ROZHODNUTÍ KOMISE
ze dne 5. dubna 2011
o opatřeních C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 a N 19/10), která provedl nizozemský stát ve prospěch skupiny ABN AMRO NV (vytvořené po spojení společností Fortis Bank Nederland a ABN AMRO N)
(oznámeno pod číslem K(2011) 2114)
(Pouze anglické znění je závazné)
(Text s významem pro EHP)
(2011/823/EU)
EVROPSKÁ KOMISE,
s ohledem na Smlouvu o fungování Evropské unie, a zejména na čl. 108 odst. 2 první pododstavec této smlouvy,
poté, co vyzvala zúčastněné strany k podání připomínek (1) v souladu s čl. 108 odst. 2 Smlouvy, a s ohledem na tyto připomínky,
vzhledem k těmto důvodům:
1. POSTUP
(1)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát společnost Fortis Bank Nederland (dále jen „FBN“) (nizozemskou bankovní dceřinou společnost finanční holdingové společnosti Fortis SA/NV (2)), včetně aktiv ABN AMRO Holding ve vlastnictví společnosti FBN (dále jen „ABN AMRO N“) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V rámci této transakce nizozemský stát rovněž nahradil Fortis Bank SA/NV, belgickou bankovní dceřinou společnost společnosti Fortis SA/NV, jakožto věřitele, pokud jde o půjčky poskytnuté společnosti FBN v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR (3). Nizozemský stát poskytl společnosti FBN rovněž krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR a souhlasil s odškodněním společnosti Fortis SA/NV za náklady a povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Dohoda akcionářů konsorcia popisovala práva a povinnosti tří finančních institucí (Fortis SA/NV, Banco Santander a Royal Bank of Scotland (dále jen „RBS“) neboli tří „členů konsorcia“), které se společně ucházely o společnost ABN AMRO Holding prostřednictvím nově založeného právního subjektu „RFS Holdings“. Dne 7. října 2008 oznámil nizozemský stát Komisi svá opatření ze dne 3. října 2008 (konkrétně nabytí společnosti FBN za částku 12,8 miliardy EUR, novaci dlouhodobých půjček v nominální hodnotě 16,1 miliardy EUR a krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR, dále jen „integrované transakce ze dne 3. října 2008“) jako opatření, která nepředstavují státní podporu, s cílem získat ohledně těchto opatření právní jistotu. Jelikož opatření již byla provedena, zaevidovala Komise tento případ jako případ NN (tj. NN53b/08).
(2)
Během jednání vedoucích k nabytí společnosti FBN dne 3. října 2008 vycházel nizozemský stát z externí zprávy o ocenění vypracované […] (4), jejíž kopie byla Komisi zaslána dne 15. října 2008.
(3)
Dopisem ze dne 30. října 2008 sdělila Komise nizozemskému ministerstvu financí svůj předběžný názor, že se zdá, že opatření ze dne 3. října 2008 představují státní podporu pro společnost FBN. Dne 20. listopadu 2008 se uskutečnila schůzka útvarů Komise a nizozemského státu.
(4)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát oficiálně rozhodl, že společnosti FBN a ABN AMRO N neponechá jako samostatné subjekty, nýbrž že v souladu s dřívějšími plány společnosti Fortis SA/NV obě společnosti sloučí (dále jen „spojení“).
(5)
Dne 3. prosince 2008 přijala Komise rozhodnutí (5) (dále jen „rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008“), v němž prohlásila opatření nizozemského státu ze dne 3. října 2008 ve prospěch Fortis Bank SA/NV za státní podporu, která je slučitelná se společným trhem. Ve 4. bodě odůvodnění uvedeného rozhodnutí se však výslovně uvádělo, že Komise v samostatném řízení posoudí, zda opatření provedená dne 3. října 2008 obsahovala podporu rovněž pro společnost FBN.
(6)
Dne 17. prosince 2008 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru získat od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliardy EUR. K akvizici došlo dne 24. prosince 2008. Dne 2. února 2009 nizozemské orgány z důvodu právní jistoty oznámily tuto akvizici Komisi jako opatření, které nepředstavuje státní podporu.
(7)
Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nahradil nizozemský stát v této dohodě společnost Fortis SA/NV.
(8)
Dne 6. března 2009 zaslal nizozemský stát Komisi zprávu o hloubkové kontrole (6) nabytých podniků, která byla na žádost nizozemského státu vyhotovena […].
(9)
Rozhodnutím ze dne 8. dubna 2009 (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009“) zahájila Komise s ohledem na údajnou podporu poskytnutou společnostem FBN a ABN AMRO N řízení podle čl. 108 odst. 2 Smlouvy s číslem jednacím C11/09 (ex-NN53b/08).
(10)
Dne 6. května 2009 obdržela Komise stížnost od společnosti Van Lanschot Bank (dále jen „stěžovatel“), nizozemského konkurenta společností FBN a ABN AMRO N. Tento dopis předala Komise nizozemskému státu dne 22. července 2009 a požádala jej, aby se k němu vyjádřil. Nizozemský stát požádal dne 20. srpna 2009 o prodloužení lhůty a dne 22. září 2009 zaslal velmi podrobnou odpověď na stížnost. Stěžovatel poskytl další informace v dopisech ze dne 21. srpna 2009 a 28. srpna 2009. Tyto dopisy byly nizozemskému státu předány dne 23. září 2009 a nizozemský stát na ně odpověděl dne 29. října 2009.
(11)
Dne 15. května 2009 zaslal nizozemský stát Komisi dopis, v němž odpověděl na řadu otázek uvedených v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Podrobná odpověď týkající se podstaty (s ohledem na niž si nizozemský stát vyžádal více času) byla Komisi zaslána dne 11. srpna 2009.
(12)
V pracovním dokumentu zaslaném dne 15. června 2009 a během následné schůzky s Komisí dne 16. června 2009 informoval nizozemský stát Komisi o svém záměru provést plán rekapitalizace v hodnotě 2,5 miliardy EUR, což společnosti ABN AMRO N umožní oddělit se od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank (7). Během této schůzky nizozemský stát uvedl, že po prvním kapitálovém vkladu ve výši 2,5 miliardy EUR budou zapotřebí další opatření, jež však ještě nelze vyčíslit.
(13)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 vyzvala Komise nizozemský orgán finančního dohledu (dále jen „DNB“), aby se vyjádřil k bonitě společností FBN resp. ABN AMRO N. Požadované informace o společnosti FBN obdržela Komise v dopise ze dne 18. června 2009 a aktuální informace dne 5. ledna 2010. Dne 20. ledna 2010 předal nizozemský stát dopis DNB týkající se společnosti ABN AMRO N.
(14)
Dne 6. července 2009 zaslala společnost ABN AMRO Bank (mateřská společnost společnosti ABN AMRO N) Komisi dopis s připomínkami k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009. Tento dopis byl dne 22. července 2009 předán nizozemskému státu a nizozemský stát na něj odpověděl dne 22. září 2009.
(15)
Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila veškeré krátkodobé financování ve výši 45 miliard EUR, které od nizozemského státu obdržela v rámci likvidní facility dne 3. října 2008.
(16)
Dne 15. července 2009 informoval nizozemský stát Komisi o plánech společnosti FBN na získání společnosti Fortis Clearing Americas (dále jen „FCA“) od společnosti Fortis Bank SA/NV.
(17)
Dne 17. července 2009 oznámil nizozemský stát oficiálně plán s rekapitalizačními opatřeními v hodnotě 2,5 miliardy EUR (8), který se skládal ze swapu úvěrového selhání s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliard EUR (dále jen „nástroj k snížení kapitálových požadavků“) a povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 800 milionů EUR. Tato opatření byla původně zaevidována pod číslem jednacím N429/09, jelikož však tato opatření byla provedena dříve, než o nich Komise rozhodla, byl případ převeden z rejstříku oznámených podpor do rejstříku neoznámených podpor (pod číslem NN2/10).
(18)
Dne 10. září 2009 zaslal nizozemský stát Komisi pracovní dokument s aktuálními informacemi o procesu rozdělování, v němž se rovněž uvádělo, že budou nevyhnutelná další (nevyčíslená) opatření státní podpory.
(19)
Během schůzky s Komisí dne 9. listopadu 2009 nizozemský stát uvedl, že společnosti FBN a ABN AMRO N budou potřebovat další opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR, což celkovou částku opatření (včetně opatření oznámených dne 17. července 2009) zvyšuje na celkem 6,89 miliardy EUR. Opatření byla blíže rozvedena v dodatku ze dne 10. listopadu 2009 k pracovnímu dokumentu ze dne 10. září 2009 a v dodatečné vysvětlivce ze dne 13. listopadu 2009.
(20)
Dne 26. listopadu 2009 poskytl nizozemský stát Komisi zprávu […] s připomínkami k transakci ze dne 24. prosince 2008. Podání obsahovalo rovněž některé podkladové materiály vysvětlující […].
(21)
Dne 4. prosince 2009 předal nizozemský stát Komisi první verzi (9) plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO, nového subjektu vzniklého spojením společností FBN a ABN AMRO N (dále jen „plán restrukturalizace z prosince 2009“). V tomto plánu byla popsána strategie nového subjektu a rovněž uvedeny finanční výhledy pro základní scénář.
(22)
Dne 14. ledna 2010 oznámil nizozemský stát oficiálně nová opatření státní podpory ve výši 4,39 miliardy EUR kromě opatření, která byla oznámena již v červenci 2009. Nová opatření zaevidovala Komise pod číslem N19/2010.
(23)
Rozhodnutím ze dne 5. února 2010 (dále jen „rozhodnutí ze dne 5. února 2010“) Komise rozhodla o rozšíření vyšetřovacího řízení C11/09 tak, aby zahrnovalo opatření zaevidovaná pod čísly NN2/10 a N19/10. V uvedeném rozhodnutí Komise tato opatření dočasně schválila jako podporu na záchranu do dne 31. července 2010. Nizozemský stát zaslal Komisi dopis se závazkem týkajícím se zákazu cenového vedení, který platil do konce roku 2010.
(24)
Dne 23. března 2010 obdržela Komise odpověď nizozemského státu (v níž požadoval prodloužení lhůty) na rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Nizozemský stát poskytl rovněž další informace o plánu restrukturalizace nové skupiny ABN AMRO z prosince 2009, mimo jiné finanční výhledy pro pesimistický scénář.
(25)
Dne 8. dubna 2010 položila Komise další otázky, které byly zodpovězeny dne 7. května 2010. Dne 26. května 2010 poskytl nizozemský stát Komisi rovněž další informace o křížových závazcích vyplývajících z realizace nápravného opatření v souvislosti se spojením (10). Téhož dne odeslala Komise e-mail s dalšími dotazy, jež byly zodpovězeny dne 9. června 2010.
(26)
Dne 20. července 2010 požádal nizozemský stát Komisi o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, jež bylo zaevidováno pod čísly NN2/10 a N19/10. Nizozemský stát zaslal rovněž dopis, v němž byl závazek týkající se zákazu cenového vedení prodloužen do 30. června 2011 nebo do data přijetí konečného rozhodnutí Komise, podle toho co nastane dříve.
(27)
Dne 30. července 2010 rozhodla Komise o prodloužení dočasného schválení opatření podpory na záchranu, která byla zaevidována pod čísly jednacími NN2/10 a N19/10, dokud nedokončí své šetření C11/09.
(28)
Dne 20. srpna 2010 zaslal nizozemský stát Komisi dokument, v němž byla podrobně vysvětlena jeho strategie odchodu.
(29)
Dne 5. října 2010 poskytl nizozemský stát obchodní plán pro divizi soukromých kapitálových fondů v rámci skupiny ABN AMRO. Podobný plán pro divizi skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ byl Komisi zaslán dne 10. ledna 2010.
(30)
Dne 15. října 2010 skupina ABN AMRO oznámila, že uplatní možnost vypovězení a ke dni 31. října 2010 nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí.
(31)
Dne 8. listopadu 2010 zaslal nizozemský stát aktualizovaný plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO ze dne 4. prosince 2009 (dále jen „plán restrukturalizace z listopadu 2010“), jenž byl datován dne 29. října 2010. Dne 10. ledna 2011 zaslal nizozemský stát dokument, v němž byly objasněny aktualizované výhledy skupiny ABN AMRO ze dne 8. listopadu 2010 v porovnání s původními výhledy ze dne 4. prosince 2009.
(32)
Během řízení došlo mezi zástupci nizozemského státu, společností ABN AMRO N a FBN a Evropské komise k četným výměnám informací, telekonferencím a schůzkám.
2. PODROBNÝ POPIS PŘÍJEMCŮ A OPATŘENÍ
2.1 Založení skupiny ABN AMRO
(33)
Na jaře 2007 vytvořili členové konsorcia nový právní subjekt „RFS Holdings“ za účelem nabytí společnosti ABN AMRO Holding.
(34)
Členové konsorcia hodlali společnost ABN AMRO Holding rozdělit na tři části a opatření týkající se tohoto rozdělení byla uvedena v dohodě akcionářů konsorcia.
(35)
S cílem usnadnit rozdělení vytvořili členové konsorcia tzv. „trackingové akcie“ představující ekonomické vlastnictví podniků přidělené jednotlivým členům konsorcia. V důsledku toho se společnosti RBS, Banco Santander a Fortis SA/NV staly ekonomickými (11) vlastníky tzv. podílu R, podílu S a podílu N („ABN AMRO R“, „ABN AMRO S“ a „ABN AMRO N“).
(36)
Společnost ABN AMRO R zahrnovala mimo jiné obchodní jednotku (dále jen „OJ“) Světové podniky a trhy, OJ Asie, OJ Globální transakční služby a mezinárodní síť, zatímco ABN AMRO S zahrnovala mimo jiné OJ Latinská Amerika a OJ Antonveneta (Itálie).
(37)
Společnost ABN AMRO N zahrnovala obchodní jednotky Nizozemsko a Soukromé bankovnictví a rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry.
(38)
Položky, které nebyly přiděleny jednotlivým členům konsorcia, byly spojeny v tzv. podílu ABN AMRO Z (dále jen „ABN AMRO Z“), přičemž tato společnost odpovídala například za funkce ústředí. Každý člen konsorcia měl ve společnosti ABN AMRO Z poměrnou kapitálovou účast (12).
(39)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis Bank SA/NV společnost FBN za částku ve výši 12,8 miliardy EUR. V důsledku této akvizice se nizozemský stát stal rovněž nepřímým vlastníkem společnosti ABN AMRO N, jelikož společnost FBN byla (v rámci Fortis Bank SA/NV) právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO N. Dne 3. října 2008 se nizozemský stát rovněž zavázal, že společnost Fortis SA/NV odškodní za jakékoli poplatky, jež by musela tato společnost uhradit v důsledku své další účasti na dohodě akcionářů konsorcia. Dne 24. prosince 2008 podepsaly společnosti RBS a Banco Santander a nizozemský stát dodatek k dohodě akcionářů konsorcia, na jehož základě nizozemský stát nahradil v dohodě akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(40)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku 6,5 miliardy EUR, čímž se stal přímým vlastníkem této společnosti. Před touto akvizicí ovládal nizozemský stát společnost ABN AMRO N nepřímo prostřednictvím společnosti FBN.
(41)
Schéma č. 1:
Oddělení společnosti ABN AMRO N
(42)
Dne 21. listopadu 2008 se nizozemský stát rozhodl, že společnosti ABN AMRO N a FBN spojí (což byl nerealizovaný záměr společnosti Fortis SA/NV). Spojení bylo možno provést až poté, co byla společnost ABN AMRO N oddělena od své mateřské společnosti ABN AMRO Bank. Jako první krok byly činnosti společnosti ABN AMRO N převedeny na nový právní subjekt v rámci společnosti ABN AMRO Bank, který byl nazván ABN AMRO II.
(43)
Dne 6. února 2010 byl subjekt ABN AMRO II oddělen (jak je popsáno v 41. bodě odůvodnění) a přejmenován na ABN AMRO Bank. Současně byl právní subjekt dříve nazývaný ABN AMRO Bank přejmenován na „Royal Bank of Scotland NV“ (dále jen „RBS NV“) (viz výše uvedené schéma).
(44)
Než se mohl nový subjekt, ABN AMRO Bank, spojit se společností FBN, bylo nutno provést nejprve nápravné opatření v souvislosti se spojením. Když společnost Fortis SA/NV získala v roce 2007 ABN AMRO N, dospěla Komise k závěru (13) (dále jen „rozhodnutí o spojení“), že by spojení společností ABN AMRO N a FBN vedlo k problémům způsobeným vysokou koncentrací na nizozemském bankovním trhu, zejména v segmentech komerčního bankovnictví a faktoringu.
(45)
K odstranění těchto problémů vyplývajících ze spojení se společnost Fortis SA/NV zavázala odprodat řadu činností (konkrétně divizi faktoringu IFN a činnosti „New HBU“ v oblasti komerčního bankovnictví) společnosti Deutsche Bank. Když nizozemský stát získal dne 3. října 2008 společnosti FBN a ABN AMRO N, společnost Fortis SA/NV dosud nedokončila zamýšlený prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Jakmile se nizozemský stát rozhodl přikročit ke spojení společností FBN a ABN AMRO N, obnovil jednání s Deutsche Bank (14). Prodej New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank byl uzavřen dne 1. dubna 2010.
(46)
New HBU měla celková aktiva ve výši [10 - 20] miliard EUR a zaměstnávala přibližně [1 000 - 1 500] pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky. Subjekt New HBU zahrnoval Hollandsche Bank Unie (dále jen „HBU“) (obchodní banka ve vlastnictví společnosti ABN AMRO N), některá prodejní místa ABN AMRO (13 z celkem 78) a některé útvary ABN AMRO pro korporátní klientelu (2 z celkem 5).
(47)
Společnosti ABN AMRO Bank a FBN se dne 1. července 2010 oficiálně spojily a vytvořily skupinu ABN AMRO, jak je popsáno ve schématu č. 2 v 49. bodě odůvodnění.
(48)
Nizozemský stát převedl správu svého podílu ve společnosti ABN AMRO Z na novou společnost ABN AMRO Bank, jelikož nechtěl vyhradit zdroje na každodenní řízení této účasti. Nizozemský stát však zůstal právoplatným vlastníkem společnosti ABN AMRO Z a má nárok na veškeré potenciální zisky a odpovídá za veškeré potenciální ztráty společnosti ABN AMRO Z (15).
(49)
Schéma č. 2:
Založení skupiny ABN AMRO
2.2 Příjemci
2.2.1 Ekonomické činnosti společností ABN AMRO N a ABN AMRO Z
(50)
Společnost ABN AMRO N - samostatně třetí největší banka v Nizozemsku za Rabobank a ING - sestávala z OJ Nizozemsko a OJ Soukromé bankovnictví.
(51)
První obchodní jednotka, OJ Nizozemsko, poskytovala služby retailového a komerčního bankovnictví prostřednictvím sítě 510 bankovních poboček a 78 poradenských center a rovněž prostřednictvím alternativních kanálů, jako je Internet, ATM (16) a střediska telefonických služeb. OJ Nizozemsko zaměstnávala přibližně 19 000 pracovníků v přepočtu na plné pracovní úvazky.
(52)
V oblasti retailového bankovnictví měla OJ Nizozemsko franšízu s mnoha zákazníky, která byla rozdělena na „hromadné retailové bankovnictví“ (více než [3,5 - 5] milionů zákazníků) a „prémiové bankovnictví“ (více než [250 000 - 420 000] zákazníků) (17) a která nabízela širokou škálu produktů (např. spoření, investice, hypotéky, pojištění, půjčky z kreditních karet a platební služby).
(53)
V oblasti komerčního bankovnictví obsluhovala společnost ABN AMRO N [300 000 - 400 000] zákazníků z řad MSP (18) a [9 000 - 21 000] větších korporátních zákazníků (ačkoliv podle podmínek dohody akcionářů konsorcia byli větší zákazníci společnosti ABN AMRO Bank přiděleni společnosti RBS) se širokou škálou produktů (např. úvěry, správa plateb a hotovosti, spoření, finanční správa, řízení rizik a správa pojištění, složitá finanční řešení a produkty, leasing a faktoring).
(54)
Druhá obchodní jednotka, OJ Soukromé bankovnictví, se zaměřovala na fyzické osoby s čistým investovatelným majetkem ve výši více než 1 milionu EUR, a to s různými produkty v oblasti správy majetku a realitního plánování. OJ Soukromé bankovnictví vytvořila prostřednictvím organického růstu dobře rozvinutou síť v Nizozemsku a ve Francii a prostřednictvím akvizic v Německu (Delbrück Bethmann Maffei) a v Belgii (Bank Corluy). OJ Soukromé bankovnictví zahrnovala rovněž francouzský společný podnik v oblasti pojišťovnictví Neuflize Vie.
(55)
Podniky, které nizozemský stát nabyl ke dni 3. října 2008, zahrnovaly rovněž mezinárodní skupinu Diamond and Jewelry, což je divize vyhrazená pro společnosti, které působí v oblasti výroby klenotů a obchodování s diamanty.
(56)
Společnost ABN AMRO Z neobsahovala žádná provozní aktiva, zahrnovala však mimo jiné daňová aktiva, řadu účastí (mimo jiné v Saudi Hollandi Bank) a zbývající portfolio soukromých kapitálových fondů. Pokud jde o závazky, existovala rezerva na vypořádání závazků vůči Ministerstvu spravedlnosti USA, další rezervy (související částečně se zaměstnanci) a mezipodnikové financování aktiv společnosti. Jak je uvedeno v poznámce pod čarou č. 11, podíl, který ve společnosti ABN AMRO Z vlastní nizozemský stát, činí 33,81 %.
(57)
V tabulce č. 1 je shrnuta řada formálních hlavních finančních údajů společnosti ABN AMRO N:
Tabulka č. 1
Hlavní finanční údaje společnosti ABN AMRO N (v milionech EUR)
2008
2009
Celkový provozní příjem (19)
5 189
4 899
Čistý zisk
471
(117)
Návratnost vlastního kapitálu
6,7 %
-2,7 %
Poměr nákladů a příjmů
73 %
77,5 %
Celková aktiva
183 539
202 084
Celkový vlastní kapitál
7 044
4 278 (20)
Rizikově vážená aktiva (RWA) (21)
91 700
74 973 (22)
Podíl kapitálu Tier 1
9,4 %
10,2 % (23)
Celkový kapitálový poměr neboli poměr rizikového kapitálu a rizikově vážených aktiv (ukazatel BIS)
12,6 %
14,8 %
Stálé financování/nelikvidní aktiva
107 %
110 %
Zdroj: ABN AMRO Bank NV, roční přehled za rok 2009, kromě ABN AMRO Z a konsolidace soukromých kapitálových fondů, avšak včetně New HBU.
(58)
Za finanční rok 2009 vykázala ABN AMRO N ztrátu ve výši 117 milionů EUR. Tato ztráta byla zapříčiněna vyšším znehodnocením úvěrů, tlakem na úrokové rozpětí, vyššími poplatky souvisejícími s nizozemským systémem pojištění vkladů a náklady na rozdělení a integraci (24). Po vyloučení nákladů na rozdělení a integraci by společnost ABN AMRO N vykázala za rok 2009 malý čistý zisk ve výši 52 milionů EUR.
2.2.2 Společnost Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
Samostatně byla společnost FBN čtvrtou největší bankou na nizozemském trhu (po Rabobank, ING a ABN AMRO N, avšak před SNS REAAL).
(60)
Nizozemský stát (a předtím Fortis SA/NV) držel přímo 92,6 % akcií společnosti FBN, přičemž zbývající podíl ve výši 7,4 % ve formě prioritních akcií vlastnil investiční prostředek Fortis FBN(H) Preferred Investments BV. Nizozemský stát vlastnil v tomto investičním prostředku 70 % akcií, zatímco zbývajících 30 % bylo v rukou řady soukromých investorů (25). Prioritní akcie v soukromém vlastnictví měly nominální hodnotu ve výši 210 milionů EUR a (nekumulativní) dividendu ve výši 5,85 % (26).
(61)
Činnosti společnosti FBN byly rozděleny do tří segmentů - retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví a obchodní bankovnictví.
(62)
Činnosti v oblasti retailového bankovnictví zahrnovaly tradiční činnosti v této oblasti (se sítí 157 poboček, [2 - 3] miliony zákazníků z řad fyzických osob a [20 000 - 60 000] zákazníků z řad malých a středních podniků), avšak rovněž Directbank (která prostřednictvím zprostředkovatelů nabízela hypoteční řešení) a produkty v oblasti financování spotřebitelských úvěrů a platebních karet Alfam resp. ICS.
(63)
Soukromé bankovnictví se rozvíjelo především pod značkou Fortis Mees Pierson a na segmentovaném základě nabízelo služby v oblasti správy majetku (realitní plánování, investice, úvěry a pojištění) pro [15 000 - 40 000] zákazníků v celém Nizozemsku.
(64)
V oblasti obchodního bankovnictví rozlišovala společnost FBN sedm různých dílčích divizí. V divizi „Komerční bankovnictví“ (1) měla společnost FBN 23 obchodních středisek, která nabízela různé produkty společnostem s obratem do výše 250 milionů EUR. Společnosti s obratem vyšším než 250 milionů EUR a rovněž veřejný sektor byly obsluhovány jinou divizí, „Korporátní a veřejné bankovnictví“ (2). Existovaly rovněž dílčí divize „Investiční bankovnictví“ (3) (27), „Specializované finanční služby“ (4) (28), „Energetika, komodity a doprava“ (5), „Světové trhy a institucionální bankovnictví“ (6) (29) a „Clearingové fondy a úschova“ (7) (30).
(65)
V tabulce č. 2 je shrnuta řada hlavních finančních údajů společnosti FBN:
Tabulka č. 2
Hlavní finanční údaje společnosti FBN
(v milionech EUR)
2006
2007
2008 (31)
2009
Celkový provozní příjem
3 473
3 553
3 096
2 171
Čistý zisk
1 157
1 296
-18 486
406
Návratnost vlastního kapitálu (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Poměr nákladů a příjmů
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Celková aktiva
209 749
272 378
184 203
189 785
Celkový vlastní kapitál
5 910
21 763
2 944
4 716
Rizikově vážená aktiva
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Podíl kapitálu Tier 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Celkový kapitálový poměr
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Poměr úvěrů k vkladům
167 %
237 %
208 %
Zdroj: výroční zprávy společnosti FBN za roky 2008/2009.
(66)
V roce 2008 vykázala společnost FBN ztrátu ve výši 18,5 miliardy EUR, tato ztráta však byla do značné míry spojena s mimořádnými položkami. Společnost musela vykázat čistou ztrátu ze své účasti ve společnosti RFS Holdings a jejího prodeje ve výši 16,8 miliard EUR a rovněž jí vznikla škoda ve výši 922 milionů EUR (po odečtení daní) v divizi Prime Fund Solutions kvůli Madoffově podvodu (34). Čistý základní zisk po vyloučení těchto prvků činil 604 milionů EUR a byl dosažen téměř výlučně v prvním pololetí roku 2008.
(67)
V roce 2009 docílila společnost FBN čistý zisk ve výši 406 milionů EUR, čemuž napomohly dva mimořádné výnosy (hotovostní vyrovnání se společností Fortis Capital ve výši 362,5 milionu EUR a snížení rezerv o 16 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem). Čistý základní zisk se snížil na 27 milionů EUR (35) (z částky ve výši 604 milionů EUR v roce 2008).
2.2.3 Skupina ABN AMRO
(68)
Skupina ABN AMRO, která vznikla spojením společností FBN a ABN AMRO Bank (tj. činnosti společnosti ABN AMRO N) dne 1. července 2010, seskupuje veškeré činnosti společností FBN a ABN AMRO N ve dvou zvláštních obchodních jednotkách, „Retailové a soukromé bankovnictví“ a „Komerční a obchodní bankovnictví“. Skupina měla v roce 2008 formální provozní příjem ve výši 7,15 miliardy EUR a formální celková aktiva ve výši 360 miliard EUR. Podle nejnovějších údajů (36) má skupina ABN AMRO celkový vlastní kapitál podle IFRS (37) ve výši 11,7 miliard EUR.
(69)
Skupina ABN AMRO je náležitě diverzifikována s provozním příjmem ve výši 4,2 miliardy EUR v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a s provozním příjmem ve výši 2,8 miliardy EUR v oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“. Ze zeměpisného hlediska pochází převážná část příjmů skupiny ABN AMRO (konkrétně [65 - 95] % celkové výše) z Nizozemska.
(70)
V oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ má integrovaná skupina ABN AMRO podíly na trhu ve výši [15 - 20] %, pokud jde o „hromadné retailové bankovnictví“, a [15 - 20] % (38) v případě „prémiového bankovnictví“ (39), což z ní činí třetí největší subjekt na nizozemském bankovním trhu z hlediska podílu na trhu. V oblasti soukromého bankovnictví (se značkou ABN AMRO Mees Pierson) je skupina ABN AMRO zdaleka největším subjektem na nizozemském trhu s podílem na trhu ve výši přibližně [30 - 40] % (40). V oblasti „komerčního a obchodního bankovnictví“ činí podíl skupiny ABN AMRO na trhu přibližně [15 - 25] % (41).
(71)
Skupina ABN AMRO již nezahrnuje New HBU a činnosti IFN v oblasti faktoringu, jež byly dne 1. dubna 2010 odprodány v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením.
(72)
Jako součást procesu restrukturalizace byly odprodány rovněž dvě malé divize společnosti FBN (konkrétně Intertrust a Prime Fund Solutions (dále jen „PFS“)) a tyto již nejsou součástí skupiny ABN AMRO.
(73)
V září 2009 prodala společnost FBN (a její partner Banque Générale du Luxembourg (dále jen „BGL“) (42)) divizi Intertrust specialistovi na soukromé kapitálové fondy, společnosti Waterland. Divize Intertrust je jedním z největších aktérů v oblasti celosvětové správy svěřeného majetku a řízení společností. Zaměstnává 1 000 odborníků v 19 zemích a má provozní příjem ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(74)
V květnu 2010 oznámila společnost FBN rovněž prodej divize PFS společnosti Credit Suisse. Divize PFS poskytuje služby fondů odvětví alternativní správy majetku, včetně administrativy, bankovnictví, úschovy a financování. Její zákazníci pocházejí z řad butikových správců aktiv i velkých globálních institucí, jako jsou penzijní fondy a státní investiční fondy. Divize PFS odpovídala za rezervu po zdanění ve výši 922 milionů EUR v souvislosti s Madoffovým podvodem, který společnost FBN zjistila v roce 2008. Divize PFS má příjmy ve výši […] milionů EUR a rizikově vážená aktiva ve výši […] milionů EUR.
(75)
Dne 4. března 2011 zveřejnila skupina ABN AMRO své výsledky za fiskální rok 2010 a vykázala čistou ztrátu ve výši 414 milionů EUR. Bez nákladů na rozdělení a integraci vykázala skupina ABN AMRO základní zisk ve výši 1 077 milionů EUR. Podíl základní kapitálové složky Tier 1 ke dni 31. prosince 2010 činil 10,4 %, podíl kapitálu Tier 1 byl 12,8 % a celkový kapitálový poměr pak 16,6 %. Po konzultaci s nizozemským státem vypracovala skupina ABN AMRO dividendovou politiku, jejímž cílem bylo vyplacení dividend ve výši 40 % vykázaného ročního zisku.
2.3 Popis plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010
(76)
Dne 4. prosince 2009 poskytl nizozemský stát Komisi plán restrukturalizace z prosince 2009. Další informace byly poskytnuty v březnu 2010 (43). Základem obchodní koncepce vypracované v rámci plánu restrukturalizace z prosince 2009 je spojení společností FBN a ABN AMRO N. Skupina ABN AMRO, nová banka vzniklá na základě plánu restrukturalizace z prosince 2009, se zaměří na střední tržní segment v Nizozemsku (44) a bude působit v oblasti „retailového a soukromého bankovnictví“ a „komerčního a obchodního bankovnictví“.
(77)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 vychází z poznatku, že kapitálové potřeby nesouvisely se základní výkonností společností FBN a ABN AMRO N, nýbrž spíše s nutností financovat jejich oddělení od mateřských společností a počáteční náklady na integraci v souvislosti se spojením.
(78)
Ve srovnávacím scénáři bez státní podpory se v plánu restrukturalizace z prosince 2009 uznává, že bez koordinovaného úsilí vlád zemí Beneluxu by společnost Fortis SA/NV vyhlásila úpadek, což by stáhlo dolů i společnosti FBN a ABN AMRO N.
(79)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahuje finanční výhledy pro období 2009-2012 s rozdělením divizí na retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví a komerční a obchodní bankovnictví. Pro rok 2012 vypočetla skupina ABN AMRO rovněž zisk z operací, který nezahrnuje náklady na přechod a předpokládá, že nákladové synergie již připadly na celý rok. Tyto výhledy byly poskytnuty pro základní scénář a pesimistický scénář.
(80)
Dne 8. listopadu 2010 aktualizoval nizozemský stát v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 finanční výhledy uvedené v plánu restrukturalizace z prosince 2009 pro období do roku 2012, včetně dodatečných výhledů pro rok 2013.
(81)
V základním scénáři vychází nizozemský stát z předpokladu, že objemy obchodu porostou v souladu s inflací. Náklady na zaměstnance podle předpokladů porostou o [1 - 6] % ročně a ostatní náklady o něco mírněji, tj. o [1 - 5] % ročně. Nizozemský stát rovněž předpokládá, že se rezervy skupiny ABN AMRO na úvěrové ztráty začnou snižovat z vysoké úrovně, která byla vykázána v roce 2009.
(82)
Podle základního scénáře obsaženého v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 dosáhne skupina ABN AMRO roce 2010 záporného čistého výsledku ve výši […] milionů EUR, než se od roku 2011 vrátí k zisku (tj. v roce 2011 zisk ve výši […] milionů EUR).
(83)
V roce 2012 a 2013 se očekává, že se čisté zisky skupiny ABN AMRO zvýší na […] milionů EUR resp. […] milionů EUR, což se projeví v návratnosti vlastního kapitálu (45) ve výši přibližně […] %. Zlepšení ziskovosti skupiny ABN AMRO je založeno na vyšším provozním příjmu (který by se měl po slabém údaji za rok 2009 zlepšit), programu snižování nákladů, podle něhož by se měly náklady snižovat rychlostí 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně, a normalizaci rezerv na úvěrové ztráty po dosažení nejvyšší hodnoty v roce 2009. V roce 2013 se poměr mezi náklady a příjmy skupiny ABN AMRO odhaduje na […] %.
(84)
Základní scénář
Tabulka č. 3
2009 (skuteč-nost)
2010 (O (46))
2011 (O)
2012 (O)
2012 z činností (O)
2013 (O)
Provozní příjem
7 039
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté úrokové výnosy
4 528
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čisté příjmy z poplatků a provizí
1 933
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Ostatní příjmy
849
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje
-5 568
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - beze změn
-5 258
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Provozní výdaje - přechod
- 310
(…)
(…)
(…)
Provozní výsledek
1 471
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Znehodnocení úvěrů
-1 585
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Zisk před zdaněním
- 114
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Daně a menšinové podíly
45
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Čistý zisk
-68
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
Základní čistý zisk
(bez nákladů na přechod)
163
(…)
(…)
(…)
(…)
(…)
(85)
V pesimistickém scénáři uvedeném v plánu restrukturalizace z listopadu 2010 vycházel nizozemský stát z opatrnějších předpokladů než v základním scénáři. Použil úroková rozpětí, která byla o 7,5 % nižší než v základním scénáři, obezřetnější odhady provizí a poplatků (růst o 4 % ročně na rozdíl od 7 % v základním scénáři), nižší synergie (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR) a o 15 % nižší míru snižování rezerv na úvěrové ztráty (dopad na zisk v roce 2013 ve výši -[…] milionů EUR).
