlastní platnou fakturu. V nejagresivnějších případech těchto daňových úniků je stejné zboží dodáno několikrát prostřednictvím „kolotočového“ schématu, aniž by byla správci daně odvedena DPH. Pokud se osoba, které je zboží dodáváno, v těchto případech určí jako osoba povinná odvést DPH, odchylka by odstranila příležitost k páchání této formy daňového úniku. Výše splatné DPH by tím nebyla dotčena.
(5)
Pro zajištění účinného uplatňování odchylky a zabránění přesunu daňových úniků na jiné výrobky nebo na maloobchodní úroveň by Německo, Itálie a Rakousko měly zavést vhodné kontrolní a ohlašovací povinnosti. Komise by měla být informována o konkrétních opatřeních přijatých za účelem sledování uplatňování odchylky.
(6)
Opatření je přiměřené zamýšleným cílům, protože nemá být uplatňováno obecně, ale pouze na konkrétní skupiny výrobků, u kterých je vysoké riziko daňových úniků a u kterých rozsah daňových úniků způsobil značné daňové ztráty. Uplatnění mechanismu přenesení daňové povinnosti navíc znamená menší riziko přesunu podvodů do oblasti maloobchodního prodeje daných výrobků, neboť mobilní telefony jsou obvykle dodávány velkými telefonními společnostmi a toto opatření lze uplatnit na integrované obvody ještě před jejich zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
(7)
Povolení je v zásadě platné pouze po krátké časové období, neboť nelze s jistotou určit, zda bude cílů opatření dosaženo, ani nelze předem odhadnout dopad opatření na fungování systému DPH v členských státech, které je použijí, nebo v ostatních členských státech.
(8)
Spojenému království by mělo být povoleno pokračovat v uplatňování stávajícího zvláštního opatření až do data ukončení platnosti povolení uděleného Německu, Itálii a Rakousku.
(9)
Odchylka nemá žádný nepříznivý dopad na vlastní zdroje Unie vycházející z DPH,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
1. Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Německo jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
2. Tato odchylka se vztahuje na dodání zboží, u něhož se základ daně rovná 5 000 EUR nebo je vyšší.
Článek 2
Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Itálie jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
Článek 3
1. Odchylně od článku 193 směrnice 2006/112/ES může Rakousko jako osobu povinnou odvést DPH určit osobu povinnou k dani, které je dodáváno toto zboží:
a)
mobilní telefony, tj. zařízení vyrobená nebo upravená pro použití ve spojení se sítí, která má licenci, a provozovaná na stanovených frekvencích, bez ohledu na to, zda mají další využití;
b)
zařízení s integrovanými obvody, jako jsou mikroprocesory a základní jednotky, ve stavu před zabudováním do výrobků pro konečné uživatele.
2. Tato odchylka se vztahuje na dodání zboží, u něhož se základ daně rovná 5 000 EUR nebo je vyšší.
Článek 4
Odchylku stanovenou v článcích 1, 2 a 3 musí Německo, Itálie a Rakousko doplnit zavedením vhodných a účinných kontrolních a ohlašovacích povinností pro osoby povinné k dani, které dodávají zboží, na které se v souladu s tímto rozhodnutím vztahuje přenesení daňové povinnosti.
Článek 5
Článek 4 rozhodnutí 2007/250/ES se nahrazuje tímto:
„Článek 4
Použitelnost tohoto rozhodnutí končí dnem, k němuž vstoupí v platnost pravidla Unie umožňující členským státům přijímat taková opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, a nejpozději dnem 31. prosince 2013.“
Článek 6
Toto rozhodnutí nabývá účinku dnem oznámení.
Použitelnost tohoto rozhodnutí končí dnem, k němuž vstoupí v platnost pravidla Unie umožňující členským státům přijímat taková opatření odchylující se od článku 193 směrnice 2006/112/ES, a nejpozději dnem 31. prosince 2013.
Článek 7
Toto rozhodnutí je určeno Spolkové republice Německo, Italské republice, Rakouské republice a Spojenému království Velké Británie a Severního Irska.
