NAŘÍZENÍ KOMISE (EU) č. 584/2010
ze dne 1. července 2010,
kterým se provádí směrnice Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES, pokud jde o formu a obsah standardního oznámení a osvědčení SKIPCP, využívání elektronické komunikace mezi příslušnými orgány pro účely oznamování a postupy pro ověřování na místě a šetření a výměnu informací mezi příslušnými orgány
(Text s významem pro EHP)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie,
s ohledem na směrnici Evropského parlamentu a Rady 2009/65/ES ze dne 13. července 2009 o koordinaci právních a správních předpisů týkajících se subjektů kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) (1), a zejména na čl. 95 odst. 2 písm. a), b) a c), na čl. 101 odst. 9 a na článek 105 uvedené směrnice,
vzhledem k těmto důvodům:
(1)
Směrnice 2009/65/ES uděluje Komisi prováděcí pravomoci k tomu, aby specifikovala a harmonizovala určité aspekty nového postupu pro oznamování záměru uvést podílové jednotky SKIPCP na trh v hostitelském členském státě. Tato harmonizace by měla příslušným orgánům poskytnout nezbytnou jistotu ohledně fungování těchto nových požadavků a pomoci jim zajistit hladký průběh nového postupu.
(2)
Pro usnadnění postupu oznamování je třeba specifikovat formu a obsah standardního vzorového oznámení, které mají SKIPCP používat, jakož i formu a obsah osvědčení, kterým mají příslušné orgány členských států potvrzovat, že SKIPCP splňuje podmínky stanovené směrnicí 2009/65/ES. Členským státům by se mělo umožnit sdělování oznámení i osvědčení elektronickou cestou.
(3)
S ohledem na cíl směrnice 2009/65/ES, kterým je zajistit, aby bylo SKIPCP umožněno uvádět na trh své podílové jednotky v jiných členských státech s výhradou příslušného oznámení založeného na lepší výměně informací mezi příslušnými orgány členských států, je třeba stanovit podrobný postup pro elektronické předávání dokumentace mezi příslušnými orgány.
(4)
Směrnice 2009/65/ES ukládá příslušným orgánům domovského členského státu SKIPCP, aby předtím, než předají úplnou dokumentaci příslušným orgánům členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést své podílové jednotky na trh, ověřily, zda je dokumentace úplná. Uděluje také SKIPCP právo přístupu na trh hostitelského členského státu ihned poté, co příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP předaly úplnou dokumentaci příslušným orgánům členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést své podílové jednotky na trh. Pro zajištění právní jistoty je třeba určit, kdy se má za to, že došlo k předání úplné dokumentace. Postup pro využití elektronické komunikace navíc od příslušných orgánů domovského členského státu SKIPCP vyžaduje, aby se předtím, než SKIPCP oznámí předání podle čl. 93 odst. 3 směrnice 2009/65/ES, ujistily, že k předání úplné dokumentace došlo. Je rovněž třeba stanovit postupy pro řešení technických problémů, k nimž dojde během předávání dokumentace mezi příslušnými orgány domovského a hostitelského státu SKIPCP.
(5)
Pro zjednodušení předávání dokumentace a zohlednění technických inovací a možnosti vzniku pokročilejších systémů elektronické komunikace mohou příslušné orgány provést ujednání o spolupráci s cílem zlepšit předávání dokumentace prostřednictvím elektronické komunikace, zejména v souvislosti s bezpečností systému a využitím šifrovacích mechanismů. Příslušné orgány by ujednání ohledně elektronické komunikace měly rovněž koordinovat s Evropským výborem regulátorů trhů s cennými papíry.
(6)
Směrnice 2009/65/ES ukládá členským státům, aby přijaly nezbytná správní a organizační opatření k usnadnění spolupráce. Posílená spolupráce mezi příslušnými orgány je nezbytná k zajištění toho, aby SKIPCP a správcovské společnosti spravující SKIPCP dodržovaly směrnici 2009/65/ES a aby se zajistilo hladké fungování vnitřního trhu a vysoká úroveň ochrany investorů.
(7)
Směrnice 2009/65/ES stanoví, že příslušné orgány jednoho členského státu mohou požádat příslušné orgány jiného členského státu o spolupráci při dohledu nebo ověřování na místě nebo šetření na území onoho členského státu. Zejména v případě, kdy je SKIPCP spravován správcovskou společností nacházející se v jiném členském státě, je velmi důležité zřídit mechanismy spolupráce mezi příslušnými orgány a podrobné postupy, které se použijí, pokud příslušný orgán potřebuje provést šetření nebo ověřování na místě ve vztahu k subjektu nebo osobě nacházející se v jiném členském státě.
(8)
Příslušný orgán by měl mít právo vyžádat si v záležitostech spadajících do jeho působnosti v oblasti dohledu spolupráci dalších příslušných orgánů. Dožádaný orgán by měl poskytnout pomoc i v případě, kdy vyšetřované jednání není v jeho jurisdikci považováno za porušení předpisů. Dožádaný orgán může poskytnutí pomoci odmítnout v případech uvedených v čl. 101 odst. 6 směrnice 2009/65/ES.
(9)
Směrnice 2009/65/ES ukládá příslušným orgánům členských států, aby si vzájemně neprodleně poskytly informace požadované pro účely plnění svých úkolů. Je proto vhodné stanovit podrobná pravidla týkající se běžné výměny informací a výměny informací bez předchozí žádosti.
(10)
Aby se zajistilo, že se povinnosti stanovené ve směrnici 2009/65/ES a v tomto nařízení použijí od stejného data, mělo by se toto nařízení použít od stejného data jako vnitrostátní opatření, kterými se provádí směrnice 2009/65/ES.
(11)
O technické poradenství byl požádán Evropský výbor regulátorů trhů s cennými papíry zřízený rozhodnutím Komise 2009/77/ES (2).