(86)
Ačkoliv tyto opatrnější údaje vedly k nižším výsledkům, skupina ABN AMRO by byla přesto schopna docílit zisku. Pesimistický scénář předpokládá základní čistý zisk v roce 2012 ve výši […] milionů EUR a v roce 2013 […] milionů EUR (v porovnání s […] miliony EUR resp. […] miliony EUR v základním scénáři).
(87)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 se nizozemský stát zabýval rovněž strategií odchodu a zdůraznil, že nemá v úmyslu zůstat dlouhodobým investorem skupiny ABN AMRO.
(88)
V dopise ze dne 20. srpna 2010 poskytl nizozemský stát Komisi podrobnější údaje o své strategii odchodu. Nizozemský stát objasnil, že zvažuje převedení ve formě prvotní veřejné nabídky (47), nechává však otevřené i jiné možnosti, jako je soukromý prodej investorovi nebo účastníkovi trhu. V dopise ze dne 20. srpna 2010 nizozemský stát uvedl, že první podíl ve výši mezi [0 - 50] a [10 - 60] % by mohl být k dispozici pro prvotní veřejnou nabídku nejdříve v […], načež by v roce 2015 následovala druhá nabídka na podíl ve výši mezi [0-50] a [10-60] %. Nizozemský stát chce získat zpět svou původní investici navýšenou o náklady na financování ve výši [2 - 5] %. Nizozemský stát má v úmyslu snížit svůj podíl ve skupině ABN AMRO na nejvýše [25 - 65] %, pokud možno do konce roku [2014 - 2018]. Nizozemský stát je zcela odhodlán k úplnému odchodu. Konečné rozhodnutí o prvotní veřejné nabídce je na nizozemském ministrovi financí a bude záviset na situaci na trhu, „připravenosti“ skupiny ABN AMRO na prvotní veřejnou nabídku a očekávaných výnosech. Nizozemská vláda zveřejnila svou strategii odchodu dne 24. ledna 2011 (48).
(89)
Plán restrukturalizace z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že po provedení všech opatření státní podpory bude skupina ABN AMRO dostatečně vybavena kapitálem. Během období restrukturalizace by měl být podíl kapitálu Tier 1 mezi rokem 2009 a 2012 výrazně nad […] % a v roce 2013 se dále zvýšit na […] %.
(90)
V plánu restrukturalizace z prosince 2009 nizozemský stát objasnil, že skupina ABN AMRO již odprodala řadu podniků. Kromě prodeje New HBU a IFN v rámci nápravného opatření v souvislosti se spojením odprodaly společnosti ABN AMRO N a FBN rovněž divize Intertrust a PFS.
(91)
V porovnání se skupinou ABN AMRO připadá na divize Intertrust a PFS společně [0 - 5] % odhadovaného celkového provozního příjmu, [0 - 5] % nákladů a [0 - 5] % rizikově vážených aktiv.
(92)
Během procesu restrukturalizace uskutečnila společnost FBN rovněž akvizici s cílem odstranit nesoulad vyplývající z rozdělení společnosti Fortis SA/NV. Společnost FBN byla právoplatným vlastníkem OJ Zprostředkovatelství, clearingové fondy a úschova a všech kanceláří souvisejících s tímto podnikáním vyjma kanceláře v Chicagu, která zůstala součástí společnosti Fortis Bank SA/NV. K odstranění nesouladu vyplývajícího z rozdělení získala společnost FBN dne 31. července 2009 od společnosti Fortis Bank SA/NV pobočku Fortis Clearing Americas v Chicagu za cenu ve výši přibližně […] milionů USD.
2.4 Popis opatření
(93)
K určení jednotlivých opatření státní podpory použije Komise v tomto rozhodnutí stejná písmena jako v rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
2.4.1. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(94)
Dne 3. října 2008 získal nizozemský stát od společnosti Fortis SA/NV společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR (dále jen „opatření X“). S ohledem na toto opatření Komise nezahájila řízení, jelikož toto opatření samo o sobě neposkytlo společnosti FBN státní podporu, ačkoli bylo součástí transakce poskytující státní podporu společnosti FBN (viz 32. bod odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009).
(95)
V době, kdy nizozemský stát získal společnost FBN, byla tato společnost velmi závislá na společnosti Fortis Bank SA/NV, pokud jde o financování. Za účelem zajištění úplného oddělení společnosti FBN od společnosti Fortis Bank SA/NV bylo nutné, aby nizozemský stát ukončil finanční vztah mezi společnostmi FBN a Fortis Bank SA/NV. V zájmu přerušení stávajících vazeb poskytl nizozemský stát společnosti FBN dne 3. října 2008 krátkodobou likvidní facilitu ve výši 45 miliard EUR (dále jen „opatření Y1“). Tato likvidní facilita umožnila společnosti FBN splatit společnosti Fortis Bank SA/NV krátkodobé úvěry ve výši 34 miliard EUR. Nizozemský stát v rámci tzv. „novace“ rovněž nahradil společnost Fortis Bank SA/NV jakožto poskytovatele dlouhodobých úvěrů společnosti FBN s nominální částkou ve výši 16,1 miliardy EUR (dále jen „opatření Y2“) (49).
(96)
Krátkodobá likvidní facilita, na niž se vztahovalo opatření Y1, existovala do konce června 2009. V době trvání tohoto opatření se protiplnění několikrát změnilo. V období mezi 6. říjnem 2008 a 23. říjnem 2008 poskytl nizozemský stát společnosti FBN krátkodobé financování se sazbou EONIA (50) (u výpůjček denních peněz s částkou nejvýše 5 miliard EUR) nebo EURIBOR (51) (u dlouhodobější likvidity s částkou nejvýše 40 miliard EUR) bez jakéhokoli dalšího rozpětí. Po dni 23. října 2008 existovalo krátké období (do 5. listopadu 2008), během něhož nizozemský stát uplatňoval sazbu EONIA + 50 bazických bodů a EURIBOR + 50 bazických bodů. Během tohoto druhého období se toto ujednání nadále týkalo částek v maximální výši 5 miliard EUR v případě denní likvidity a 40 miliard EUR u dlouhodobější likvidity. V období od 5. listopadu 2008 do 1. března 2009 změnil nizozemský stát protiplnění na sazbu EONIA + 25 bazických bodů u výpůjček denních peněz a EURIBOR + 25 bazických bodů u úvěrů se splatností (52) do 3 měsíců a EURIBOR + 50 bazických bodů u úvěrů se splatností delší než 3 měsíce (53). Po dni 1. března 2009 vyvinul nizozemský stát dvoustupňový systém vybízející společnost FBN k snižování závislosti na státu. První tranše finančních prostředků (bez ohledu na splatnost) byla poskytnuta se sazbou EURIBOR + 25 bazických bodů, jakmile však byla tato prahová hodnota překročena, mohla společnost FBN získat další likviditu pouze se sazbou EURIBOR + 50 bazických bodů (54). Výše celkové likvidní facility a výše první prahové hodnoty se postupně snižovaly. Dne 9. července 2009 nizozemský stát Komisi informoval, že společnost FBN splatila státu veškeré krátkodobé úvěry.
(97)
Dlouhodobé úvěry, které byly postoupeny nizozemskému státu (opatření Y2), činily 16,1 miliardy EUR, včetně kapitálu Tier 2 ve výši 8,15 miliardy EUR (z toho 3 miliardy EUR nad rámec Tier 2) a prioritních půjček ve výši 7,95 miliardy EUR.
(98)
Dne 24. prosince 2008 získal nizozemský stát od společnosti FBN společnost ABN AMRO N za částku ve výši 6,5 miliard EUR (dále jen „opatření Z“). Nizozemský stát nezaplatil hotově, nýbrž zrušením dlouhodobých pohledávek ve výši 6,5 miliard EUR, které získal v rámci integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 jako součást opatření Y2. Jinými slovy, nizozemský stát upustil od vymáhání pohledávek vůči společnosti FBN ve výši 6,5 miliardy EUR, aby tímto způsobem zaplatil za společnost ABN AMRO N (55).
2.4.2. Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(99)
Některá opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 5. února 2010 (56), byla Komisi oznámena v červenci 2009 a zbytek v lednu 2010. V červenci 2009 oznámil nizozemský stát nástroj k snížení kapitálových požadavků (dále jen „opatření A“ s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR), povinně převoditelný cenný papír v hodnotě 500 milionů EUR (dále jen „opatření B1“) a druhou tranši povinně převoditelných cenných papírů v hodnotě 300 milionů EUR („opatření B2“).
(100)
V lednu 2010 oznámil nizozemský stát další kapitálová opatření v hodnotě 4,39 miliardy EUR. Nizozemský stát upsal další povinně převoditelné cenné papíry v hodnotě 2,28 miliardy EUR k pokrytí dodatečných nákladů na rozdělení (780 milionů EUR, dále jen „opatření B3“), nedostatku kapitálu v důsledku prodeje New HBU (300 milionů EUR, dále jen „opatření B4“) a nákladů na integraci (1,2 miliardy EUR, dále jen „opatření B5“). S cílem zajistit ve společnosti FBN soulad kapitálu Tier 1 s požadavky stanovenými v právních předpisech přeměnil nizozemský stát kapitál Tier 2 společnosti FBN ve výši 1,35 miliardy EUR, který již vlastnil, na kapitál Tier 1 (dále jen „opatření C“). Nizozemský stát vyplatil rovněž ostatním členům konsorcia v hotovosti částku ve výši 740 milionů EUR (dále jen „opatření D“), jak se předpokládalo v dohodě akcionářů konsorcia, k vypořádání závazků, které se objevily teprve v průběhu rozdělování. Nizozemský stát poskytl rovněž záruku za křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU (dále jen „opatření E“).
(101)
Nizozemský stát prostřednictvím swapu úvěrového selhání prodal zajištění úvěrových rizik nizozemského hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N představující přibližně [30 - 80] % celkového hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Toto opatření vedlo k snížení rizikově vážených aktiv společnosti ABN AMRO N.
(102)
Jako protiplnění za zajištění úvěrových rizik obdržel nizozemský stát roční poplatek ve výši 51,5 bazického bodu (vypočteno jako procento hodnoty portfolia na začátku každého referenčního období).
(103)
Poplatek byl vypočítán pomocí ekvivalenční metody. Nizozemský stát určil, kolik kapitálu by mohla společnost ABN AMRO N uvolnit v důsledku nástroje k snížení kapitálových požadavků (konkrétně 1,7 miliardy EUR na základě požadavků rámce Basilej I, které platily v době provedení nástroje k snížení kapitálových požadavků), a poté byla vypočtena návratnost tohoto uvolněného kapitálu ve výši 10 % (tj. 10 % z částky 1,7 miliardy EUR), což odpovídalo 51,5 bazického bodu z počáteční hodnoty portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR.
(104)
Společnost ABN AMRO N udržovala každoročně tranši první ztráty ve výši 20 bazických bodů (vypočteno jako procento počáteční hodnoty portfolia).
(105)
Společnosti ABN AMRO N zůstal vertikální podíl ve výši 5 % zbývajících rizik.
(106)
Cena nástroje týkajícího se zajištění úvěrových rizik by se neupravila ani tehdy, až společnost ABN AMRO N plně přijme kapitálové požadavky rámce Basilej II, třebaže účinek nástroje k snížení kapitálových požadavků by pak byl podstatně nižší.
(107)
Smlouva o swapu úvěrového selhání měla v zásadě sedmiletou dobu platnosti, společnost ABN AMRO N však měla možnost smlouvu vypovědět, což jí umožňovalo smlouvu ukončit k několika předem stanoveným referenčním datům (například říjen 2010, leden 2011 a leden 2012) (57).
(108)
Podle dohody akcionářů konsorcia měli tři partneři konsorcia zajistit, aby společnost ABN AMRO Z měla i nadále dostatek kapitálu. V této souvislosti měl nizozemský stát přispět částkou ve výši 2,2 miliard EUR k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Cílem nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo umožnit společnosti ABN AMRO N, aby se podílela na tomto příspěvku ve výši 2,2 miliardy EUR určeném pro společnost ABN AMRO Z.
(109)
Nizozemský stát upřednostnil neobvyklé řešení v podobě nástroje k snížení kapitálových požadavků oproti tradičnímu navýšení kapitálu, jelikož před rozdělením nemohl ve společnosti ABN AMRO Bank odlišit účelově vázané kapitálové příspěvky (ring-fencing). Jinými slovy, jelikož společnost ABN AMRO N nebyla samostatným právním subjektem, mohli by vklad kapitálu do společnosti ABN AMRO Bank využít rovněž další dva členové konsorcia. Toto jednání by mohlo mít vážné důsledky zejména v případě více zátěžových scénářů.
(110)
Když došlo k rozdělení, stala se společnost ABN AMRO N samostatným právním subjektem (nová ABN AMRO Bank). Nizozemský stát nesl podle dohody akcionářů konsorcia i nadále odpovědnost za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR. Nizozemský stát se rozhodl, že by společnost ABN AMRO N měla využít hotovost z nástrojů v podobě povinně převoditelných cenných papírů (opatření B3, nakolik souviselo s obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR, a částka ve výši 1,2 miliardy EUR z opatření B5) s cílem vložit do společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 1,7 miliardy EUR, a současně v nové ABN AMRO Bank zachoval nástroj k snížení kapitálových požadavků k pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR.
(111)
Dne 15. října 2010 ABN AMRO Bank a nizozemský stát oznámily, že nástroj k snížení kapitálových požadavků bude ke dni 30. října 2010 ukončen. Jelikož společnost ABN AMRO Bank již mezitím zavedla požadavky rámce Basilej II, byl nástroj k snížení kapitálových požadavků méně zajímavý a méně nutný (58).
(112)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k úplnému pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z ve výši 2,2 miliardy EUR, poskytl nizozemský stát společnosti ABN AMRO Bank další kapitál prostřednictvím povinně převoditelného cenného papíru.
(113)
Tento povinně převoditelný cenný papír byl hodnocen jako hybridní kapitál Tier 1 s kupónem 10 % a v době oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank se automaticky přeměnil na akcie společnosti ABN AMRO II. Od tohoto okamžiku se považoval za základní kapitál Tier 1. K přeměně došlo v nominální hodnotě (59). Toto opatření společnosti ABN AMRO II (přejmenované na ABN AMRO Bank) umožnilo poskytnout společnosti ABN AMRO Z částku ve výši 500 milionů EUR.
(114)
K uhrazení nákladů souvisejících s oddělením společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank upsal nizozemský stát další povinně převoditelné cenné papíry. První tranše ve výši přibližně 300 milionů EUR (opatření B2) byla oznámena v červenci 2009 a zbytek (konkrétně 780 milionů EUR) byl oznámen v lednu 2010 (opatření B3).
(115)
Celková částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) byla zapotřebí k uhrazení těchto nákladů:
-
náležitě vymezené náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR;
-
náklady na vytvoření oddělení peněžního trhu ve výši 90 milionů EUR a
-
částka ve výši 500 milionů EUR k zajištění obezřetnostního rozpětí.
(116)
Nizozemský stát poskytl další rozpis nákladů na rozdělení ve výši 480 milionů EUR. Tyto náklady souvisely s křížovými závazky ([0 - 200] milionů EUR), přidělením rizik ([0 - 200] milionů EUR), odkupem směnek souvisejících se sekuritizací ([0 - 200] milionů EUR), převodem tržních rizik zákazníků společnosti ABN AMRO N spojených s obchodováním ze společnosti ABN AMRO R ([0 - 200] milionů EUR), ukončením nástroje k snížení kapitálových požadavků ([0 - 200] milion EUR) a ostatními náklady spojenými s rozdělením a likvidací ([0 - 300] milionů EUR).
(117)
Po oddělení od mateřské společnosti ABN AMRO Bank potřebovala společnost ABN AMRO II zřídit vlastní oddělení peněžního trhu, což stálo 90 milionů EUR.
(118)
Nizozemský stát mimoto vložil další kapitál ve výši 500 milionů EUR s cílem zajistit, aby společnost ABN AMRO N mohla působit v určitém rozpětí nad minimálními kapitálovými požadavky.
(119)
Společnosti FBN a ABN AMRO N se mohly spojit teprve po odstranění problémů vyplývajících ze spojení, jež byly uvedeny v rozhodnutí o spojení. Nizozemský stát proto rozhodl o prodeji New HBU a IFN společnosti Deutsche Bank. Tato transakce však vedla k dodatečné potřebě kapitálu ve výši 470 milionů EUR, kterou nemohla v plné výši pokrýt společnost ABN AMRO N sama. Nizozemský stát se rozhodl pomoci a vložil částku ve výši 300 milionů EUR v podobě povinně převoditelného cenného papíru (60).
(120)
Aby bylo možno provést spojení, musely společnosti ABN AMRO N a FBN (a po spojení skupina ABN AMRO) uhradit počáteční náklady na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (po zdanění) související s náklady na propuštění zaměstnanců pro nadbytečnost, integraci platforem IKT a restrukturalizaci sítě poboček. Jelikož společnosti ABN AMRO N a FBN nebyly schopny financovat tyto náklady samy, rozhodl se nizozemský stát vložit kapitál v podobě povinně převoditelného cenného papíru (61).
(121)
Společnost FBN musela zvýšit svůj kapitál Tier 1 poté, co DNB (62) oznámil nedostatek kapitálu Tier 1 ve výši přibližně 1,26 miliardy EUR. Po oddělení od své mateřské společnosti Fortis SA/NV musela společnost FBN vynaložit rovněž částku ve výši 90 milionů EUR na uhrazení nákladů souvisejících se zřízením oddělení finanční správy, modely založenými na požadavcích rámce Basilej, licencemi a poradenskými službami.
(122)
Nizozemský stát poskytl tento dodatečný kapitál přeměnou dluhu Tier 2 s nominální hodnotou ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1. Transakce proto nezahrnovala žádnou novou peněžní hotovost (63).
(123)
Když členové konsorcia v roce 2007 sjednávali akvizici společnosti ABN AMRO Holding, uvědomovali si, že v té době nejsou ještě známy všechny skutečnosti. Dohoda akcionářů konsorcia proto obsahovala řadu obecných zásad týkajících se splnění určitých platebních povinností, které vzniknou teprve během procesu rozdělování. Přesné částky vyplynuly z jednání, jichž se účastnil nizozemský stát (a před ním společnost Fortis SA/NV).
(124)
Celková částka ve výši 740 milionů EUR souvisí s:
(…)
Tento odliv hotovosti je částečně vyrovnán skutečností, že nizozemský stát obdržel od ostatních členů konsorcia […] v souvislosti s uvízlými náklady.
(125)
Tyto platby pro ostatní členy konsorcia (konkrétně 740 milionů EUR) byly vyplaceny v hotovosti, částečně přímo ostatním členům konsorcia a částečně společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(126)
I po odprodeji New HBU budou společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II (nebo její právní nástupci) nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud New HBU nebude moci plnit své povinnosti vůči vlastním věřitelům. Obdobně bude New HBU čelit křížovým závazkům vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank a ABN AMRO II. Jelikož křížové závazky měly původ v prodeji New HBU vyplývajícím z rozhodnutí společnosti ABN AMRO II a jejích akcionářů, bylo rovněž jejich odpovědností nalézt řešení. Navrhované řešení znamenalo, že se nizozemský stát a Deutsche Bank (tj. kupec New HBU) dohodly na tom, že se New HBU a ABN AMRO II vzájemně odškodní za tyto křížové závazky tím, že si vzájemně poskytnou zajištění s cílem snížit kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech na požadovaných 20 %. V důsledku této dohody musela společnost ABN AMRO II poskytnout zajištění New HBU ve výši 950 milionů EUR (postupně se snižující s tím, jak podkladové závazky nabudou splatnosti) za závazky New HBU vůči společnostem ABN AMRO II a ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Jelikož společnost ABN AMRO II neměla prostředky na poskytnutí potřebného zajištění za závazky vůči společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV), poskytl stát protizávazek odškodnění v podobě záruky za dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV).
(127)
Nizozemský stát toto riziko ocenil tak, jako kdyby se jednalo o státní záruku za podřízený dluh společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Cena (založená na doporučení Evropské centrální banky (dále jen „ECB“) o stanovení cen za rekapitalizaci (64)) byla stanovena ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí swapu úvěrového selhání (65).
(128)
V tabulce č. 4 jsou shrnuta opatření, která jsou posouzena v tomto rozhodnutí. Sloupec „Důvod“ je stejný jako v tabulce č. 1 v 57. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010. Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, po oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank dne 6. února 2010 došlo ke změně opatření a jejich cílů. Opatření A bylo konkrétně od tohoto dne používáno k dosažení cílů opatření B3 (pokud jde o obezřetnostní rozpětí) a opatření B5 a naopak.
Tabulka č. 4
Opatření státní podpory
Popis
Výše
(v miliardách EUR)
Důvod
Právní subjekt, jemuž je opatření určeno
Opatření, na něž se vztahovalo rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
Y1
Krátkodobé financování
45
FBN
Y2
Dlouhodobé financování
16,1
FBN (za účelem splátky pro společnost Fortis Bank SA/NV)
Z
Nabytí ABN AMRO N
6,5
FBN (kupní cena uhrazena tak, že bylo upuštěno od vymáhání pohledávky)
Kapitálová opatření, která byla oznámena v červenci 2009 a provedena v období červenec/srpen 2009
Opatření A
Nástroj k snížení kapitálových požadavků
Swap úvěrového selhání - zajištění úvěrových rizik portfolia ve výši 34,5 miliardy EUR (s účinkem v podobě snížení kapitálových požadavků o 1,7 miliardy EUR)
Pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Opatření B1
Povinně převoditelný cenný papír
0,5
Opatření B2
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
První tranše nákladů na rozdělení
ABN AMRO Bank NV (nyní RBS NV) a ke dni rozdělení převod na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
Další kapitálová opatření, která byla oznámena v lednu 2010
Opatření B3
Povinně převoditelný cenný papír
0,78
Druhá tranše nákladů na rozdělení a obezřetnostní rozpětí ve výši 0,5 miliardy EUR
967 milionů EUR uhrazených společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a poté ke dni rozdělení převedených na ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank), zbytek zaplacen přímo společnosti ABN AMRO II
Opatření B4
Povinně převoditelný cenný papír
0,3
Dopad prodeje New HBU na kapitál
Opatření B5
Povinně převoditelný cenný papír
1,2
Náklady na integraci
Opatření C
Přeměna kapitálu Tier 2 na vlastní kapitál
1,35
Nedostatek kapitálu Tier 1 na úrovni společnosti FBN
FBN
Opatření D
Platba v hotovosti partnerům v konsorciu
0,74
Platební povinnosti vyplývající z dohody akcionářů konsorcia
Ostatní partneři v konsorciu/ABN AMRO Bank (nyní RBS NV)
Opatření E
Záruka za závazky ve výši 950 milionů EUR
0,95
Křížové závazky vyplývající z prodeje New HBU
ABN AMRO II (nyní ABN AMRO Bank)
3. DŮVODY ZAHÁJENÍ ŘÍZENÍ
3.1 Důvody zahájení řízení v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(129)
V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 zahájila Komise řízení, jelikož měla důvod se domnívat, že opatření Y1, Y2 a Z (66) představovala státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N. Komise měla za to, že tato opatření společnostem FBN a ABN AMRO N umožnila setrvat na trhu a pokračovat v činnosti. Měla důvod se domnívat, že tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu.
(130)
V 29. a 30. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření X, Y1 a Y2 jsou součástí téže kupní smlouvy, jejímž cílem bylo oddělit společnost FBN od zbytku společnosti Fortis SA/NV. Rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 již obsahovalo závěr, že uzavřením této smlouvy dne 3. října 2008 nejednal nizozemský stát jako běžný investor v tržním hospodářství.
(131)
V 33. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 Komise uvedla, že opatření Y1 je pro společnost FBN zjevně výhodné, poněvadž ta obdržela částku financování, jež by nemohla získat na trzích, jelikož na trzích panoval v té době naprostý chaos. Vzhledem k této mimořádné situaci na trhu měla Komise rovněž pochybnosti, zda by úrokové sazby, které požadoval nizozemský stát, byly přijatelné pro soukromého investora. Komise rovněž uvedla, že výhodu pro společnost FBN představovala i solidnost nového poskytovatele finančních prostředků. Společnost FBN již nebyla závislá na společnosti v problémech s omezenou likviditou, jako byla společnost Fortis SA/NV, nýbrž obdržela financování od nizozemského státu.
(132)
Komise měla pochybnosti, zda je opatření Y1 slučitelné se sdělením Komise - Použití pravidel pro poskytování státní podpory na opatření přijatá ve vztahu k finančním institucím v souvislosti se současnou globální finanční krizí (dále jen „sdělení o bankovnictví“) (67), jelikož nebylo přiměřené ani omezené na nezbytné minimum. V 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 byly uvedeny zejména obavy ohledně slučitelnosti těchto prvků: 1. protiplnění, které poskytla společnost FBN, 2. maximální doba, během níž mohla společnost FBN využívat financování, 3. maximální doba splatnosti dotyčných nástrojů a 4. objem likvidní facility.
(133)
Komise rovněž uvedla, že by opatření Y2 mohlo obsahovat prvky státní podpory, pokud by se společnost Fortis Bank SA/NV v době akvizice nacházela v situaci, kdy se požadovalo okamžité splacení dlouhodobých půjček, dojde-li ke změně vlastnictví společnosti FBN. Pokud by skutečně existovalo ustanovení o splacení v případě změny vlastnictví, umožnilo by opatření Y2 společnosti FBN využívat dlouhodobé půjčky s úrokovými sazbami, které platily v době před vypuknutím krize. Opatření Y2 znamenalo, že společnost FBN nemusela hledat alternativní financování za podmínek, které na trhu převládaly v té době. Jelikož společnost Fortis Bank SA/NV byla oprávněna požádat o splacení, rozhodl se nizozemský stát poskytnout dlouhodobé půjčky, aby nevznikly problémy s krátkodobými půjčkami. V rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 proto Komise vyslovila obavy, že opatření Y2 obsahovalo státní podporu po delší období, než bylo nezbytně nutné. Aby mohla Komise posoudit důsledky opatření Y2 z hlediska státní podpory, požádala nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o podmínkách předčasného splacení, které byly obsaženy v dlouhodobých úvěrových smlouvách.
(134)
V 54. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 uvedla Komise rovněž pochybnosti, zda nizozemský stát přijal v souladu s bodem 27 oznámení o bankovnictví dostatečná opatření, aby omezil neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(135)
Komise se rovněž obávala, že společnost ABN AMRO N měla (případně nepřímo) prospěch z opatření týkajících se likvidity, která byla provedena ve prospěch společnosti FBN. Požádala proto nizozemský stát, aby jí poskytl více informací o finanční situaci společnosti ABN AMRO N a její strategii financování.
(136)
Co se týká opatření Z, Komise měla pochybnosti, zda nizozemský stát zaplatil společnosti FBN za nabytí společnosti ABN AMRO N tržní cenu. Komise podotkla, že nizozemský stát zaplatil více, než bylo uvedeno ve zprávě o ocenění „na základě stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008, kterou vyhotovil odborník nizozemského státu pro oblast oceňování […] a která byla zmíněna v 2. bodě odůvodnění. Komise mimoto poznamenala, že nizozemský stát nepoužil opravný koeficient s cílem zohlednit pokles na trhu cenných papírů, k němuž došlo mezi říjnem a prosincem 2008 a který byl obzvláště výrazný u cenných papírů bank. Pokud nizozemský stát zaplatil při koupi společnosti ABN AMRO N vyšší cenu, než byla tržní cena, rovnalo se opatření Z státní podpoře, která pomohla rekapitalizovat společnost FBN.
(137)
Komise v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 rovněž uvedla, že nizozemský stát dosud nepředložil hodnocení společností FBN a ABN AMRO N ze strany DNB. Nizozemský stát neposkytl rovněž plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace s podrobnými finančními výhledy. Jelikož nebyl k dispozici plán obnovení životaschopnosti ani plán restrukturalizace, nemohla Komise určit, zda měly společnosti ABN AMRO N a FBN v důsledku opatření X, Y1, Y2 a Z dostatek kapitálu a byly schopny dosáhnout přijatelné úrovně ziskovosti.
3.2 Důvody rozšíření řízení v rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(138)
Když nizozemský stát oznámil dne 17. července 2009 a 15. ledna 2010 další opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N jako opatření, která nepředstavují státní podporu, měla Komise obavy, zda některá z těchto dodatečných opatření nepředstavují další státní podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N.
(139)
V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že podle dohody akcionářů konsorcia měl nizozemský stát řadu povinností, jež nebyly povinnostmi společnosti ABN AMRO N. Opatření, která nizozemský stát přijal, aby dodržel své závazky podle dohody akcionářů konsorcia (zejména povinnost hradit náklady společnosti ABN AMRO Z a povinnost oddělit společnost ABN AMRO N od ABN AMRO Bank), nevypadala na první pohled jako státní podpora pro společnost ABN AMRO N.
(140)
Komise uvedla, že se zdá, že opatření A a B1 byla určena v prvé řadě na pokrytí nedostatku kapitálu společnosti ABN AMRO Z, současně však Komisi nebylo jasné, zda neexistovala rovněž nepřímá výhoda pro hospodářské činnosti společnosti ABN AMRO N. V tomto ohledu chtěla Komise vědět, zda byly společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z (bez postavení samostatného právního subjektu) dostatečně vzájemně odlišeny. Komise chtěla obdržet rovněž více informací o důvodech nedostatečného kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z a například o převodu akcií společnosti Unicredito ze společnosti ABN AMRO Z na ABN AMRO N. Komise měla rovněž otázky týkající se odměny, kterou společnost ABN AMRO N platila společnosti ABN AMRO Z za plnění funkcí ústředí. Komise měla podezření, že přinejmenším částečně byla nedostatečná kapitalizace společnosti ABN AMRO Z spojena se skutečností, že společnost ABN AMRO N neplatila za služby ústředí poskytované společností ABN AMRO Z tržní cenu.
(141)
Ačkoliv oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank je podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu, nemohla Komise vyloučit, že by státní rekapitalizace financující náklady na rozdělení mohla být státní podporou. Komise rovněž podotkla, že ne všechny náklady zařazené jako náklady na rozdělení byly v přísném slova smyslu spojeny s povinnostmi týkajícími se rozdělení, které byly popsány v dohodě akcionářů konsorcia. Komise podotkla, že kategorie „náklady na rozdělení“ zahrnovala částku ve výši 500 milionů EUR, která byla zapotřebí k tomu, aby bylo ve skupině ABN AMRO zajištěno obezřetnostní rozpětí nad minimálními obezřetnostními kapitálovými požadavky.
(142)
Komise podotkla, že nizozemský stát pomohl společnostem FBN a ABN AMRO N uhradit náklady související se spojením. K odstranění problémů, jež vznikly v důsledku spojení, se společnost ABN AMRO N rozhodla prodat IFN a New HBU, což vedlo k novému nedostatku kapitálu. Komise uvedla, že společnosti FBN a ABN AMRO N mohly využívat výhody plynoucí ze spojení (například synergie vzniklé spojením, výhody vyplývající ze skutečnosti, že byly po spojení společností s vyššími podíly na nizozemském trhu, …), zatímco nizozemský stát financoval počáteční náklady. Komise v této souvislosti uvedla, že nizozemský stát neměl žádnou právní povinnost uhradit tyto náklady, jelikož ty vyplývaly z rozhodnutí nizozemského státu ze dne 21. listopadu 2008 o spojení společností FBN a ABN AMRO N, a nikoli z dohody akcionářů konsorcia.
(143)
Komise vzala na vědomí skutečnost, že spojení a zvláštní podmínky spojené s rozdělením vedly ke křížovým závazkům (opatření E). Podle nizozemského práva obchodních společností byly společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II i nadále odpovědné vůči věřitelům New HBU, pokud by New HBU (nebo její nový vlastník Deutsche Bank) neplnila své platební povinnosti. New HBU měla obdobné povinnosti vůči věřitelům společností ABN AMRO Bank (nyní RBS NV) a ABN AMRO II. Komise nemohla vyloučit, že řešení týkající se odškodnění, které znamenalo, že nizozemský stát poskytl věřitelům společnosti ABN Amro Bank (nyní RBS NV) záruku s prémií ve výši 200 bazických bodů s připočtením průměrného rozpětí u swapu úvěrového selhání, představovalo státní podporu.
(144)
Komise měla rovněž obavy ohledně podoby nástroje k snížení kapitálových požadavků (opatření A). Komise uznala, že se opatření A zásadně liší od ostatních opatření týkajících se znehodnocených aktiv, jelikož nebylo zavedeno s cílem chránit společnost ABN AMRO N před dalšími poklesy tzv. toxických aktiv s vysoce nejistým oceněním. Komise se však domnívala, že aby bylo opatření A slučitelné s vnitřním trhem, mělo by splňovat obecné zásady sdělení Komise o nakládání se znehodnocenými aktivy v bankovním sektoru Společenství (68) (dále jen „sdělení o znehodnocených aktivech“). Konkrétně by měly existovat dostatečné důkazy o náležitém ocenění, což znamená, že by banka neměla převést očekávané ztráty na stát. V této souvislosti chtěla Komise zjistit, jaký dopad měla řada zvláštních smluvních ujednání (např. mechanismus zpětného získání a vertikální podíl na rizicích) na skutečný peněžní tok a cenu. Komise měla rovněž pochybnosti, zda existovaly dostatečné pobídky, které by zajistily, aby společnost ABN AMRO N nástroj ukončila, jakmile již nebude nezbytně nutný.
(145)
Komise měla pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 splňuje kritéria stanovená ve sdělení Komise o návratu k životaschopnosti a hodnocení restrukturalizačních opatření ve finančním sektoru v současné krizi podle pravidel pro státní podporu (69) (dále jen „sdělení o restrukturalizaci“), pokud jde o životaschopnost, sdílení zátěže a neoprávněné narušení hospodářské soutěže.
(146)
Komise uznala, že se na první pohled zdálo, že skupina ABN AMRO dosáhla dostatečných příjmů k pokrytí všech svých provozních nákladů (včetně znehodnocení) a docílila přijatelné návratnosti vlastního kapitálu. Komise však rovněž podotkla, že návratnost vlastního kapitálu závisela u skupiny ABN AMRO do značné míry na splnění řady klíčových předpokladů. Za prvé, pokud se skupina ABN AMRO chce stát nákladově efektivní s přijatelným poměrem nákladů a příjmů, je zásadní, aby dosáhla plánovaných synergií (konkrétně 1,1 miliardy EUR před zdaněním v porovnání s čistým ziskem v roce 2013 ve výši […] miliard EUR). Jak je uvedeno v 118. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, mělo pro životaschopnost skupiny ABN AMRO za druhé zásadní význam rovněž to, zda bude schopna zvýšit své čisté úrokové rozpětí z nízkých úrovní, které u společností FBN a ABN AMRO N existovaly v druhém pololetí roku 2008 a prvním pololetí roku 2009. Ve svém rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že potřebuje o těchto záležitostech více informací, aby mohla posoudit, zda byla skutečně obnovena dlouhodobá životaschopnost.
(147)
Komise rovněž podotkla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 neobsahoval finanční výhledy pro pesimistický scénář, jak se požaduje v bodě 13 sdělení o restrukturalizaci. Komise si proto vyžádala takovéto pesimistické finanční výhledy, aby mohla ověřit, jak bude skupina ABN AMRO fungovat v složitějších tržních podmínkách.