V Bruselu dne 22. listopadu 2010.
DECISIONE DI ESECUZIONE DEL CONSIGLIO
del 22 novembre 2010
che autorizza la Germania, l’Italia e l’Austria a introdurre una misura particolare di deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE e che modifica la decisione 2007/250/CE al fine di prorogare il periodo di validità dell’autorizzazione concessa al Regno Unito
(2010/710/UE)
IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
vista la direttiva 2006/112/CE del Consiglio, del 28 novembre 2006, relativa al sistema comune d’imposta sul valore aggiunto (1), in particolare l’articolo 395, paragrafo 1,
vista la proposta della Commissione europea,
considerando quanto segue:
(1)
Con lettere protocollate dal segretariato generale della Commissione rispettivamente il 3 agosto 2007, il 23 dicembre 2009 e il 17 febbraio 2010, l’Italia, la Germania e l’Austria hanno chiesto l’autorizzazione ad introdurre una misura particolare di deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE per quanto concerne il soggetto tenuto al pagamento dell’imposta sul valore aggiunto (di seguito «IVA»). Con lettera protocollata dal segretariato generale della Commissione il 10 febbraio 2010, il Regno Unito ha chiesto di prorogare il periodo di validità dell’autorizzazione concessa dalla decisione 2007/250/CE del Consiglio, del 16 aprile 2007, che autorizza il Regno Unito ad introdurre una misura particolare di deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE del Consiglio relativa al sistema comune d’imposta sul valore aggiunto (2).
(2)
La Commissione ha informato gli altri Stati membri con lettera dell’11 gennaio 2010 della richiesta presentata dalla Germania e con lettera del 9 marzo 2010 delle richieste presentate dall’Italia, dall’Austria e dal Regno Unito. La Commissione ha comunicato alla Germania con lettera del 12 gennaio 2010, e all’Italia, all’Austria e al Regno Unito con lettere dell’11 marzo 2010, che disponeva di tutte le informazioni ritenute necessarie per valutare le richieste.
(3)
La persona tenuta al pagamento dell’IVA ai sensi dell’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE è il soggetto passivo che effettua una cessione di beni. Obiettivo delle deroghe richieste dalla Germania, dall’Italia e dall’Austria è rendere debitore dell’IVA il soggetto passivo a cui si effettua la cessione, ma solo a determinate condizioni e unicamente in relazione a determinati prodotti, in particolare telefoni cellulari e dispositivi a circuito integrato.
(4)
Un numero significativo di operatori che trattano determinati prodotti, in particolare telefoni cellulari e dispositivi a circuito integrato, evadono il pagamento dell’IVA all’erario dopo la vendita dei loro prodotti. I loro acquirenti, tuttavia, hanno il diritto di beneficiare di una detrazione fiscale in quanto sono in possesso di fatture valide. Questo tipo di evasione fiscale assume una forma più aggressiva quando gli stessi beni sono ceduti più volte, in base a uno «schema a carosello», senza alcun versamento IVA all’erario. Designando in questi casi il destinatario dei beni quale debitore del pagamento dell’IVA, la deroga eliminerebbe la possibilità di praticare questo tipo di evasione fiscale, senza modificare in alcun modo l’importo dell’IVA dovuta.
(5)
Per garantire il corretto funzionamento della deroga e per evitare che l’evasione fiscale si sposti su altri prodotti o sul commercio al dettaglio, è opportuno che la Germania, l’Italia e l’Austria introducano disposizioni adeguate in materia di controllo e notifica. È opportuno che la Commissione sia informata in merito alle misure specifiche adottate per controllare il funzionamento della deroga.