(12)
Opatření stanovená tímto nařízením jsou v souladu se stanoviskem Evropského výboru pro cenné papíry,
PŘIJALA TOTO NAŘÍZENÍ:
KAPITOLA I
POSTUP PRO OZNAMOVÁNÍ
Článek 1
Forma a obsah oznámení
Subjekt kolektivního investování do převoditelných cenných papírů (SKIPCP) vypracuje oznámení podle čl. 93 odst. 1 směrnice 2009/65/ES v souladu se vzorem uvedeným v příloze I tohoto nařízení.
Článek 2
Forma a obsah osvědčení SKIPCP
Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP vypracují osvědčení, že SKIPCP splňuje podmínky uložené směrnicí 2009/65/ES podle čl. 93 odst. 3 uvedené směrnice v souladu se vzorem uvedeným v příloze II tohoto nařízení.
Článek 3
Určená e-mailová adresa
1. Příslušné orgány určí e-mailovou adresu pro účely předávání dokumentace uvedené v čl. 93 odst. 3 směrnice 2009/65/ES a pro účely výměny informací souvisejících s postupem pro oznamování stanoveným uvedeným článkem.
2. Příslušné orgány informují příslušné orgány ostatních členských států o určené e-mailové adrese a zajistí, aby byly na veškeré změny uvedené e-mailové adresy ihned upozorněny.
3. Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP předávají veškeré dokumenty uvedené v čl. 93 odst. 3 druhém pododstavci směrnice 2009/65/ES pouze na určenou e-mailovou adresu příslušných orgánů členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést na trh své podílové jednotky.
4. Příslušné orgány zavedou postup zajišťující, že jejich určená e-mailová adresa pro zasílání oznámení bude kontrolována každý pracovní den.
Článek 4
Předání dokumentace
1. Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP předávají úplnou dokumentaci uvedenou v čl. 93 odst. 3 prvním a druhém pododstavci směrnice 2009/65/ES příslušným orgánům členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést na trh své podílové jednotky, prostřednictvím e-mailu.
Veškeré přílohy k oznámení uvedenému v příloze I se uvedou v e-mailu a poskytnou se v běžně užívaném formátu umožňujícím prohlížení a tisk.
2. Předání úplné dokumentace podle čl. 93 odst. 3 druhého pododstavce směrnice 2009/65/ES se nepovažuje za uskutečněné pouze v některém z těchto případů:
a)
dokument, jenž má být předán, chybí, je neúplný nebo je ve formátu jiném než specifikovaném v odstavci 1;
b)
příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP nepoužijí e-mailovou adresu, kterou příslušné orgány členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést na trh své podílové jednotky, určily podle čl. 3 odst. 1;
c)
příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP úplnou dokumentaci nepředaly v důsledku technického selhání jejich elektronického systému.
3. Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP zajistí, aby se předání úplné dokumentace podle čl. 93 odst. 3 směrnice 2009/65/ES uskutečnilo předtím, než předání oznámí SKIPCP.
4. Pokud jsou příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP informovány nebo se dozví o tom, že k předání úplné dokumentace nedošlo, podniknou ihned kroky k předání úplné dokumentace.
5. Příslušné orgány se mohou dohodnout na nahrazení prostředků, kterými se předává úplná dokumentace podle čl. 93 odst. 3 druhého pododstavce směrnice 2009/65/ES, pokročilejší metodou elektronické komunikace, než je e-mail, nebo na zavedení dalších postupů za účelem zvýšení bezpečnosti předávaných e-mailů.
Veškeré alternativní metody nebo zlepšené postupy dodržují lhůty pro oznámení stanovené v kapitole XI směrnice 2009/65/ES a nenarušují možnost přístupu SKIPCP na trh jiného členského státu, než je jeho domovský členský stát.
Článek 5
Přijetí dokumentace
1. Poté, co příslušné orgány členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést své podílové jednotky na trh, obdrží dokumentaci, jež jim má být předána podle čl. 93 odst. 3 směrnice 2009/65/ES, potvrdí příslušným orgánům domovského členského státu SKIPCP co nejdříve, avšak nejpozději pět pracovních dnů od data přijetí uvedené dokumentace, zda:
a)
byly obdrženy veškeré přílohy, jež mají být uvedeny podle čl. 4 odst. 1 tohoto nařízení, a
b)
je možné dokumentaci, jež jim byla předána, prohlížet nebo tisknout.
Potvrzení lze příslušným orgánům domovského členského státu SKIPCP zaslat e-mailem na adresu určenou podle čl. 3 odst. 1, pokud se dotčené příslušné orgány nedohodly na pokročilejší metodě potvrzování přijetí.
2. Pokud příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP neobdrží od příslušných orgánů členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést na trh své podílové jednotky, potvrzení ve lhůtě stanovené v odstavci 1, obrátí se na příslušné orgány členského státu, v němž SKIPCP navrhuje uvést na trh své podílové jednotky, a ověří, zda k předání úplné dokumentace došlo.
KAPITOLA II
SPOLUPRÁCE V OBLASTI DOHLEDU
ODDÍL 1
Postup pro ověřování na místě a šetření
Článek 6
Žádost o pomoc pro ověřování na místě a šetření
1. Příslušný orgán, který má v úmyslu provést ověření na místě nebo šetření na území jiného členského státu („žádající orgán“) podá písemnou žádost příslušnému orgánu uvedeného jiného členského státu („dožádaný orgán“). Žádost obsahuje:
a)
důvody žádosti včetně právních ustanovení platných v jurisdikci žádajícího orgánu, na nichž je žádost založena;
b)
informace o rozsahu ověřování na místě nebo šetření;
c)
informace o opatřeních, která žádající orgán již provedl;
d)
informace o opatřeních, která má dožádaný orgán provést;
e)
navrhovanou metodiku ověřování na místě nebo šetření a důvody, proč si ji žádající orgán zvolil.