(148)
Komise rovněž uvedla, že plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval málo informací o menších dílčích divizích, takže Komise nemohla posoudit, zda jsou otázky životaschopnosti dostatečně vyřešeny i na této úrovni. Komise měla konkrétně pochybnosti, zda je dostatečně zaručena životaschopnost divize PFS ve společnosti FBN, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významné ztráty.
(149)
Komise měla pochybnosti, zda byla státní podpora omezena na minimum nezbytné k obnovení životaschopnosti skupiny ABN AMRO. V této souvislosti podotkla, že skupina ABN AMRO uvedla, že chce provést malé dodatečné akvizice, které považovala za nezbytné k opětovnému získání kompetencí s ohledem na některé produkty, o něž přišla při oddělení od společností Fortis SA/NV a ABN AMRO Holding. V rozhodnutí ze dne 5. února 2010 Komise uvedla, že by státní podpora neměla být použita na financování akvizic či nových investic, pokud to není nezbytné k obnovení životaschopnosti podniku. Komise nizozemský stát požádala o objasnění politiky skupiny ABN AMRO v oblasti akvizic a o poskytnutí mimo jiné podrobného seznamu činností skupiny ABN AMRO, které skupina potřebuje na obnovu z důvodu životaschopnosti.
(150)
Komise měla rovněž pochybnosti, zda všichni poskytovatelé hybridního kapitálu společností FBN a ABN AMRO N zaplatili svůj podíl na restrukturalizaci. Komise se obávala, že například držitelé prioritních akcií společnosti FBN (70) nepřispěli dostatečně k tomu, aby bylo zajištěno, že zásah nizozemského státu byl omezen na nezbytné minimum.
(151)
Státní podpora by měla být omezena na nezbytné minimum, i pokud jde o dobu trvání. V tomto ohledu Komise podotkla, že k vyřešení dočasných problémů byla zapotřebí řada opatření, Komise však měla pochybnosti, zda nizozemský stát podnikl dostatečné kroky k zajištění toho, že opatření budou ukončena, jakmile již nebudou nutná.
(152)
Pokud jde o opatření A, Komise podotkla, že nástroj k snížení kapitálových požadavků nebude přitažlivý, jakmile bude společnost ABN AMRO N smět zavést požadavky rámce Basilej II. Ačkoliv tento nástroj obsahoval možnost vypovězení, která umožňovala předčasné ukončení smlouvy, Komise poznamenala, že neexistoval jednoznačný harmonogram pro odchod nizozemského státu.
(153)
S ohledem na obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR Komise podotkla, že záměrem bylo, aby skupina ABN AMRO nahradila tuto částku kapitálem, který bude sama financovat. Komise opět poznamenala, že nebyl uveden žádný údaj o načasování.
(154)
Co se týká nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR (tj. opatření B5), Komise uvedla, že nizozemský stát tvrdil, že to povede k významným synergiím ve výši 1,1 miliardy EUR (před zdaněním) ročně, přičemž tato částka by se mohla v zásadě použít k splacení státní podpory. Komise však poznamenala, že nizozemský stát nezavedl mechanismus, který by zajistil toto splacení. Pokud jde o kapitálové potřeby v souvislosti s prodejem New HBU, Komise dospěla k závěru, že kapitálové potřeby související s ochranou před úvěrovými riziky se budou rychle snižovat s tím, jak budou úvěry postupně nabývat splatnosti. Komise opět zdůraznila, že by státní podpora měla být splacena, jakmile již není zapotřebí.
(155)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, Komise uvedla, že kapitálové potřeby společností FBN a ABN AMRO N vyplývaly do jisté míry z jejich oddělení od bývalých mateřských společností a počátečních nákladů na integraci, a nikoli z rozsáhlého přejímání rizik či nesprávného řízení v rámci samotných společností FBN a ABN AMRO N. Komise v tomto kontextu dospěla k závěru, že další odprodeje nejsou pravděpodobně nutné.
(156)
Komise však současně vyslovila pochybnosti, zda plán restrukturalizace z prosince 2009 obsahoval dostatečná opatření týkající se změn v jednání, aby bylo zajištěno, že společnosti FBN a ABN AMRO N nepoužijí státní podporu k růstu na úkor svých konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím dalších finančních institucí, což by mohlo oslabit pobídky ostatních subjektů, jež nejsou příjemci podpory, k soutěži, investicím a inovacím a odrazovat od vstupu na nizozemský bankovní trh.
(157)
Pokud jde o odchod, Komise uvedla, že by bylo užitečné, kdyby nizozemský stát vypracoval a jednoznačně oznámil strategii odchodu. Opakované a masivní zásahy nizozemského státu by mohly být vkladateli vnímány jako známka trvalé podpory.
4. PŘIPOMÍNKY ZÚČASTNĚNÝCH STRAN
4.1 První soubor připomínek společnosti Van Lanschot (dopis ze dne 6. května 2009)
(158)
Stěžovatel tvrdil, že díky státní podpoře a státnímu vlastnictví nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N (včetně svých dceřiných společností, jako jsou MoneYou a Mees Pierson) u úspor fyzických osob a vkladových účtů neudržitelně vysoké úrokové sazby, čímž destabilizovaly nizozemský bankovní trh.
(159)
Stěžovatel se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, byly ztrátové. V tomto ohledu poukázal na skutečnost, že se sazby EURIBOR snížily z 5 % v září 2008 na méně než 2 % v lednu/únoru 2009, zatímco se úrokové sazby společností FBN a ABN AMRO N u spořicích účtů ve skutečnosti zvyšovaly.
(160)
Stěžovatel poukázal rovněž na zvláštnosti nizozemského trhu soukromého bankovnictví v porovnání s trhem retailového bankovnictví, jež měly tendenci zvyšovat rušivý účinek přijatých opatření. Částky úspor v soukromém bankovnictví jsou v průměru vyšší než v retailovém bankovnictví. U nižších částek úspor se zákazníci starají méně o rizikový profil banky, jelikož jsou chráněni nizozemským systém pojištění vkladů (až do výše 100 000 EUR). O rizika se však začínají více zajímat, jakmile je tato prahová hodnota překročena, což je v soukromém bankovnictví poměrně časté.
(161)
Stěžovatel rovněž tvrdil, že společnosti FBN a ABN AMRO N mají prospěch z implicitní státní záruky. Tvrdil, že zákazníci společností FBN a ABN AMRO N jsou přesvědčeni, že nizozemský stát nedopustí, aby banky ve státním vlastnictví vyhlásily úpadek.
(162)
Stěžovatel, který krizi přestál bez státní podpory, zdůraznil, že ho jednání společností FBN a ABN AMRO N narušující hospodářskou soutěž velmi poškodilo, jelikož je při financování svých aktiv tradičně ve značné míře závislý na nizozemském trhu spoření (71). V absolutním vyjádření má stěžovatel úspory a vklady ve výši 15 miliard EUR, což znamená, že by zvýšení úrokových sazeb o 1 % mohlo společnost stát přibližně 150 milionů EUR ročně (72). Kromě tohoto zvýšení nákladů existoval i dopad na objem, jelikož společnost Van Lanschot přišla o zákazníky.
4.2 Následné připomínky společnosti Van Lanschot (dopisy ze dne 21. a 28. srpna 2009)
(163)
Podle stěžovatele přetrvávalo neobvyklé jednání společností FBN a ABN AMRO N i v letních měsících roku 2009.
(164)
Jako další argument uvedl stěžovatel neobvykle velké změny v objemu a podílu na trhu na tradičně stabilním nizozemském trhu spoření. V tomto ohledu stěžovatel odkázal na tiskové zprávy společností FBN a ABN AMRO N, v nichž se uváděl příliv vkladů ve výši 9 miliard EUR, resp. 21 miliard EUR v prvním pololetí roku 2009 (73). Stěžovatel pokládal tyto údaje za vysoké vzhledem ke skutečnosti, že celkový nizozemský trh spoření má hodnotu přibližně 287 miliard EUR.
(165)
Jako na další příklad neobvyklého stanovování cen poukázal stěžovatel na skutečnost, že úrokové sazby u spoření vykazovaly v sousedních zemích, jako je Belgie, Francie a Německo, pokles sazeb EURIBOR, zatímco nizozemské úrokové sazby zůstávaly u spoření neochvějně na vysoké úrovni.
4.3 Připomínky společnosti ABN AMRO Bank (dopis ze dne 6. července 2009)
(166)
Ve svých připomínkách k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 o zahájení formálního vyšetřovacího řízení poskytla společnost ABN AMRO Bank (tj. mateřská společnost ABN AMRO N) více informací o své finanční situaci a strategii financování. Společnost ABN AMRO Bank popřela, že by měla jakýkoli prospěch (přímo či nepřímo) z podpory financování poskytnuté společnosti FBN (opatření Y1 a Y2). Společnost ABN AMRO Bank podotkla, že v době krize nepotřebovala pomoc, aby se mohla financovat, a to díky diverzifikované strategii financování. Rovněž zdůraznila, že statistické údaje o její likviditě byly v mezích stanovených předpisy a rovněž v jejích vlastních interních mezích.
5. PŘIPOMÍNKY NIZOZEMSKÉHO STÁTU
5.1 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009
(167)
Nizozemský stát připustil, že společnost FBN mohla vykonávat své činnosti díky tomu, že ji získal stát (74), tvrdil však, že akvizice byla v souladu s tzv. „zásadou investora v tržním hospodářství“. V důsledku toho neexistovala podle nizozemského státu žádná selektivní výhoda, a tudíž žádná státní podpora. Nizozemský stát tvrdil, že ačkoliv integrované transakce ze dne 3. října 2008 měly v prvé řadě zabránit destabilizaci společností FBN a ABN AMRO N a nizozemského bankovního systému obecně, nákupem účastí ve společnostech FBN a ABN AMRO N usiloval o kladnou dlouhodobou návratnost. Nizozemský stát zdůraznil, že cena za společnost FBN (včetně ABN AMRO N) byla v rámci rozpětí ocenění jeho externího odborníka pro oblast oceňování.
(168)
Nizozemský stát uvedl, že za společnost FBN zaplatil spravedlivou tržní cenu, podotkl však, že i kdyby zaplatil příliš vysokou cenu, představovala by tato platba státní podporu pro společnost Fortis SA/NV (což byla prodávající společnost), a nikoli pro společnost FBN.
(169)
Co se týká opatření Y1, nizozemský stát tvrdil, že společnosti FBN poskytl krátkodobé financování za tržních podmínek. Uvedl, že před krizí dostávala společnost FBN finanční prostředky od své mateřské společnosti za sazby EONIA nebo EURIBOR bez dodatečného rozpětí. Nizozemský stát tvrdil, že použitá cena (jak je popsána v 96. bodě odůvodnění) byla v souladu s tržní praxí. Konkrétně rovněž uvedl, že jeho systém stanovování cen, který se používal v době po 5. listopadu 2008 (s rozpětím ve výši 50 bazických bodů u úvěrů s delší než tříměsíční splatnosti), byl v souladu s nizozemským systémem záruk (75).
(170)
Pokud jde o období, během něhož byla společnosti FBN poskytnuta likvidní facilita, nizozemský stát objasnil, že v lednu 2009 zahájil jednání o ukončení likvidní facility s cílem ukončit ji co nejdříve. S ohledem na tento cíl zavedl nizozemský stát v březnu 2009 nový dvoustupňový systém stanovování cen, který zajišťoval, že po překročení předem stanovené prahové hodnoty bylo financování dražší. Nizozemský stát předpokládal, že by společnost FBN mohla splácet likvidní facilitu ve výši 4 až 5 miliard EUR měsíčně, a zamýšlel likvidní facilitu ukončit do konce roku 2009. Ve skutečnosti splatila společnost FBN likvidní facilitu rychleji, než se očekávalo. Likvidní facilita byla ukončena již dne 1. července 2009.
(171)
Nizozemský stát tvrdil, že maximální doba splatnosti likvidity stanovená v rámci likvidní facility byla přiměřená. V tomto ohledu nizozemský stát objasnil, že v prvním období (tj. od 6. do 23. října 2008) poskytl facilitu se splatností nejvýše několika týdnů. Když byla poté likvidní facitlita upravena, byla maximální splatnost prodloužena na devět měsíců, aby se zamezilo vysokým hodnotám při splácení.
(172)
Nizozemský stát objasnil, že celkový objem likvidní facility (tj. 5 miliard EUR v podobě výpůjček denních peněz a 40 miliard EUR ve formě dlouhodobějšího financování) vycházel ze skutečných potřeb společnosti FBN v oblasti financování, a představoval proto nezbytné minimum. Krátkodobá likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR zohledňovala běžnou volatilitu objemu hotovosti ve společnosti FBN a umožnila této společnosti rovněž ihned splatit společnosti Fortis SA/NV částku ve výši přibližně 34 miliard EUR.
(173)
Pokud jde o dlouhodobé půjčky (tj. opatření Y2), nizozemský stát potvrdil, že společnost Fortis Bank SA/NV mohla požádat o splacení půjček s pevnou úrokovou sazbou (nikoli však úvěrů s variabilním úročením) (76). Nizozemský stát však uvedl, že pouze nahradil společnost Fortis Bank SA/NV, přičemž se ostatní podmínky stávajících smluv nezměnily. Podle nizozemského státu představovala smlouva mezi společnostmi Fortis Bank SA/NV a FBN běžnou tržní smlouvu mezi soukromými účastníky trhu. Nizozemský stát tvrdil, že vzhledem k tomu, že nahradil investora v tržním hospodářství, bylo jeho jednání automaticky v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství. Nizozemský stát se domníval, že nemusel odůvodnit, proč mohly být sazby vyšší nebo proč měl nahradit tyto dlouhodobé půjčky krátkodobějšími úvěry (77).
(174)
Nizozemský stát rovněž tvrdil, že je zcela běžné, že společnosti při provádění akvizic současně poskytnou nově nabytým dceřiným společnostem likviditu.
(175)
Pokud jde o to, zda byla společnosti ABN AMRO N poskytnuta přímá či nepřímá státní podpora, nizozemský stát popřel, že by společnost ABN AMRO N obdržela od nizozemského státu nebo od společnosti FBN finanční prostředky. Nizozemský stát objasnil, že společnost ABN AMRO N (s velkou franšízou v oblasti retailového a soukromého bankovnictví) měla dostatek vlastních finančních prostředků.
(176)
Co se týká opatření Z, nizozemský stát uvedl, že cena transakce ve výši 6,5 miliardy EUR představovala spravedlivou tržní cenu. Zdůraznil, že cena byla v rozmezí mezi oceněním na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliardy EUR a oceněním „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [6,5 - 9] miliard EUR, jak ji vypočetl jeho externí odborník pro oblast oceňování počátkem října 2008 (před uskutečněním transakce dne 3. října 2008). Pokud jde o skutečnost, že k akvizici (opatření Z) došlo dva a půl měsíce po ocenění, nizozemský stát se domníval, že nebyly zapotřebí žádné opravy, jelikož nejistoty se již odrazily v ocenění z počátku října 2008 (78). Nizozemský stát rovněž tvrdil, že základem problémů ostatních bank, které souvisely s důvěrou, bylo obvykle investiční bankovnictví a toxická aktiva, což se promítlo do velkých poklesů cen akcií těchto bank. Společnost ABN AMRO N se stabilním profilem v oblasti retailového a komerčního bankovnictví se naopak od těchto bank zásadně lišila. Vzhledem k této situaci nizozemský stát uvedl, že úprava ceny analogicky s ostatními bankami neměla žádný smysl.
(177)
Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že ostatní členové konsorcia, a zejména RBS, museli transakci schválit a že […]. Nizozemský stát odkázal rovněž na body 166 a 177 předběžné zprávy odborníků pro valnou hromadu akcionářů společnosti Fortis SA/NV, která se konala dne 11. února 2009 v Bruselu (79), a tvrdil, že tyto body podporují tvrzení nizozemského státu, že za společnosti FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance a Fortis Corporate Insurance zaplatil dne 3. října 2008 spravedlivou cenu, která proto představuje platnou referenční cenu pro prodej v prosinci 2008.
(178)
Nizozemský stát provedl opatření Z tak, že se vzdal vymáhání svých pohledávek vůči společnosti FBN. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že by opravu měla uplatnit Komise (pokud by dospěla k závěru, že opatření Z představuje státní podporu). Jelikož se s podobnými nástroji ostatních bank obchodovalo se značnou slevou oproti jmenovité hodnotě (80), je logické, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla rovněž nižší než jmenovitá hodnota. Jinými slovy, převládající tržní podmínky naznačovaly, že nizozemský stát neměl nárok na jmenovitou hodnotu, nýbrž na nižší tržní hodnotu. Nizozemský stát uvedl, že s přihlédnutím k tržním podmínkám převládajícím v té době měl nárok pouze na tržní hodnotu ve výši [4,55 - 5,85] miliardy EUR (tj. jmenovitá hodnota úvěrů ve výši 6,5 miliardy EUR upravena o tržní slevu ve výši [0,65 - 1,95] miliardy EUR).
(179)
Dne 18. června 2009 předalo nizozemské ministerstvo financí Komisi hodnocení společnosti FBN, které provedl DNB, jak se požadovalo v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009 […] (81), (82), (83).
(180)
Dopisem ze dne 20. ledna 2010 DNB Komisi informoval rovněž o […] ABN AMRO N. […]
5.2 Připomínky nizozemského státu k rozhodnutí ze dne 5. února 2010
(181)
Nizozemský stát obecně tvrdil, že přijatá opatření nepředstavují státní podporu, jelikož tato opatření:
i)
neposkytla prospěch společnosti ABN AMRO N ani společnosti FBN,
ii)
byla nezbytná k oddělení společností ABN AMRO N a FBN od jejich příslušných dřívějších mateřských společností a vyplývala ze smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV v dohodě akcionářů konsorcia nebo
iii)
byla z hlediska soukromého investora ekonomicky racionální.
(182)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zásadu investora v tržním hospodářství uplatnit na každé jednotlivé opatření, které nizozemský stát přijal. Zejména co se týká opatření souvisejících se spojením (tj. opatření B4 a B5), nizozemský stát zdůraznil, že spojení představovalo investici s kladnou čistou současnou hodnotou, a bylo proto v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství.
(183)
Jinými slovy, nizozemský stát nesouhlasil s předběžným názorem Komise, který byl uveden v 96. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010, že se na opatření následující po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008 zásada investora v tržním hospodářství nevztahuje, jelikož tato opatření byla součástí větší operace na záchranu a restrukturalizaci.
(184)
Nizozemský stát připustil, že pravidla státní podpory znamenají, že se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije, pokud se v krátkém čase uskuteční několik vzájemně souvisejících kapitálových vkladů. Tvrdil však, že tato analýza v případě společností FBN a ABN AMRO N neplatí, jelikož integrované transakce ze dne 3. října 2008 podle jeho názoru neobsahovaly opatření státní podpory a s původní transakcí nebyla mimoto spojena žádná následná opatření.
(185)
Nizozemský stát uvedl, že by Komise měla zohlednit velmi zvláštní podmínky, za nichž byl nizozemský stát povinen koupit společnost FBN. Nizozemský stát poukázal rovněž na skutečnost, že prodej New HBU byl pro stát a pro společnost ABN AMRO N velmi obtížný se záporným dopadem na kapitál ve výši 470 milionů EUR.
(186)
Nizozemský stát tvrdil, že svá opatření založil na zásadách uvedených ve sdělení o bankovnictví (84) a ve sdělení Komise - Rekapitalizace finančních institucí během současné finanční krize: omezení podpory na nezbytné minimum a záruky proti neoprávněnému narušení hospodářské soutěže (85) (dále jen „sdělení o rekapitalizaci“). Obecně nizozemský stát tvrdil, že jeho opatření byla dobře cílená, úměrná daným problémům a navržena tak, aby minimalizovala negativní dopady na ostatní konkurenty.
(187)
Nizozemský stát tvrdil, že opatření A a opatření B1 nepředstavují státní podporu, jelikož stát měl smluvní povinnost vyřešit problémy s kapitálem, s nimiž se potýkala společnost ABN AMRO Z. Nizozemský stát měl podle dohody akcionářů konsorcia povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding. DNB povolil zahájení procesu oddělování společnosti ABN AMRO II až poté, co všichni členové zaplatili svůj podíl na nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Nizozemský stát připustil, že společnosti ABN AMRO Z poskytl prostřednictvím společnosti ABN AMRO N kapitál, zdůraznil však, že společnost ABN AMRO N fungovala pouze jako zprostředkovatel. Společnost ABN AMRO N pouze předala kapitál společnosti ABN AMRO Z a opatření A neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(188)
Pokud jde o to, zda byl nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z výsledkem selektivních výhod poskytnutých společnosti ABN AMRO N, nizozemský stát uvedl, že členové konsorcia již v době získání společnosti ABN AMRO Holdings konsorciem (viz 33. bod odůvodnění) zajistili, aby byly aktivity s různými trackingovými akciemi (jak byly definovány v 35. bodě odůvodnění) dostatečně vzájemně odlišeny. Toto opatření znamenalo, že se jednoznačně rozlišovalo rovněž mezi činnostmi společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z. To například znamenalo, že společnost ABN AMRO N měla vlastní strukturu řízení podniku a vlastní výkaznictví. Nizozemský stát upozornil Komisi rovněž na skutečnost, že společnost ABN AMRO N byla od 6. února 2010 (86) samostatným právním subjektem.
(189)
Nizozemský stát předložil rovněž důkazy, že nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z existoval již v době nabytí dne 3. října 2008. Počáteční rozvaha společnosti ABN AMRO Z ke dni 3. října 2008 již vykazovala zápornou částku ve výši 7,4 miliard EUR a podíl společnosti Fortis SA/NV činil přibližně 2,5 miliardy EUR. Co se týká příčin nedostatečného kapitálu, nizozemský stát připustil, že došlo k převodu akcií společnosti Unicredito v hodnotě 1 miliardy EUR ze společnosti ABN AMRO Z na provozní trackingové akcie (včetně částky ve výši přibližně 300 milionů EUR pro společnost ABN AMRO N), poskytl však informace prokazující, že k převodu akcií Unicredito došlo v únoru 2008, tj. dlouho před zásahem nizozemského státu. Převod akcií společnosti Unicredito proto nelze považovat za státní podporu.
(190)
Co se týká nákladů hrazených společností ABN AMRO Z, které souvisely s funkcemi ústředí, nizozemský stát zdůraznil, že se tyto náklady po nabytí společnosti ABN AMRO Holding členy konsorcia výrazně snížily, jak bylo popsáno v 33. bodě odůvodnění. Jelikož členové konsorcia neměli zájem na udržování velkého integrovaného ústředí, bylo logické udržovat tyto náklady na co nejnižší úrovni. Údaje, které poskytl nizozemský stát, prokazují, že náklady na fungování skupiny, které hradila společnost ABN AMRO Z, v roce 2008 činily [0 - 0,5] miliardy EUR a v roce 2009 pak [0 - 0,2] miliardy EUR, což nizozemský stát pokládal za zanedbatelné. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu povinnost absorbovat tyto náklady vznikla, když po nabytí společnosti FBN (včetně ABN AMRO N) dne 3. října 2008 nahradil jako strana dohody akcionářů konsorcia společnost Fortis SA/NV.
(191)
Pokud by se Komise domnívala, že opatření A představuje státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by se nemělo použít sdělení o znehodnocených aktivech (87). Podle nizozemského státu neexistovala žádná nejistota ohledně ocenění zajištěných aktiv, jež proto nebylo možno považovat za „znehodnocená“ ve smyslu použitém ve sdělení. I kdyby Komise s tímto názorem nesouhlasila, nizozemská vláda tvrdila, že swap úvěrového selhání společnosti ABN AMRO N je i tak v souladu s obecnými zásadami uvedeného sdělení. Nizozemský stát mimoto tvrdil, že nástroj k zajištění úvěrových rizik byl nezbytný a přiměřený, přičemž narušení hospodářské soutěže bylo minimální.
(192)
Nizozemský stát uvedl, že v případě nástroje k snížení kapitálových požadavků bylo protiplnění (výnosnost uvolněného kapitálu ve výši 10 %) dostatečně vysoké. Předložil rovněž důkazy, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů byla podstatně vyšší než očekávaná ztráta. Nizozemský stát tvrdil, že náležitý základ pro odhad rozpětí očekávaných ztrát v budoucnu poskytly minulé ztráty (konkrétně [0 - 15] bazických bodů) a ztráty odhadované pro rok 2010 ([0 - 30] bazických bodů) u hypotečního portfolia společnosti ABN AMRO N. Rovněž informace o trhu obsažené ve zprávách o ratingu (88) potvrzovaly, že tranše první ztráty překračovala očekávané ztráty. Nizozemský stát odkázal rovněž na dokument investiční banky […], který simuloval, jak by se mohly vyvíjet peněžní toky nizozemského státu podle jednotlivých zátěžových scénářů.
(193)
Nizozemský stát se rovněž domníval, že nástroj k snížení kapitálových požadavků obsahoval dostatečné pobídky k odchodu. Nizozemský stát upozornil Komisi na možnosti vypovězení obsažené v nástroji k snížení kapitálových požadavků a na skutečnost, že tento nástroj bude poměrně neatraktivní, jakmile bude skupina ABN AMRO moci působit podle požadavků rámce Basilej II. V tomto kontextu se nizozemský stát domníval, že společnost ABN AMRO N pravděpodobně nástroj k snížení kapitálových požadavků ukončí v lednu 2011, kdy se očekávalo, že přechod na požadavky rámce Basilej II povede k snížení uvolněného kapitálu.
(194)
Nizozemský stát objasnil, že náklady na rozdělení (tj. opatření B2 a B3) byly důsledkem dohody akcionářů konsorcia, jejíž stranou byl nizozemský stát ode dne 3. října 2008. Podle podmínek této dohody měl stát povinnost (na rozdíl od společnosti ABN AMRO N) rozdělit společnost ABN AMRO Holding na tři části. Nizozemský stát popřel, že tyto náklady poskytly společnosti ABN AMRO N výhodu, a rovněž objasnil, že náklady na rozdělení uhradil, jelikož provedení rozdělení představovalo smluvní povinnost státu.
(195)
Co se týká obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR (rovněž zařazeného do nákladů na rozdělení), nizozemský stát tvrdil, že se jednalo o běžnou bankovní praxi. Banky nemohou fungovat pouze s minimálním požadovaným kapitálem, nýbrž potřebují dodatečné pohodlné rozpětí. Pokud by tomu tak nebylo, dostaly by se banky okamžitě do finančních potíží již při malém zhoršení situace. Nizozemský stát však uvedl, že by jeho příspěvek k obezřetnostnímu rozpětí měl být dočasný a že v dlouhodobějším horizontu by společnost ABN AMRO N měla vytvořit obezřetnostní rozpětí sama bez pomoci nizozemského státu.
(196)
Co se týká opatření B4, nizozemský stát tvrdil, že toto opatření nepředstavuje státní podporu. Nizozemský stát uvedl, že rozhodnutí o spojení obou bank již bylo v době, kdy získal společnost FBN, přijato a částečně provedeno. Nizozemský stát toto tvrzení doložil odkazem na skutečnost, že v době uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 již byla správa majetku společnosti ABN AMRO oddělena a začleněna do společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž zdůraznil, že mu Komise uložila povinnost provést nápravné opatření v souvislosti se spojením v zájmu vyřešení zbývajících problémů vyplývajících ze spojení a že nápravné opatření v souvislosti se spojením týkající se New HBU zdědil od společnosti Fortis SA/NV. Nizozemský stát rovněž uvedl, že se finanční prostředky společnosti ABN AMRO N nezvýšily, a proto hájil názor, že opatření B4 nepředstavuje státní podporu.
(197)
Nizozemský stát uvedl, že by se státní prostředky poskytnuté na financování nákladů na integraci (opatření B5) měly považovat za rozumnou investici, která vedla k náležité návratnosti ve formě synergií. Nizozemská vláda tyto synergie odhadla na částku ve výši 1,1 miliardy EUR ročně (před zdaněním), přičemž počáteční náklady na integraci činily 1,2 miliardy EUR (po zdanění). Podle nizozemského státu by celková čistá současná hodnota spojení (s přihlédnutím k synergiím, nákladům na integraci a nákladům na nápravné opatření v souvislosti se spojením) měla představovat kladnou částku ve výši 2,88 miliardy EUR (89).
(198)
Podle nizozemského státu neposkytla přeměna kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (opatření C) společnosti FBN selektivní výhodu. Nizozemský stát uvedl, že přeměna byla v zájmu nizozemského státu, jelikož ten mohl přeměnit úvěry s průměrným kupónem ve výši 2,976 % na vlastní kapitál, u něhož podle jeho názoru existovalo přitažlivé protiplnění. V tomto ohledu odkázal nizozemský stát na odhadovanou normalizovanou návratnost vlastního kapitálu skupiny ABN AMRO v roce 2012 ve výši přibližně […] %, jak se uvádělo v plánu restrukturalizace z prosince 2009.
(199)
Pokud by Komise považovala opatření C za státní podporu, nizozemský stát tvrdil, že by Komise neměla považovat za státní podporu všechny půjčky, od jejichž vymáhání již upustil. Nizozemský stát objasnil, že přeměnu lze rozdělit na splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě a vklad základního kapitálu Tier 1 (bez čistých dopadů na hotovost). Podle nizozemského státu nebylo možno v té době přiměřeně předpokládat splacení kapitálu Tier 2 v nominální hodnotě, jelikož se se srovnatelnými nástroji ostatních bank obchodovalo s významnou slevou oproti jmenovité hodnotě, což bylo odrazem nejisté situace na trhu. Nizozemský stát uvedl, že na základě srovnatelných údajů byla sleva ve výši [135 - 405] milionů EUR odůvodněná.
(200)
Nizozemský stát uvedl, že platba ve výši 740 milionů EUR (opatření D) představovala jednu z jeho povinností vyplývajících z dohody akcionářů konsorcia. Nizozemský stát mimoto zdůraznil, že se jednalo pouze o platby ostatním členům konsorcia, a nikoli společnosti ABN AMRO N, takže této společnosti nebyla poskytnuta žádná státní podpora.
(201)
Pokud jde o opatření E, nizozemský stát tvrdil, že společnost ABN AMRO II neměla prospěch z protizávazku odškodnění (který byl popsán v 126. bodě odůvodnění), nýbrž že opatření E pouze znamenalo, že společnost ABN AMRO II poskytla protizávazek odškodnění společnosti Deutsche Bank. Nizozemský stát uvedl, že tento protizávazek odškodnění nemohla banka využít k rozvoji nových oblasti podnikání, a že tudíž nevedl k narušení hospodářské soutěže.
(202)
Nizozemský stát měl za to, že protizávazek odškodnění je v souladu se sdělením Komise o rekapitalizaci. Nizozemský stát zdůraznil, že při stanovení ceny vycházel z doporučení ECB o stanovení cen za rekapitalizaci.
(203)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k podezření Komise, že držitelé prioritních akcií společnosti FBN (90) neposkytli dostatečný příspěvek, pokud jde o sdílení zátěže. Nizozemský stát objasnil, že investoři do prioritních akcií neobdrželi v roce 2008 dividendy (v hotovosti ani jako příjmy příštích období) a že se s prioritními akciemi obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota. Nizozemský stát dodal, že schopnost společnosti FBN vyplatit nebo rezervovat v budoucnu pevně stanovené dividendy závisela na tom, zda bude mít společnost dostatečný zisk podle IFRS. Nizozemský stát podotkl, že ustanovení o dividendách, jimiž se řídí prioritní akcie společnosti FBN, zahrnovalo tzv. systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend (91) a že nejistota ohledně dividendové politiky skupiny ABN AMRO snížila jistotu, kterou investorům do prioritních akcií poskytoval systém pozastavení výplaty dividend/povinné výplaty dividend.
(204)
Pokud jde o to, zda bude kapitál splacen, jakmile zaniknou (dočasné) kapitálové potřeby, nizozemský stát tvrdil, že zamýšlí využívat dividendovou politiku skupiny ABN AMRO tak, aby skupina ABN AMRO neměla nadbytečný kapitál, který by mohl vést k narušení hospodářské soutěže (92).
(205)
Pokud jde o narušení hospodářské soutěže, nizozemský stát uvedl, že nesouhlasí s názorem Komise, že společnosti ABN AMRO N a FBN byly v důsledku spojení v Nizozemsku posíleny, ani s tím, že tento vývoj mohl vést k neoprávněnému narušení hospodářské soutěže. Nizozemský stát se domníval, že opak je pravdou, a v této souvislosti poukázal na skutečnost, že oddělení společností FBN a ABN AMRO N od jejich mateřských společností a následné spojení bylo velmi pracné a znamenalo, že vedení společností FBN a ABN AMRO N mohlo věnovat méně času každodenní obchodní činnosti, a proto tvrdil, že oddělení a následné spojení mělo negativní dopad na soutěžní postavení společností FBN a ABN AMRO N (nebo skupiny ABN AMRO po spojení).
5.3 Připomínky nizozemského státu k podáním zúčastněných stran
5.3.1 Připomínky nizozemského státu k dopisu stěžovatele ze dne 6. května 2009
(206)
Nizozemský stát obecně zdůraznil, že podle jeho názoru nesplňovala opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N definici Unie týkající se státní podpory, a neměla proto účinky narušující hospodářskou soutěž. Nizozemský stát se domníval, že tržní chování společností FBN a ABN AMRO N na trhu spoření a trhu vkladů bylo v souladu s chováním rozumně uvažujícího účastníka trhu, který chrání své obchodní zájmy. Nizozemský stát se domníval, že úrokové sazby, které nabízely společnosti FBN a ABN AMRO N, nenarušovaly hospodářskou soutěž. Tvrdil proto, že nedošlo k porušení práva Unie v oblasti hospodářské soutěže.
(207)
Nizozemský stát předložil řadu srovnávacích tabulek s úrokovými sazbami nabízenými u konkrétních vkladových a spořicích produktů. Nizozemský stát popřel, že by společnosti FBN a ABN AMRO N trvale nabízely nejvyšší úrokové sazby, zejména ve srovnání s menšími nizozemskými bankami, jako jsou SNS, NIBC a DSB. Nizozemský stát rovněž uvedl, že úrokové sazby u spořicích účtů byly v Nizozemsku vysoké již před finanční krizí, a to částečně kvůli chování menších bank s agresivní cenovou politikou. Nizozemský stát se domníval, že se banky během finanční krize snažily chránit své franšízy v oblasti spoření tím, že u spořicích produktů nabízely zákazníkům poměrně vysoké úrokové sazby.
(208)
Nizozemský stát se vyjádřil rovněž k cenové strategii MoneYou, internetové značky společnosti ABN AMRO N, která byla na trh zavedena v září 2008. Nizozemský stát tvrdil, že MoneYou je specializovaný internetový produkt, který se značně liší od tradičnějších produktů, pokud jde o nákladovou základnu a úroveň služeb. Nizozemský stát uvedl, že MoneYou musela v prvních šesti měsících své existence zajistit uznání své značky, a musela proto nabízet úrokové sazby, které byly většinou mírně nižší nebo stejné jako sazby nabízené podobnými účastníky trhu poskytujícími internetové bankovnictví (93). Od druhého čtvrtletí 2009 se úrokové sazby nabízené MoneYou snížily a MoneYou se usadila v tzv. středním tržním segmentu (Mid-Tier-Segment) (94). Co se týká MoneYou, nizozemský stát dodal, že dosud získala pouze omezené objemy finančních prostředků (konkrétně [0 - 5] miliard EUR), což představuje přibližně [0 - 5] % celkového objemu na nizozemském trhu spoření. Nizozemský stát dodal, že bývalí zákazníci společnosti Van Lanschot představovali pouze malou část podnikání MoneYou ([0 - 5 000] účtů, tj. [0 - 5] % účtů MoneYou).
