SMĚRNICE EVROPSKÉHO PARLAMENTU A RADY 2011/91/EU
ze dne 13. prosince 2011
o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří
(kodifikované znění)
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÝ PARLAMENT A RADA EVROPSKÉ UNIE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na článek 114 této smlouvy,
s ohledem na návrh Evropské komise,
po postoupení návrhu legislativního aktu vnitrostátním parlamentům,
s ohledem na stanovisko Evropského hospodářského a sociálního výboru (1),
v souladu s řádným legislativním postupem (2),
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice Rady 89/396/EHS ze dne 14. června 1989 o údajích nebo značkách určujících šarži, ke které potravina patří (3), byla několikrát podstatně změněna (4). Z důvodu srozumitelnosti a přehlednosti by měla být uvedená směrnice kodifikována.
(2)
Vnitřní trh je prostor bez vnitřních hranic, v němž je zajištěn volný pohyb zboží, osob, služeb a kapitálu.
(3)
Obchod s potravinami zaujímá na vnitřním trhu velmi důležité místo.
(4)
Údaj o šarži, ke které potravina patří, odpovídá požadavku na lepší informovanost o totožnosti výrobků. Je proto užitečným zdrojem informací, když jsou potraviny předmětem sporu nebo představují nebezpečí pro zdraví spotřebitele.
(5)
Směrnice Evropského parlamentu a Rady 2000/13/ES ze dne 20. března 2000 o sbližování právních předpisů členských států týkajících se označování potravin, jejich obchodní úpravy a související reklamy (5) neobsahuje ustanovení o údajích určujících šarži.
(6)
Na mezinárodní úrovni platí obecná povinnost poskytovat odkaz na výrobní šarži nebo na šarži balení u balených potravin. Je povinností Unie přispívat k rozvoji mezinárodního obchodu.
(7)
Je proto vhodné stanovit pravidla obecné a průřezové povahy, aby mohl být spravován společný systém identifikace šarže.
(8)
Účinnost výše uvedeného systému závisí na jeho používání v různých stadiích uvádění na trh. Přesto je žádoucí vyloučit určité výrobky a operace, zejména ty, které probíhají na začátku procesu uvádění zemědělských produktů na trh.
(9)
Je nezbytné vzít v úvahu skutečnost, že uvádění šarže přímo na jednotlivém obalu určitých potravin konzumovaných okamžitě po nákupu, jako jsou jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému, by nemělo žádný smysl. U těchto výrobků by však mělo být povinné uvádění šarže na skupinovém balení.
(10)
„Šarží“ se rozumí, že několik prodejních jednotek potravin má prakticky totožné vlastnosti výroby, zpracování nebo balení. Tento výraz by se proto neměl používat pro volně ložené, nebalené produkty nebo pro produkty, o kterých z důvodu jejich individuální specifičnosti nebo heterogenní povahy nelze mít za to, že tvoří homogenní dávky.
(11)
S ohledem na používání různých metod identifikace by mělo být stanovení šarže a uvádění odpovídajícího údaje nebo značky záležitostí hospodářského subjektu.
(12)
Tento údaj by měl být jasně rozeznatelný a srozumitelný jako takový, aby splnil informační požadavky, pro které je určen.
(13)
K určení šarže se v souladu se směrnicí 2000/13/ES smí využít datum minimální trvanlivosti nebo použitelnosti („spotřebujte do“), pokud je uvedeno přesně.
(14)
Touto směrnicí by neměly být dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části B přílohy I,
PŘIJALY TUTO SMĚRNICI:
Článek 1
1. Tato směrnice se vztahuje na údaj, který umožňuje určení totožnosti šarže, ke které potravina patří.
2. Pro účely této směrnice se „šarží“ rozumí dávka prodejních jednotek potravin, které jsou vyrobeny, zpracovány nebo zabaleny prakticky za stejných podmínek.
Článek 2
1. Potravina nesmí být uvedena na trh bez údaje připojeného podle čl. 1 odst. 1.
2. Odstavec 1 se nevztahuje na:
a)
zemědělské produkty, které jsou po výstupu ze zemědělského podniku:
i)
prodávány nebo dodávány na místa přechodného uskladnění, přípravy nebo balení,
ii)
dopravovány do organizací producentů nebo
iii)
shromažďovány pro okamžité použití v provozním systému přípravy nebo zpracování;
b)
potraviny, které nejsou v místě prodeje konečnému spotřebiteli baleny, balí se na žádost kupujícího nebo jsou zabaleny pro okamžitý prodej;
c)
obaly, jejichž největší strana má plochu menší než 10 cm2;
d)
jednotlivé porce zmrzliny a mraženého krému. Údaj umožňující určování šarže se uvede na skupinovém balení.