2. Žádost se předloží v dostatečném předstihu před ověřováním na místě nebo šetřením.
3. Pokud je žádost o pomoc pro ověřování na místě nebo šetření naléhavá, lze ji předat e-mailem a následně písemně potvrdit.
4. Dožádaný orgán potvrdí přijetí žádosti bez zbytečného odkladu.
5. Žádající orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré informace, které si vyžádá, aby dožádanému orgánu umožnil poskytnout nezbytnou pomoc.
6. Dožádaný orgán bez zbytečného odkladu předá veškeré informace a dokumenty, které má k dispozici a které jsou relevantní nebo užitečné pro žádající orgán, a to na základě důvodů pro ověřování na místě nebo šetření a jejich rozsahu.
7. Dožádaný orgán a žádající orgán opětovně posoudí nutnost ověřování na místě a šetření s ohledem na dokumenty a informace předané podle odstavců 5 a 6.
8. Dožádaný orgán rozhodne, zda provede ověřování na místě nebo šetření sám, nebo zda dovolí žádajícímu orgánu, aby provedl ověřování na místě nebo šetření, nebo zda dovolí auditorům nebo jiným odborníkům, aby provedli ověřování na místě nebo šetření.
9. Dožádaný orgán a žádající orgán se dohodnou o otázkách souvisejících s rozdělením nákladů ověřování na místě nebo šetření.
Článek 7
Provádění ověřování na místě a šetření dožádaným orgánem
1. Pokud se dožádaný orgán rozhodl provést ověřování na místě nebo šetření sám, učiní tak v souladu s postupy stanovenými právem členského státu, na jehož území se má ověřování na místě nebo šetření provést.
2. Pokud žádající orgán požádal, aby pracovníky dožádaného orgánu provádějící ověřování nebo šetření podle čl. 101 odst. 5 směrnice 2009/65/ES doprovodili jeho vlastní pracovníci, žádající orgán a dožádaný orgán se dohodnou na praktických opatřeních týkajících se této účasti.
Článek 8
Provádění ověřování na místě a šetření žádajícím orgánem
1. Pokud se dožádaný orgán rozhodl dovolit žádajícímu orgánu, aby provedl ověřování na místě nebo šetření, toto ověřování na místě nebo šetření se provede v souladu s postupy stanovenými právem členského státu, na jehož území se má ověřování na místě nebo šetření provést.
2. Pokud se dožádaný orgán rozhodl dovolit žádajícímu orgánu, aby provedl ověřování na místě nebo šetření, poskytne nezbytnou pomoc s cílem usnadnit uvedené ověřování na místě nebo šetření.
3. Pokud žádající orgán během svého ověřování na místě nebo šetření zjistí podstatné informace významné pro plnění úkolů dožádaného orgánu, bez zbytečného odkladu tyto informace předá dožádanému orgánu.
Článek 9
Provádění ověřování na místě a šetření auditory nebo odborníky
1. Pokud se dožádaný orgán rozhodl dovolit auditorům nebo odborníkům, aby provedli ověřování na místě nebo šetření, toto ověřování na místě nebo šetření se provede v souladu s postupy stanovenými právem členského státu, na jehož území se má ověřování na místě nebo šetření provést.
2. Pokud se dožádaný orgán rozhodl dovolit auditorům nebo odborníkům, aby provedli ověřování na místě nebo šetření, poskytne nezbytnou pomoc s cílem usnadnit uvedeným auditorům nebo odborníkům výkon jejich úkolů.
3. Pokud žádající orgán navrhuje jmenování auditorů nebo odborníků, předá veškeré příslušné informace o totožnosti a odborné kvalifikaci těchto auditorů nebo odborníků dožádanému orgánu.
Dožádaný orgán žádajícímu orgánu neprodleně oznámí, zda navržené jmenování přijímá.
Pokud dožádaný orgán navržené jmenování nepřijme nebo pokud žádající orgán jmenování auditorů nebo odborníků nenavrhne, má právo navrhnout auditory nebo odborníky dožádaný orgán.
4. Pokud se dožádaný orgán a žádající orgán nedohodnou na jmenování auditorů nebo odborníků, dožádaný orgán se rozhodne, zda provede ověřování na místě nebo šetření sám nebo zda dovolí žádajícímu orgánu, aby provedl ověřování na místě nebo šetření.
5. Pokud se dožádaný orgán a žádající orgán nedohodnou jinak, orgán, jenž navrhl jmenované auditory nebo odborníky, nese příslušné náklady.
6. Pokud auditoři nebo odborníci během ověřování na místě nebo šetření zjistí podstatné informace významné pro plnění úkolů dožádaného orgánu, neprodleně tyto informace předají dožádanému orgánu.
Článek 10
Žádost o pomoc při pohovorech s osobami nacházejícími se v jiném členském státě
1. Pokud žádající orgán považuje za nezbytné provést pohovory s osobami nacházejícími se na území jiného členského státu, podá písemnou žádost příslušným orgánům uvedeného jiného členského státu.
2. Žádost obsahuje:
a)
důvody žádosti včetně právních ustanovení platných v jurisdikci žádajícího orgánu, na nichž je žádost založena;
b)
informace o rozsahu pohovorů;
c)
informace o opatřeních, která žádající orgán již provedl;
d)
informace o opatřeních, která má dožádaný orgán provést;
e)
navrhovanou metodiku, jež má být při pohovorech použita, a důvody, proč si ji žádající orgán zvolil.
3. Žádost se předloží v dostatečném předstihu před pohovory.
4. Pokud je žádost o pomoc při provádění pohovorů s osobami nacházejícími se na území jiného členského státu naléhavá, lze ji předat e-mailem a následně písemně potvrdit.
5. Dožádaný orgán potvrdí přijetí žádosti bez zbytečného odkladu.
6. Žádající orgán poskytne dožádanému orgánu veškeré informace, které si vyžádá, aby dožádanému orgánu umožnil poskytnout nezbytnou pomoc.