(209)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by se společnosti ABN AMRO N a FBN při samofinancování spoléhaly výhradně na nizozemský trh spoření. Nizozemský stát poskytl nové informace prokazující, že společnost ABN AMRO N vydala 6. července 2009 kryté dluhopisy v hodnotě 2 miliardy EUR a že společnost FBN vydala dluhové nástroje se státní zárukou v hodnotě 15,5 miliardy EUR. Podle nizozemského státu byla tvrzení stěžovatele nesprávná a unáhlená. Nizozemský stát uvedl, že společnost FBN potřebovala pouze určitý čas na vytvoření pokladních operací a vydání dluhových nástrojů se státní zárukou. Nizozemský stát taktéž uvedl, že vkladové a spořicí produkty jsou důležité rovněž k navázání vztahů se zákazníky a mají jiný a širší účel než v případě jiných finančních nástrojů. V tomto ohledu nizozemský stát podotkl, že úbytek podílu na trhu spoření a vkladů mohl vést k úbytku podílu na trhu jiných bankovních produktů.
(210)
Nizozemský stát rovněž popřel, že by spotřebitelé a účastníci trhu vnímali společnosti ABN AMRO N a FBN jako bezpečnější banky, než jsou jejich konkurenti. Poukázal na rating společností FBN a ABN AMRO N u ratingových agentur, jenž byl nižší než například rating AAA v případě Rabobank. Obdobně to platí pro relativní rozpětí swapu úvěrového selhání. Nizozemský stát se rovněž domníval, že státní vlastnictví nezajistilo, že společnosti ABN AMRO N nebo FBN byly v očích zákazníků a účastníků trhu považovány za bezpečnější. V této souvislosti uvedl, že mnoho státních zásahů ad hoc ukázalo, že by nizozemský stát zasáhl u jakékoli banky v soukromém vlastnictví, pokud by to bylo možné. Nizozemský stát proto usuzoval, že fakticky neexistoval žádný vnímaný rozdíl mezi bezpečností, kterou poskytovaly nizozemské banky v soukromém vlastnictví v porovnání s bankami ve vlastnictví nizozemského státu.
(211)
Pokud jde o výpočet, zda byly úrokové sazby nabízené u spořicích produktů ztrátové, nizozemský stát tvrdil, že by se neměly srovnávat se sazbami EURIBOR, nýbrž se sazbami vyplývajícími z tzv. „metody reprodukce portfolia“(replicating portfolio methodology) (95). S použitím této metody nizozemský stát uznal, že u některých produktů existovalo dočasné záporné rozpětí. Tvrdil však, že se jednalo o racionální tržní chování, jež bylo v souladu s tržním chováním konkurentů (v soukromém vlastnictví) v tomto konkrétním časovém okamžiku.
5.3.2 Připomínky nizozemského státu k tvrzením stěžovatele ze dne 21. a 28. srpna 2009
(212)
Nizozemský stát uvedl, že platí jeho dřívější připomínky týkající se stěžovatele, jež jsou shrnuty v 206. až 211. bodě odůvodnění.
(213)
Nizozemský stát mimoto poznamenal, že tvrzení stěžovatele, že se podíl společností ABN AMRO N a FBN na trhu zvýšil, bylo založeno na chybných statistických údajích. Pokud jde o údajný nárůst vkladů získaných společností ABN AMRO N ve výši 21 miliard EUR, nizozemský stát tvrdil, že na nizozemské retailové vklady připadalo pouze 5,1 miliardy EUR, zatímco zbytek připadal na úspory korporátních zákazníků a zahraniční vklady. Nizozemský stát poskytl rovněž údaje prokazující, že velká část zvýšeného objemu vkladů a úspor společnosti FBN plynula z korporátního bankovnictví, a nikoli z retailového a soukromého bankovnictví.
(214)
Nizozemský stát podotkl, že nizozemští zákazníci investovali více do úspor kvůli nejistému makroekonomickému prostředí. Nizozemský stát poukázal na údaje Ústředního statistického úřadu, které udávaly, že v prvním pololetí roku 2009 vzrostly úspory meziročně o 7,7 %. Úspory zákazníků společnosti ABN AMRO N vzrostly meziročně o 7,5 %, což naznačuje, že se podíl společnosti ABN AMRO N na trhu spíše snížil. Společnost FBN rovněž předložila důkazy prokazující, že se úspory jejích zákazníků vyvíjely v souladu s trhem.
5.3.3 Připomínky nizozemského státu k připomínkám společnosti ABN AMRO Bank
(215)
Nizozemský stát potvrdil, že společnosti ABN AMRO N neposkytl likvidní facilitu, čímž obecně potvrdil tvrzení společnosti ABN AMRO Bank.
6. POSOUZENÍ
6.1 Existence podpory
(216)
V čl. 107 odst. 1 Smlouvy se uvádí, že podpory poskytované v jakékoli formě státem nebo ze státních prostředků, které narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž tím, že zvýhodňují určité podniky nebo určitá odvětví výroby, jsou, pokud ovlivňují obchod mezi členskými státy, neslučitelné s vnitřním trhem. Z toho vyplývá, že se státní opatření považuje za státní podporu, pokud splňuje tato čtyři (kumulativní) kritéria:
-
státní prostředky,
-
selektivní výhoda,
-
narušení hospodářské soutěže a
-
ovlivnění obchodu mezi členskými státy.
(217)
První kritérium je splněno u opatření Y1 až E uvedených v tabulce č. 4 v 128. bodě odůvodnění, jelikož všechna tato opatření jsou přímo financována z prostředků nizozemského státu.
(218)
Skutečnost, zda opatření představuje selektivní výhodu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení (druhé kritérium), je analyzována v 220. až 278. bodě odůvodnění, přičemž každé opatření je posouzeno zvlášť.
(219)
Existuje-li v tomto případě selektivní výhoda, bylo by splněno i třetí a čtvrté kritérium. Všechna opatření narušují nebo mohou narušit hospodářskou soutěž, jelikož společnostem FBN a ABN AMRO N nebo skupině ABN AMRO po spojení zajišťují výhodnější postavení v porovnání s ostatními konkurenčními bankami (třetí kritérium). Opatření mimoto ovlivňují rovněž obchod mezi členskými státy. Společnosti FBN, ABN AMRO N a skupina ABN AMRO po spojení jsou banky zaměřené na mezinárodní klientelu s činnostmi mimo Nizozemsko, přičemž na domácím trhu rovněž soutěží s dceřinými společnostmi zahraničních bank (čtvrté kritérium).
6.1.1 Opatření Y1 a Y2 ze dne 3. října 2008
(220)
Je vhodné připomenout, že toto rozhodnutí posuzuje pouze potenciální podporu pro společnosti FBN a ABN AMRO N nebo skupinu ABN AMRO po spojení. Potenciální podpora společnosti Fortis Bank SA/NV vyplývající z opatření Y1 a Y2 byla posouzena v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008.
(221)
Jak je uvedeno v 52. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008 (96) a v prvotním posouzení těchto opatření z hlediska státní podpory v rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, opatření přijatá dne 3. října 2008 (tj. opatření X, Y1 a Y2) jsou neoddělitelně spojená. Nizozemský stát oddělil společnosti FBN a ABN AMRO N od jejich mateřské společnosti s omezenou likviditou nabytím společnosti FBN. Aby však společnost FBN plně izoloval od problémů její mateřské společnosti souvisejících s likviditou, musel nizozemský stát převzít rovněž úlohu poskytovatele finančních prostředků pro společnost FBN. Stalo se tak formou opatření Y1 a Y2. Dne 3. října 2008 převzal mimoto nizozemský stát povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia.
(222)
Jak je uvedeno v 50. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, Komise nemůže uznat, že u integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008, jimiž nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) za částku ve výši 12,8 miliardy EUR a rovněž poskytl společnosti FBN velmi vysokou částku finančních prostředků, je splněna zásada investora v tržním hospodářství. Vzhledem k tehdejším převládajícím tržním podmínkám by žádný kupec nebyl schopen a ochoten nabídnout za záchranu společnosti FBN tak vysokou částku (97). Doplňkové informace, které poskytl nizozemský stát, mimoto potvrdily, že se dne 3. října 2008 nizozemský stát dohodl rovněž na odškodnění společnosti Fortis SA/NV za její závazky vyplývající z dohody akcionářů konsorcia. Tato dohoda znamenala, že by integrované transakce ze dne 3. října 2008 byly pro investora v tržním hospodářství ještě méně přijatelné. Bez náležité hloubkové kontroly by žádný investor nepřevzal povinnosti společnosti Fortis SA/NV vyplývající z dohody akcionářů konsorcia, které později vedly k významným závazkům (čehož si byl nizozemský stát dne 3. října 2008 již částečně vědom).
(223)
Pro nizozemský stát byly integrované transakce ze dne 3. října 2008 nezbytné, aby zamezil velkým negativním vedlejším účinkům na nizozemský bankovní systém a hospodářství (98). Investor v tržním hospodářství k takovýmto vedlejším účinkům obvykle nepřihlíží.
(224)
Snaha zamezit vážnému narušení nizozemského bankovního systému a hospodářství rovněž vysvětluje, proč nizozemský stát přijal rozhodnutí tak rychle. Investor v tržním hospodářství by k posouzení možné potřeby dalších kapitálových vkladů potřeboval mnohem více času a podrobněji by prověřil rovněž finanční situaci společností. Investor v tržním hospodářství (s dostatkem času na provedení náležité hloubkové kontroly) by proto měl lepší přehled o následných investicích a vzal by tyto informace v úvahu ve svém ocenění. Nizozemský stát, který musel jednat rychle, aby v Nizozemsku zachoval finanční stabilitu, se nemohl chovat jako investor v tržním hospodářství a vzít si více času na důkladnější posouzení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 a povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia.
(225)
Komise proto potvrzuje své hodnocení, že integrované transakce ze dne 3. října 2008 nebyly v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství (tento závěr již byl obsažen v rozhodnutí ze dne 3. října 2008, v němž se usuzovalo, že tyto transakce představují státní podporu pro společnost Fortis Bank SA/NV).
(226)
Pokud jde o existenci výhody, opatření ze dne 3. října 2008 společně umožnila oddělení společností FBN a ABN AMRO N od společnosti Fortis SA/NV, a proto poskytla důležitou selektivní výhodu společnosti FBN, která již byla ve značném rozsahu začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, a zejména byla velmi závislá na financování poskytovaném posledně uvedenou společností. V plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz rovněž 78. bod odůvodnění) nizozemský stát připustil, že pokud by nezasáhl, stáhla by společnost Fortis SA/NV dolů i společnost FBN. Bez opatření státní podpory by byla společnost FBN nadále vystavena závazkům společnosti Fortis SA/NV, která byla na pokraji úpadku, a to by bylo značně na překážku činnostem společnosti FBN. Vyčleněním svých činností ze společnosti Fortis SA/NV byla společnost FBN schopna zamezit do značné míry problémům a nákladům, jež jsou obvyklé u (finanční) společnosti v potížích (např. vyšší náklady financování, horší platební podmínky ze strany dodavatelů a protistran, vyšší mzdové náklady k udržení zaměstnanců, omezení činnosti a snížení rizikově vážených aktiv k zachování kapitálu) (99). Ačkoliv společnost ABN AMRO N zůstala na provozní úrovni samostatnou společností, nizozemský stát se obával kontaminace vyplývající ze skutečnosti, že by si trhy mohly společnost ABN AMRO N spojovat s bývalým vlastníkem, společností Fortis SA/NV.
(227)
Opatření Y1 (důležitá součást integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008) poskytlo velkou výhodu i společnosti FBN, zejména vzhledem k rozsahu transakce a tehdejším převládajícím tržním podmínkám.
(228)
Vysoká likvidní facilita ve výši 45 miliard EUR (100) byla poskytnuta v době, kdy byly velkoobchodní trhy prakticky uzavřené, zejména s ohledem na velké částky a společnosti s poměrně vysokým poměrem úvěrů k vkladům, jak tomu bylo v případě společnosti FBN. Skutečnost, že by takováto vysoká částka likvidity nebyla na trhu snadno dostupná, potvrzuje i to, že společnost FBN potřebovala několik čtvrtletí na to, aby krátkodobou likvidní facilitu nahradila jinými zdroji financování. Společnost FBN nakonec splatila veškeré krátkodobé financování poskytnuté nizozemským státem v červnu 2009, devět měsíců po poskytnutí podpory v podobě likvidity. Refinancování se uskutečnilo částečně prostřednictvím emise dluhopisů se státní zárukou (101).
(229)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y1 představuje státní podporu, jelikož společnosti FBN poskytlo výhodu v podobě financování, které by za převládajících tržních podmínek v té době nebylo dostupné na trhu.
(230)
Co se týká opatření Y2, novace dlouhodobých úvěrů poskytnutých společností Fortis Bank SA/NV, Komise se domnívá, že toto opatření poskytuje společnosti FBN selektivní výhodu. Z informací předložených nizozemským státem vyplývá, že společnost Fortis Bank SA/NV měla v případě změny vlastnictví na úrovni společnosti FBN nárok na okamžité splacení dlouhodobých půjček s pevnou úrokovou sazbou (v nominální hodnotě ve výši 7,9 miliardy EUR). Díky opatření Y2 nemusela společnost FBN hledat nové financování na trhu, aby mohla tyto dlouhodobé půjčky splatit. Měla i nadále prospěch z existujících půjček s úrokovými sazbami platnými v době před krizí.
(231)
Tím, že nizozemský stát souhlasil s novací, poskytl společnosti FBN dlouhodobou půjčku s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Investor v tržním hospodářství by tyto půjčky neposkytl s úrokovými sazbami platnými v době před krizí, nýbrž by vyjednal úrokové sazby, jež by lépe odrážely převládající tržní podmínky v té době, zejména vzhledem k tomu, že se jednalo o půjčky ve značné výši.
(232)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Y2 představuje státní podporu pro společnost FBN, jelikož této společnosti poskytlo selektivní výhodu v podobě půjčky s úrokovými sazbami platnými v době před krizí. Nizozemský stát se nepokusil uvést u splatných půjček úrokové sazby do souladu s úrokovými sazbami platnými v době po skončení krize, nejednal tudíž jako investor v tržním hospodářství.
(233)
Komise obdržela dostatečné informace, aby mohla vyvodit závěr, že společnost ABN AMRO N neobdržela prostřednictvím opatření Y1 a Y2 žádné finanční prostředky. Neměla proto z těchto opatření žádný prospěch.
(234)
Integrované transakce ze dne 3. října 2008 proto nejsou v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství a poskytly společnosti FBN selektivní výhodu. Tato opatření umožnila společnosti FBN setrvat na trhu a dále vykonávat své činnosti, aniž by ji zatěžovaly problémy její mateřské společnosti. Společnost FBN obdržela rovněž velmi vysokou částku podpory financování, která by nebyla na trhu dostupná v tak krátkém čase. Opatření Y1 a Y2 proto představují státní podporu, zatímco (jak je uvedeno v 32. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009) opatření X jako takové nepředstavuje státní podporu pro společnost FBN, nýbrž je součástí širší transakce (oddělení společnosti FBN od Fortis Bank SA/NV), která zahrnovala státní podporu společnosti FBN.
6.1.2 Použitelnost zásady investora v tržním hospodářství na opatření, která byla provedena po poskytnutí počáteční pomoci dne 3. října 2008
(235)
Nizozemský stát přijal ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N velký počet opatření, jež byla rozložena v období přibližně 18 měsíců. Nizozemský stát uvedl, že by se přezkoumání zásady investora v tržním hospodářství mělo použít na každé z těchto opatření zvlášť (a zejména na opatření B4 a B5 související se spojením). Na základě časové posloupnosti opatření (I), společného účelu opatření (II) a situace společností v době provedení každého opatření (III) však Komise vyvozuje názor, že tato opatření nebyla dostatečně odlišená, aby mohla být s ohledem na zásadu investora v tržním hospodářství posouzena samostatně. Komise má za to, že všechna opatření byla součástí jednoho zdlouhavého procesu restrukturalizace (102), (103).
(236)
Časová posloupnost opatření (I), která byla popsána dříve v oddíle 2.1 a v oddíle 2.4 tohoto rozhodnutí, prokazuje, že všechna opatření spolu vzájemně souvisí a byla přijata v krátkém čase.
(237)
Opatření v souvislosti se spojením jsou mimoto jednoznačně spojená s předchozími zásahy. Když nizozemský stát dne 21. listopadu 2008 (o něco málo více než šest týdnů po záchranném zásahu dne 3. října 2008) rozhodl o spojení společností FBN a ABN AMRO N, mohl tak učinit jen proto, že tyto dvě společnosti právě zachránil před úpadkem. Jinými slovy, ve srovnávacím scénáři bez zásahu ze dne 3. října 2008 by provedení spojení nebylo možné, jelikož by tyto dvě společnosti již neexistovaly, nebo by existovaly v podstatně omezené podobě, která by vedla k mnohem menšímu a méně přitažlivému subjektu vzniklému spojením, což nizozemský stát připouští rovněž v plánu restrukturalizace z prosince 2009 (viz 78. bod odůvodnění).
(238)
Všechna opatření měla společný cíl (II), a to plně obnovit životaschopnost společností FBN a ABN AMRO N. Ihned po provedení integrovaných transakcí ze dne 3. října 2008 bylo zřejmé, že nizozemský stát situaci pouze stabilizoval, přičemž důležité provozní problémy dosud čekají na vyřešení, zejména kvůli oddělení jednotlivých subjektů od bývalé mateřské společnosti.
(239)
Spojení bylo mimoto opatřením, které bylo zapotřebí k dosažení společného cíle, a to úplného obnovení životaschopnosti. Finanční situace samostatné společnosti FBN byla slabá, jelikož tato společnost měla poměrně malou retailovou franšízu a závisela do značné míry na velkém mezibankovním financování (104). Společnost ABN AMRO N přišla o důležité kompetence s ohledem na některé produkty a velkou část své mezinárodní sítě. Obě společnosti se potýkaly s provozními problémy souvisejícími například s informačními technologiemi, daněmi a řízením rizik a nebylo rovněž jisté, zda mají ve všech oblastech činnosti, v nichž působily, dostatečný rozsah. Nizozemský stát zvážil řadu alternativ a rychle rozhodl, že spojení a dodatečné navýšení kapitálu je nejlepším způsobem, jak plně obnovit životaschopnost. Ve scénáři založeném na spojení kompenzovaly činnosti ABN AMRO N s vysokými vklady v oblasti retailového bankovnictví slabou finanční situaci společnosti FBN, zatímco společnost FBN mohla společnosti ABN AMRO N zajistit větší velikost a poskytnout mezinárodní pobočky. Subjekt vzniklý spojením měl mimoto lepší postavení při řešení praktických problémů a mohl využít rovněž dodatečných úspor z rozsahu. Spojení zamezilo nutnosti přeorganizovat každý subjekt zvlášť.
(240)
Pokud jde o situaci společností v době provedení každého opatření (III), Komise podotýká, že životaschopnost společností byla plně obnovena až po provedení všech opatření. Společnosti nebyly životaschopné v přechodné fázi, například ke dni 21. listopadu 2008, kdy bylo rozhodnuto o spojení. V této souvislosti Komise zdůrazňuje, že na konci prosince 2008, a tudíž po přijetí rozhodnutí o spojení, hrozilo, že společnost FBN nebude splňovat minimální kapitálové požadavky DNB, jelikož s ohledem na společnost ABN AMRO N musela provést odpis. Společnost ABN AMRO N byla v účetnictví společnosti FBN dosud vykazována s oceněním, které po ocenění použitém v opatření X již nebylo reálné (105), a proto byl nevyhnutelný odpis. Aby se vyřešily problémy společnosti FBN s kapitálem, získal nizozemský stát společnost ABN AMRO N od společnosti FBN za částku ve výši 6,5 miliardy EUR a koncem roku 2009 přijal další nápravná opatření spočívající v přeměně kapitálu Tier 2 na kapitál Tier 1 (viz 121. bod odůvodnění a poznámka pod čarou č. 52 tohoto rozhodnutí). Prohlášení nizozemského státu, […] a […] potvrzují, že i po uskutečnění integrovaných transakcí dne 3. října 2008 se společnosti FBN a ABN AMRO N i nadále potýkaly se značnými problémy ohledně životaschopnosti (106).
(241)
Komise rovněž podotýká, že nizozemský stát předložil plnohodnotný plán restrukturalizace až poté, co bylo rozhodnuto o opatřeních, což naznačuje, že k úplnému obnovení životaschopnosti došlo až po tomto rozhodnutí. V průběhu řízení Komise opakovaně žádala o předložení podrobného plánu restrukturalizace (viz například 137. bod odůvodnění), který byl nezbytný pro posouzení, zda byla plně obnovena životaschopnost společnosti, která obdržela podporu.
(242)
Dne 4. prosince 2009 předložil nizozemský stát plán restrukturalizace z prosince 2009, v tomto prvním plánu však dosud chyběly důležité údaje uvedené ve sdělení o restrukturalizaci, jako jsou finanční výhledy pro pesimistický scénář. Potřebné doplňkové informace byly obdrženy dne 23. března 2010. Nizozemský stát na předchozí žádosti Komise o předložení plánu restrukturalizace odpověděl, že při restrukturalizaci společností FBN a ABN AMRO N hrálo zásadní úlohu spojení těchto společností. Podle něj potřebovalo dočasné vedení skupiny ABN AMRO na vypracování plánu určitý čas a před dokončením spojení nemohlo mít úplnou představu o budoucí podobě skupiny.
6.1.3 Existence výhody a závěr ohledně existence podpory u opatření provedených po integrovaných transakcích ze dne 3. října 2008
(243)
Opatření Z bylo nezbytné, aby se zamezilo poklesu podílů kapitálu společnosti FBN pod minimální kapitálové požadavky stanovené v právních předpisech.
(244)
Problém společnosti FBN s kapitálem byl zapříčiněn vysokým oceněním společnosti ABN AMRO N v jejím účetnictví. Simulace ve zprávě o hloubkové kontrole vyhotovené […] prokazují, že snížení účetní hodnoty společnosti ABN AMRO N na 6,5 miliardy EUR by ve společnosti FBN vedlo k podílu kapitálu Tier 1 ve výši 3,8 % a celkovému kapitálovému poměru ve výši 7,6 % (107). Jinými slovy, hrozilo, že společnost FBN nedodrží minimální požadavky stanovené v právních předpisech, podle nichž musel minimální celkový kapitálový poměr činit 8 % (s nejvýše jednou polovinou kapitálu Tier 2). Podle zprávy […] zvýšil prodej společnosti ABN AMRO N nizozemskému státu za cenu ve výši 6,5 miliardy EUR podíl kapitálu Tier 1 a celkový kapitálový poměr ve společnosti FBN na 7,8 %, resp. 15,7 %, čímž se vyřešil problém společnosti FBN s kapitálem a společnosti to umožnilo setrvat na trhu.
(245)
Opatření poskytlo společnosti FBN výhodu v podobě kapitálu, který by nemohla získat na trzích. Společnost nemohla k (částečnému) vyřešení problému využít interně vytvořené základní zisky, mj. proto, že v roce 2008 utrpěla v souvislosti s Madoffovým podvodem ztráty ve výši 922 milionů EUR. Jelikož společnosti FBN hrozilo, že nesplní minimální kapitálové požadavky, umožnilo toto opatření společnosti dodržet požadavky stanovené v právních předpisech a pokračovat v činnosti.
(246)
Komise dospěla k závěru, že se nákup společnosti ABN AMRO N nizozemským státem neuskutečnil za tržních podmínek, a to z níže uvedených důvodů.
(247)
Investor v tržním hospodářství (108) zajímající se o nabytí společnosti ABN AMRO N v prosinci 2008 by použil tržní cenu s přihlédnutím k tržním podmínkám v té době. Ve zprávě […] měl nizozemský stát k dispozici dvě ocenění: ocenění „v průběhu hospodářského cyklu“ ve výši [5 - 9] miliard EUR, které předpokládalo normalizaci trhů, a ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ve výši [4 - 6,5] miliard EUR, jež bylo založeno na tržních podmínkách v prvních dnech října roku 2008 (109). Investor v tržním hospodářství by jako výchozí bod použil ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“.
(248)
Každopádně by bylo nutné ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ upravit, aby se zohlednilo zhoršení tržních podmínek mezi dnem 3. října 2008 (tj. datem vydání zprávy […] o ocenění) a skutečným dnem, kdy bylo nizozemským státem rozhodnuto o získání společnosti ABN AMRO N. V tomto období klesl index Euro Stoxx 50 o 22,2 % a index Euro Stoxx Banks o 45,3 %.
(249)
Tvrzení nizozemského státu, že úprava nebyla vzhledem ke konzervativnímu rizikovému profilu společnosti ABN AMRO N (tj. žádná toxická aktiva, dobrá finanční situace atd.) nutná, nelze uznat. Pokles trhu byl rozsáhlý, a to zejména v případě akcií bank, což naznačovalo, že nebyl až tolik spojen se zvláštnostmi akcií, nýbrž spíše se zhoršujícími se hospodářskými a finančními tržními podmínkami a s tím spojeným zvýšením požadovaných rizikových prémií. Vzhledem k této situaci je nezbytné upravit ocenění na základě „stávajících tržních podmínek“ ze dne 3. října 2008 směrem dolů, aby byl získán přiměřený odhad hodnoty společnosti ABN AMRO N ke dni 14. prosince 2008. Použití zaznamenaného procentního poklesu u indexů Euro Stoxx 50 a Euro Stoxx Banks (22,2 % a 45,3 %) vede k rozpětí tržní ceny v prosinci 2008 od [2,2 - 3,6] miliardy EUR do [3,1 - 5,1] miliardy EUR (tj. [4 - 6,5] miliardy EUR po snížení o 22,2 % a 45,3 %) (110).
(250)
Komise může uznat, že (jak tvrdí nizozemské orgány) je nutno provést úpravu s cílem zohlednit skutečnost, že nizozemský stát nezaplatil za transakci hotově. V důsledku opatření Y2 vlastnil nizozemský stát dluhopisy emitované společností FBN a poté za společnost ABN AMRO N zaplatil společnosti FBN tím, že upustil od vymáhání tohoto dluhu v nominální hodnotě ve výši 6,5 miliardy EUR. Jelikož se s dluhopisy vydanými ostatními bankami v této době obchodovalo za cenu nižší, než byla jejich nominální hodnota, může Komise uznat, že hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. Podle dostupných informací o trhu může Komise uznat úpravu ve výši [10 - 30] %, tj. [0,65 - 1,95] miliardy EUR. To znamená, že skutečná cena transakce činila [4,55 - 5,85] miliardy EUR (6,5 miliardy EUR minus [0,65 - 1,95] miliardy EUR) místo 6,5 miliardy EUR (111).
(251)
Výši podpory obsažené v opatření Z pak představuje rozdíl mezi zaplacenou cenou a tržní hodnotou společnosti ABN AMRO N. Tento rozdíl je v rozmezí od [0 - 2,75] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [3,1 - 5,1] miliardy EUR) do [0,95 - 3,65] miliardy EUR ([4,55 - 5,85] miliardy EUR minus [2,2 - 3,6] miliardy EUR).
(252)
Komise nevidí žádný důvod pro tvrzení nizozemského státu, že jeho ocenění ve výši 6,5 miliardy EUR bylo přesvědčivě doloženo schválením ostatními členy konsorcia a zprávou […]. Zaplacení příliš vysoké ceny za společnost ABN AMRO N nemělo na ostatní členy konsorcia žádný vliv, což znamená, že schválení prodeje z jejich strany neznamenalo schválení samotného ocenění. Není k dispozici rovněž žádný údaj o tom, že by členové konsorcia sami provedli nové ocenění. Rovněž dopis […] nepodporuje tvrzení nizozemského státu. Společnost […] pouze ověřila metodiku a postup a příslušnou stručnou zprávu nelze pokládat za věrohodné ocenění. Ve zprávě […] byla jako základ použita cena, kterou nizozemský stát zaplatil za společnosti FBN a ABN AMRO N dne 3. října 2008. Jak bylo objasněno výše, transakce ze dne 3. října 2008 není tržní transakcí. K odvození tržní ceny nelze použít transakci, která obsahuje podporu.
(253)
Ani zpráva odborníků pracujících pro akcionáře společnosti Fortis SA/NV nepodporuje hypotézu, že nizozemský stát nezaplatil příliš vysokou cenu. Zpráva je pouze druhotnou analýzou ocenění a metod oceňování, které byly v tomto procesu použity, a nepředstavuje nové ocenění. Zprávu je mimoto nutno posoudit v tomto kontextu. Akcionáři společnosti Fortis SA/NV měli obavy, že za aktiva, která získal nizozemský stát, obdrželi příliš nízkou cenu, a zpráva se zabývá především tímto tvrzením, tj. že nizozemský stát zaplatil příliš nízkou cenu. Je nutno rovněž zmínit, že odstavce, na něž odkazuje nizozemský stát, neříkají nic o samotné společnosti ABN AMRO N, nýbrž se vztahují na celý soubor aktiv, která získal nizozemský stát.
(254)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření Z je opatřením státní podpory ve prospěch společnosti FBN, jelikož jí poskytlo kapitál, který této společnosti umožnil setrvat na trhu. Zjištěná výše podpory je v rozmezí od [0-2,75] miliardy EUR do [0,95 - 3,65] miliardy EUR.
(255)
Komise dospěla k závěru, že za pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z odpovídal nizozemský stát, a nikoli společnost ABN AMRO N. Ode dne 3. října 2008 byl nizozemský stát vázán podmínkami dohody akcionářů konsorcia. Byl proto povinen provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding za podmínek popsaných ve zmíněné dohodě. Jelikož orgán finančního dohledu povolil zahájení procesu rozdělení teprve po vyřešení problému společnosti ABN AMRO Z s kapitálem, neměl nizozemský stát a ostatní členové konsorcia jinou možnost, než pokrýt nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z.
(256)
Společnost ABN AMRO N jednala při poskytnutí potřebného kapitálu společnosti ABN AMRO Z, která neměla žádné provozní činnosti, pouze jako zprostředkovatel.
(257)
Komise nenalezla žádné důkazy o nepřímé podpoře poskytnuté společnosti ABN AMRO N. Vysvětlení, které poskytl nizozemský stát, potvrdilo, že se všechny významné finanční transakce mezi společnostmi ABN AMRO Z a ABN AMRO N uskutečnily za tržních podmínek, nebo k nim došlo před zásahem státu dne 3. října 2008.
(258)
Jak je uvedeno v 110. bodě odůvodnění, nástroj k snížení kapitálových požadavků byl zaveden po oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank za účelem pokrytí obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR a nákladů na integraci ve výši 1,2 miliardy EUR, zatímco hotovost pocházející z povinně převoditelných cenných papírů byla vložena do společnosti ABN AMRO Z. Ode dne oddělení společnosti ABN AMRO II od ABN AMRO Bank (tj. 6. února 2010) (do skončení platnosti nástroje k snížení kapitálových požadavků v říjnu 2010) představoval zmíněný nástroj státní podporu pro společnost ABN AMRO II, zatímco částka výnosů z povinně převoditelných cenných papírů ve výši 1,7 miliardy EUR, která byla převedena na společnost ABN AMRO Z, přestala být k témuž dni podporou pro společnosti ABN AMRO N/ABN AMRO II. Tyto změny proto nemění výši podpory, nýbrž pouze nástroje, jejichž prostřednictvím byla podpora poskytnuta, a dobu trvání. Tato změna formy nenastoluje žádné otázky, jež by bylo nutno posoudit ve zbývající části tohoto rozhodnutí.
(259)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření A nepředstavuje státní podporu. Podle dohody akcionářů konsorcia bylo smluvní povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV vyřešit nedostatek kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z. Opatření proto neposkytuje společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu ani ji neosvobozuje od nákladů, které by musela normálně hradit.
(260)
Jelikož nástroj k snížení kapitálových požadavků nepostačoval k pokrytí nedostatku kapitálu ve společnosti ABN AMRO Z, musel nizozemský stát vložit další kapitál prostřednictvím povinně převoditelných cenných papírů. Zdůvodnění uvedené s ohledem na opatření A se vztahuje rovněž na opatření B1.
(261)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření B1 nepředstavuje státní podporu, jelikož financování nedostatečného kapitálu společnosti ABN AMRO Z bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu a neposkytlo společnosti ABN AMRO N selektivní výhodu.
(262)
Celá částka ve výši 1,08 miliardy EUR (tj. opatření B2 a B3 společně) zahrnuje obecné náklady na rozdělení ve výši 480 milionů EUR, náklady ve výši 90 milionů EUR spojené se zřízením oddělení peněžního trhu a vytvoření obezřetnostního rozpětí ve výši 500 milionů EUR. Je nutné rozlišovat mezi obezřetnostním rozpětím ve výši 500 milionů EUR a ostatními náklady na rozdělení ve výši 580 milionů EUR.
(263)
Co se týká ostatních nákladů na rozdělení, Komise uznává, že dohoda akcionářů konsorcia ukládala nizozemskému státu povinnost provést rozdělení společnosti ABN AMRO Holding na tři samostatné části podle pokynů uvedených v dohodě. Jinými slovy, náklady na rozdělení byly důsledkem smluvních povinností nizozemského státu jakožto nástupce společnosti Fortis SA/NV. Společnost ABN AMRO N neměla v důsledku tohoto opatření na čistém základě lepší kapitálovou pozici, jelikož nizozemský stát vložil kapitál, který byl ihned spotřebován na náklady na rozdělení.
(264)
Toto odůvodnění však neplatí pro obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, jelikož stát neměl smluvní povinnost je poskytnout. Pokud by nizozemský stát neposkytl tuto pomoc, nacházela by se společnost ABN AMRO N v horší finanční situaci a musela by například snížit svá rizikově vážená aktiva, aby uvolnila kapitál. Jinými slovy, obezřetnostní rozpětí představuje selektivní výhodu, která zlepšila soutěžní postavení společnosti ABN AMRO N v porovnání se scénářem, podle něhož by toto opatření nebylo provedeno.
(265)
Vyvozuje se proto závěr, že zatímco obecné náklady na rozdělení nepředstavují státní podporu, obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR (tj. část opatření B3) ano. Toto obezřetnostní rozpětí poskytlo společnosti ABN AMRO N dodatečný kapitál a představuje selektivní výhodu.
(266)
Komise podotýká, že po získání společností FBN a ABN AMRO N nizozemským státem neexistovala žádná smluvní nebo ekonomická povinnost tyto dvě společnosti spojit. Divize správy majetku ve společnosti ABN AMRO N byla začleněna do společnosti Fortis Bank SA/NV, tato divize však není pro banky naprosto nezbytnou činností, jelikož mnoho ostatních bank pořizuje produkty v oblasti správy majetku od specializovaných externích poskytovatelů. Nizozemský stát sám dne 21. listopadu 2008 rozhodl o spojení společností ABN AMRO N a FBN. Tuto možnost upřednostnil před ostatními alternativami restrukturalizace, jako je samostatná strategie pro obě banky, rychlý prodej jedné či obou společností nebo rychlý prodej významných dceřiných společností.
(267)
Společnosti FBN a ABN AMRO N nebyly s to uhradit počáteční náklady na integraci vyplývající ze spojení samy. Komise podotýká, že nizozemský stát hájil na veřejnosti spojení tím, že „obě banky jsou silnější společně než samostatně“ (112). Spojení mělo vést k významným výhodám v podobě synergií (v odhadované výši 1,1 miliardy EUR před zdaněním ročně) a silnějšímu soutěžnímu postavení (např. vyšší podíly na trhu, lepší finanční základna atd.).