Článek 3
Šarže musí být stanovena v každém případě výrobcem dané potraviny, jejím zpracovatelem nebo balírnou nebo prvním prodejcem usazeným v Unii.
Za stanovení a uvádění údaje podle čl. 1 odst. 1 odpovídá kterýkoli z uvedených hospodářských subjektů. Před tímto údajem se uvede písmeno „L“, s výjimkou případů, kdy je údaj zřetelně odlišitelný od ostatních údajů na etiketě.
Článek 4
Pokud se jedná o balené potraviny, umístí se údaj podle čl. 1 odst. 1 a tam, kde je to vhodné, i písmeno „L“ na jejich balení nebo na etiketě, která je k němu připojena.
Pokud se nejedná o balené potraviny, uvede se údaj podle čl. 1 odst. 1 a tam, kde je to vhodné, i písmeno „L“ na obalu, nebo pokud to není možné, zahrne se do odpovídající obchodní dokumentace.
Ve všech případech musí být údaj uveden tak, aby byl snadno viditelný, jasně čitelný a nesmazatelný.
Článek 5
Je-li na etiketě uvedeno datum minimální trvanlivosti nebo použitelnosti („spotřebujte do“), nemusí být na potravině uveden údaj podle čl. 1 odst. 1, pokud je toto datum vyjádřeno alespoň jako nekódované označení dne a měsíce v uvedeném pořadí.
Článek 6
Tato směrnice se použije, aniž je dotčeno uvádění údajů stanovených zvláštními předpisy Unie.
Komise zveřejňuje a aktualizuje seznam dotyčných předpisů.
Článek 7
Směrnice 89/396/EHS ve znění směrnic uvedených v části A přílohy I se zrušuje, aniž jsou dotčeny povinnosti členských států týkající se lhůt pro provedení uvedených směrnic ve vnitrostátním právu stanovených v části B přílohy I.
Odkazy na zrušenou směrnici se považují za odkazy na tuto směrnici v souladu se srovnávací tabulkou obsaženou v příloze II.
Článek 8
Tato směrnice vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Článek 9
Tato směrnice je určena členským státům.
Ve Štrasburku dne 13. prosince 2011.
DIRETTIVA 2011/91/UE DEL PARLAMENTO EUROPEO E DEL CONSIGLIO
del 13 dicembre 2011
relativa alle diciture o marche che consentono di identificare la partita alla quale appartiene una derrata alimentare
(codificazione)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
IL PARLAMENTO EUROPEO E IL CONSIGLIO DELL’UNIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea, in particolare l’articolo 114,
vista la proposta della Commissione europea,
previa trasmissione del progetto di atto legislativo ai parlamenti nazionali,
visto il parere del Comitato economico e sociale europeo (1),
deliberando secondo la procedura legislativa ordinaria (2),
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 89/396/CEE del Consiglio, del 14 giugno 1989, relativa alle diciture o marche che consentono di identificare la partita alla quale appartiene una derrata alimentare (3), ha subito diverse e sostanziali modificazioni (4). È opportuno, per ragioni di chiarezza e di razionalizzazione, procedere alla codificazione di detta direttiva.
(2)
Il mercato interno comporta uno spazio senza frontiere interne, nel quale è assicurata la libera circolazione delle merci, delle persone, dei servizi e dei capitali.
(3)
Gli scambi di derrate alimentari occupano un posto molto importante nel mercato interno.
(4)
L’indicazione della partita alla quale appartiene una derrata alimentare risponde alla preoccupazione di garantire una migliore informazione sull’identità dei prodotti. Essa costituisce pertanto una fonte di informazione utile, quando certe derrate sono oggetto di controversie o presentano un pericolo per la salute dei consumatori.
(5)
La direttiva 2000/13/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 20 marzo 2000, relativa al ravvicinamento delle legislazioni degli Stati membri concernenti l’etichettatura e la presentazione dei prodotti alimentari, nonché la relativa pubblicità (5), non prevede indicazioni relative all’identificazione delle partite.
(6)
A livello internazionale, il riferimento alla partita di fabbricazione o di condizionamento delle derrate alimentari preconfezionate costituisce un obbligo generalizzato. L’Unione è tenuta a contribuire allo sviluppo del commercio internazionale.
(7)
È pertanto opportuno prevedere le norme, di carattere generale e orizzontale, che devono presiedere alla gestione di un sistema comune di identificazione delle partite.
(8)
L’efficacia di un tale sistema dipende dalla sua applicazione alle diverse fasi della commercializzazione. È tuttavia opportuno escludere taluni prodotti e operazioni, soprattutto quelle che hanno luogo all’inizio del circuito di commercializzazione dei prodotti agricoli.
(9)
Conviene tener conto che il consumo immediato dopo l’acquisto di alcune derrate alimentari, come i gelati alimentari in porzioni individuali, rende inutile l’indicazione della partita direttamente sulla confezione individuale. Tuttavia, per questi prodotti l’indicazione della partita dovrebbe figurare obbligatoriamente sulle confezioni multiple.