7. Dožádaný orgán bez zbytečného odkladu předá veškeré informace a dokumenty, které má k dispozici a které jsou relevantní nebo užitečné pro žádající orgán, a to na základě důvodů pro pohovory a jejich rozsahu.
8. Dožádaný orgán a žádající orgán opětovně posoudí nutnost provádění pohovorů s ohledem na dokumenty a informace předané podle odstavců 6 a 7.
9. Dožádaný orgán se rozhodne, zda provede pohovory sám, nebo zda dovolí žádajícímu orgánu, aby provedl pohovory.
10. Dožádaný orgán a žádající orgán se dohodnou o otázkách souvisejících s rozdělením nákladů na provádění pohovorů.
11. Žádající orgán se může zúčastnit pohovorů vyžádaných v souladu s odstavcem 1. Žádající orgán může před prováděním pohovorů a během nich předložit otázky, jež se mají položit.
Článek 11
Zvláštní ustanovení týkající se ověřování na místě a šetření
1. Příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti a příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP si vzájemně oznamují veškerá ověřování na místě a šetření, jež se mají provést ve vztahu ke správcovské společnosti nebo SKIPCP podléhajícím jejich dohledu. Na základě takového oznámení může příslušný orgán, jenž je příjemcem oznámení, bez zbytečného odkladu požádat oznamující příslušný orgán, aby do ověřování na místě nebo šetření zahrnul záležitosti spadající do působnosti dohledu orgánu, jenž je příjemcem oznámení.
2. Příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti si mohou vyžádat pomoc příslušného orgánu domovského členského státu SKIPCP v souvislosti s ověřováním na místě a šetřením ve vztahu k depozitáři SKIPCP, pokud je to nezbytné k plnění jejich úkolů v oblasti dohledu nad správcovskou společností.
3. Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP a příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti se dohodnou na postupech pro sdílení výsledků ověřování na místě a šetření provedených ve vztahu ke správcovské společnosti a SKIPCP podléhajícím jejich dohledu.
4. V případě potřeby se příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP a příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti dohodnou na dalších opatřeních, jež je třeba přijmout v souvislosti s ověřováním na místě nebo šetřením.
ODDÍL 2
Výměna informací
Článek 12
Běžná výměna informací
1. Příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP ihned informují příslušné orgány hostitelského členského státu SKIPCP, a pokud SKIPCP spravuje správcovská společnost nacházející se v jiném členském státě, než je domovský členský stát SKIPCP, rovněž příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti, o:
a)
veškerých rozhodnutích o odnětí povolení SKIPCP;
b)
veškerých rozhodnutích uložených SKIPCP, která se týkají pozastavení vydávání, odkupu nebo vyplacení jeho podílových jednotek;
c)
jakýchkoli jiných závažných opatřeních přijatých vůči SKIPCP.
2. Pokud SKIPCP spravuje správcovská společnost nacházející se v jiném členském státě, než je domovský členský stát SKIPCP, příslušné orgány domovského členského státu správcovské společnosti ihned oznámí příslušným orgánům domovského členského státu SKIPCP, že schopnost správcovské společnosti řádně plnit své povinnosti ve vztahu k SKIPCP, který spravuje, může být podstatným způsobem nepříznivě ovlivněna, nebo že správcovská společnost nesplňuje podmínky stanovené v kapitole III směrnice 2009/65/ES.
3. Pokud SKIPCP spravuje správcovská společnost nacházející se v jiném členském státě, než je domovský členský stát SKIPCP, příslušné orgány domovského členského státu SKIPCP a domovského členského státu správcovské společnosti usnadňují výměnu informací nutnou pro plnění svých úkolů podle směrnice 2009/65/ES, včetně zavedení vhodných informačních toků. To zahrnuje výměnu informací vyplývající z:
a)
postupů pro vydávání povolení pro správcovskou společnost ohledně výkonu činnosti na území jiného členského státu podle článků 17 a 18 směrnice 2009/65/ES;
b)
postupů pro vydávání povolení pro správcovskou společnost ohledně správy SKIPCP, jenž je držitelem povolení v jiném členském státě, než je domovský členský stát správcovské společnosti, podle článku 20 směrnice 2009/65/ES;
c)
kontinuálního dohledu nad správcovskými společnostmi a SKIPCP.
Článek 13
Nevyžádaná výměna informací
Příslušné orgány sdělují bez předchozí žádosti a bez zbytečného odkladu ostatním příslušným orgánům veškeré relevantní informace, u nichž je pravděpodobné, že mají podstatný význam v souvislosti s plněním úkolů podle směrnice 2009/65/ES.
KAPITOLA III
ZÁVĚREČNÁ USTANOVENÍ
Článek 14
Vstup v platnost
Toto nařízení vstupuje v platnost dvacátým dnem po vyhlášení v Úředním věstníku Evropské unie.
Použije se ode dne 1. července 2011.
Toto nařízení je závazné v celém rozsahu a přímo použitelné ve všech členských státech.
V Bruselu dne 1. července 2010.
REGOLAMENTO (UE) N. 584/2010 DELLA COMMISSIONE
del 1o luglio 2010
recante modalità di esecuzione della direttiva 2009/65/CE del Parlamento europeo e del Consiglio per quanto riguarda la forma e il contenuto del modello standard della lettera di notifica e dell’attestato OICVM, l’utilizzo dei mezzi elettronici per le comunicazioni tra le autorità competenti ai fini della notifica, nonché le procedure per le verifiche sul posto e le indagini e lo scambio di informazioni tra le autorità competenti
(Testo rilevante ai fini del SEE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea,
vista la direttiva 2009/65/CE del Parlamento europeo e del Consiglio, del 13 luglio 2009, concernente il coordinamento delle disposizioni legislative, regolamentari ed amministrative in materia di taluni organismi d’investimento collettivo in valori mobiliari (OICVM) (1), in particolare l’articolo 95, paragrafo 2, lettere a), b) e c), l’articolo 101, paragrafo 9, e l’articolo 105,
considerando quanto segue:
(1)
La direttiva 2009/65/CE conferisce alla Commissione competenze di esecuzione volte a specificare e armonizzare taluni aspetti della nuova procedura di notifica e commercializzazione di quote di OICVM in uno Stato membro ospitante. Tale armonizzazione dovrebbe fornire alle autorità competenti la certezza necessaria riguardo la messa in opera dei nuovi requisiti e contribuire a garantire che la nuova procedura funzioni senza complicazioni.