(6)
La misura è proporzionata agli obiettivi perseguiti in quanto non è destinata ad essere applicata in maniera generalizzata, ma solo a specifici gruppi di prodotti per i quali sussiste un rischio elevato di evasione fiscale e l’entità di tale evasione è tale da causare perdite considerevoli di gettito fiscale. Inoltre, l’uso di un meccanismo di inversione contabile comporta un minor rischio di spostamento della frode sul commercio al dettaglio dei prodotti in questione, dal momento che i telefoni cellulari sono generalmente forniti dalle grosse società di telefonia e che la misura si applica ai circuiti integrati prima della loro installazione in prodotti destinati al consumatore finale.
(7)
In linea di principio la durata dell’autorizzazione è limitata ad un breve periodo, poiché non esiste alcuna garanzia che gli obiettivi della misura saranno raggiunti, né è possibile valutarne in anticipo l’impatto sul funzionamento del regime IVA negli Stati membri che la applicano o in altri Stati.
(8)
È opportuno che il Regno Unito sia autorizzato a continuare ad applicare la misura particolare ad esso concessa fino alla scadenza delle autorizzazioni concesse alla Germania, all’Italia e all’Austria.
(9)
La deroga non incide negativamente sulle risorse proprie dell’Unione provenienti dall’IVA,
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
1. In deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE, la Germania è autorizzata a designare quale debitore dell’IVA il soggetto passivo destinatario di una cessione dei seguenti beni:
a)
telefoni cellulari, concepiti come dispositivi fabbricati o adattati per essere connessi a una rete munita di licenza e funzionanti a frequenze specifiche, con o senza altro utilizzo;
b)
dispositivi a circuito integrato quali microprocessori e unità centrali di elaborazione prima della loro installazione in prodotti destinati al consumatore finale.
2. La deroga si applica alle cessioni di beni per i quali l’importo imponibile è pari o superiore a 5 000 EUR.
Articolo 2
In deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE, l’Italia è autorizzata a designare quale debitore dell’IVA il soggetto passivo destinatario di una cessione dei seguenti beni:
a)
telefoni cellulari, concepiti come dispositivi fabbricati o adattati per essere connessi a una rete munita di licenza e funzionanti a frequenze specifiche, con o senza altro utilizzo;
b)
dispositivi a circuito integrato quali microprocessori e unità centrali di elaborazione prima della loro installazione in prodotti destinati al consumatore finale.
Articolo 3
1. In deroga all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE, l’Austria è autorizzata a designare quale debitore dell’IVA il soggetto passivo destinatario di una cessione dei seguenti beni:
a)
telefoni cellulari, concepiti come dispositivi fabbricati o adattati per essere connessi a una rete munita di licenza e funzionanti a frequenze specifiche, con o senza altro utilizzo;
b)
dispositivi a circuito integrato quali microprocessori e unità centrali di elaborazione prima della loro installazione in prodotti destinati al consumatore finale.
2. La deroga si applica alle cessioni di beni per i quali l’importo imponibile è pari o superiore a 5 000 EUR.
Articolo 4
La deroga di cui agli articoli 1, 2 e 3 è subordinata all’introduzione da parte della Germania, dell’Italia e dell’Austria di obblighi adeguati ed efficaci in materia di controllo e notifica per quanto concerne i soggetti passivi che cedono i beni a cui si applica l’inversione contabile a norma della presente decisione.
Articolo 5
L’articolo 4 della decisione 2007/250/CE è sostituito dal seguente:
«Articolo 4
La presente decisione scade alla data di entrata in vigore delle norme dell’Unione che autorizzano tutti gli Stati membri ad adottare misure che derogano all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE, e al più tardi il 31 dicembre 2013.»
Articolo 6
Gli effetti della presente decisione decorrono dal giorno della notificazione.
La presente decisione scade alla data di entrata in vigore delle norme dell’Unione che autorizzano tutti gli Stati membri ad adottare misure che derogano all’articolo 193 della direttiva 2006/112/CE, e al più tardi il 31 dicembre 2013.
Articolo 7
La Repubblica federale di Germania, la Repubblica italiana, la Repubblica d’Austria e il Regno Unito di Gran Bretagna e Irlanda del Nord sono destinatari della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, addì 22 novembre 2010.