(10)
La definizione di partita implica che varie unità di vendita della stessa derrata alimentare presentino caratteristiche praticamente identiche di produzione, fabbricazione o condizionamento. Questa definizione non dovrebbe pertanto applicarsi ai prodotti presentati alla rinfusa o ai prodotti che, per la loro specificità individuale o il loro carattere eterogeneo, non si possono considerare come un insieme omogeneo.
(11)
Data la diversità dei metodi di identificazione utilizzati, dovrebbe spettare all’operatore economico individuare la partita e apporvi la dicitura o la marca corrispondente.
(12)
Per soddisfare le esigenze di informazione per le quali è stata concepita, è opportuno che tale dicitura sia facile a distinguersi e possa venire chiaramente riconosciuta come tale.
(13)
Il termine minimo di conservazione o la data limite per il consumo, conformemente alla direttiva 2000/13/CE, possono fungere da indicazione che consente di identificare la partita, a condizione che siano segnalati in modo preciso.
(14)
La presente direttiva dovrebbe far salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di recepimento nel diritto nazionale delle direttive di cui all’allegato I, parte B,
HANNO ADOTTATO LA PRESENTE DIRETTIVA:
Articolo 1
1. La presente direttiva concerne l’indicazione che consente di identificare la partita alla quale appartiene una derrata alimentare.
2. Si intende per «partita», ai sensi della presente direttiva, un insieme di unità di vendita di una derrata alimentare, prodotte, fabbricate o confezionate in circostanze praticamente identiche.
Articolo 2
1. Una derrata alimentare può essere commercializzata solo se accompagnata da un’indicazione come previsto dall’articolo 1, paragrafo 1.
2. Il paragrafo 1 non si applica:
a)
ai prodotti agricoli che, all’uscita dall’azienda agricola, sono:
i)
venduti o consegnati a centri di deposito, di preparazione o di confezionamento;
ii)
avviati verso organizzazioni di produttori; o
iii)
raccolti per essere immediatamente integrati in un sistema operativo di preparazione o trasformazione;
b)
quando, sui luoghi di vendita al consumatore finale, le derrate alimentari non sono preconfezionate, sono confezionate su richiesta dell’acquirente o sono preconfezionate ai fini della loro vendita immediata;
c)
alle confezioni o ai recipienti il cui lato più grande abbia una superficie inferiore a 10 cm2;
d)
alle porzioni individuali di gelato alimentare. L’indicazione che consente di identificare la partita figura sulle confezioni multiple.
Articolo 3
La partita è determinata in ciascun caso dal produttore, fabbricante o confezionatore del prodotto alimentare di cui trattasi o dal primo venditore stabilito all’interno dell’Unione.
Le indicazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, sono determinate e apposte sotto la responsabilità di uno dei summenzionati operatori. Esse sono precedute dalla lettera «L», salvo nel caso in cui si distinguono chiaramente dalle altre indicazioni in etichetta.
Articolo 4
Quando le derrate alimentari sono preconfezionate, l’indicazione di cui all’articolo 1, paragrafo 1, e all’occorrenza la lettera «L» figurano sull’imballaggio preconfezionato o su un’etichetta che a esso si accompagna.
Quando le derrate alimentari non sono preconfezionate, le indicazioni di cui all’articolo 1, paragrafo 1, e all’occorrenza la lettera «L» figurano sull’imballaggio o sul recipiente o, in mancanza, sui relativi documenti commerciali.
Esse figurano in tutti i casi in modo da essere facilmente visibili, chiaramente leggibili e indelebili.
Articolo 5
Quando il termine minimo di conservazione o la data limite per il consumo figurano in etichetta, l’indicazione di cui all’articolo 1, paragrafo 1, può non accompagnare la derrata alimentare, purché la data indichi chiaramente e nell’ordine almeno il giorno e il mese.
Articolo 6
La presente direttiva si applica fatte salve le indicazioni previste dalle disposizioni specifiche dell’Unione.
La Commissione pubblica e aggiorna l’elenco delle disposizioni in questione.
Articolo 7
La direttiva 89/396/CEE, modificata dalle direttive di cui all’allegato I, parte A, è abrogata, fatti salvi gli obblighi degli Stati membri relativi ai termini di recepimento nel diritto nazionale delle direttive di cui all’allegato I, parte B.
I riferimenti alla direttiva abrogata si intendono fatti alla presente direttiva e si leggono secondo la tavola di concordanza di cui all’allegato II.
Articolo 8
La presente direttiva entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Articolo 9
Gli Stati membri sono destinatari della presente direttiva.
Fatto a Strasburgo, il 13 dicembre 2011