(268)
K získání přínosů plynoucích ze spojení musely společnosti FBN a ABN AMRO N uhradit různé náklady (konkrétně náklady spojené s nápravným opatřením v souvislosti se spojením, náklady na integraci). Nizozemský stát tyto náklady uhradil prostřednictvím rekapitalizace (v době, kdy byl kapitál dosud obtížně dostupný), zatímco společnosti FBN a ABN AMRO N získaly všechny výhody. To proto poskytuje společnostem FBN a ABN AMRO N jednoznačnou výhodu.
(269)
Podle nizozemského státu vedlo spojení ke kladné čisté současné hodnotě (113). Jak však již bylo podrobně rozvedeno v 235. až 242. bodě odůvodnění, opatření B4 a B5 souvisela s ostatními opatřeními státní podpory a byla součástí širšího plánu restrukturalizace, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(270)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření B4 a B5 představují státní podporu ve výši 300 milionů EUR resp. 1,2 miliardy EUR. Tato opatření poskytla společnostem FBN a ABN AMRO N selektivní výhodu tím, že jim poskytla kapitál.
(271)
Opatření C poskytuje společnosti FBN kapitál, který jí umožnil splnit minimální regulační požadavky orgánu finančního dohledu. Pokud by nizozemský stát nepřeměnil její kapitál Tier 2 na kapitál Tier I, musela by společnost FBN ukončit svou činnost, nebo by musela hledat alternativní řešení, jako je snížení rizikově vážených aktiv k uvolnění kapitálu Tier 1. Díky tomuto opatření měla společnost FBN nakonec k dispozici více kapitálu a silnější soutěžní postavení než v případě scénáře „bez podpory“.
(272)
Nizozemský stát přeměnil dluhové nástroje Tier 2 v nominální hodnotě ve výši 1,35 miliardy EUR na kapitál Tier 1 ve stejné výši. Tato přeměna vede ke stejným peněžním tokům jako scénář, podle něhož by společnost FBN odkoupila nástroje Tier 2 ve vlastnictví státu za nominální hodnotu, načež by následovalo navýšení kapitálu o stejnou částku. Analogicky s 250. bodem odůvodnění může Komise uznat, že tržní hodnota dluhových nástrojů, od jejichž vymáhání nizozemský stát upustil, byla nižší než jejich nominální hodnota. S přihlédnutím k snížení hodnoty podobných nástrojů rovnocenných bank je snížení hodnoty ve výši [135 - 405] milionů EUR (tj. o [10 - 30] %) odůvodněné. Jinými slovy, nepřímým odkupem nástrojů v nominální hodnotě by společnost FBN nepřímo zaplatila nizozemskému státu částku zbytečně vyšší o [135 - 405] milionů EUR. Výše podpory proto činí [0,945 - 1,215] miliardy EUR, nikoli 1,35 miliardy EUR.
(273)
Tvrzení nizozemského státu, že opatření je v souladu se zásadou investora v tržním hospodářství, nelze přijmout. Opatření bylo provedeno společně s jinými opatřeními, jež obsahovala státní podporu, jak je objasněno v 235. až 242. bodě odůvodnění, takže se zásada investora v tržním hospodářství nepoužije.
(274)
Je proto nutno vyvodit závěr, že opatření C představuje státní podporu ve výši [0,945 - 1,215] miliardy EUR, jelikož poskytuje společnosti FBN výhodu v podobě dodatečného kapitálu.
(275)
Co se týká plateb pro ostatní členy konsorcia, Komise vyvodila závěr, že platby byly skutečně součástí povinností souvisejících s dohodou akcionářů konsorcia. Členové konsorcia předvídali, že se během procesu rozdělování objeví některé neočekávané záležitosti, a dohoda akcionářů konsorcia popisuje postupy, jež se použijí k vyřešení těchto záležitostí. Komise nenalezla žádné důkazy, že by platby nizozemského státu pro ostatní členy konsorcia vedly k dodatečnému převodu čistých aktiv na společnost ABN AMRO N či k jiné výhodě poskytnuté této společnosti.
(276)
Vyvozuje se proto závěr, že opatření D nepředstavuje státní podporu, jelikož toto opatření představovalo podle dohody akcionářů konsorcia povinnost státu, a nikoli povinnost společnosti ABN AMRO N. Opatření neposkytlo společnosti ABN AMRO N žádnou selektivní výhodu.
(277)
Komise dospěla k závěru, že křížové závazky souvisely do značné míry se zvláštní situací s ohledem na oddělení společnosti ABN AMRO N od mateřské společnosti ABN AMRO Bank (nyní RBS NV). Podle nizozemského práva obchodních společností je Deutsche Bank jakožto kupec New HBU i nadále odpovědná za dluhy společnosti ABN AMRO Bank, pokud by tato neplnila své povinnosti. Deutsche Bank proto chtěla být odškodněna za riziko, které podstupuje s ohledem na společnost ABN AMRO Bank. Pokud by společnost ABN AMRO N nebyla oddělena od ABN AMRO Bank, tyto křížové závazky mezi New HBU a ABN AMRO Bank by neexistovaly. Nizozemský stát proto poskytl záruku za křížové závazky, které existují výhradně v důsledku oddělení společnosti ABN AMRO N. Nizozemský stát neposkytl záruku za křížový závazek mezi New HBU a společností ABN AMRO N.
(278)
Vyvozuje se proto závěr, že lze uznat, že opatření E nepředstavuje státní podporu, jelikož oddělení společnosti ABN AMRO N od ABN AMRO Bank bylo podle dohody akcionářů konsorcia povinností nizozemského státu.
6.1.4 Vyčíslení státní podpory
(279)
Skupina ABN AMRO (nebo společnosti FBN a ABN AMRO N před spojením) měla prospěch z podpory na rekapitalizaci, která je v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR. Tato částka představuje 2,75 % - 3,5 % rizikově vážených aktiv skupiny ABN AMRO.
(280)
Komise podotýká, že společnost FBN měla prospěch rovněž z vysoké částky podpory likvidity, a to v relativním i absolutním vyjádření.
Tabulka č. 5
Státní podpora: Souhrnná tabulka podpory na rekapitalizaci a podpory likvidity
Podpora na rekapitalizaci
(všechny údaje v miliardách EUR)
Minimální státní podpora
Maximální státní podpora
Rizikově vážená aktiva subjektu vzniklého spojením FBN-ABN AMRO N
Min. % rizikově vážených aktiv
Max. % rizikově vážených aktiv
Opatření Z: nizozemský stát získává AA od FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Opatření B3: náklady na rozdělení (obezřetnostní rozpětí)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Opatření B4: nedostatek kapitálu v souvislosti s prodejem HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Opatření B5: náklady na integraci
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Opatření C: přeměna kapitálu Tier 2 na Tier 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82] %
Podpora na restrukturalizaci celkem
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Podpora financování/likvidity
Opatření Y1: krátkodobá likvidní facilita
45
Opatření Y2: dlouhodobé úvěry
7,9
Emise nových dluhových nástrojů se zárukou v rámci nizozemského systému záruk
18,8
Celková podpora financování/likvidity
71,7 (tj. 52,9 po opravě s ohledem na dvojí započtení) (116)
6.2 Slučitelnost jednotlivých opatření podpory
(281)
Podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy může Komise prohlásit podpory za slučitelné s vnitřním trhem, mají-li „napravit vážnou poruchu v hospodářství některého členského státu“. Pokud jde o nizozemské hospodářství, riziko vážné poruchy potvrdila skutečnost, že Komise několikrát schválila opatření nizozemských orgánů v boji proti finanční krizi, např. systém záruk.
(282)
V této souvislosti je však důležité vyzdvihnout, že Soud prvního stupně zdůraznil, že ustanovení čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy je nutno uplatňovat restriktivně (117), takže by se hospodářská porucha měla týkat celého členského státu a neměla by mít pouze regionální rozměr. Komise podotýká, že společnosti ABN AMRO N a FBN patří k předním nizozemským bankám s celostátní sítí poboček a v řadě segmentů mají na nizozemském trhu retailového bankovnictví a bankovnictví pro malé a střední podniky přední postavení. V kontextu různých nejistot ohledně překonání světové finanční a hospodářské krize by ukončení činnosti těchto bank vedlo k vážné poruše v nizozemském hospodářství, a proto lze státní podporu nizozemské vlády posoudit podle čl. 107 odst. 3 písm. b) Smlouvy.
(283)
Komise uvedla podrobnější údaje o slučitelnosti konkrétních opatření ve svém sdělení o bankovnictví, sdělení o rekapitalizaci a sdělení o znehodnocených aktivech a o požadované restrukturalizaci ve sdělení o restrukturalizaci.
(284)
Jednotlivá opatření je nutno přezkoumat na základě příslušných sdělení Komise. Nástroj k snížení kapitálových požadavků nezahrnuje znehodnocená aktiva a je ve skutečnosti náhradou rekapitalizačního opatření. Obecné zásady uvedené ve sdělení o znehodnocených aktivech by však měly platit i pro nástroj k snížení kapitálových požadavků, aby byl tento nástroj v souladu s vnitřním trhem. V zájmu zachování rovných podmínek musela Komise ověřit, zda nebyl tento nástroj využit k přesunu očekávaných ztrát z portfolia na stát. Opatření A by mělo obsahovat rovněž dostatečné pobídky k odchodu a v případě, že by se ekonomická situace zhoršila, musela by společnost ABN AMRO N převzít určité ztráty prostřednictvím vertikálního podílu na rizicích. Opatření v oblasti likvidity (opatření Y1 a Y2) je nutno posoudit podle sdělení o bankovnictví a rekapitalizační opatření (a zejména opatření Z, B4 a B5 a rovněž obezřetnostní rozpětí ve výši 500 milionů EUR, které bylo součástí opatření B3 a C) podle sdělení o rekapitalizaci.
6.2.1 Slučitelnost opatření Y1 a Y2 podle sdělení o bankovnictví
(285)
Aby byla opatření Y1 a Y2 v souladu se sdělením o bankovnictví, měla by být dobře cílená, přiměřená a navržená v takové podobě, aby zamezila neoprávněnému narušení hospodářské soutěže.
(286)
Komise opakuje závěr uvedený v 51. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 8. dubna 2009, že opatření k přerušení veškerých vazeb mezi společností FBN a její mateřskou společností Fortis SA/NV s omezenou likviditou bylo nezbytné k ochraně společnosti FBN před tehdejšími akutními problémy její mateřské společnosti. Opatření proto lze považovat za dobře cílená na záchranu společnosti FBN.
(287)
Opatření Y1 a Y2 by měla být rovněž přiměřená a neměla by zbytečně narušovat hospodářskou soutěž. V tomto ohledu hodnotí Komise kladně systém stanovování cen vypracovaný nizozemským státem, který měl vytvořit rovné podmínky se systémem záruk (viz 169. bod odůvodnění). Co se týká systémů záruk, Komise soustavně požadovala, aby členské státy účtovaly u záruk delších než tři měsíce (a ne delších než 12 měsíců) prémii ve výši nejméně 50 bazických bodů. Komise zjistila, že nizozemský stát nepožadoval u půjček delších než tři měsíce konzistentně sazbu EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise proto může prohlásit opatření Y1 za slučitelné s vnitřním trhem pouze pod podmínkou, že bude provedena opravná platba ve výši 18,2 milionu EUR s cílem zajistit, aby za úvěry se splatností delší než tři měsíce bylo skutečně poskytnuto protiplnění ve výši EURIBOR + 50 bazických bodů. Komise hodnotí kladně, že všechny likvidní facility byly splaceny a ukončeny v červnu 2009.
(288)
Pokud jde o opatření Y2, Komise podotýká, že jelikož nizozemský stát nezměnil úrokovou sazbu a splatnost půjček, měla společnost FBN prospěch z relativně levných půjček, které mohly narušit hospodářskou soutěž. Komise tedy může prohlásit toto opatření za slučitelné se sdělením o bankovnictví pouze v případě, budou-li splněny všechny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí, a zejména budou-li náležitě provedena opatření, která mají omezit narušení hospodářské soutěže.
6.2.2 Slučitelnost opatření Z, B3 (konkrétně 500 milionů EUR), B4 a B5 a C na základě sdělení o rekapitalizaci
(289)
Komise dospěla k závěru, že dotyčná opatření byla zavedena s cílem vyřešit skutečné potřeby a představovala minimum nezbytné k úplnému obnovení životaschopnosti dotyčných společností.
(290)
Pokud jde o protiplnění, Komise podotýká, že stát již vlastnil veškeré kmenové akcie společnosti FBN (a nepřímo veškeré akcie společnosti ABN AMRO N). Všechna tato opatření byla nevyhnutelná k zachování hodnoty těchto účastí.
(291)
Skupina ABN AMRO docílí v roce 2013 návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %, což naznačuje, že díky všem státním zásahům byl vytvořen životaschopný a ziskový subjekt.
(292)
Veškerá dostupná ocenění skupiny ABN AMRO značně překračují částku podpory obsažené v opatřeních Z, B3, B4, B5 a C (tj. v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR). Stát proto obdrží za podporu, která byla poskytnuta společnostem ABN AMRO N a FBN, odpovídající protiplnění (118).
(293)
Vzhledem k výše uvedeným skutečnostem dospěla Komise k závěru, že opatření Z, B3, B4, B5 a C jsou slučitelná se sdělením o rekapitalizaci, budou-li náležitě splněny podmínky stanovené dále v tomto rozhodnutí.
6.2.3 Slučitelnost nástroje k snížení kapitálových požadavků se zásadami stanovenými ve sdělení o znehodnocených aktivech
(294)
Komise uznává, že nástroj k snížení kapitálových požadavků, který zavedl nizozemský stát, se liší od obvyklých opatření týkajících se znehodnocených aktiv, která byla posuzována v jiných případech. Zatímco ostatní opatření týkající se znehodnocených aktiv měla banky zbavit znehodnocených aktiv, portfoliem, které je chráněno nástrojem k snížení kapitálových požadavků, je tradiční nizozemské hypoteční portfolio, u něhož společnost ABN AMRO N ani externí odborníci neočekávají významné zhoršení výkonnosti.
(295)
Komise podotýká, že obvyklá rekapitalizace na úrovni společnosti ABN AMRO N nebyla pro nizozemský stát vhodná, jelikož tato společnost nebyla v příslušném okamžiku samostatným právním subjektem a nizozemský stát nebyl schopen ohraničit její příspěvek ke kapitálu, což by mohlo mít negativní dopady zejména v zátěžových scénářích. Soukromé nástroje k snížení kapitálových požadavků navíc nebyly schůdné vzhledem k rozsahu transakce a složitosti v souvislosti s rozdělením ABN AMRO Bank NV, mateřské společnosti ABN AMRO N a ABN AMRO Z.
(296)
Vzhledem k této zvláštní situaci může Komise uznat, že nástroj k snížení kapitálových požadavků představuje spíše alternativu tradičního navýšení kapitálu než ochranu před toxickými aktivy, a jedná se proto o nezbytné a vhodně zacílené opatření k vyřešení kapitálového problému společnosti ABN AMRO Z.
(297)
Navzdory skutečnosti, že opatření představuje především náhradu rekapitalizace, mělo by být toto opatření v souladu s ostatními režimy na záchranu kapitálu, a tudíž chránit vnitřní trh, jak je objasněno v 284. bodě odůvodnění.
(298)
Komise dospěla k závěru, že nizozemský stát poskytl dostatečné důkazy, aby prokázal, že ocenění bylo takové, že společnost ABN AMRO N nebo její právní nástupce ponesou očekávané ztráty. Údaje o trhu (zejména zprávy o ratingu), historické údaje a nejnovější důkazy od společnosti ABN AMRO N prokazují, že tranše první ztráty ve výši 20 bazických bodů ročně by měla postačovat k pokrytí očekávaných ztrát.
(299)
Protiplnění, které poskytla společnost ABN AMRO N, není nižší, než se požaduje ve sdělení o znehodnocených aktivech a ve sdělení o rekapitalizaci. Protiplnění znamená, že společnost ABN AMRO N zaplatí z kapitálu uvolněného transakcí v důsledku snížení rizikově vážených aktiv 10 %. Tato sazba obstála v porovnání s minimálními sazbami uvedenými v bodě 27 sdělení o rekapitalizaci. Vzhledem k relativně vysokému protiplnění lze mít za to, že vertikální podíl na rizicích ve výši 5 % a mechanismus zpětného získání jsou v souladu s bodem 24 a poznámkou pod čarou č. 15 ve sdělení o znehodnocených aktivech.
(300)
Opatření A obsahuje rovněž dostatečné pobídky k odchodu. Možnost vypovězení popsaná v 107. bodě odůvodnění naznačuje, že pro společnost ABN AMRO N (nebo nyní skupinu ABN AMRO) je snadné opatření ukončit. Ceny jsou mimoto stanoveny tak, že opatření je postupem času dražší. Smluvní podmínky znamenají, že cena nebude upravena, pokud skupina ABN AMRO začne vypočítávat své kapitálové požadavky podle rámce Basilej II. Neexistence úpravy omezí účinek opatření v podobě snížení kapitálových požadavků, přičemž se poplatek za poskytnutí záruky nesníží. Tranše první ztráty je mimoto vypočítána jako procento původní hodnoty portfolia, takže se tranše první ztráty jako procento zbývajícího portfolia (tj. původního portfolia opraveného mimo jiné o splátky) bude postupem času zvyšovat.
(301)
Vzhledem k charakteristikám nástroje k snížení kapitálových požadavků a s ohledem na plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 popsaný v oddíle 2.3 tohoto rozhodnutí se Komise domnívá, že opatření A je slučitelné s obecnými zásadami vztahujícími se na opatření na záchranu znehodnocených aktiv a se zásadami vnitřního trhu, jak byly objasněny v 284. bodě odůvodnění.
(302)
Skutečnost, že nástroj k snížení kapitálových požadavků skupina ABN AMRO brzy po zavedení požadavků rámce Basilej II vypověděla, potvrzuje dodatečně analýzu, která byla provedena v 294. až 301. bodě odůvodnění.
6.3 Posouzení podpory a plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010 podle sdělení o restrukturalizaci
(303)
Vzhledem k výši a rozsahu podpory (jak bylo popsáno v předchozích odstavcích), a zejména vzhledem ke skutečnosti, že podpora na rekapitalizaci překračuje 2 % rizikově vážených aktiv, se Komise domnívá, že v souladu s bodem 4 sdělení o restrukturalizaci je zapotřebí důkladná restrukturalizace.
6.3.1 Životaschopnost
(304)
Z plánu restrukturalizace by mělo být patrné, že strategie banky je založena na ucelené koncepci, a tento plán by měl prokazovat, že banka obnoví dlouhodobou životaschopnost bez státní podpory.
(305)
Jak již bylo uvedeno v rozhodnutí ze dne 5. února 2010, obchodní modely společností FBN a ABN AMRO N nebyly založeny na přejímání nadměrného rizika a neudržitelných úvěrových praktikách. V důsledku oddělení od svých mateřských skupin byly však oba subjekty zranitelné a v určitých základních oblastech činnosti nedostatečně vybavené. Po oddělení od mateřské společnosti měla společnost ABN AMRO N špatný přístup k větším společnostem, neměla již mezinárodní síť a postrádala řadu kapacit v oblasti produktů a informačních technologií. Společnost FBN byla oddělením od své mateřské společnosti rovněž vážně zasažena a její financování bylo velmi závislé na velkoobchodních trzích. Plán restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a rovněž aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010) prokazuje, že integrace společností ABN AMRO N a FBN významně omezuje nedostatky jednotlivých subjektů. Spojení společností FBN a ABN AMRO N pomohlo některé tyto problémy zmírnit. Velká franšíza společnosti ABN AMRO N v oblasti retailového a soukromého bankovnictví měla dostatek vkladů, což vytvářelo lepší finanční profil integrované skupiny, společnost FBN vyřešila částečně problém společnosti ABN AMRO N v souvislosti s mezinárodní sítí a obě společnosti dohromady mohly lépe vyřešit například problémy související s informačními technologiemi (nemusely znovu vytvářet samostatně platformu informačních technologií a jiné nástroje podpory).
(306)
Z finančních výhledů vyplývá, že na konci období restrukturalizace by měl být subjekt vzniklý spojením schopen pokrýt své náklady a docílit přiměřené návratnosti vlastního kapitálu ve výši přibližně […] %. I v případě zátěžového scénáře bude společnost i nadále zisková, přičemž její poměry kapitálové přiměřenosti budou vyšší než minimální prahové hodnoty stanovené v právních předpisech. Zdá se proto, že kapitálová rezerva společnosti je (po opakovaných státních zásazích) dostatečně vysoká, aby společnost mohla přestát budoucí nepříznivou situaci, aniž by se musela znovu obrátit na stát.
(307)
Jak prokazují údaje za druhé pololetí roku 2008 a první pololetí roku 2009, aby byla společnost zcela životaschopná, má zásadní význam dosažení dostatečně vysokých čistých úrokových výnosů. Plán restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 lze proto prohlásit za slučitelné s požadavky na životaschopnost uvedenými ve sdělení o restrukturalizaci pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude usilovat o dosažení aktualizovaných čistých úrokových výnosů, které jsou uvedeny v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Skupina ABN AMRO by měla Komisi pravidelně (alespoň čtvrtletně) informovat o vývoji. Pokud skupina ABN AMRO zjistí rozdíly oproti těmto výhledům, měla by okamžitě přijmout nápravná opatření.
(308)
Plán restrukturalizace by měl obsahovat výhledy s potřebným rozčleněním a restrukturalizace vyžaduje rovněž ukončení činností, jež by ve střednědobém horizontu byly ze strukturálního hlediska nadále ztrátové (119). V 120. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010 vyslovila Komise pochybnosti, zda byly přiměřeně řešeny otázky životaschopnosti divize Prime Fund Solutions, která v roce 2008 vykázala v souvislosti s Madoffovým podvodem významnou ztrátu. Tato záležitost byla vyřešena prodejem divize PFS společnosti Credit Suisse (viz rovněž 74. bod odůvodnění). Podrobné výhledy na úrovni divizí prokazují, že v základním i zátěžovém scénáři přispějí všechny divize kladně k výsledkům. Komise proto může vyvodit závěr, že neexistují žádné další divize, jež by měly ze strukturálního hlediska problémy se ziskovostí, a na základě tohoto závěru usuzuje, že k zlepšení životaschopnosti společnosti nejsou zapotřebí další odprodeje.
6.3.2 Sdílení zátěže/nezbytné minimum
(309)
Plán restrukturalizace by měl jednoznačně prokazovat, že podpora je omezena na nezbytné minimum. Náklady spojené s restrukturalizací by neměl nést pouze stát, nýbrž v maximálním možném rozsahu i ti, kteří do banky investovali. Jinými slovy, banka a držitelé jejího kapitálu by se na restrukturalizaci měli podílet v maximální možné míře svými vlastními zdroji. Podpora na restrukturalizaci by měla být omezena na pokrytí nákladů nezbytných k obnovení životaschopnosti. To znamená, že podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace, jako je například nabytí nových podniků (120).
(310)
Ve sdělení o restrukturalizaci je připomenuto, že zákaz akvizic je nezbytný k tomu, aby byla podpora omezena na nezbytné minimum. V bodě 23 sdělení o restrukturalizaci je výslovně uvedeno, že „podniku by neměly být poskytnuty veřejné zdroje, které by mohly být použity k financování činností, jež narušují trh a nesouvisejí s procesem restrukturalizace. Prostřednictvím státní podpory by například nemělo být financováno nabytí podílů v jiných podnicích nebo nové investice, pokud to pro obnovení životaschopnosti podniku nemá zásadní význam“.
(311)
Ve sdělení o restrukturalizaci je zákaz akvizic spojen rovněž s narušením hospodářské soutěže. V bodech 39 a 40 sdělení je objasněno, že „státní podpora nesmí být použita na úkor konkurentů, kteří podobnou veřejnou podporu nedostávají“, a že by „banky neměly použít státní podporu na akvizice konkurenčních podniků. Tato podmínka by měla platit alespoň po dobu tří let a v závislosti na rozsahu, výši a délce trvání podpory může být zachována až do konce období restrukturalizace“.
(312)
V souladu s bodem 40 sdělení o restrukturalizaci může být podpora prohlášena za slučitelnou pouze pod podmínkou, že skupina ABN AMRO bude po dobu tří let od data vydání tohoto rozhodnutí důsledně dodržovat zákaz akvizic (121). Zákaz akvizic by se měl prodloužit, bude-li nizozemský stát po třech letech vlastnit i nadále více než 50 % skupiny ABN AMRO. Zákaz akvizic by však neměl přesahovat pět let. Zatímco část podpory již byla splacena, některá opatření (zejména opatření Z a C) nemůže banka splatit kvůli formě, v jaké byla poskytnuta (tj. nikoli ve formě hybridního dluhového nástroje). Ukončení státního vlastnictví představuje náhradu za odhad, kdy skončí výhoda plynoucí z podpory.
(313)
Komise podotýká, že plán restrukturalizace z prosince 2009 (doplněný dne 23. března 2010 o pesimistické finanční výhledy) již uváděl, že skupina ABN AMRO se stala životaschopným subjektem, který by měl dosáhnout přiměřené návratnosti vlastního kapitálu a u nějž se očekává dosažení přiměřeného zisku i v případě špatných hospodářských podmínek. Aktualizovaný plán restrukturalizace z listopadu 2010 tuto analýzu potvrdil. Obnovení životaschopnosti nezávisí na akvizicích. Zákaz akvizic proto není v rozporu s obnovením životaschopnosti.
(314)
Komise se domnívá, že podle bodu 26 sdělení o restrukturalizaci je nevyhnutelný zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (122). V kontextu restrukturalizace nejsou opatření, která snižují celkové množství vlastních finančních prostředků, slučitelná s cílem týkajícím se sdílení zátěže a s požadavkem na nezbytné minimum.
(315)
Jak je uvedeno v bodě 26 sdělení o restrukturalizaci, „pokud tyto činnosti nevytváří dostatečné zisky, neměly by banky k výplatě odměn za kapitál (vlastní kapitál a podřízený závazek) používat státní podporu“. Podrobné posouzení plánu restrukturalizace skupiny ABN AMRO z prosince 2009 (a aktualizovaného plánu restrukturalizace z listopadu 2010) Komisi umožňuje vyvodit závěr, že během přibližně dvou let by skupina ABN AMRO měla obnovit svou životaschopnost, jak dokládá přijatelná návratnost vlastního kapitálu ve výši přibližně […] % v roce 2012 resp. 2013. V tomto kontextu se zdá, že dvouletý zákaz výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákaz týkající se koupě hybridních kapitálových nástrojů (123) je vhodný k zajištění náležitého sdílení zátěže ze strany držitelů kapitálu společnosti (124). Podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze pod podmínkou dvouletého zákazu výplaty kupónů z hybridních kapitálových nástrojů a zákazu týkajícího se koupě těchto nástrojů, jak je podrobně popsáno v článku 8 v normativní části rozhodnutí. Tento zákaz týkající se výplaty kupónů a koupě by se měl vztahovat rovněž na držitele prioritních akcií FBNH, aby byly odstraněny pochybnosti Komise, které byly uvedeny v 130. bodě odůvodnění rozhodnutí ze dne 5. února 2010.
(316)
V ostatních případech jsou opatření týkající se sdílení zátěže nezbytná rovněž k zajištění toho, že zachráněné banky nesou přiměřenou odpovědnost za důsledky svého chování v minulosti, aby vytvořily vhodné pobídky pro své chování i chování ostatních v budoucnu. Tento faktor je v tomto případě méně důležitý, jelikož problémy společnosti byly do značné míry spojeny s bývalou mateřskou společností Fortis SA/NV (viz oddíl 6.3.3 „Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže“). Z hlediska sdílení zátěže lze proto uznat, že nedojde k významným odprodejům kromě prodeje divizí PFS a Intertrust, na něž společně připadalo […] % celkového provozního příjmu a […] % rizikově vážených aktiv.
6.3.3 Opatření k omezení narušení hospodářské soutěže
(317)
Co se týká opatření, která jsou nezbytná k omezení narušení hospodářské soutěže, tento případ vykazuje některé atypické znaky.
(318)
V bodě 28 sdělení o restrukturalizaci je uvedeno, k jakému druhu narušení hospodářské soutěže může dojít, je-li státní podpora poskytnuta s cílem přispět k finanční stabilitě v dobách systémové krize: „V situaci, kdy banky spolu soutěží na základě kvality svých produktů a služeb, pak ty banky, které nakumulují nadměrné riziko nebo se spoléhají na neudržitelné obchodní modely, nakonec v rámci konkurence bankovních produktů a služeb ztratí podíl na trhu a pravděpodobně trh opustí, zatímco jiní, efektivnější soutěžitelé na příslušných trzích expandují nebo na tyto trhy vstoupí. Státní podpora prodlužuje narušení hospodářské soutěže, ke kterým došlo v minulosti v důsledku nadměrného riskování a neudržitelných obchodních modelů, a to tím, že uměle podporuje tržní sílu příjemců podpory. Tak může podpora vytvářet morální hazard pro příjemce podpory a zároveň u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, oslabit motivaci k soutěžení, investicím a inovacím.“
(319)
Jak je objasněno v rozhodnutí ze dne 3. prosince 2008, potíže společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV vyplývaly z nadměrných rizik: i) společnost Fortis Bank SA/NV investovala velkou částku peněz do strukturovaného úvěru a ii) společnost Fortis SA/NV se rozhodla koupit společnost ABN AMRO N za velmi vysokou cenu. Aby bylo možno schválit podporu pro tyto banky, požaduje Komise významné omezení přítomnosti příjemce podpory na trhu. V tomto ohledu Komise podotýká, že se společnost Fortis SA/NV rozdělila na čtyři části: belgická a mezinárodní aktiva v oblasti pojištění jsou dosud součástí kótované společnosti Fortis SA/NV (která se po úpadku společnosti Fortis SA/NV přejmenovala na Ageas); Fortis Bank SA/NV a BGL získala společnost BNP Paribas; nizozemský stát získal společnost FBN (včetně ABN AMRO N) a nizozemský stát převzal rovněž nizozemské činnosti v oblasti pojištění (125). Jinými slovy, společnost Fortis SA/NV byla rozdělena na menší subjekty a samotná společnost Fortis Bank SA/NV se rozdělila na dvě části (126).
(320)
Komise podotýká, že opatření ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N, která jsou posuzována v tomto rozhodnutí, mají zvláštní charakteristiky, které se liší od ostatních případů restrukturalizace, jimiž se musela zabývat během současné krize, včetně případů společností Fortis Bank SA/NV a Fortis SA/NV. V tomto případě společnosti FBN a ABN AMRO N nepotřebovaly státní podporu v prvé řadě proto, že přijaly chybná manažerská rozhodnutí. Potřeba státní podpory nevyplývala například z kumulace nadměrného rizika v jejich investicích či v jejich úvěrové politice, tyto společnosti rovněž neprováděly neudržitelnou cenovou politiku. Problém společností Fortis SA/NV a Fortis Bank SA/NV stejně tak nevyplýval z rizikových úvěrových nebo cenových politik v oblasti retailového bankovnictví, soukromého bankovnictví nebo komerčního bankovnictví, tyto činnosti byly naopak ziskové. Komise se proto domnívá, že podpora poskytnutá společnostem FBN a ABN AMRO N narušuje hospodářskou soutěž podstatně méně než podpora schválená pro finanční instituce, které kumulovaly nadměrné riziko. Komise z těchto důvodů usuzuje, že nejsou nutné další odprodeje.
(321)
Je však třeba zajistit, aby společnosti FBN a ABN AMRO N nevyužily státní podporu k svému růstu na úkor konkurentů, například zavedením neudržitelné cenové politiky nebo nabytím jiných finančních institucí. Pokud by k tomu došlo, podpora by „oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím“ a mohla by snižovat účinnost „pobídek podporujících přeshraniční aktivity“ tím, že by odrazovala od vstupu na nizozemský trh.
(322)
Státní podporu lze proto prohlásit za slučitelnou pouze tehdy, budou-li zavedena dostatečná opatření, která zajišťují, aby státní podpora nebyla použita na úkor ostatních konkurentů, z nichž někteří neobdrželi podobnou veřejnou podporu. Je nutno zachovat rovné podmínky mezi bankami, které obdržely veřejnou podporu, a bankami, které takovouto podporu neobdržely. Je nutno zamezit rovněž tomu, aby státní podpora oslabila u subjektů, jež nejsou příjemci podpory, motivaci k soutěžení, investicím a inovacím a aby byly vytvořeny překážky pro vstup na trh, které by mohly narušit přeshraniční aktivity.
(323)
Ve sdělení o restrukturalizaci je stanoveno, že povaha a forma takovýchto omezení bude záležet na výši podpory a na podmínkách a okolnostech, za kterých byla podpora udělena, a rovněž na vlastnostech trhu či trhů, na kterých bude banka přijímající podporu působit. Výše podpory je popsána v oddíle 6.1.3 Vyčíslení podpory. Zvláštní podmínky a okolnosti, za kterých byla podpora udělena, byly projednány na začátku tohoto oddílu. Jak je uvedeno v bodě 32 sdělení o restrukturalizaci, důležitá je i velikost a relativní význam banky na trhu nebo trzích. Pokud restrukturalizovaná banka omezila svou přítomnost na trhu, budou s menší pravděpodobností zapotřebí další opatření. Podmínky nezbytné pro to, aby mohla být podpora prohlášena za slučitelnou, souvisí proto zejména s retailovým a soukromým bankovnictvím, jelikož v oblasti komerčního bankovnictví společnost již svou přítomnost významně omezila odprodejem New HBU.
(324)
Podporu lze prohlásit za slučitelnou se sdělením o restrukturalizaci pod podmínkou, že skupina ABN AMRO provede opatření, která jsou popsána v 325. až 329. bodě odůvodnění.
(325)
V oblasti retailového a soukromého bankovnictví lze podporu prohlásit za slučitelnou pod podmínkou, že skupina ABN AMRO nebude u standardních spořicích a hypotečních produktů usilovat o to, aby určovala ceny. V souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci by skupina ABN AMRO neměla nabízet cenové podmínky, které jsou pro konkurenty, kteří nejsou příjemcem státní podpory, nedosažitelné.
(326)
Jelikož zákaz určování cen může být méně účinný v segmentech s mnoha nestandardními produkty, jako je soukromé bankovnictví v Nizozemsku, jehož se týkala konkrétní stížnost, je v souladu s bodem 44 sdělení o restrukturalizaci zapotřebí dodatečná podmínka, aby bylo možno podporu prohlásit za slučitelnou. Skupina ABN AMRO musí usilovat o dosažení čistých úrokových výnosů, jež byly Komisi předloženy dne 8. listopadu 2010. Jakmile proto skupina ABN AMRO zjistí, že zaostává za svými výhledy, zejména je-li to zapříčiněno nízkým úrokovým rozpětím, musí přijmout náležitá opatření.
(327)
Jelikož v oblasti soukromého bankovnictví je dodržování a sledování zákazu určování cen obtížné, je nezbytné provést jiná vhodná nápravná opatření s cílem zajistit účinnou hospodářskou soutěž, například opatření podporující vstup na trh, jak je popsáno v bodě 44 sdělení o restrukturalizaci. V této souvislosti je nezbytnou podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou to, aby skupina ABN AMRO zavedla opatření, které usnadňuje přechod zákazníků k jiným společnostem. Skupina ABN AMRO by měla konkrétně uhradit vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce u zákazníků divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví a převedení portfolií (127). Toto opatření by mělo platit po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců a mělo by být zavedeno co nejdříve, nejpozději však do jednoho roku od data vydání tohoto rozhodnutí. Jakmile začne běžet dvouměsíční lhůta, banka jednoznačným způsobem informuje všechny své zákazníky v oblasti soukromého bankovnictví o nabízené možnosti. Skupina ABN AMRO by měla Komisi předložit rovněž důkazy, že k převodům zákazníků došlo běžným postupem a že se během převodu zákazníků nedošlo k žádným prodlevám.