(2)
Per facilitare la procedura di notifica è necessario specificare la forma e il contenuto del modello standard della lettera di notifica che l’OICVM deve utilizzare nonché la forma e il contenuto dell’attestato che le autorità competenti dello Stato membro devono rilasciare per confermare che l’OICVM soddisfa le condizioni previste dalla direttiva 2009/65/CE. È opportuno che gli Stati membri siano in grado di trasmettere per via elettronica sia la lettera di notifica che l’attestato.
(3)
Considerando che l’obiettivo della direttiva 2009/65/CE è di assicurare che gli OICVM abbiano la facoltà di commercializzare le proprie quote in altri Stati membri a seguito di una procedura di notifica basata su una migliore comunicazione tra le autorità competenti di detti Stati, è necessario stabilire una procedura dettagliata per la trasmissione per via elettronica del fascicolo di notifica tra tali autorità.
(4)
La direttiva 2009/65/CE prescrive alle autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM l’obbligo di verificare che il fascicolo di notifica sia completo prima di trasmetterlo alle autorità competenti dello Stato membro in cui l’OICVM intende commercializzare le proprie quote. Inoltre, essa fornisce all’OICVM il diritto di accesso al mercato dello Stato membro ospitante subito dopo la trasmissione, da parte delle autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM, del fascicolo di notifica completo alle autorità competenti dello Stato membro sul cui territorio l’OICVM intende commercializzare le proprie quote. Onde assicurare la certezza del diritto, è necessario stabilire quando la trasmissione del fascicolo di notifica completo si possa considerare avvenuta. Inoltre, la procedura relativa all’uso della trasmissione elettronica richiede alle autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM di verificare che l’invio dell’intera documentazione sia effettivamente avvenuto, prima di informare l’OICVM ai sensi dell’articolo 93, paragrafo 3, della direttiva 2009/65/CE. È inoltre necessario stabilire delle procedure riguardo eventuali problemi tecnici che possono insorgere nel processo di trasmissione del fascicolo di notifica tra le autorità competenti dello Stato membro d’origine e dello Stato membro ospitante dell’OICVM.
(5)
Per semplificare la trasmissione del fascicolo di notifica e contemporaneamente tenere conto delle innovazioni tecniche e della possibilità che vengano sviluppati sistemi più sofisticati di comunicazione elettronica, le autorità competenti possono attuare degli accordi di cooperazione volti a migliorare la trasmissione elettronica del fascicolo, in particolare per quanto riguarda la sicurezza del sistema e l’uso di meccanismi di criptazione. Occorre inoltre che le autorità competenti coordinino la gestione delle trasmissioni elettroniche all’interno del comitato delle autorità europee di regolamentazione dei valori mobiliari (CESR).
(6)
La direttiva 2009/65/CE stabilisce che gli Stati membri debbano attuare le necessarie misure amministrative e organizzative al fine di facilitare la cooperazione. Il rafforzamento della cooperazione tra le autorità competenti è necessario per garantire che gli OICVM e le società di gestione degli OICVM ottemperino alla direttiva 2009/65/CE e per assicurare il buon funzionamento del mercato interno e un livello elevato di tutela degli investitori.
(7)
Ai sensi della direttiva 2009/65/CE, le autorità competenti di uno Stato membro possono chiedere la cooperazione delle loro omologhe presso un altro Stato membro per svolgere un’attività di vigilanza, una verifica in loco o un’indagine nel territorio di queste ultime. In particolare, se un OICVM è gestito da una società di gestione sita in un altro Stato membro, è fondamentale stabilire dei meccanismi di cooperazione tra le autorità competenti e delle procedure dettagliate da applicare quando un’autorità competente debba svolgere un’indagine o una verifica in loco riguardo un’entità o persona che si trova in un diverso Stato membro.
(8)
L’autorità competente dovrebbe avere facoltà di richiedere la cooperazione di altre autorità competenti riguardo materie che rientrano nell’ambito delle sue responsabilità di vigilanza. L’autorità interpellata dovrebbe fornire assistenza anche laddove il comportamento oggetto di indagine non costituisca una violazione di una normativa in vigore sul suo territorio. L’autorità interpellata può rifiutare di fornire assistenza nei casi elencati all’articolo 101, paragrafo 6, della direttiva 2009/65/CE.
(9)
La direttiva 2009/65/CE stabilisce che le autorità competenti degli Stati membri si scambino con la massima tempestività le informazioni necessarie ai fini dell’esercizio delle funzioni loro assegnate. È pertanto opportuno stabilire regole dettagliate circa lo scambio routinario di informazioni e lo scambio di informazioni senza previa richiesta.
(10)
Al fine di assicurare che gli obblighi di cui alla direttiva 2009/65/CE e di cui al presente regolamento siano applicabili dalla stessa data, è necessario che quest’ultimo si applichi a decorrere dalla stessa data delle misure nazionali di recepimento della direttiva 2009/65/CE.
(11)
Il comitato delle autorità europee di regolamentazione dei valori mobiliari istituito con decisione 2009/77/CE della Commissione (2) è stato consultato e ha prestato la propria consulenza tecnica.