(328)
Budou-li náležitě provedena opatření k omezení hospodářské soutěže, a zejména zvláštní opatření v oblasti retailového a soukromého bankovnictví, budou rovněž dostatečně vyřešeny záležitosti, na něž upozornil stěžovatel. Při zkoumání těchto záležitostí Komise zjistila, že skupina ABN AMRO stanovila ceny některých produktů dočasně se ztrátou, tato cenová politika však byla uplatňována v situaci omezené likvidity, kdy všechny banky agresivně soutěžily o úspory, přičemž je nutno vzít v úvahu rovněž zvláštní kontext v souvislosti se spuštěním značky MoneYou (o němž bylo rozhodnuto před úpadkem společnosti Fortis SA/NV).
(329)
V bodě 44 sdělení o restrukturalizaci je rovněž uvedeno, že banky nesmí používat státní podporu jako konkurenční výhodu při uvádění svých finančních nabídek na trh. Podmínkou pro prohlášení podpory za slučitelnou proto je, že skupina ABN AMRO nepoužije po dobu tří let státní podporu ve svých marketingových kampaních a sděleních pro investory. Tyto zákazy by se měly prodloužit na dobu pěti let, bude-li nizozemský stát držet nejméně 50 % akcií skupiny ABN AMRO.
(330)
Z hlediska neoprávněného narušení hospodářské soutěže hodnotí Komise kladně odprodeje divizí PFS a Intertrust. Prodej PFS snižuje přitažlivost společnosti pro institucionální zákazníky, zatímco divize Intertrust poskytovala mimo jiné služby, jež by mohly posílit franšízu v oblasti soukromého bankovnictví. Její prodej proto mohl ostatním konkurentům usnadnit zlepšení jejich soutěžního postavení vůči značce ABN AMRO Mees Pierson. Komise se rovněž domnívá, že k omezení narušení hospodářské soutěže přispívá skutečnost, že část podpory byla splacená. Komise hodnotí rovněž příznivě dividendovou politiku, která byla popsána v 75. bodě odůvodnění.
6.3.4 Závěr
(331)
Budou-li náležitě splněny všechny podmínky popsané v oddílech 6.2 a 6.3, poskytuje plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, dostatečné důkazy, že byla obnovena dlouhodobá životaschopnost skupiny ABN AMRO. Plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, zajišťuje dostatečné sdílení zátěže a obsahuje přiměřená opatření k omezení neoprávněného narušení hospodářské soutěže. Komise proto může plán restrukturalizace z prosince 2009, který byl aktualizován plánem restrukturalizace z listopadu 2010, podmíněně prohlásit za slučitelný se sdělením o restrukturalizaci.
7. ZÁVĚR
Komise konstatuje, že Nizozemsko poskytlo v rozporu s čl. 108 odst. 3 Smlouvy protiprávně státní podporu uvedenou v oddíle 6.1.3 „Vyčíslení podpory“. Tato podpora však může být prohlášena za slučitelnou, budou-li splněny podmínky uvedené v oddílech 6.2 a 6.3, které jsou podrobněji popsány v normativní části tohoto rozhodnutí.
Komise podotýká, že nizozemský stát výjimečně souhlasil s tím, že znění tohoto rozhodnutí obdrží pouze v angličtině,
PŘIJALA TOTO ROZHODNUTÍ:
Článek 1
Státní podpora, kterou Nizozemsko poskytlo skupině ABN AMRO, je slučitelná s vnitřním trhem s výhradou podmínek stanovených v článcích 3 až 9.
Státní podpora byla poskytnuta takto:
-
podpora na rekapitalizaci v rozmezí od 4,2 miliardy EUR do 5,45 miliardy EUR ve prospěch společností FBN a ABN AMRO N a
-
podpora likvidity ve výši 71,7 miliardy EUR.
Článek 2
Pro účely tohoto rozhodnutí se:
a)
„skupinou ABN AMRO“ rozumí skupina ABN AMRO a přímé a nepřímé dceřiné společnosti, jejichž je jediným akcionářem, včetně subjektů, v nichž má skupina ABN AMRO výlučnou kontrolu ve smyslu nařízení Rady (ES) č. 139/2004 ze dne 20. ledna 2004 o kontrole spojování podniků („nařízení o spojování“) (128);
b)
„prvním místem v pořadí“ rozumí nabízení nejatraktivnější ceny;
c)
„retailovými zákazníky“ rozumí všichni zákazníci z řad fyzických osob (na rozdíl od korporátních zákazníků);
d)
„standardními retailovými spořicími a vkladovými produkty“ rozumí všechny standardní retailové spořicí a vkladové produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO na retailovém trhu spoření a vkladů;
e)
„standardními hypotečními produkty“ rozumí všechny standardní hypoteční produkty, které v kterémkoli okamžiku tvoří nejméně 85 % objemu produktů skupiny ABN AMRO v oblasti hypoték;
f)
„soukromým bankovnictvím v Nizozemsku“ rozumí všichni zákazníci obchodní jednotky Soukromé bankovnictví vyjma zákazníků, kteří patří do obchodní jednotky Mezinárodní soukromé bankovnictví (129).
Článek 3
1. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní retailové spořicí a vkladové produkty pro retailové zákazníky mezi […] finančními institucemi s největším podílem na trhu z hlediska objemu na nizozemském retailovém trhu spoření v některém z těchto segmentů:
-
spořicí účty;
-
termínové vklady na dobu jednoho roku;
-
termínové vklady na dobu dvou let;
-
termínové vklady na dobu tří let;
-
termínové vklady na dobu čtyř let a
-
termínové vklady na dobu pěti let.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem v segmentu nizozemského retailového trhu spoření a vkladů, přizpůsobit u standardních produktů v příslušném segmentu sazbu těmto třem finančním institucím.
2. Bez předchozího schválení Komisí nesmí skupina ABN AMRO zaujímat první místo v pořadí s ohledem na standardní typ hypoték mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu.
Bez ohledu na první pododstavec může skupina ABN AMRO v případě, že tři finanční instituce společně zaujímají první místo v pořadí mezi […] finančními institucemi s největším podílem na nizozemském retailovém hypotečním trhu, přizpůsobit u příslušného standardního typu hypotéky sazbu těmto třem finančním institucím.
3. Za účelem dodržování odstavců 1 a 2 sleduje skupina ABN AMRO trvale (a nejméně jednou týdně) podmínky, které nabízejí […] jiné finanční instituce s největším podílem z hlediska objemu na příslušných nizozemských trzích spoření, jsou-li tyto podmínky dostupné ve veřejné doméně. Pokud údaje některé z těchto […] jiných finančních institucí nejsou veřejně dostupné, budou nahrazeny údaji dalších největších finančních institucí v pořadí podle podílu na trhu.
Jakmile skupina ABN AMRO zjistí, že u kteréhokoli ze svých produktů nabízí výhodnější cenu, než je cena, kterou může nabízet podle odstavce 1 a odstavce 2 tohoto článku, vyrozumí o tom skupina ABN AMRO neprodleně Komisi. Cenu produktů ihned upraví a úpravu ceny zavede co nejdříve.
Co se týká retailových spořicích a vkladových produktů, skupina ABN AMRO provede úpravu nejpozději do deseti pracovních dnů ode dne, kdy zjistila odchylku od stanovené podmínky. Pokud se však odchylka týká produktů, u nichž lze cenu změnit teprve na konci měsíce, a mezi okamžikem zjištění odchylky a koncem měsíce zbývá méně než deset pracovních dnů, provede skupina ABN AMRO úpravu při první příležitosti od konce následujícího měsíce.
Pokud jde o hypotéky, skupina ABN AMRO upraví svou cenu do deseti pracovních dnů ode dne, k němuž zjistila odchylku od stanovené podmínky, a úprava bude zavedena nejpozději do patnácti pracovních dnů ode dne zjištění odchylky od stanovené podmínky.
4. Podmínka stanovená v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy o dodržování této podmínky, a to nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění čtvrtletních finančních výsledků skupiny ABN AMRO.
Článek 4
1. Skupina ABN AMRO se všemožně vynasnaží dosáhnout výhledů (včetně čistých úrokových výnosů), jež byly Komisi předloženy v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a aktualizovány v plánu restrukturalizace z listopadu 2010. Výhledů z listopadu 2010 je nutno dosáhnout na konsolidované úrovni skupiny ABN AMRO.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně zprávy s rozčleněním výhledů a skutečných údajů (včetně čistých úrokových výnosů) na úrovni čtyř segmentů vymezených v plánu restrukturalizace z prosince 2009 a v plánu restrukturalizace z listopadu 2010: retailové bankovnictví, soukromé bankovnictví v Nizozemsku, mezinárodní soukromé bankovnictví, komerční a obchodní bankovnictví.
Skupina ABN AMRO může podat Komisi odůvodněnou žádost o revizi výhledů (včetně čistých úrokových výnosů) s cílem zohlednit vnější vývoj.
2. Skupina ABN AMRO poskytne rozpis výhledů týkajících se čistých úrokových výnosů podle objemu a rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Skupina ABN AMRO bude Komisi předkládat čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) zprávy, v nichž je objasněno, zda jsou čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s výhledy uvedenými v odstavci 1. Tato zpráva obsahuje rovněž srovnání odhadovaných a skutečných rozpětí na konsolidované úrovni a na úrovni soukromého bankovnictví.
Nejsou-li čisté úrokové výnosy, jichž bylo dosaženo na konsolidované úrovni, v souladu s těmito výhledy, uvede skupina ABN AMRO v této zprávě opatření, která přijme k dosažení těchto výhledů.
3. Povinnosti stanovené v odstavcích 1 a 2 platí po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Článek 5
1. Skupina ABN AMRO nesmí v žádném podniku získat kontrolu přesahující [0 - 7] %.
2. Odchylně od odstavce 1 může skupina ABN AMRO uskutečnit akvizice, pokud celková hrubá kumulativní kupní cena (s vyloučením převzetí či převodu dluhu v souvislosti s těmito akvizicemi) zaplacená skupinou ABN AMRO za veškeré tyto akvizice v období tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nepřesáhne [0 - 600] milionů EUR.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje na akvizice soukromých kapitálových fondů ze strany skupiny ABN AMRO, jsou-li v souladu s jejím obchodním plánem a plánovaným rozpočtem divize „Soukromé kapitálové fondy“, který byl Komisi předložen dne 5. října 2010.
Zákaz stanovený v odstavci 1 se nevztahuje rovněž na […] podíly na vlastním kapitálu, které převzala divize skupiny ABN AMRO „Energetika, komodity a doprava“ na podporu své běžné činnosti v oblasti financování, jsou-li v souladu s obchodním plánem skupiny ABN AMRO a plánovaným rozpočtem této divize, který byl Komisi předložen dne 10. ledna 2010.
Skupina ABN AMRO bude Komisi čtvrtletně (nejpozději do dvou týdnů od zveřejnění svých čtvrtletních finančních výsledků) předkládat zprávy. V těchto zprávách jsou uvedeny skutečné akvizice, které uskutečnily divize „Soukromé kapitálové fondy“ a „Energetika, komodity a doprava“. Zpráva obsahuje rovněž podrobné údaje o ostatních akvizicích skupiny ABN AMRO, jež směla uskutečnit podle odstavce 1.
3. Zákaz stanovený v odstavci 1 platí alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Pokud zákaz stanovený v odstavci 1 platí déle než tři roky ode dne vydání tohoto rozhodnutí, zvyšuje se celková hrubá kumulativní kupní cena podle odst. 2 prvního pododstavce o [0 - 200] milionů EUR ročně.
Článek 6
Skupina ABN AMRO nesmí zmiňovat v reklamě skutečnost, že je ve státním vlastnictví, ani na obdrženou státní podporu odkazovat v komunikaci se stávajícími či potenciálními zákazníky nebo investory, a to alespoň po dobu tří let ode dne vydání tohoto rozhodnutí nebo do dne, k němuž se účast Nizozemska ve skupině ABN AMRO sníží pod 50 %, podle toho, co nastane později. Tento zákaz přestane platit nejpozději pět let ode dne vydání tohoto rozhodnutí.
Bez ohledu na tento zákaz může skupina ABN AMRO poukázat na skutečnost, že je ve státním vlastnictví, a na případnou jinou státní podporu, kterou obdržela, pokud se to vyžaduje podle platných právních a správních předpisů.
Článek 7
1. Skupina ABN AMRO nabídne zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku možnost ukončit vztah se skupinou ABN AMRO v rámci soukromého bankovnictví a převést investiční portfolia do jiných bank. Tato nabídka platí po dobu dvou po sobě jdoucích měsíců (dále jen „příslušné období“).
Příslušné období začne co nejdříve ode dne vydání tohoto rozhodnutí tak, aby byl (v případě potřeby) k dispozici přiměřený čas na přípravu, nejpozději však do jednoho roku ode dne vydání tohoto rozhodnutí. Skupina ABN AMRO předloží Komisi ke schválení počáteční datum příslušného období, a to nejméně čtyři týdny před předpokládaným začátkem příslušného období.
2. Skupina ABN AMRO sdělí jednoznačným způsobem všem zákazníkům divize Soukromé bankovnictví v Nizozemsku podmínky nabídky popsané v odstavci 1, a to nejpozději k prvnímu dni příslušného období. Informace, které skupina ABN AMRO zašle svým zákazníkům, budou nejprve předloženy Komisi, a to nejméně čtyři týdny před rozesláním těchto informací zákazníkům.
3. Skupina ABN AMRO usnadní ukončení vztahů v rámci soukromého bankovnictví, pokud o to zákazníci požádají, použitím běžných postupů s co nejnižšími náklady. Jestliže se zákazník rozhodne převést svou pozici a/nebo (související) zajištění pohledávek a je-li tento převod možný z hlediska nabývající banky, skupina ABN AMRO takovýto převod usnadní. Zákazníci jsou informováni o možnosti převést pozice místo jejich likvidace a budou informováni rovněž o nákladech těchto dvou možností.
Skupina ABN AMRO uhradí své vlastní správní náklady a náklady na převod a transakce, které jsou přímým důsledkem ukončení vztahu v rámci soukromého bankovnictví a převodu portfolií (130).
Skupina ABN AMRO není povinna uhradit jiné finanční důsledky vzniklé zákazníkům.
Článek 8
Skupina ABN AMRO nevyplatí kupóny z nástrojů týkajících se základní kapitálové složky Tier 1, kapitálu Tier 1 a kapitálu Tier 2 (včetně hybridních kapitálových nástrojů a prioritních akcií), které byly vydány přede dnem přijetí tohoto rozhodnutí, ani neuplatní případná práva na koupi ve vztahu k těmto kapitálovým nástrojům do dne 10. března 2013 včetně, neexistuje-li právní povinnost tak učinit.
Skupina ABN AMRO může po dni přijetí tohoto rozhodnutí vydat nové kapitálové nástroje nebo vyplatit kupóny z těchto nových kapitálových nástrojů, pokud tyto emise či výplaty nevedou k povinnosti vyplatit kupóny z vlastních stávajících kapitálových nástrojů.
Odchylně od prvního pododstavce může skupina ABN AMRO odkoupit nástroj FCC (konkrétně 87,5 milionu EUR, nekumulativní, časově neomezené prioritní akcie bez hlasovacích práv třídy A série I s dividendou 6,25 % vydané společností Fortis Capital Company Ltd).
Do dne 10. března 2013 včetně bude skupina ABN AMRO vyplácet dividendy ze svých kmenových akcií pouze v případě, že tyto dividendy přesáhnou 100 milionů EUR (131).
Článek 9
Nejpozději do dne 30. června 2011 zaplatí skupina ABN AMRO Nizozemsku upravenou úrokovou sazbu z půjček uvedených v e-mailu, který Komise zaslala nizozemskému státu dne 24. června 2010. Částky upravené o úroky činí 18 152 722 EUR.
Článek 10
Do dvou měsíců ode dne oznámení tohoto rozhodnutí informuje Nizozemsko Komisi o opatřeních přijatých k dosažení souladu s tímto rozhodnutím.
Článek 11
Toto rozhodnutí je určeno Nizozemskému království.
V Bruselu dne 5. dubna 2011.
DECISIONE DELLA COMMISSIONE
del 5 aprile 2011
riguardante le misure C 11/09 (ex NN 53b/08, NN 2/10 e N 19/10) alle quali lo Stato olandese ha dato esecuzione a favore del gruppo ABN AMRO NV (creato a seguito della fusione tra Fortis Bank Nederland e ABN AMRO N)
[notificata con il numero C(2011) 2114]
(Il testo in lingua inglese è il solo facente fede)
(Testo rilevante ai fini del SEE)
(2011/823/UE)
LA COMMISSIONE EUROPEA,
visto il trattato sul funzionamento dell’Unione europea (TFUE), in particolare l’articolo 108, paragrafo 2, primo comma,
dopo aver invitato gli interessati a presentare le loro osservazioni (1) a norma dell’articolo 108, paragrafo 2, del trattato e tenuto conto di tali osservazioni,
considerando quanto segue:
1. PROCEDIMENTO
(1)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquistato Fortis Bank Nederland («FBN») (ossia la filiale bancaria olandese della società di partecipazione finanziaria Fortis SA/NV (2)) e le attività di ABN AMRO Holding possedute da FBN («ABN AMRO N») per un importo di 12,8 miliardi di EUR. Nella stessa operazione, lo Stato olandese ha anche sostituito Fortis Bank SA/NV, la filiale bancaria belga di Fortis SA/NV, come creditore per i prestiti a favore di FBN con un valore nominale di 16,1 miliardi di EUR (3). Lo Stato olandese ha inoltre concesso a FBN una linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR e ha deciso di indennizzare Fortis SA/NV per i costi e gli obblighi derivanti dall’accordo degli azionisti del consorzio («AAC»). L’AAC descriveva i diritti e gli obblighi dei tre istituti finanziari (Fortis SA/NV, Banco Santander e Royal Bank of Scotland («RBS») o i tre «membri del consorzio») che avevano presentato un’offerta congiunta per ABN AMRO Holding attraverso l’entità giuridica di nuova creazione «RFS Holdings». Il 7 ottobre 2008 lo Stato olandese ha notificato alla Commissione le misure adottate il 3 ottobre 2008 (ovvero l’acquisizione di FBN per 12,8 miliardi di EUR, la novazione di prestiti a lungo termine con un valore nominale di 16,1 miliardi di EUR e la linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR, in appresso «le operazioni integrate del 3 ottobre 2008») come misure che non costituiscono un aiuto di Stato allo scopo di ottenere la certezza giuridica riguardo a tali misure. Poiché le misure erano già state attuate, la Commissione ha protocollato il caso con il numero NN (ossia, NN53b/08).
(2)
Durante i negoziati che hanno portato all’acquisizione di FBN il 3 ottobre 2008, lo Stato olandese si è avvalso di una relazione di valutazione esterna di […] (4), di cui il 15 ottobre 2008 è stata inviata una copia alla Commissione.
(3)
Con lettera del 30 ottobre 2008, la Commissione ha informato il ministro delle Finanze olandese del suo parere preliminare secondo cui le misure del 3 ottobre 2008 sembravano costituire un aiuto di Stato a favore di FBN. Il 20 novembre 2008 si è svolta una riunione tra i servizi della Commissione e lo Stato olandese.
(4)
Il 21 novembre 2008 lo Stato olandese ha ufficialmente deciso che non avrebbe tenuto FBN e ABN AMRO N separate, ma che avrebbe proceduto a una fusione delle due società («la fusione»), in linea con i piani precedenti di Fortis SA/NV.
(5)
Il 3 dicembre 2008 la Commissione ha adottato una decisione (5) («la decisione del 3 dicembre 2008») che dichiara le misure dello Stato olandese del 3 ottobre 2008 a favore di Fortis Bank SA/NV un aiuto di Stato compatibile con il mercato comune. Il considerando (4) della decisione ha stabilito tuttavia esplicitamente che la Commissione avrebbe valutato in un procedimento separato se le misure attuate il 3 ottobre 2008 contenessero anche un aiuto a favore di FBN.
(6)
Il 17 dicembre 2008 lo Stato olandese ha informato la Commissione della sua intenzione di acquisire ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR. L’acquisizione ha avuto luogo il 24 dicembre 2008. Il 2 febbraio 2009 le autorità olandesi hanno notificato l’acquisizione alla Commissione come misura che non costituisce un aiuto di Stato per motivi di certezza giuridica.
(7)
Il 24 dicembre 2008 RBS, Banco Santander e lo Stato olandese hanno firmato una modifica dell’AAC con la quale lo Stato olandese ha sostituito Fortis SA/NV nell’AAC.
(8)
Il 6 marzo 2009 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione una relazione di «due diligence» (6) delle attività acquisite redatta da […] su richiesta dello Stato olandese.
(9)
Con decisione dell’8 aprile 2009 («la decisione dell’8 aprile 2009»), la Commissione ha avviato il procedimento di cui all’articolo 108, paragrafo 2, del TFUE con il numero C11/09 (ex-NN53b/08), relativamente a un presunto aiuto a favore di FBN e ABN AMRO N.
(10)
Il 6 maggio 2009 la Commissione ha ricevuto un reclamo da Van Lanschot Bank («la reclamante»), una concorrente olandese di FBN e ABN AMRO N. Il 22 luglio 2009 la Commissione ha trasmesso tale lettera allo Stato olandese, chiedendo che esprimesse le proprie osservazioni al riguardo. Il 20 agosto 2009 lo Stato olandese ha chiesto una proroga della scadenza e il 22 settembre 2009 ha inviato una risposta approfondita al reclamo. Con lettere del 21 agosto 2009 e del 28 agosto 2009 la reclamante ha fornito ulteriori informazioni. Tali lettere sono state trasmesse allo Stato olandese il 23 settembre 2009 e lo Stato olandese ha risposto il 29 ottobre 2009.
(11)
Il 15 maggio 2009 lo Stato olandese ha inviato una lettera alla Commissione rispondendo ad alcune questioni sollevate nella decisione dell’8 aprile 2009. L’11 agosto 2009 è stata inviata alla Commissione una dettagliata risposta nel merito, per la quale lo Stato olandese aveva richiesto più tempo.
(12)
In un documento non ufficiale inviato il 15 giugno 2009 e durante una riunione di verifica con la Commissione svoltasi il 16 giugno 2009, lo Stato olandese ha informato la Commissione della sua intenzione di attuare un piano di ricapitalizzazione di 2,5 miliardi di EUR per consentire ad ABN AMRO N di separarsi dalla sua società madre ABN AMRO Bank (7). Durante la riunione, lo Stato olandese ha affermato che, dopo il primo apporto di capitale di 2,5 miliardi di EUR, sarebbero state necessarie altre misure non ancora quantificabili.
(13)
Nella decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha invitato l’autorità di vigilanza finanziaria olandese («DNB») a esprimersi in merito alla solidità di FBN e ABN AMRO N rispettivamente. La Commissione ha ricevuto le informazioni richieste su FBN con lettera del 18 giugno 2009 e un aggiornamento il 5 gennaio 2010. Il 20 gennaio 2010 lo Stato olandese ha anche inviato una lettera di DNB su ABN AMRO N.
(14)
Il 6 luglio 2009 ABN AMRO Bank - la società madre di ABN AMRO N - ha inviato una lettera alla Commissione formulando le sue osservazioni sulla decisione dell’8 aprile 2009. Tale lettera è stata trasmessa allo Stato olandese il 22 luglio 2009 e lo Stato olandese ha risposto il 22 settembre 2009.
(15)
Il 9 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione che FBN aveva rimborsato tutti i finanziamenti a breve termine che aveva ricevuto dallo Stato olandese nell’ambito della linea di credito di 45 miliardi di EUR del 3 ottobre 2008.
(16)
Il 15 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione dell’intenzione di FBN di acquisire Fortis Clearing Americas («FCA») da Fortis Bank SA/NV.
(17)
Il 17 luglio 2009 lo Stato olandese ha formalmente notificato un piano con misure di ricapitalizzazione del valore di 2,5 miliardi di EUR (8) consistenti in un credit default swap («CDS») con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR («lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali») e in un titolo obbligazionario convertibile di 800 milioni di EUR. Le misure sono state inizialmente registrate con il numero N429/09, tuttavia, poiché le misure sono state attuate prima dell’adozione di una decisione da parte della Commissione, il caso è stato trasferito dal registro degli aiuti notificati al registro degli aiuti non notificati (con il numero NN 2/10).
(18)
Il 10 settembre 2009 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione un documento non ufficiale con un aggiornamento del processo di separazione e indicazioni secondo cui sarebbero state inevitabili misure di aiuto di Stato supplementari (non quantificate).
(19)
Durante una riunione con la Commissione svoltasi il 9 novembre 2009, lo Stato olandese ha comunicato che FBN e ABN AMRO N avrebbero avuto bisogno di misure supplementari per un valore di 4,39 miliardi di EUR, portando quindi l’importo totale delle misure (comprese quelle notificate il 17 luglio 2009) a 6,89 miliardi di EUR. Le misure sono state ulteriormente precisate in un’appendice del 10 novembre 2009 al documento non ufficiale del 10 settembre 2009 e in una nota esplicativa supplementare del 13 novembre 2009.
(20)
Il 26 novembre 2009 lo Stato olandese ha fornito alla Commissione una relazione di […] contenente osservazioni sull’operazione del 24 dicembre 2008. Il documento trasmesso conteneva anche materiale di riferimento che spiegava […].
(21)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha presentato alla Commissione una prima versione (9) di un piano di ristrutturazione per il gruppo ABN AMRO (il «piano di ristrutturazione del dicembre 2009»), la nuova entità derivante dalla fusione tra FBN e ABN AMRO N. Il piano descriveva la strategia della nuova entità e conteneva anche previsioni finanziarie per uno scenario di base.
(22)
Il 14 gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato formalmente le nuove misure di aiuto di Stato di 4,39 miliardi di EUR in aggiunta alle misure già notificate nel luglio 2009. La Commissione ha registrato le nuove misure con il numero N19/10.
(23)
Con decisione del 5 febbraio 2010 («la decisione del 5 febbraio 2010»), la Commissione ha deciso di estendere il procedimento di indagine C11/09 alle misure registrate con il numero NN2/10 e N19/10. Nella decisione, la Commissione ha approvato temporaneamente tali misure come aiuti al salvataggio fino al 31 luglio 2010. Lo Stato olandese ha inviato alla Commissione una lettera con un impegno a imporre un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi applicabile fino alla fine del 2010.
(24)
Il 23 marzo 2010 la Commissione ha ricevuto una risposta dallo Stato olandese, che aveva chiesto una proroga del termine di scadenza, alla decisione del 5 febbraio 2010. Lo Stato olandese ha anche fornito ulteriori informazioni sul piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del nuovo gruppo ABN AMRO con, tra gli altri, le previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole.
(25)
L’8 aprile 2010 la Commissione ha rivolto altre domande alle quali è stata fornita risposta il 7 maggio 2010. Il 26 maggio 2010 lo Stato olandese ha anche fornito alla Commissione ulteriori informazioni sulle obbligazioni incrociate derivanti dall’attuazione della misura correttiva in materia di concentrazioni (10). Lo stesso giorno, la Commissione ha inviato un messaggio di posta elettronica con domande di chiarimento alle quali è stata fornita risposta il 9 giugno 2010.
(26)
Il 20 luglio 2010 lo Stato olandese ha chiesto alla Commissione di prorogare l’approvazione temporanea delle misure di aiuto al salvataggio registrate con il numero NN2/10 e N19/10. Lo Stato olandese ha anche inviato una lettera prorogando l’impegno ad applicare il divieto di esercitare un’influenza predominante sui prezzi fino alla data del 30 giugno 2011 o, se anteriore, fino alla data di adozione della decisione finale della Commissione.
(27)
Il 30 luglio 2010 la Commissione ha deciso di prorogare l’approvazione temporanea delle misure di aiuto al salvataggio registrate con i numeri NN2/10 e N19/10 fino al completamento del procedimento di indagine C11/09 da parte della Commissione.
(28)
Il 20 agosto 2010 lo Stato olandese ha inviato alla Commissione un documento in cui spiegava in maniera approfondita la sua strategia di uscita.
(29)
Il 5 ottobre 2010 lo Stato olandese ha fornito un piano di risanamento per la divisione di private equity del gruppo ABN AMRO. Il 10 gennaio 2010 è stato inviato alla Commissione un piano simile per la divisione «Energy, Commodities and Transportation» del gruppo ABN AMRO.
(30)
Il 15 ottobre 2010 il gruppo ABN AMRO ha annunciato che avrebbe esercitato la sua opzione call per porre fine allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali il 31 ottobre 2010.
(31)
L’8 novembre 2010 lo Stato olandese ha inviato un aggiornamento («il piano di ristrutturazione del novembre 2010»), datato 29 ottobre 2010, del piano di ristrutturazione del gruppo ABN AMRO del 4 dicembre 2009. Il 10 gennaio 2011 lo Stato olandese ha inviato un documento in cui spiegava il modo in cui il gruppo ABN AMRO aveva aggiornato le previsioni dell’8 novembre 2010 rispetto alle previsioni originarie del 4 dicembre 2009.
(32)
Durante il procedimento, si sono svolti numerosi scambi di informazioni, teleconferenze e riunioni tra rappresentanti dello Stato olandese, di ABN AMRO N e FBN e la Commissione europea.
2. DESCRIZIONE DETTAGLIATA DEI BENEFICIARI E DELLE MISURE
2.1. La creazione del gruppo ABN AMRO
(33)
Nella primavera del 2007 i membri del consorzio hanno creato la nuova entità giuridica «RFS Holdings» per acquisire ABN AMRO Holding.
(34)
I membri del consorzio intendevano separare ABN AMRO Holding in tre parti e «nell’AAC» sono state fissate le disposizioni per il processo di separazione.
(35)
Per facilitare la suddivisione, i membri del consorzio hanno creato le cosiddette «tracking shares» che rappresentano la proprietà economica delle società attribuita a ogni membro del consorzio. RBS, Banco Santander e Fortis SA/NV sono pertanto diventati i proprietari economici (11) rispettivamente delle cosiddette quota R, quota S e quota N («ABN AMRO R», «ABN AMRO S» e «ABN AMRO N»).
(36)
ABN AMRO R comprendeva, tra gli altri, l’unità operativa («UO») Global Business & Markets, la UO Asia, la UO Global Transaction Services and the international network, mentre ABN AMRO S comprendeva, tra gli altri, la UO America latina e la UO Antonveneta (Italia).
(37)
ABN AMRO N comprendeva le UO Paesi Bassi e Private Banking e il gruppo International Diamond and Jewelry.
(38)
I beni non assegnati ai singoli membri del consorzio sono stati riuniti nella cosiddetta quota Z di ABN AMRO («ABN AMRO Z»), che, ad esempio, restava responsabile delle funzioni della sede principale. Ciascun membro del consorzio deteneva una quota proporzionale (12) di ABN AMRO Z.
(39)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquisito FBN da Fortis Bank SA/NV per 12,8 miliardi di EUR. In seguito a tale acquisizione, lo Stato olandese è anche diventato il proprietario indiretto di ABN AMRO N, in quanto FBN era, nell’ambito di Fortis Bank SA/NV, il proprietario giuridico di ABN AMRO N. Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese si è anche impegnato a indennizzare Fortis SA/NV per qualsiasi onere che Fortis SA/NV avrebbe dovuto sostenere in seguito alla continuità della sua presenza nell’AAC. Il 24 dicembre 2008 RBS, Banco Santander e lo Stato olandese hanno firmato una modifica dell’AAC, con la quale lo Stato olandese ha sostituito Fortis SA/NV nell’AAC.
(40)
Il 24 dicembre 2008 lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR, diventando quindi il proprietario diretto di ABN AMRO N. Prima di tale acquisizione, lo Stato olandese controllava ABN AMRO N indirettamente tramite FBN.
(41)
Grafico 1:
Separazione di ABN AMRO N
(42)
Il 21 novembre 2008 lo Stato olandese ha deciso che avrebbe proceduto alla fusione di ABN AMRO N con FBN (che era stata l’intenzione non realizzata di Fortis SA/NV). La fusione poteva essere effettuata soltanto dopo la separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank, la sua società madre. Quale primo passo, le attività di ABN AMRO N sono state trasferite a una nuova entità giuridica nell’ambito di ABN AMRO Bank denominata ABN AMRO II.
(43)
Il 6 febbraio 2010 ABN AMRO II è stata separata come descritto nel considerando 41 e rinominata ABN AMRO Bank. Nel contempo, l’entità giuridica nota in precedenza come ABN AMRO Bank era stata rinominata «The Royal Bank of Scotland NV» («RBS NV») (cfr. grafico sopra).
(44)
Prima che potesse fondersi con FBN, la nuova entità, ABN AMRO Bank, doveva attuare una misura correttiva in materia di concentrazioni. Quando Fortis SA/NV aveva acquisito ABN AMRO N nel 2007, la Commissione era giunta alla conclusione (13) (la «decisione sulla concentrazione») che una fusione tra ABN AMRO N e FBN avrebbe creato problemi di concentrazione nel mercato bancario olandese, soprattutto nei segmenti dei servizi bancari commerciali e del factoring.
(45)
Per porre rimedio a tali problemi di concentrazione, Fortis SA/NV si è impegnata a vendere alcune attività (vale a dire, la divisione factoring IFN e le attività relative ai servizi bancari commerciali di «New HBU») a Deutsche Bank. Quando lo Stato olandese ha acquisito FBN e ABN AMRO N il 3 ottobre 2008, Fortis SA/NV non aveva ancora completato la vendita prevista di New HBU e IFN a Deutsche Bank. Dopo che lo Stato olandese aveva deciso di procedere con la fusione tra FBN e ABN AMRO N, sono stati ripresi i negoziati con Deutsche Bank (14). La vendita di New HBU e IFN a Deutsche Bank si è chiusa il 1o aprile 2010.
(46)
New HBU disponeva di attività totali per un importo di [10 - 20] miliardi di EUR e impiegava circa [1 000 - 1 500] equivalenti a tempo pieno. New HBU comprendeva Hollandsche Bank Unie («HBU») (una banca commerciale di cui ABN AMRO N era proprietaria), alcuni uffici di vendita di ABN AMRO (13 su un totale di 78) e alcune unità per le imprese di ABN AMRO (2 su un totale di 5).
(47)
ABN AMRO Bank e FBN si sono fuse ufficialmente per formare il gruppo ABN AMRO il 1o luglio 2010, come descritto nel grafico del considerando 49.
(48)
Lo Stato olandese ha trasferito la gestione della sua partecipazione in ABN AMRO Z alla nuova ABN AMRO Bank in quanto non voleva dedicare risorse alla gestione ordinaria di tale partecipazione. Lo Stato olandese ha mantenuto comunque la proprietà giuridica di ABN AMRO Z e ha diritto a tutti i possibili utili ed è responsabile di tutte le possibili perdite di ABN AMRO Z (15).
(49)
Grafico 2:
Creazione del gruppo ABN AMRO
2.2. Beneficiari
2.2.1. Attività economiche di ABN AMRO N e ABN AMRO Z
(50)
ABN AMRO N, che in quanto istituto autonomo è la terza banca più grande nei Paesi Bassi dopo Rabobank e ING, era costituita dalla UO Paesi Bassi e dalla UO Private Banking.
(51)
La prima unità operativa, la UO Paesi Bassi, offriva servizi bancari di carattere commerciale e al dettaglio attraverso una rete di 150 sportelli bancari e 78 filiali di consulenza nonché mediante canali alternativi come Internet, ATM (16) e call centre. La UO Paesi Bassi impiegava circa 19 000 equivalenti a tempo pieno.
(52)
Nel settore dei servizi bancari al dettaglio, la UO Paesi Bassi aveva una consolidata base di clienti suddivisa nei due segmenti del «mass retail» (più di [3,5 - 5] milioni di clienti) e del «preferred banking» (più di [250 000 - 420 000] clienti) (17), alla quale offriva un’ampia seri di prodotti (come risparmi, investimenti, mutui, assicurazioni, finanziamenti, prestiti e pagamenti con carta di credito).
(53)
Nel settore dei servizi bancari di carattere commerciale, ABN AMRO N si rivolgeva a PMI (18) [300 000 - 400 000 clienti] e imprese di maggiori dimensioni [9 000 - 21 000 clienti] (anche se in base all’AAC i clienti di maggiori dimensioni di ABN AMRO Bank erano attribuiti a RBS) con un’ampia varietà di prodotti (come crediti, gestione di pagamenti e contanti, risparmi, tesoreria, gestione di rischi e assicurazioni, soluzioni e prodotti finanziari complessi, leasing e factoring).
(54)
La seconda unità operativa, la UO Private Banking si rivolgeva a persone fisiche con un patrimonio investibile netto superiore a 1 milione di EUR con vari prodotti per la gestione di attivi e la gestione patrimoniale. La UO Private Banking aveva creato una rete ben sviluppata attraverso la crescita organica nei Paesi Bassi e in Francia e tramite acquisizioni in Germania (Delbrück Bethmann Maffei) e in Belgio (Bank Corluy). La UO Private Banking comprendeva inoltre l’impresa comune francese nel settore delle assicurazioni Neuflize Vie.
(55)
Le società acquisite il 3 ottobre 2008 dallo Stato olandese comprendevano anche il gruppo International Diamond and Jewelry, che è una divisione dedicata alle imprese che producono articoli di gioielleria e che commerciano diamanti.
(56)
ABN AMRO Z non conteneva attività operative, ma comprendeva, tra gli altri, attività fiscali, alcune partecipazioni (tra le quali nella Saudi Hollandi Bank) e il restante portafoglio di private equity. In termini di passività, esisteva una riserva per estinguere le obbligazioni nei confronti del Dipartimento di giustizia degli Stati Uniti, altre riserve (in parte riguardanti il personale) e finanziamenti interaziendali di attività societarie. Come indicato nella nota 11, la quota detenuta dallo Stato olandese rappresenta il 33,81 % di ABN AMRO Z.
(57)
Nella tabella 1 che segue sono sintetizzati alcuni dei principali dati finanziari proforma di ABN AMRO N.
Tabella 1
Principali dati finanziari di ABN AMRO N (in milioni di euro)
2008
2009
Utile di gestione totale (19)
5 189
4 899
Utile netto
471
(117)
Rendimento del capitale netto
6,7 %
-2,7 %
Rapporto costi operativi/reddito
73 %
77,5 %
Totale attivi
183 539
202 084
Totale capitale proprio
7 044
4 278 (20)
RWA (21)
91 700
74 973 (22)
Capitale di classe 1
9,4 %
10,2 % (23)
Coefficiente patrimoniale totale o coefficiente BIS
12,6 %
14,8 %
Finanziamenti stabili/attività non liquide
107 %
110 %
Fonte: ABN AMRO Bank NV, Resoconto annuale 2009, ex ABN AMRO Z e consolidamento del private equity, ma compresa New HBU.
(58)
Per l’esercizio finanziario 2009, ABN AMRO N ha dichiarato una perdita di 117 milioni di EUR. La perdita era dovuta a un aumento dei crediti in sofferenza, alla pressione sui margini di interesse, a un aumento degli oneri legati al sistema olandese di garanzia dei depositi e ai costi di separazione e di integrazione (24). Escludendo i costi di separazione e di integrazione, ABN AMRO N avrebbe registrato un leggero utile netto di 52 milioni di EUR per il 2009.
2.2.2. Fortis Bank Nederland (FBN)
(59)
In quanto istituto autonomo, FBN era la quarta banca più grande sul mercato olandese (dopo Rabobank, ING e ABN AMRO N, ma prima di SNS REAAL).
(60)
Lo Stato olandese (e in precedenza Fortis SA/NV) deteneva direttamente il 92,6 % di FBN, con lo strumento di investimento Fortis FBN(H) Preferred Investments BV in possesso della restante quota del 7,4 % sotto forma di azioni privilegiate. Lo Stato olandese possedeva il 70 % delle azioni di tale strumento di investimento, mentre il restante 30 % era detenuto da alcuni investitori privati (25). Le azioni privilegiate di proprietà di privati avevano un valore nominale di 210 milioni di EUR e un dividendo (non cumulativo) del 5,85 % (26).
(61)
Le attività di FBN sono state suddivise in tre segmenti - servizi bancari al dettaglio, private banking e merchant banking.
(62)
Le attività bancarie al dettaglio comprendevano le attività bancarie al dettaglio tradizionali (con una rete di 157 filiali, [2 - 3] milioni di clienti privati e [20 000 - 60 000] PMI), ma anche servizi bancari diretti (che offrivano soluzioni per mutui tramite intermediari) e prodotti di finanziamento al consumo e di carte di pagamento di Alfam e ICS rispettivamente.
(63)
Il segmento del private banking è stato sviluppato principalmente con il nome Fortis Mees Pierson e offriva servizi di gestione patrimoniale (gestione di patrimoni, investimenti, prestiti e assicurazioni) su base segmentata a [15 000 - 40 000] clienti in tutti i Paesi Bassi.
(64)
Nel segmento del merchant banking, FBN distingueva sette diverse sottodivisioni. Nella divisione «Commercial Banking» (1), FBN aveva 23 centri di attività che offrivano vari prodotti a imprese con un fatturato fino a 250 milioni di EUR. Le imprese con un fatturato superiore a 250 milioni di EUR e il settore pubblico si avvalevano dei servizi di un’altra sottodivisione, «Corporate & Public Banking» (2). Vi erano inoltre le sottodivisioni «Investment banking» (3) (27), «Specialised Financial Services» (4) (28), «Energy, Commodities & Transportation» (5), «Global Markets & Institutional Banking» (6) (29) e «Clearing Funds & Custody» (7) (30).
(65)
Nella tabella che segue sono sintetizzati alcuni dei principali dati finanziari di FBN.
Tabella 2
Principali dati finanziari di FBN
(in milioni di euro)
2006
2007
2008 (31)
2009
Utile di gestione totale
3 473
3 553
3 096
2 171
Utile netto
1 157
1 296
-18 486
406
Rendimento del capitale netto (norm.) (32)
20,1 %
8,9 %
4,9 %
0,7 %
Rapporto costi operativi/reddito
50,5 %
54,2 %
64,9 %
84,2 %
Totale attivi
209 749
272 378
184 203
189 785
Totale capitale netto
5 910
21 763
2 944
4 716
RWA
66 995
75 850
70 932
53 730 (33)
Capitale di classe 1
8,6 %
11,2 %
7,4 %
12,5 %
Coefficiente patrimoniale totale
10,5 %
11,2 %
11,2 %
16,7 %
Rapporto prestiti/depositi
167 %
237 %
208 %
Fonte: relazioni annuali di FBN del periodo 2008/2009.
(66)
Nel 2008 FBN ha registrato una perdita di 18,5 miliardi di EUR, tuttavia tale perdita era in larga misura dovuta a eventi eccezionali. La società è stata costretta a dichiarare una perdita netta di 16,8 miliardi di EUR per quanto riguarda la sua partecipazione in RFS Holdings e la vendita di quest’ultima e ha subito anche una svalutazione di 922 milioni di EUR (al netto delle imposte) della sua divisione Prime Fund Solutions in seguito alla frode Madoff (34). L’utile netto sottostante, escludendo tali elementi, è risultato essere pari a un importo 604 milioni di EUR, quasi esclusivamente realizzato nella prima metà del 2008.
(67)
Nel 2009 FBN ha realizzato un utile netto di 406 milioni di EUR, cui hanno contribuito due proventi eccezionali (un pagamento in contanti di 362,5 milioni di EUR con Fortis Capital Company) e il recupero di riserve per un importo di 16 milioni di EUR legato al caso Madoff. L’utile netto sottostante è stato pari a 27 milioni di EUR (35) (con una riduzione dai 604 milioni di EUR del 2008).
2.2.3. gruppo ABN AMRO
(68)
Il gruppo ABN AMRO, creato il 1o luglio 2010 a seguito della fusione tra FBN e ABN AMRO Bank (ossia le attività di ABN AMRO N), raggruppa tutte le attività di FBN e ABN AMRO N in due unità operative separate, ossia «Retail and Private banking» e «Commercial and Merchant banking». Nel 2008 il gruppo aveva un utile di gestione proforma di 7,15 miliardi di EUR e un attivo proforma totale di 360 miliardi di EUR. In base agli ultimi dati (36), il gruppo ABN AMRO ha un patrimonio netto secondo gli IFRS (37) di 11,7 miliardi di EUR.
(69)
Il gruppo ABN AMRO è ben diversificato con 4,2 miliardi di EUR di utile di gestione nel settore «Retail e Private banking» e 2,8 miliardi di EUR di utile di gestione nel settore «Commercial e Merchant banking». Dal punto di vista geografico, la maggior parte dei proventi del gruppo ABN AMRO (ossia [65 - 95] % del totale) proviene dai Paesi Bassi.
(70)
Nel settore «Retail e Private banking», il gruppo integrato ABN AMRO detiene quote di mercato pari al [15 - 20] % e al [15 - 20] % (38) rispettivamente nei segmenti «mass retail» e «preferred banking» (39), che lo rendono il terzo gruppo più importante sul mercato bancario olandese in termini di quota di mercato. Nel settore del private banking (con il nome ABN AMRO Mees Pierson), il gruppo ABN AMRO è nettamente il più grande nel mercato olandese con una quota di mercato di circa il [30 - 40] % (40). Nel settore «Commercial e Merchant banking», la quota di mercato del gruppo ABN AMRO è pari a circa il [15 - 25] %. (41)
(71)
Il gruppo ABN AMRO non comprende più New HBU e le attività di factoring di IFN che sono state cedute il 1o aprile 2010 nel quadro della misura correttiva in materia di concentrazioni.
(72)
Nel contesto del processo di ristrutturazione, sono state cedute anche due divisioni minori di FBN (vale a dire Intertrust e Prime Fund Solutions («PFS»)], che non fanno più parte del gruppo ABN AMRO.
(73)
Nel settembre 2009 FBN (e il suo partner Banque Générale du Luxembourg («BGL») (42) ha venduto Intertrust alla società specializzata in private equity Waterland. Intertrust è uno degli maggiori operatori nel campo della gestione fiduciaria e della gestione aziendale a livello mondiale. Impiega 1 000 esperti in 19 paesi e ha un utile di gestione e RWA pari rispettivamente a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR.
(74)
Nel maggio 2010 FBN ha anche annunciato la vendita di PFS a Credit Suisse. PFS fornisce servizi per fondi al settore alternativo della gestione patrimoniale fra cui, ad esempio, amministrazione, servizi bancari, custodia e finanziamento. I suoi clienti spaziano dai gestori degli attivi di negozi a istituzioni mondiali di grandi dimensioni come quelle che gestiscono fondi pensionistici e fondi sovrani. PFS era responsabile della riserva al netto delle imposte di 922 milioni di EUR legata alla frode Madoff registrata da FBN nel 2008. PFS ha un utile di […] milioni di EUR e RWA di […] milioni di EUR.
(75)
Il 4 marzo 2011 il gruppo ABN AMRO ha pubblicato i suoi risultati per l’esercizio finanziario 2010, da cui emerge una perdita netta di 414 milioni di EUR. Escludendo i costi di separazione e di integrazione, il gruppo ABN AMRO ha dichiarato un utile sottostante di 1 077 milioni di EUR. Al 31 dicembre 2010 il capitale di classe 1 di base, il capitale di classe 1 e il coefficiente patrimoniale del gruppo ABN AMRO erano pari a 10,4 %, 12,8 % e 16,6 % rispettivamente. In consultazione con lo Stato olandese, il gruppo ABN AMRO ha definito una politica in materia di dividendi che mira al pagamento di dividendi pari al 40 % dell’utile annuale dichiarato.
2.3. Descrizione del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010
(76)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha fornito alla Commissione il piano di ristrutturazione del dicembre 2009. Nel marzo 2010 sono state fornite ulteriori informazioni (43). Una fusione tra FBN e ABN AMRO N è fondamentale per il progetto imprenditoriale definito nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009. Il gruppo ABN AMRO, ossia la nuova banca che emerge dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009, si concentrerà sul segmento medio del mercato nei Paesi Bassi (44) e sarà attivo nei settori «Retail e Private Banking» e «Commercial e Merchant Banking».
(77)
Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 inizia dalla constatazione che il fabbisogno di capitale non era legato al risultato sottostante di FBN e ABN AMRO N, ma alla necessità di finanziare la rispettiva separazione dalle società madri e i costi iniziali di integrazione della fusione.
(78)
In uno scenario controfattuale senza aiuti di Stato, il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 riconosce che, senza uno sforzo coordinato dei governi del Benelux, Fortis SA/NV avrebbe subito un tracollo, coinvolgendo anche FBN e ABN AMRO N.
(79)
Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 contiene previsioni finanziarie per il periodo 2009-2012 con una ripartizione per le divisioni Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International e Commercial e Merchant Banking. Per il 2012 in particolare, il gruppo ABN AMRO ha anche calcolato un utile al tasso di crescita corrente dell’ultimo trimestre annualizzato (run-rate), che esclude i costi di transizione e presume che le sinergie dei costi siano già state prese in considerazione per l’intero esercizio. Le previsioni sono state fornite per uno scenario di base e per uno scenario più sfavorevole.
(80)
L’8 novembre 2010 lo Stato olandese ha aggiornato le previsioni finanziarie del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 per il periodo fino al 2012, includendo altre previsioni per il 2013 nel piano di ristrutturazione del novembre 2010.
(81)
Nello scenario di base, lo Stato olandese parte dal presupposto che i volumi delle operazioni cresceranno in linea con l’inflazione. I costi del personale dovrebbero aumentare dell’[1 - 6] % all’anno e gli altri costi di un più moderato [1 - 5] % all’anno. Lo Stato olandese prevede inoltre che le riserve per perdite da prestiti del gruppo ABN AMRO inizieranno a diminuire dal livello elevato dichiarato nel 2009.
(82)
Nello scenario di base del piano di ristrutturazione del novembre 2010 il gruppo ABN AMRO realizza un risultato netto negativo di […] milioni di EUR nel 2010 prima di tornare a registrare utili a partire dal 2011 (ossia, […] milioni di EUR nel 2011).
(83)
Nel 2012 e nel 2013 si prevede che gli utili netti del gruppo ABN AMRO aumentino a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente, con un rendimento del capitale netto (45) di circa […] %. Il miglioramento della redditività del gruppo ABN AMRO è dovuto al miglioramento dell’utile di gestione (che dovrebbe registrare un recupero dopo lo scarso dato del 2009), al programma di taglio dei costi che a pieno regime dovrebbe consentire di ridurre i costi di 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte all’anno e di normalizzare le riserve per perdite da prestiti dopo un picco nel 2009. Nel 2013 il rapporto tra costi operativi e reddito del gruppo ABN AMRO dovrebbe essere pari a […] %.
(84)
Scenario di base
Tabella 3
2009 (effettivo)
2010 (S (46))
2011 (S)
2012 (S)
2012 run rate (S)
2013 (S)
Utile di gestione
7 039
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Proventi netti da interessi
4 528
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Proventi netti da commissioni e oneri
1 933
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Altri proventi
849
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di esercizio
-5 568
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di es. - status quo
-5 258
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Spese di es. - transizione
- 310
[…]
[…]
[…]
Risultato di gestione
1 471
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Crediti in sofferenza
-1 585
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile al lordo delle imposte
- 114
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Imposte e interessi di terzi
45
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile netto
-68
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
Utile netto sottostante
(esclusi i costi di transizione)
163
[…]
[…]
[…]
[…]
[…]
(85)
Nell’ambito dello scenario più sfavorevole del piano di ristrutturazione del novembre 2010, lo Stato olandese ha iniziato da presupposti più conservativi rispetto a quelli dello scenario di base. Ha utilizzato margini di interesse più bassi del 7,5 % rispetto a quelli dello scenario di base, previsioni più caute per i proventi da commissioni e oneri (crescita del 4 % all’anno contro il 7 % dello scenario di base), sinergie inferiori (impatto di […] milioni di EUR sugli utili del 2013) e tasso di recupero delle riserve per le perdite da prestiti più basso del 15 % (impatto di […] milioni di EUR sugli utili del 2013).
(86)
Anche se tali dati più conservativi comportano risultati inferiori, il gruppo ABN AMRO sarebbe comunque in grado di registrare un utile. Lo scenario più sfavorevole prevede un utile netto sottostante di […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente nel 2012 e nel 2013 (rispetto a […] milioni di EUR e […] milioni di EUR rispettivamente nello scenario di base).
(87)
Nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009, lo Stato olandese ha anche accennato alla sua strategia di uscita, sottolineando di non avere intenzione di restare un investitore a lungo termine nel gruppo ABN AMRO.
(88)
Con lettera del 20 agosto 2010, lo Stato olandese ha fornito alla Commissione maggiori informazioni sulla sua strategia di uscita. Lo Stato olandese ha spiegato di aver preso in considerazione un collocamento di titoli sotto forma di una OPI (47), ma tiene aperte altre possibilità come la vendita privata a un investitore o a un partecipante al mercato. Nella sua lettera del 20 agosto 2010, lo Stato olandese indica che una prima quota compresa tra [0 - 50] - [10 - 60] % poteva essere resa disponibile per una OPI nel […], seguita da un’offerta secondaria di un altro [0 - 50] - [10 - 60] % nel 2015. Lo Stato olandese vuole recuperare il suo investimento iniziale maggiorato del suo costo di finanziamento del [2 - 5] %. Lo Stato olandese intende ridurre la sua quota di partecipazione nel gruppo ABN AMRO a un massimo del [25 - 65] %, preferibilmente entro la fine del [2014 - 2018]. In definitiva, lo Stato olandese è pienamente intenzionato a effettuare un’uscita completa. La decisione finale sulla OPI spetta al ministro delle Finanze olandese e dipenderà dalla situazione del mercato, dalla disponibilità del gruppo ABN AMRO nei confronti della OPI e dai ricavi previsti. Il 24 gennaio 2011 il governo olandese ha anche reso pubblica la sua strategia di uscita (48).
(89)
Dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (e anche dal piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) emerge che - dopo l’attuazione di tutte le misure di aiuto di Stato - il gruppo ABN AMRO è sufficientemente capitalizzato. Durante il periodo di ristrutturazione, i coefficienti di capitale di classe 1 previsti dovrebbero restare ampiamente al di sopra del […] % tra il 2009 e il 2012, aumentando ulteriormente a […] % nel 2013.
(90)
Nel suo piano di ristrutturazione del dicembre 2009, lo Stato olandese spiega che il gruppo ABN AMRO ha già ceduto varie attività. A parte la vendita di New HBU e IFN durante il processo di applicazione della misura correttiva in materia di concentrazioni, ABN AMRO N e FBN hanno ceduto anche Intertrust e PFS.
(91)
Rispetto al gruppo ABN AMRO, Intertrust e PFS rappresentano congiuntamente [0 - 5] %, [0 - 5] % [0 - 5] % in termini di utile di gestione totale, costi e RWA previsti rispettivamente.
(92)
Durante il processo di ristrutturazione, FBN ha anche effettuato un’acquisizione per porre rimedio a un disallineamento derivante dalla scissione di Fortis SA/NV. FBN era il proprietario giuridico della UO Brokerage, Clearing and Custody e di tutti gli uffici relativi a tale attività ad eccezione di quello di Chicago, che aveva continuato a far parte di Fortis Bank SA/NV. Per porre rimedio al disallineamento legato alla separazione, il 31 luglio 2009 FBN ha acquisito la filiale di Chicago di Fortis Clearing Americas da Fortis Bank SA/NV per un prezzo di circa […] milioni di dollari.
2.4. Descrizione delle misure
(93)
Per individuare le singole misure di aiuto di Stato, la Commissione utilizza nella presente decisione gli stessi codici alfabetici indicati nella sua decisione del 5 febbraio 2010.
2.4.1. Misure oggetto della decisione dell’8 aprile 2009
(94)
Il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha acquisito FBN (che comprende ABN AMRO N) da Fortis SA/NV per 12,8 milioni di EUR («misura X»). La Commissione non ha avviato il procedimento riguardo a tale misura, che in quanto tale non costituiva un aiuto di Stato a favore di FBN, anche se faceva parte di un’operazione con cui si forniva un aiuto di Stato a favore di FBN (cfr. considerando 32 della decisione dell’8 aprile 2009).
(95)
Al momento dell’acquisizione di FBN da parte dello Stato olandese, FBN dipendeva in larga misura da Fortis Bank SA/NV per i suoi finanziamenti. Per garantire la piena separazione di FBN da Fortis Bank SA/NV, lo Stato olandese doveva porre fine al rapporto di finanziamento tra FBN e Fortis Bank SA/NV. Per scindere i legami esistenti, il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha concesso a FBN una linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR («misura Y1»). Tale linea di credito ha consentito a FBN di rimborsare a Fortis Bank SA/NV prestiti a breve termine pari a 34 miliardi di EUR. Lo Stato olandese ha anche sostituito Fortis Bank SA/NV come erogatore di prestiti a lungo termine a FBN per un importo nominale di 16,1 miliardi di EUR nell’ambito di una cosiddetta «novazione» («misura Y2») (49).
(96)
La linea di credito a breve termine rientrante nella misura Y1 è restata in vigore fino alla fine di giugno 2009. Nel periodo di durata di tale misura la remunerazione è cambiata varie volte. Nel periodo compreso tra il 6 ottobre 2008 e il 23 ottobre 2008, lo Stato olandese ha fornito a FBN un finanziamento a breve termine al tasso EONIA (50) (per i prestiti overnight di importo massimo di 5 miliardi di EUR) o al tasso EURIBOR (51) (per crediti a più lungo termine con un importo massimo di 40 miliardi di EUR) senza alcun ulteriore spread. Dopo il 23 ottobre 2008, per un breve periodo (fino al 5 novembre 2008) lo Stato olandese ha applicato il tasso EONIA + 50 punti base e il tasso EURIBOR + 50 punti base. In questo secondo periodo, tali condizioni valevano ancora per importi massimi di 5 miliardi di EUR per crediti overnight e di 40 miliardi di EUR per crediti a più lungo termine. Nel periodo compreso tra il 5 novembre 2008 e il 1o marzo 2009, lo Stato olandese ha modificato la remunerazione al tasso EONIA + 25 punti base per i prestiti overnight, al tasso EURIBOR + 25 punti base per prestiti con scadenza (52) inferiore a 3 mesi e al tasso EURIBOR + 50 punti base per i prestiti con scadenza superiore a tre mesi (53). Dopo il 1o marzo 2009, lo Stato olandese ha creato un sistema in due fasi per incoraggiare FBN a ridurre la sua dipendenza dallo Stato. Una prima parte dei finanziamenti (a prescindere dalla scadenza) è stata messa a disposizione al tasso EURIBOR + 25 punti base, tuttavia dopo il superamento della soglia, FBN ha potuto ottenere altri crediti soltanto al tasso EURIBOR + 50 punti base (54). L’importo della linea di credito totale e l’importo della prima soglia sono stati gradualmente ridotti. Il 9 luglio 2009 lo Stato olandese ha informato la Commissione che FBN aveva rimborsato tutti i prestiti a breve termine allo Stato.
(97)
I prestiti a lungo termine oggetto di novazione nei confronti dello Stato olandese (misura Y2) erano pari a 16,1 miliardi di EUR, fra cui 8,15 miliardi di EUR di capitale di classe 2 (di cui 3 miliardi di EUR di classe 2 superiore) e 7,95 miliardi di EUR di prestiti privilegiati.
(98)
Il 24 dicembre 2008 lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR («misura Z»). Lo Stato olandese non ha pagato l’acquisto in contanti, ma cancellando un debito a lungo termine di 6,5 miliardi di EUR ottenuto nelle operazioni integrate del 3 ottobre 2008 nell’ambito della misura Y2. In altre parole, lo Stato olandese ha rinunciato alla riscossione di crediti vantati nei confronti di FBN per un importo di 6,5 miliardi di EUR per pagare l’acquisto di ABN AMRO N (55).
2.4.2. Misure oggetto della decisione del 5 febbraio 2010
(99)
Alcune delle misure oggetto della decisione del 5 febbraio 2010 (56) sono state notificate alla Commissione nel luglio 2009 e quelle restanti nel gennaio 2010. Nel luglio 2009 lo Stato olandese ha notificato uno strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali («misura A» con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR), un titolo obbligazionario convertibile di 500 milioni di EUR («misura B1») e una seconda quota di titoli obbligazionari convertibili di 300 milioni di EUR («misura B2»).
(100)
Nel gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato altre misure patrimoniali per un importo di 4,39 miliardi di EUR. Lo Stato olandese ha sottoscritto altri titoli obbligazionari convertibili pari a 2,28 miliardi di EUR per coprire ulteriori costi di separazione (780 milioni di EUR, «misura B3»), la riduzione di capitale derivante dalla vendita di New HBU (300 milioni di EUR, «misura B4») e i costi di integrazione (1,2 miliardi di EUR, «misura B5»). Per rendere il capitale di classe 1 di FBN conforme ai requisiti normativi, lo Stato olandese ha anche convertito 1,35 miliardi di EUR del capitale di classe 2 di FBN che già deteneva in capitale di classe 1 («misura C»). Lo Stato olandese ha anche pagato agli altri membri del consorzio 740 milioni di EUR in contanti («misura D») come previsto nell’AAC per risolvere questioni emerse soltanto nel corso del processo di separazione. Infine, lo Stato olandese ha anche fornito una garanzia su obbligazioni incrociate derivanti dalla vendita di New HBU («misura E»).
(101)
Lo Stato olandese ha venduto una protezione del credito tramite un contratto CDS su un portafoglio di crediti ipotecari olandese di ABN AMRO N, che rappresentava circa il [30 - 80] % del portafoglio di prestiti nazionali totali di ABN AMRO N. Tale misura ha avuto l’effetto di ridurre le attività ponderate per il rischio di ABN AMRO N.
(102)
Per remunerare la protezione del credito, lo Stato olandese riceveva un compenso annuo di 51,5 punti base (calcolato come percentuale del valore del portafoglio all’inizio di ciascun periodo di riferimento).
(103)
Il compenso veniva calcolato utilizzando la metodologia dell’equivalente in capitale. Lo Stato olandese determinava il capitale che ABN AMRO N poteva rendere disponibile grazie allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (ossia 1,7 miliardi di EUR, sulla base dei requisiti di Basilea I ancora in vigore al momento dell’attuazione dell’accordo relativo allo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali) e quindi calcolava un ricavo del 10 % su tale alleggerimento dei requisiti patrimoniali (ossia il 10 % su 1,7 miliardi di EUR), che equivaleva a 51,5 punti base del valore iniziale del portafoglio di 34,5 miliardi di EUR.
(104)
Ogni anno ABN AMRO N ha mantenuto un segmento first loss di 20 punti base (calcolato in percentuale del valore del portafoglio iniziale).
(105)
ABN AMRO N ha mantenuto una soglia per le perdite relative alla quota garantita dalla banca (vertical slice) del 5 % del restante rischio.
(106)
Il prezzo fissato per lo strumento di protezione del credito non sarebbe stato adeguato dopo la piena adozione dei requisiti patrimoniali di Basilea II da parte di ABN AMRO N, anche se l’effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali del relativo strumento sarebbe stato molto più limitato.
(107)
In linea di principio, il contratto CDS aveva una scadenza di sette anni, tuttavia ABN AMRO N disponeva di opzioni call che le consentivano di rescindere il contratto in alcune date di riferimento predeterminate (per esempio, ottobre 2010, gennaio 2011 e gennaio 2012) (57).
(108)
In base all’AAC, i tre partner del consorzio dovevano garantire il mantenimento di una sufficiente capitalizzazione di ABN AMRO Z. In questo contesto, lo Stato olandese doveva fornire un contributo di 2,2 miliardi di EUR per la riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Lo scopo dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali era consentire ad ABN AMRO N di destinare parte del contributo di 2,2 miliardi di EUR a ABN AMRO Z.
(109)
Lo Stato olandese ha preferito la soluzione non convenzionale dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali al tradizionale aumento di capitale in quanto, prima della separazione, non poteva circoscrivere gli apporti di capitale all’interno di ABN AMRO Bank. In altre parole, poiché ABN AMRO N non era un’entità giuridica separata, un apporto di capitale in ABN AMRO Bank avrebbe potuto avvantaggiare anche gli altri due membri del consorzio. Tale linea di azione avrebbe potuto avere gravi implicazioni soprattutto in scenari di aumentate difficoltà.
(110)
Quando è stata realizzata la separazione, ABN AMRO N è diventata un’entità giuridica separata (la nuova ABN AMRO Bank). Lo Stato olandese ha continuato ad avere la responsabilità, in base all’AAC, di colmare la riduzione di capitale di 2,2 miliardi di EUR di ABN AMRO Z. Lo Stato olandese ha deciso che ABN AMRO N utilizzasse risorse derivanti dai titoli obbligazionari convertibili (ossia la misura B3 in quanto legata al margine prudenziale di 500 milioni di EUR e 1,2 miliardi di EUR della misura B5) per fornire 1,7 miliardi di EUR ad ABN AMRO Z, mantenendo lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali nella nuova ABN AMRO Bank per coprire il margine prudenziale di 500 milioni di EUR e i costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR.
(111)
Il 15 ottobre 2010 ABN AMRO Bank e lo Stato olandese hanno annunciato che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sarebbe terminato il 30 ottobre 2010. In effetti, poiché nel frattempo ABN AMRO Bank aveva attuato i requisiti di Basilea II, lo strumento era diventato meno interessante e meno necessario (58).
(112)
Poiché lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non era sufficiente per coprire tutta la riduzione di capitale di 2,2 miliardi di EUR di ABN AMRO Z, lo Stato olandese ha fornito capitale supplementare ad ABN AMRO Bank tramite un titolo obbligazionario convertibile.
(113)
Tale titolo è stato classificato come capitale ibrido di classe 1, comportava una cedola del 10 % ed è stato automaticamente convertito in azioni di ABN AMRO II al momento della separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank. A partire da quel momento, poteva essere considerato capitale di classe 1 di base. La conversione è stata effettuata al valore nominale (59). La misura ha consentito ad ABN AMRO II (rinominata ABN AMRO Bank) di fornire un contributo di 500 milioni di EUR ad ABN AMRO Z.
(114)
Per coprire i costi legati alla separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank, lo Stato olandese ha sottoscritto un titolo obbligazionario convertibile supplementare. Nel luglio 2009 è stata notificata una prima quota di circa 300 milioni di EUR (misura B2), mentre nel gennaio 2010 è stata notificata la parte restante, ossia 780 milioni di EUR (misura B3).
(115)
L’intero importo di 1,08 miliardi di EUR (ossia le misure B2 e B3 insieme) era necessario per coprire i seguenti costi:
-
480 milioni di EUR di costi di separazione ben definiti;
-
90 milioni di EUR per istituire uno sportello per il mercato monetario;
-
500 milioni di EUR per garantire un margine prudenziale.
(116)
Lo Stato olandese ha fornito un’ulteriore suddivisione dei costi di separazione di 480 milioni di EUR che riguardavano le obbligazioni incrociate ([0 - 200] milioni di EUR), la correzione delle lettere di ripartizione dei rischi ([0 - 200] milioni di EUR), il riacquisto di cartolarizzazioni ([0 - 200] milioni di EUR), il trasferimento da ABN AMRO R del rischio di mercato legato agli scambi di clienti di ABN AMRO N ([0 - 200] milioni di EUR), la cessazione degli strumenti di alleggerimento dei requisiti patrimoniali ([0 - 200] milioni di EUR) e costi vari di separazione e di chiusura ([0 - 300] milioni di EUR).
(117)
Dopo la separazione dalla società madre ABN AMRO Bank, ABN AMRO II doveva istituire un proprio sportello per il mercato monetario, il cui costo era di 90 milioni di EUR.
(118)
Infine, lo Stato olandese ha fornito altri 500 milioni di EUR di capitale per garantire che ABN AMRO N potesse operare con un margine superiore ai requisiti normativi minimi.
(119)
La fusione di FBN e ABN AMRO N poteva essere effettuata soltanto dopo aver risolto i problemi di concentrazione individuati nella decisione relativa alla concentrazione. Lo Stato olandese ha pertanto deciso di vendere New HBU e IFN a Deutsche Bank. Tale operazione ha tuttavia comportato un ulteriore fabbisogno di capitale di 470 milioni di EUR, al quale ABN AMRO N non poteva far fronte da sola. Lo Stato olandese ha deciso di intervenire fornendo un importo di 300 milioni di EUR sotto forma di titoli obbligazionari convertibili (60).
(120)
Per attuare la fusione, ABN AMRO N e FBN (e dopo la fusione il gruppo ABN AMRO) hanno dovuto pagare i costi di integrazione iniziali di 1,2 miliardi di EUR (al netto delle imposte) relativi ai costi degli esuberi, all’integrazione di piattaforme informatiche e alla ristrutturazione della rete di filiali. Poiché ABN AMRO N e FBN non erano in grado di finanziare esse stesse tali costi, lo Stato olandese ha deciso di fornire capitale sotto forma di titoli obbligazionari convertibili (61).
(121)
FBN è stata costretta ad aumentare il proprio capitale di classe 1 dopo che DNB (62) aveva comunicato che vi era una riduzione di capitale di classe 1 di circa 1,26 miliardi di EUR. Dopo la separazione dalla sua società madre Fortis SA/NV, FBN ha anche dovuto pagare 90 milioni di EUR per coprire i costi relativi all’istituzione di uno sportello di tesoreria, ai modelli, alle licenze e ai servizi di consulenza legati a Basilea.
(122)
Lo Stato olandese ha fornito l’ulteriore capitale necessario convertendo il debito di classe 2 con un valore nominale di 1,35 miliardi di EUR in capitale di classe 1. L’operazione non ha comportato quindi nuove risorse in contanti (63).
(123)
Quando hanno negoziato l’acquisizione di ABN AMRO Holding nel 2007, i membri del consorzio si sono resi conto che non tutti i fatti erano già noti all’epoca. L’AAC conteneva pertanto alcuni principi generali per adempiere taluni obblighi di pagamento, che sarebbero diventati evidenti soltanto durante il processo di separazione. Gli importi esatti risultavano da un processo di negoziazione al quale lo Stato olandese (e Fortis SA/NV in precedenza) aveva partecipato.
(124)
L’importo totale di 740 milioni di EUR riguarda:
[…]
Tali flussi finanziari in uscita sono in parte compensati dal fatto che lo Stato olandese ha ricevuto […] dagli altri membri del consorzio in relazione ai costi non recuperabili.
(125)
L’importo degli obblighi di pagamento nei confronti degli altri membri del consorzio (ossia 740 milioni di EUR) è stato versato in contanti, in parte direttamente agli altri membri del consorzio e in parte ad ABN AMRO Bank (ora RBS NV).