(12)
Le misure previste dal presente regolamento sono conformi al parere del comitato europeo dei valori mobiliari,
HA ADOTTATO IL PRESENTE REGOLAMENTO:
CAPO I
PROCEDURA DI NOTIFICA
Articolo 1
Forma e contenuto della lettera di notifica
Un organismo d’investimento collettivo in valori mobiliari (OICVM) stila la lettera di notifica ai sensi dell’articolo 93, paragrafo 1, della direttiva 2009/65/CE conformemente al modello che figura nell’allegato I del presente regolamento.
Articolo 2
Forma e contenuto dell’attestato OICVM
Le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM emettono l’attestato che comprova che l’OICVM soddisfa le condizioni imposte dalla direttiva 2009/65/CE ai sensi dell’articolo 93, paragrafo 3, della medesima conformemente al modello che figura nell’allegato II del presente regolamento.
Articolo 3
Indirizzo e-mail designato
1. Le autorità competenti designano un indirizzo e-mail allo scopo di trasmettere la documentazione di cui all’articolo 93, paragrafo 3, della direttiva 2009/65/CE e in modo da poter procedere allo scambio di informazioni ai fini della procedura di notifica di cui allo stesso articolo.
2. Le autorità competenti trasmettono l’indirizzo e-mail designato alle loro omologhe in altri Stati membri e si assicurano che eventuali modifiche apportate a tale indirizzo pervengano immediatamente a queste ultime.
3. Le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM trasmettono la documentazione completa di cui all’articolo 93, paragrafo 3, secondo comma, della direttiva 2009/65/CE ai soli indirizzi e-mail designati delle autorità competenti dello Stato membro nel quale l’OICVM intenda commercializzare le proprie quote.
4. Le autorità competenti stabiliscono una procedura per assicurare che l’indirizzo e-mail designato per la ricezione delle notifiche venga controllato ogni giorno lavorativo.
Articolo 4
Trasmissione del fascicolo di notifica
1. Le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM trasmettono, via e-mail, la documentazione completa di cui all’articolo 93, paragrafo 3, primo e secondo comma, della direttiva 2009/65/CE alle autorità competenti dello Stato membro nel quale l’OICVM intenda commercializzare le proprie quote.
Come riportato nell’allegato I, ogni allegato alla lettera di notifica viene elencato nell’e-mail e trasmesso in un formato d’uso comune in grado di essere letto e stampato.
2. La trasmissione della documentazione completa, come riportata all’articolo 93, paragrafo 3, secondo comma, della direttiva 2009/65/CE, non è da considerarsi avvenuta solo in uno dei seguenti casi:
a)
un documento di cui è richiesta la trasmissione è assente, incompleto o in un formato diverso da quello specificato al paragrafo 1;
b)
le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM non utilizzano l’indirizzo e-mail designato dalle autorità competenti dello Stato membro nel quale l’OICVM intende commercializzare le proprie quote ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1;
c)
le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM non hanno trasmesso la documentazione completa a seguito di un guasto tecnico del loro sistema elettronico.
3. Le autorità competenti dello Stato membro di origine dell’OICVM si assicurano dell’avvenuta trasmissione della documentazione completa di cui all’articolo 93, paragrafo 3, della direttiva 2009/65/CE prima di segnalarla all’OICVM.
4. Se le autorità competenti dello Stato membro di origine dell’OICVM vengono informate o vengono a conoscenza della mancata trasmissione della documentazione completa, procedono immediatamente al suo inoltro.
5. Le autorità competenti possono stabilire, di comune accordo, di sostituire le modalità di trasmissione della documentazione completa di cui all’articolo 93, paragrafo 3, secondo comma, della direttiva 2009/65/CE con un metodo più sofisticato di comunicazione elettronica - rispetto all’e-mail - oppure istituire ulteriori procedure per rafforzare la sicurezza delle e-mail trasmesse.
Eventuali metodi alternativi o procedure rafforzate rispettano i termini di notifica stabiliti al capo XI della direttiva 2009/65/CE e non ledono la capacità dell’OICVM di accedere al mercato di uno Stato membro diverso da quello di origine.
Articolo 5
Ricevimento del fascicolo di notifica
1. Quando le autorità competenti dello Stato membro nel quale l’OICVM intenda commercializzare le proprie quote ricevono la documentazione loro spedita ai sensi dell’articolo 93, paragrafo 3, della direttiva 2009/65/CE, esse confermano alle loro omologhe dello Stato membro d’origine dell’OICVM al più presto, e comunque non oltre cinque giorni lavorativi dalla data di ricezione del documento:
a)
se tutti gli allegati che devono essere elencati ai sensi dell’articolo 4, paragrafo 1, del presente regolamento sono stati effettivamente ricevuti; e
b)
se la documentazione dovuta è visionabile o stampabile.
La conferma può essere spedita via posta elettronica alle autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM, utilizzando l’indirizzo designato ai sensi dell’articolo 3, paragrafo 1, tranne nei casi in cui le autorità competenti pertinenti abbiano concordato un metodo più sofisticato di conferma dell’avvenuto ricevimento.
2. Se le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM non hanno ricevuto conferma da parte delle loro omologhe nello Stato membro in cui l’OICVM intende commercializzare le proprie quote entro i termini stabiliti al paragrafo 1, esse contattano queste ultime per verificare se la trasmissione della documentazione completa ha avuto luogo.
CAPO II
COOPERAZIONE IN MATERIA DI VIGILANZA
SEZIONE 1
Procedura per le verifiche in loco e le indagini
Articolo 6
Richiesta di assistenza per verifiche in loco e indagini
1. L’autorità competente che intenda svolgere una verifica in loco o un’indagine sul territorio di un altro Stato membro («l’autorità richiedente») presenta una richiesta scritta all’autorità competente di tale Stato membro («l’autorità interpellata»). La richiesta contiene i seguenti elementi:
a)
motivi della richiesta, incluse le disposizioni legislative applicabili sul territorio dell’autorità richiedente sulle quali essa si basa;
b)
ambito della verifica in loco o dell’indagine;
c)
azioni già intraprese dall’autorità richiedente;
d)
eventuali azioni da intraprendere da parte dell’autorità interpellata;
e)
metodologia proposta per la verifica in loco o l’indagine e motivazioni che hanno condotto l’autorità richiedente a sceglierla.
2. La richiesta viene presentata con sufficiente anticipo rispetto alla verifica in loco o all’indagine.
3. Laddove la richiesta di assistenza per una verifica in loco o un’indagine sia urgente, è possibile trasmetterla via posta elettronica, confermandola in seguito per iscritto.
4. L’autorità interpellata accusa ricezione della richiesta senza indebito ritardo.
5. L’autorità richiedente fornisce tutte le informazioni richieste dall’autorità interpellata, in modo da consentire a quest’ultima di fornire l’assistenza necessaria.
6. L’autorità interpellata trasmette senza indebito ritardo tutte le informazioni e i documenti a sua disposizione in quanto pertinenti od utili all’autorità richiedente, in base alle motivazioni e all’ambito della verifica in loco o dell’indagine.
7. L’autorità interpellata e l’autorità richiedente valutano nuovamente la necessità della verifica in loco o dell’indagine in base ai documenti e alle informazioni trasmesse come dal paragrafo 5 o 6.
8. L’autorità interpellata decide se svolgere la verifica in loco o l’indagine in prima persona oppure se consentire di espletare tale compito all’autorità richiedente o a revisori o altri esperti.
9. L’autorità interpellata e quella richiedente concordano sulle modalità di ripartizione dei costi relativi all’espletamento della verifica in loco o dell’indagine.
Articolo 7
Svolgimento della verifica in loco e dell’indagine da parte dell’autorità interpellata
1. Qualora l’autorità interpellata decida di svolgere la verifica in loco o l’indagine in prima persona, lo fa conformemente alla procedura prevista dalla legge dello Stato membro sul cui territorio tale verifica in loco o indagine viene svolta.
2. Qualora l’autorità richiedente chieda che i propri funzionari accompagnino quelli dell’autorità interpellata che espletano la verifica o l’indagine ai sensi dell’articolo 101, paragrafo 5, della direttiva 2009/65/CE, le due autorità stabiliscono di comune accordo le modalità pratiche di tale partecipazione.
Articolo 8
Svolgimento della verifica in loco e dell’indagine da parte dell’autorità richiedente
1. Qualora l’autorità interpellata decida di consentire all’autorità richiedente di svolgere la verifica in loco o l’indagine, tale attività è espletata conformemente alla procedura prevista dalla legge dello Stato membro sul cui territorio essa si svolge.
2. In caso l’autorità interpellata decida di consentire all’autorità richiedente di svolgere la verifica in loco o l’indagine, provvede a fornire l’assistenza necessaria per portare a termine tale compito.
3. Se nel corso della verifica in loco o dell’indagine l’autorità richiedente viene a conoscenza di informazioni importanti che hanno rilevanza per lo svolgimento dei compiti di competenza dell’autorità interpellata, la prima le trasmette senza indebito ritardo a quest’ultima.
Articolo 9
Svolgimento della verifica in loco e dell’indagine da parte di revisori o di esperti
1. Qualora l’autorità interpellata decida di consentire a revisori o esperti di svolgere la verifica in loco o l’indagine, tale attività è espletata conformemente alla procedura prevista dalla legge dello Stato membro sul cui territorio essa si svolge.
2. Qualora l’autorità interpellata decida di consentire a revisori o esperti di svolgere la verifica in loco o l’indagine, provvede a fornire loro l’assistenza necessaria per portare a termine tale compito.
3. Qualora l’autorità richiedente proponga di nominare dei revisori o degli esperti, trasmette all’autorità interpellata tutte le informazioni pertinenti riguardo l’identità e le qualifiche professionali degli stessi.
L’autorità interpellata provvede prontamente a comunicare all’autorità richiedente se accetta tale nomina.
Se l’autorità interpellata non accetta la nomina proposta o se l’autorità richiedente non propone la nomina di revisori o esperti, la prima ha il diritto di proporre essa stessa dei nominativi.
4. Se l’autorità interpellata e quella richiedente non trovano un accordo sulla nomina dei revisori o degli esperti, l’autorità interpellata decide se svolgere la verifica in loco o l’indagine in prima persona o se consentire l’espletamento di tale attività all’autorità richiedente.
5. A meno che le due autorità convengano diversamente, i costi pertinenti sono a carico dell’autorità che ha proposto la nomina dei revisori o degli esperti.
6. Se, nel corso dello svolgimento della verifica in loco o dell’indagine i revisori o gli esperti vengono a conoscenza di informazioni importanti che hanno rilevanza per lo svolgimento dei compiti di competenza dell’autorità interpellata, essi le trasmettono senza indebito ritardo a quest’ultima.
Articolo 10
Richieste di assistenza per colloqui con persone site in un altro Stato membro
1. Qualora l’autorità richiedente ritenga necessario porre domande a persone site sul territorio di un altro Stato membro, inoltra una richiesta scritta alle autorità competenti di quest’ultimo.
2. La richiesta contiene i seguenti elementi:
a)
motivi della richiesta, incluse le disposizioni legislative applicabili sul territorio dell’autorità richiedente sulle quali si basa la richiesta;
b)
ambito dei colloqui;
c)
azioni già intraprese dall’autorità richiedente;
d)
eventuali azioni da intraprendere da parte dell’autorità interpellata;
e)
metodologia proposta per i colloqui e motivazioni che hanno condotto l’autorità richiedente a sceglierla.
3. La richiesta va presentata con sufficiente anticipo rispetto ai colloqui.
4. Laddove la richiesta di assistenza per i colloqui con persone site sul territorio di un altro Stato membro sia urgente, è possibile trasmetterla via posta elettronica, confermandola in seguito per iscritto.
5. L’autorità interpellata accusa ricezione della richiesta senza indebito ritardo.
6. L’autorità richiedente fornisce tutte le informazioni richieste dall’autorità interpellata, in modo da consentire a quest’ultima di fornire l’assistenza necessaria.
7. L’autorità interpellata trasmette senza indebito ritardo tutte le informazioni e i documenti a sua disposizione in quanto pertinenti o utili all’autorità richiedente, in base alle motivazioni e all’ambito dei colloqui.
8. In base ai documenti e alle informazioni trasmesse come dal paragrafo 6 o 7, l’autorità interpellata e l’autorità richiedente valutano nuovamente la necessità di intraprendere dei colloqui.
9. L’autorità interpellata decide se condurre i colloqui in prima persona o se consentire lo svolgimento di tale compito all’autorità richiedente.
10. L’autorità interpellata e quella richiedente concordano sulle modalità di ripartizione dei costi relativi all’espletamento dei colloqui.
11. L’autorità richiedente può partecipare ai colloqui richiesti in conformità al paragrafo 1. Prima e durante i colloqui, l’autorità richiedente può far pervenire delle domande da porre.
Articolo 11
Disposizioni specifiche relative a verifiche sul posto e indagini
1. Le autorità competenti dello Stato membro di origine della società di gestione e quelle dello Stato membro di origine dell’OICVM si segnalano a vicenda eventuali verifiche in loco o indagini da intraprendere riguardo la società di gestione o l’OICVM della cui vigilanza sono rispettivamente responsabili. All’atto della ricezione della segnalazione, l’autorità ricevente può richiedere senza indebito ritardo all’autorità che emette tale segnalazione di includere nell’ambito della verifica in loco o dell’indagine gli aspetti sui quali l’autorità ricevente esercita la propria vigilanza.
2. Le autorità competenti dello Stato membro di origine della società di gestione possono richiedere assistenza all’autorità competente dello Stato membro di origine dell’OICVM per verifiche in loco e indagini riguardanti i depositari di OICVM, se ciò è necessario per lo svolgimento dei compiti di vigilanza che le competono riguardo la società di gestione.
3. Le autorità competenti dello Stato membro di origine dell’OICVM e quelle dello Stato membro di origine della società di gestione stabiliscono di comune accordo delle procedure per condividere i risultati ottenuti in seguito alle verifiche in loco e alle indagini sulla società di gestione e sull’OICVM della cui vigilanza sono responsabili.
4. Ove necessario, le autorità competenti dello Stato membro di origine dell’OICVM e quelle dello Stato membro di origine della società di gestione stabiliscono di comune accordo ulteriori azioni da intraprendere riguardo la verifica in loco o l’indagine.
SEZIONE 2
Scambio di informazioni
Articolo 12
Scambio routinario di informazioni
1. Le autorità competenti dello Stato membro di origine dell’OICVM informano immediatamente quelle degli Stati membri ospitanti l’OICVM e, nel caso in cui l’OICVM sia gestito da una società di gestione sita in uno Stato membro diverso dal suo Stato membro d’origine, le autorità competenti dello Stato membro di origine della società di gestione, a proposito:
a)
di qualsiasi decisione concernente la revoca dell’autorizzazione ad un OICVM;
b)
di qualsiasi decisione presa nei confronti di un OICVM riguardo la sospensione dell’emissione, del riacquisto o del rimborso delle sue quote;
c)
di qualsiasi altra grave misura presa nei confronti dell’OICVM.
2. Nel caso in cui l’OICVM sia amministrato da una società di gestione sita in uno Stato membro diverso dallo Stato membro d’origine dell’OICVM, le autorità competenti dello Stato membro di origine della società di gestione informano immediatamente le loro omologhe dello Stato membro di origine dell’OICVM qualora la capacità di una società di gestione di assolvere correttamente i propri compiti rispetto all’OICVM gestito possa risultare seriamente compromessa o qualora la società di gestione non risponda agli obblighi fissati al capo III della direttiva 2009/65/CE.
3. Qualora un OICVM sia gestito da una società di gestione sita in uno Stato membro diverso da quello d’origine dell’OICVM, le autorità competenti dello Stato membro d’origine dell’OICVM e di quello della società di gestione facilitano lo scambio delle informazioni richieste al fine di esercitare le funzioni loro assegnate a norma della direttiva 2009/65/CE, inclusa la creazione di flussi di informazioni adeguati. Ciò comprende lo scambio delle informazioni reso necessario:
a)
dalle procedure per autorizzare una società di gestione a svolgere attività sul territorio di un altro Stato membro ai sensi degli articoli 17 e 18 della direttiva 2009/65/CE;
b)
dalle procedure per autorizzare una società di gestione a gestire un OICVM autorizzato in uno Stato membro diverso dallo Stato membro di origine della stessa, ai sensi dell’articolo 20 della direttiva 2009/65/CE;
c)
dalla vigilanza continua delle società di gestione e degli OICVM.
Articolo 13
Scambio di informazioni non richiesto
Le autorità competenti comunicano alle altre autorità competenti, senza previa richiesta e indebito ritardo, tutte le informazioni pertinenti che potrebbero rivelarsi importanti per lo svolgimento dei compiti stabiliti ai sensi della direttiva 2009/65/CE.
CAPO III
DISPOSIZIONI FINALI
Articolo 14
Entrata in vigore
Il presente regolamento entra in vigore il ventesimo giorno successivo alla pubblicazione nella Gazzetta ufficiale dell’Unione europea.
Esso si applica a decorrere dal 1o luglio 2011.
Il presente regolamento è obbligatorio in tutti i suoi elementi e direttamente applicabile in ciascuno degli Stati membri.
Fatto a Bruxelles, il 1o luglio 2010.