(126)
Anche dopo la cessione di New HBU, ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II (o i suoi successor giuridici) resteranno responsabili nei confronti dei creditori di New HBU se New HBU non può rispettare i suoi obblighi nei confronti dei propri creditori. Allo stesso modo, New HBU dovrà far fronte a obbligazioni incrociate nei confronti dei creditori di ABN AMRO Bank e ABN AMRO II. Poiché le obbligazioni incrociate traevano origine dalla vendita di New HBU decisa da ABN AMRO II e dai suoi azionisti, spettava loro trovare una soluzione. La soluzione proposta implicava che lo Stato olandese e Deutsche Bank (ossia l’acquirente di New HBU) accettassero che New HBU e ABN AMRO II si indennizzassero a vicenda per le obbligazioni incrociate fornendosi garanzie, in modo da ridurre i requisiti patrimoniali previsti dalla normativa a un auspicato 20 %. In seguito a tale accordo, ABN AMRO II doveva fornire garanzie a New HBU per un importo di 950 milioni di EUR (che si sarebbe ridotto nel tempo in quanto le obbligazioni sarebbero giunte a scadenza) per le obbligazioni di New HBU nei confronti di ABN AMRO II e di ABN AMRO Bank (ora RBS NV). Poiché ABN AMRO II non aveva le risorse per fornire la garanzia necessaria riguardo alle obbligazioni nei confronti di ABN AMRO Bank (ora RBS NV), lo Stato ha fornito una controgaranzia sotto forma di garanzia sul debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV).
(127)
Lo Stato olandese ha stabilito per tale rischio un prezzo come se si trattasse di una garanzia statale sul debito subordinato di ABN AMRO Bank (ora RBS NV). Il prezzo - basato sulla raccomandazione della Banca centrale europea («BCE») relativa alle ricapitalizzazioni (64)- è stato fissato a 200 punti base più lo spread CDS medio (65).
(128)
La tabella 4 sintetizza le misure valutate nella presente decisione. La colonna «Motivo» corrisponde a quella della tabella 1 al punto (57) della decisione del 5 febbraio 2010. Come indicato nel considerando 110, in seguito alla separazione di ABN AMRO N e ABN AMRO Bank del 6 febbraio 2010, le misure e i relativi obiettivi sono stati rimescolati. Più specificamente, a partire da tale data la misura A è stata utilizzata per gli obiettivi della misura B3 (per quanto riguarda il margine prudenziale) e la misura B5 e viceversa.
Tabella 4
Misure di aiuto di Stato
Descrizione
Valore
(in miliardi di EUR)
Motivo
Entità giuridica alla quale le misure sono concesse
Misure oggetto della decisione dell’8 aprile 2009
Y1
Finanziamenti a breve termine
45
FBN
Y2
Finanziamenti a lungo termine
16,1
FBN (per consentire il rimborso a Fortis Bank SA/NV)
Z
Acquisizione di ABN AMRO N
6,5
FBN (prezzo di acquisto pagato rinunciando al debito)
Misure patrimoniali notificate nel luglio 2009 e attuate nei mesi di luglio/agosto 2009
Misura A
Strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali
Protezione con contratto di CDS su un portafoglio di 34,5 miliardi di EUR (con un effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali di 1,7 miliardi di EUR)
Ovviare alla riduzione di capitale di ABN AMRO Z
ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e quindi ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank) alla data di separazione
Misura B1
Titolo obbligazionario convertibile
0,5
Misura B2
Titolo obbligazionario convertibile
0,3
Prima quota dei costi di separazione
ABN AMRO Bank NV (ora RBS NV) e quindi ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank al momento della separazione)
Altre misure patrimoniali notificate nel gennaio 2010
Misura B3
Titolo obbligazionario convertibile
0,78
Seconda quota dei costi di separazione e margine prudenziale di 0,5 miliardi di EUR
Importo di 967 milioni di EUR pagato a ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e quindi trasferito ad ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank) alla separazione, la parte restante pagata direttamente ad ABN AMRO II
Misura B4
Titolo obbligazionario convertibile
0,3
Impatto sul patrimonio dovuto alla vendita di New HBU
Misura B5
Titolo obbligazionario convertibile
1,2
Costi di integrazione
Misura C
Conversione di capitale di classe 2 in capitale proprio
1,35
Riduzione di capitale di classe 1 a livello di FBN
FBN
Misura D
Pagamento in contanti ai partner del consorzio
0,74
Obblighi di pagamento derivanti dall’AAC
Altri partner del consorzio/ABN AMRO Bank (ora RBS NV)
Misura E
Garanzia su obbligazioni di 950 milioni di EUR
0,95
Obbligazioni incrociate derivanti dalla vendita di New
ABN AMRO II (ora ABN AMRO Bank)
3. MOTIVI DI AVVIO DEL PROCEDIMENTO
3.1. Motivi di avvio del procedimento indicati nella decisione dell’8 aprile 2009
(129)
Nella decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha avviato il procedimento in quanto aveva motivo di ritenere che le misure Y1, Y2 and Z (66) rappresentassero aiuti di Stato a favore di FBN e ABN AMRO. La Commissione era del parere che tali misure consentissero a FBN e ABN AMRO N di restare sul mercato e di svolgere le loro attività. Aveva motivo di ritenere che tali misure fossero selettivamente vantaggiose per FBN e ABN AMRO N.
(130)
Nei considerando 29 e 30 della decisione dell’8 aprile 2009, la Commissione ha sottolineato che le misure X, Y1 e Y2 facevano parte dello stesso contratto di vendita, il cui scopo era separare FBN dal resto di Fortis SA/NV. La decisione del 3 dicembre 2008 era già giunta alla conclusione che, aderendo a tale contratto il 3 ottobre 2008, lo Stato olandese non aveva agito come un normale investitore in un’economia di mercato.
(131)
Nel considerando 33 della decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha sostenuto che la misura Y1 risultava essere vantaggiosa per FBN in quanto FBN aveva ricevuto finanziamenti per un importo che non avrebbe potuto reperire sui mercati, che all’epoca erano in una situazione di caos totale. Tenendo presenti tale situazione di mercato estrema, la Commissione dubitava inoltre che i tassi di interesse applicati dallo Stato olandese sarebbero stati accettabili per un investiture privato. La Commissione ha anche sottolineato che la solidità del nuovo fornitore di finanziamenti sembrava vantaggiosa per FBN. FBN non dipendeva più da una società con problemi di liquidità in gravi difficoltà come Fortis SA/NV, ma riceveva finanziamenti dallo Stato olandese.
(132)
La Commissione dubitava che la misura Y1 fosse compatibile con la comunicazione della Commissione intitolata «L’applicazione delle regole in materia di aiuti di Stato alle misure adottate per le istituzioni finanziarie nel contesto dell’attuale crisi finanziaria mondiale» (la «comunicazione relativa alle banche») (67) in quanto non era proporzionata né limitata al minimo necessario. Preoccupazioni più specifiche sono state sollevate nel considerando 52 della decisione dell’8 aprile 2009 sulla compatibilità dei seguenti elementi: (1) la remunerazione pagata da FBN, (2) il periodo massimo durante il quale FBN ha potuto beneficiare di finanziamenti, (3) la scadenza massima degli strumenti interessati e (4) il volume della linea di credito.
(133)
La Commissione ha anche sostenuto che la misura Y2 poteva contenere elementi di aiuti di Stato se al momento dell’acquisizione Fortis Bank SA/NV era in grado di richiedere il rimborso immediato dei prestiti a lungo termine in caso di variazione della proprietà di FBN. In effetti, qualora fosse esistita una clausola di rimborso legata alla proprietà, la misura Y2 avrebbe consentito a FBN di usufruire di prestiti a lungo termine ai tassi di interesse in vigore prima della crisi. La misura Y2 implicava che FBN non fosse costretta a trovare finanziamenti alternativi alle condizioni di mercato all’epoca prevalenti. Inoltre, poiché Fortis Bank SA/NV aveva il diritto di richiedere un rimborso, potrebbe essere messa in discussione la decisione dello Stato olandese di fornire prestiti a lungo termine anziché prestiti a breve termine. Pertanto, nella decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha espresso dubbi riguardo al fatto che la misura Y2 contenesse aiuti di Stato per un periodo più a lungo termine di quanto strettamente necessario. Per poter valutare le implicazioni in materia di aiuti di Stato della misura Y2, la Commissione ha richiesto allo Stato olandese di fornire maggiori informazioni sui termini di rimborso anticipato dei contratti di prestito a lungo termine.
(134)
Nel considerando 54 della decisione dell’8 aprile 2009 la Commissione ha anche messo in dubbio che lo Stato olandese avesse adottato misure sufficienti per limitare indebite distorsioni della concorrenza, in linea con il punto (27) della comunicazione relativa alle banche.
(135)
La Commissione ha inoltre espresso dubbi sul fatto che AMRO N avesse - forse indirettamente - beneficiato delle misure di liquidità concesse a FBN. Pertanto, ha chiesto allo Stato olandese di fornire maggiori informazioni sulla posizione finanziaria e sulla strategia di finanziamento di ABN AMRO N.
(136)
Riguardo alla misura Z, la Commissione dubitava che lo Stato olandese avesse pagato a FBN il prezzo di mercato per l’acquisizione di ABN AMRO N. La Commissione ha osservato che lo Stato olandese aveva pagato un importo superiore a quello della valutazione delle «condizioni di mercato esistenti» del 2 ottobre 2008 effettuata dall’esperto dello Stato olandese […] nella relazione menzionata nel considerando 2. Inoltre, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva applicato un fattore di correzione per tenere conto del declino del mercato azionario verificatosi tra ottobre e dicembre 2008 e che era particolarmente evidente per le azioni bancarie. Se lo Stato olandese aveva pagato un importo eccessivo per l’acquisto di ABN AMRO N, la misura Z equivaleva a un aiuto di Stato per la ricapitalizzazione di FBN.
(137)
In generale, nella decisione dell’8 aprile 2008 la Commissione ha anche osservato che lo Stato olandese non aveva ancora presentato una valutazione di FBN e ABN AMRO N da parte della DNB. Lo Stato olandese non aveva neppure fornito un piano di redditività o un piano di ristrutturazione con dettagliate previsioni finanziarie. Poiché non era disponibile un piano di redditività né un piano di ristrutturazione, la Commissione non poteva determinare se, in seguito alle misure X, Y1, Y2 e Z, ABN AMRO N e FBN disponevano di capitali sufficienti e potevano ottenere un livello di redditività accettabile.
3.2. Motivi per estendere il procedimento di cui alla decisione del 5 febbraio 2010
(138)
Quando il 17 luglio 2009 e il 15 gennaio 2010 lo Stato olandese ha notificato misure supplementari a favore di FBN e ABN AMRO N come misure che non costituiscono aiuti di Stato, la Commissione ha ritenuto che alcune di tali misure supplementari rappresentassero aiuti di Stato supplementari a favore di FBN e ABN AMRO N.
(139)
Nella decisione del 5 febbraio 2010 la Commissione ha osservato che in base all’AAC lo Stato olandese aveva alcuni obblighi, che non erano obblighi di ABN AMRO N. Le misure adottate dallo Stato olandese per rispettare gli obblighi derivanti dall’AAC (e in particolare l’obbligo di sostenere il costo di ABN AMRO Z e l’obbligo di separare ABN AMRO N da ABN AMRO Bank) non si configurerebbero a prima vista come aiuti di Stato a favore di ABN AMRO N.
(140)
La Commissione ha affermato che le misure A e B1 sembravano essere intese principalmente a coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z, tuttavia nel contempo non era chiaro alla Commissione se non esisteva anche un vantaggio indiretto per le attività economiche di ABN AMRO N. A questo proposito, la Commissione voleva sapere se ABN AMRO N e ABN AMRO Z, senza uno status giuridico separato, erano sufficientemente autonome tra loro. La Commissione voleva anche ricevere maggiori informazioni sui motivi alla base della riduzione di capitale di ABN AMRO Z e, per esempio, sul trasferimento di azioni di Unicredito da ABN AMRO Z a ABN AMRO N. La Commissione aveva anche dubbi riguardo alla remunerazione riconosciuta da ABN AMRO N a ABN AMRO Z per lo svolgimento di funzioni di sede principale. La Commissione sospettava che la sottocapitalizzazione di ABN AMRO Z, o almeno una sua parte, fosse legata al fatto che ABN AMRO N non aveva pagato un prezzo di mercato per i servizi di sede principale di ABN AMRO Z.
(141)
Anche se la separazione di AMRO N da ABN AMRO Bank è un obbligo per lo Stato olandese in base all’AAC, la Commissione non poteva escludere che la ricapitalizzazione di Stato con cui sono stati finanziati i costi di separazione potesse costituire un aiuto di Stato. La Commissione ha osservato che non tutti i costi classificati come costi di separazione erano in senso stretto collegati agli obblighi di separazione descritti nell’AAC. La Commissione ha sottolineato che la categoria «costi di separazione» includeva un importo di 500 milioni di EUR che era necessario per fornire al gruppo ABN AMRO un margine prudenziale superiore ai requisiti prudenziali minimi.
(142)
La Commissione ha osservato che lo Stato olandese aveva aiutato FBN e ABN AMRO N a pagare i costi relativi alla fusione. Per risolvere i problemi di concentrazione creati dalla fusione, ABN AMRO N ha deciso di vendere IFN e New HBU, con la conseguenza di una nuova riduzione di capitale. La Commissione ha osservato che FBN e ABN AMRO N potevano trarre vantaggi dalla fusione (per esempio, le sinergie derivanti dalla fusione, i vantaggi di essere una società più forte con quote di mercato più elevate sul mercato olandese, …), mentre lo Stato olandese ha finanziato i costi iniziali. A questo proposito, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva alcun obbligo giuridico di pagare tali costi in quanto traevano origine dalla decisione dello Stato olandese del 21 novembre 2008 di procedere alla fusione di FBN e ABN AMRO N e non dall’AAC.
(143)
La Commissione ha preso atto del fatto che la fusione e le condizioni specifiche che riguardano la separazione hanno determinato obbligazioni incrociate (misura E). Il diritto societario olandese implicava che ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II mantenessero la responsabilità nei confronti dei detentori di titoli di debito di New HBU qualora New HBU (o il suo nuovo proprietario, Deutsche Bank) non avesse rispettato i suoi obblighi di pagamento. New HBU aveva obblighi analoghi nei confronti dei detentori di titoli di debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV) e ABN AMRO II. La Commissione non poteva escludere che la soluzione di indennizzazione, che implicava che lo Stato olandese garantisse i detentori di titoli di debito di ABN AMRO Bank (ora RBS NV) con un premio di 200 punti base più il valore medio dello spread dei CDS, si configurasse come aiuto di Stato.
(144)
La Commissione ha espresso dubbi anche riguardo alla concezione dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (misura A). La Commissione ha riconosciuto che la misura A era sostanzialmente diversa da alter misure riguardanti le attività deteriorate in quanto non era stata attuata per proteggere ABN AMRO N da ulteriori diminuzioni delle attività tossiche con una valutazione estremamente incerta. La Commissione ha tuttavia ritenuto che, per essere compatibile con il mercato interno, la misura A doveva essere conforme ai principi generali della comunicazione della Commissione sul trattamento delle attività che hanno subito una riduzione di valore nel settore bancario comunitario (68) (la «comunicazione sulle attività deteriorate»). Più specificamente, devono esistere prove sufficienti di un’adeguata fissazione dei prezzi, nel senso che la banca non dovrebbe trasferire le perdite previste allo Stato. A questo proposito, la Commissione voleva anche capire gli effetti che alcuni elementi contrattuali specifici (per esempio, il meccanismo di riduzione e la soglia per le perdite relative alla quota garantita dalla banca (vertical slice)] avrebbero avuto sui flussi di cassa e la fissazione dei prezzi effettivi. Infine, la Commissione ha anche espresso dubbi sulla scarsità di incentivi che potessero garantire che ABN AMRO N avrebbe posto fine allo strumento nel momento in cui non fosse più stato strettamente necessario.
(145)
La Commissione dubitava che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 rispettasse i criteri fissati nella comunicazione della Commissione sul ripristino della redditività e la valutazione delle misure di ristrutturazione del settore finanziario nel contesto dell’attuale crisi in conformità alle norme sugli aiuti di Stato (69) (la «comunicazione relativa alla ristrutturazione») in termini di redditività, condivisione degli oneri e indebite distorsioni della concorrenza.
(146)
La Commissione ha riconosciuto che il gruppo ABN AMRO avrebbe a prima vista realizzato proventi sufficienti per coprire tutti i suoi costi di gestione (comprese le svalutazioni) e ottenuto un rendimento del capitale netto accettabile. Tuttavia, la Commissione ha anche sottolineato che il rendimento del capitale netto del gruppo ABN AMRO dipendeva in larga misura dalla realizzazione di alcuni presupposti fondamentali. In primo luogo, se il gruppo ABN AMRO vuole diventare efficiente sotto il profilo dei costi con un rapporto costi operativi/reddito accettabile, è indispensabile che attui le sinergie previste (ossia 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte a fronte di un utile netto di […] miliardi di EUR nel 2013). In secondo luogo, come indicato nel considerando 118 della decisione del 5 febbraio 2010, per la redditività del gruppo ABN AMRO rivestiva fondamentale importanza anche il fatto che il gruppo potesse migliorare il proprio margine di interesse netto rispetto ai bassi livelli di FBN e ABN AMRO N della seconda metà del 2008 e della prima metà del 2009. Nella sua decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione ha precisato di aver bisogno di maggiori informazioni al riguardo in modo da poter valutare l’effettivo ripristino della redditività a lungo termine.
(147)
La Commissione ha anche sottolineato che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 non comprendeva ancora previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole come richiesto al punto (13) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. La Commissione ha pertanto richiesto tali previsioni, per consentirle di verificare in quale modo il gruppo ABN AMRO si sarebbe comportato in condizioni di mercato di maggiore stress.
(148)
La Commissione ha anche osservato che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 conteneva poche informazioni sulle sottodivisioni più piccole, impedendo alla Commissione di stabilire se erano stati affrontati in maniera sufficiente tutti i problemi di redditività a tale livello. Più specificamente, la Commissione dubitava che fosse sufficientemente garantita la redditività di PFS, una divisione di FBN, che nel 2008 aveva subito considerevoli perdite nell’ambito del caso Madoff.
(149)
La Commissione dubitava che l’aiuto di Stato fosse limitato al minimo necessario per ripristinare la redditività del gruppo ABN AMRO. A questo proposito, ha sottolineato che il gruppo ABN AMRO aveva precisato che intendeva effettuare limitate acquisizioni aggiuntive che riteneva necessarie per recuperare le competenze sui prodotti che erano state perse durante i processi di separazione da Fortis SA/NV e ABN AMRO Holding. Nella decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione ha sostenuto che gli aiuti di Stato non devono essere utilizzati per finanziare acquisizioni o nuovi investimenti salvo che siano essenziali per ripristinare la redditività di un’impresa. La Commissione ha chiesto allo Stato olandese di fare maggiore chiarezza sulla politica in materia di acquisizioni del gruppo ABN AMRO e di fornire, tra gli altri, un elenco dettagliato delle attività che il gruppo ABN AMRO doveva riorganizzare per motivi di redditività.
(150)
La Commissione ha anche espresso dubbi sul fatto che tutti i fornitori di capitale ibrido di FBN e ABN AMRO N avessero pagato la loro parte della ristrutturazione. La Commissione dubitava che, per esempio, gli azionisti privilegiati di FBN (70) non avessero contribuito in misura sufficiente per garantire che l’intervento dello Stato olandese non fosse limitato al minimo necessario.
(151)
Anche in termini di durata l’aiuto di Stato dovrebbe essere limitato al minimo necessario. A questo proposito, la Commissione ha osservato che alcune misure erano necessarie per affrontare problemi temporanei, tuttavia dubitava che lo Stato olandese avesse adottato provvedimenti sufficienti per garantire che le misure sarebbero state abrogate nel momento in cui non fossero state più necessarie.
(152)
Riguardo alla misura A, la Commissione ha osservato che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sarebbe diventato poco allettante nel momento in cui ABN AMRO N avesse potuto attuare i requisiti di Basilea II. Sebbene lo strumento in questione contenesse elementi in base ai quale era possibile rescindere anticipatamente il contratto, la Commissione ha osservato che non esisteva un calendario chiaro per l’uscita dello Stato olandese.
(153)
Per quanto riguarda inoltre il margine prudenziale di 500 milioni di EUR, la Commissione ha sottolineato che l’intenzione era che il gruppo ABN AMRO sostituisse tale importo con capitale autofinanziato. Anche in questo caso, la Commissione ha sottolineato che non esisteva alcun tipo di indicazione riguardo ai tempi.
(154)
In merito ai costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR (ossia la misura B5), la Commissione ha osservato che lo Stato olandese sosteneva che tali costi avrebbero comportato importanti sinergie di 1,1 miliardi di EUR (al lordo delle imposte) all’anno, che in linea di principio potevano essere utilizzate per rimborsare l’aiuto di Stato. Ciononostante, la Commissione ha osservato che lo Stato olandese non aveva istituito un meccanismo che garantisse tale rimborso. Riguardo al fabbisogno di capitale legato alla vendita di New HBU, la Commissione ha concluso che i requisiti patrimoniali legati alla protezione del credito si sarebbero ridotti rapidamente in quanto i prestiti sarebbero giunti gradualmente a scadenza. La Commissione ha ancora una volta sottolineato che l’aiuto di Stato doveva essere rimborsato nel momento in cui non fosse stato più necessario.
(155)
In termini di distorsione della concorrenza, la Commissione ha sottolineato che il fabbisogno di capitale di FBN e ABN AMRO N derivava in una certa misura dalla loro separazione dalle ex società madri e dai costi di integrazione iniziali, e non dall’assunzione di eccessivi rischi o dalla cattiva gestione all’interno di FBN e ABN AMRO N. In questo contesto, la Commissione ha concluso che con ogni probabilità non sarebbero state necessarie altre cessioni.
(156)
Nel contempo tuttavia, la Commissione ha espresso dubbi sul fatto che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 contenesse sufficienti misure comportamentali per garantire che FBN e ABN AMRO N non avrebbero utilizzato l’aiuto di Stato per crescere a scapito dei loro concorrenti, per esempio attuando una politica dei prezzi insostenibile o acquisendo altri istituti finanziari, riducendo gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire e innovare e scoraggiando l’ingresso nel mercato bancario olandese.
(157)
In termini di uscita, la Commissione ha sostenuto che sarebbe stato utile se lo Stato olandese avesse definito e comunicato chiaramente una strategia di uscita. In effetti, gli interventi massicci e ripetuti dello Stato olandese potevano essere percepiti dai depositanti come il segno di un suo sostegno permanente.
4. OSSERVAZIONI DELLE PARTI INTERESSATE
4.1. Prima serie di osservazioni di Van Lanschot (lettera del 6 maggio 2009)
(158)
La reclamante sosteneva che grazie all’aiuto di Stato e alla proprietà statale, FBN e ABN AMRO N (comprese le loro controllate come MoneYou e Mees Pierson) offrivano tassi di interesse elevati in maniera insostenibile sui risparmi e i depositi di privati, destabilizzando il mercato bancario olandese.
(159)
La reclamante riteneva che i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N fossero causa di perdite. A questo proposito, faceva riferimento al fatto che i tassi EURIBOR erano diminuiti dal 5 % nel settembre 2008 a meno del 2 % nei mesi di gennaio/febbraio 2009, mentre i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N sui risparmi erano aumentati.
(160)
La reclamante sottolinea inoltre le caratteristiche specifiche del mercato bancario privato olandese rispetto al mercato bancario al dettaglio, che tendono ad aumentare l’effetto distorsivo delle misure adottate. I risparmi nel settore bancario privato sono in media maggiori di quelli del settore bancario al dettaglio. Per i risparmi di modesta entità, i clienti sono meno preoccupati riguardo al profilo di rischio della banca in quanto sono tutelati dal programma di garanzia dei depositi olandese (fino a un importo di 100 000 EUR). La consapevolezza del rischio aumenta tuttavia quando si supera tale soglia, che è un caso molto comune nel settore bancario privato.
(161)
La reclamante ha anche sostenuto che FBN e ABN AMRO N beneficiano di una garanzia di Stato implicita e che i clienti di FBN e ABN AMRO N sono convinti che lo Stato olandese non consenta alle banche di proprietà dello Stato di fallire.
(162)
La reclamante - che aveva affrontato la crisi senza aiuti di Stato - sottolineava che aveva subito gravi ripercussioni in seguito al comportamento distorsivo di FBN e ABN AMRO N in quanto tradizionalmente dipendeva in larga misura dal mercato olandese dei risparmi per finanziare le proprie attività (71). In termini assoluti, la reclamante aveva risparmi e depositi pari a 15 miliardi di EUR, con la conseguenza che un aumento dell’1 % dei tassi di interesse poteva costare alla società circa 150 milioni di EUR all’anno (72). Oltre all’aumento dei costi, vi era anche un effetto di volume in quanto Van Lanschot perdeva clienti.
4.2. Osservazioni successive di Van Lanschot (lettere del 21 e del 28 agosto 2009)
(163)
Secondo la reclamante, il comportamento inusuale di FBN e ABN AMRO N era continuato nei mesi estivi del 2009.
(164)
Quale argomento supplementare, la reclamante ha fatto riferimento al volume insolitamente elevato e alle variazioni delle quote di mercato nel mercato dei risparmi olandese tradizionalmente stabile. A questo proposito, la reclamante ha richiamato l’attenzione sui comunicati stampa di FBN e ABN AMRO N che riportavano flussi di depositi in entrata di 9 miliardi di EUR e 21 miliardi di EUR rispettivamente nella prima metà del 2009 (73). La reclamante riteneva tali dati estremamente elevati tenuto conto del fatto che il mercato dei risparmi olandese vale in totale circa 287 miliardi di EUR.
(165)
Quale ulteriore dimostrazione di modalità di fissazione dei prezzi inconsuete, il denunciante ha fatto riferimento al fatto che i tassi di interesse sui risparmi in paesi vicini quali Belgio, Francia e Germania avevano seguito la riduzione dei tassi EURIBOR, mentre i tassi di interesse sui risparmi nei Paesi Basi erano rimasti tenacemente elevati.
4.3. Osservazioni di ABN AMRO Bank (lettera del 6 luglio 2009)
(166)
Esprimendosi sulla decisione dell’8 aprile 2009 con cui è stato avviato il procedimento di indagine formale, ABN AMRO Bank (ossia la società madre di ABN AMRO N) ha fornito maggiori informazioni sulla sua posizione finanziaria e sulla sua strategia di finanziamento. ABN AMRO Bank ha negato di aver beneficiato, direttamente o indirettamente, di aiuti al finanziamento forniti a FBN (misure Y1 e Y2). ABN AMRO Bank ha sottolineato che non aveva bisogno di aiuti per finanziarsi nel periodo di crisi grazie alla sua strategia di finanziamento diversificata. Ha anche posto in evidenza che le statistiche sulla sua liquidità restavano entro i limiti regolamentari ed entro i suoi limiti interni.
5. OSSERVAZIONI DELLO STATO OLANDESE
5.1. Osservazioni dello Stato olandese sulla decisione dell’8 aprile 2009
(167)
Lo Stato olandese ha riconosciuto che FBN aveva potuto proseguire le proprie attività grazie alla sua acquisizione da parte dello Stato (74), tuttavia ha sostenuto che l’acquisizione era in linea con il cosiddetto «principio dell’investitore in un’economia di mercato». Ne consegue che, secondo lo Stato olandese, non esisteva un vantaggio selettivo e pertanto non esistevano aiuti di Stato. Lo Stato olandese ha ritenuto che, sebbene le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 fossero principalmente intese a prevenire la destabilizzazione di FBN e ABN AMRO N e del sistema bancario olandese in generale, acquistando partecipazioni in FBN e ABN AMRO N intendeva ottenere un rendimento a lungo termine positivo. Lo Stato olandese ha sottolineato che il prezzo per FBN (compresa ABN AMRO N) rientrava nei limiti della valutazione del suo esperto esterno.
(168)
Lo Stato olandese ha sostenuto di aver pagato un prezzo di mercato equo per FBN, sottolineando tuttavia che se avesse pagato un importo eccessivo, il pagamento sarebbe stato un aiuto di Stato a favore di Fortis SA/NV (che era la società venditrice) e non un aiuto di Stato a favore di FBN.
(169)
Riguardo alla misura Y1, lo Stato olandese ha sostenuto di aver fornito finanziamenti a breve termine a FBN alle condizioni di mercato. Ha affermato che prima della crisi FBN aveva ricevuto finanziamenti dalla società madre ai tassi EONIA o EURIBOR senza alcun altro spread. Lo Stato olandese ha sostenuto che le modalità di fissazione dei prezzi che applicava (descritte nel considerando 96) erano in linea con la prassi del mercato. Più specificamente, ha anche sostenuto che il suo sistema di fissazione dei prezzi utilizzato per il periodo dopo il 5 novembre 2008 (con uno spread di 50 punti base per prestiti di più di tre mesi) era in linea con il programma di garanzia olandese (75).
(170)
Riguardo al periodo durante il quale era stata resa disponibile la linea di credito di FBN, lo Stato olandese ha spiegato che aveva avviato negoziati sulla cessazione della linea di credito nel gennaio 2009 allo scopo di porre fine a tale linea il più presto possibile. Tenuto conto di questo obiettivo, nel marzo 2009 lo Stato olandese ha introdotto un nuovo sistema di fissazione dei prezzi in due fasi, che rendeva i finanziamenti più costosi al superamento di una soglia predefinita. Lo Stato olandese ha presupposto che FBN potesse rimborsare il credito pagando un importo compreso tra 4 e 5 miliardi di EUR al mese e intendeva porre fine alla linea di credito entro la fine del 2009. In realtà, FBN ha rimborsato la linea di credito più velocemente del previsto. La linea di credito era già terminata il 1o luglio 2009.
(171)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la scadenza massima del credito fornito nell’ambito della linea di credito era proporzionata. A questo proposito, lo Stato olandese ha spiegato che nel primo periodo (vale a dire dal 6 al 23 ottobre 2008), aveva concesso crediti con una scadenza di poche settimane. Quando in seguito la linea di credito è stata adeguata, la scadenza massima è stata prorogata a nove mesi per evitare un’eccessiva concentrazione di rimborsi.
(172)
Lo Stato olandese ha spiegato che il volume totale della linea di credito (ossia 5 miliardi di EUR overnight (a un solo giorno) e 40 miliardi di finanziamenti a più lungo termine) era basato sul fabbisogno di finanziamenti effettivo di FBN e che pertanto costituiva il minimo necessario. La linea di credito a breve termine di 45 miliardi di EUR teneva conto della normale volatilità della posizione finanziaria di FBN e consentiva inoltre a FBN di rimborsare immediatamente circa 34 miliardi di EUR a Fortis SA/NV.
(173)
Riguardo ai prestiti a lungo termine (vale a dire la misura Y2), lo Stato olandese ha riconosciuto che Fortis Bank SA/NV avrebbe potuto richiedere il rimborso dei prestiti a tasso di interesse fisso (ma non dei prestiti a tasso variabile) (76). Lo Stato olandese ha sostenuto che aveva soltanto sostituito Fortis Bank SA/NV lasciando invariate tutte le condizioni dei contratti esistenti. Secondo lo Stato olandese, il contratto tra Fortis Bank SA/NV e FBN era un normale contratto di mercato tra operatori privati del mercato. Lo Stato olandese ha sostenuto che, poiché aveva sostituito un investiture in un’economia di mercato, il suo comportamento era automaticamente in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato. In quanto tale, lo Stato olandese ha ritenuto di non dover giustificare i motivi per cui i tassi avrebbero potuto essere più elevati o per cui avrebbe dovuto sostituire i prestiti a lungo termine con prestiti a più breve termine (77).
(174)
Lo Stato olandese ha anche sostenuto che era molto comune per le imprese che intendevano effettuare acquisizioni fornire contemporaneamente liquidità alle collegate appena acquisite.
(175)
Riguardo agli eventuali aiuti di Stato diretti o indiretti forniti a ABN AMRO N, lo Stato olandese ha negato che ABN AMRO N abbia ricevuto finanziamenti dallo Stato olandese o da FBN. Lo Stato olandese ha spiegato che ABN AMRO N, con la sua ampia rete nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio, disponeva di per sé di fondi sufficienti.
(176)
In merito alla misura Z, lo Stato olandese ha sostenuto che il prezzo dell’operazione di 6,5 miliardi di EUR era un prezzo di mercato equo. Ha sottolineato che il prezzo era compreso tra la valutazione alle «condizioni di mercato attuali» di [4 - 6,5] miliardi di EUR e la valutazione «per la durata del ciclo» di [6,5 - 9] miliardi di EUR secondo i calcoli effettuati dal suo esperto esterno di valutazioni all’inizio di ottobre 2008 (prima dell’operazione del 3 ottobre 2008). Riguardo al fatto che l’acquisizione (misura Z) era stata effettuata due mesi e mezzo dopo tale valutazione, lo Stato olandese ha ritenuto che non fossero necessarie rettifiche in quanto nella valutazione degli inizi di ottobre 2008 erano già state prese in considerazione le incertezze (78). Lo Stato olandese ha anche sostenuto che i servizi bancari di investimento e le attività tossiche erano di solito alla base dei problemi di fiducia nei confronti di altre banche, con la conseguenza di una considerevole riduzione del prezzo delle azioni delle banche in questione. ABN AMRO N, per contro, con il suo profilo stabile nel settore bancario commerciale e al dettaglio, era sostanzialmente diversa da altre banche. Tenuto conto di questo contesto, lo Stato olandese ha sostenuto che la rettifica del prezzo per analogia con altre banche non aveva alcun senso.
(177)
Lo Stato olandese ha anche sottolineato che altri membri del consorzio, e in particolare RBS, dovevano approvare l’operazione e che […]. Lo Stato olandese ha anche fatto riferimento ai punti (166) e (177) della relazione preliminare di esperti presentata nel corso della riunione generale degli azionisti di Fortis SA/NV svoltasi l’11 febbraio 2009 a Bruxelles (79), affermando che tali punti sostengono l’argomentazione dello Stato olandese secondo cui il 3 ottobre 2008 aveva pagato per FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance e Fortis Corporate Insurance un prezzo equo, che costituisce quindi un prezzo di riferimento valido per la vendita del dicembre 2008.
(178)
Lo Stato olandese ha attuato la misura Z rinunciando ai crediti vantati nei confronti di FBN. Inoltre, lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione, nel caso in cui fosse arrivata alla conclusione che la misura Z implicava aiuti di Stato, doveva applicare una rettifica. Poiché strumenti simili di altre banche venivano venduti a un prezzo notevolmente scontato rispetto al valore nominale (80), era logico che anche il valore di mercato degli strumenti di debito cui lo Stato olandese aveva rinunciato era inferiore al valore nominale. In altre parole, dalla situazione di mercato esistente risultava che lo Stato olandese non aveva diritto al valore nominale, ma a un valore di mercato inferiore. Lo Stato olandese ha sostenuto che, tenendo conto della situazione di mercato esistente, aveva diritto soltanto a un valore di mercato di [4,55 - 5,85] miliardi di EUR (quindi il valore nominale dei prestiti di 6,5 miliardi di EUR rettificato per uno sconto del prezzo di mercato di [0,65 - 1,95] miliardi di EUR).
(179)
Il 18 giugno 2009 il ministero delle Finanze olandese ha trasmesso alla Commissione la valutazione di FBN effettuata da DNB come richiesto nella decisione dell’8 aprile 2009. […] (81), (82), (83)
(180)
Con lettera del 20 gennaio 2010, DNB ha anche informato la Commissione riguardo a […] ABN AMRO N. […]
5.2. Osservazioni dello Stato olandese sulla decisione del 5 febbraio 2010
(181)
In generale, lo Stato olandese ha sostenuto che le misure adottate non costituivano un aiuto di Stato in quanto:
i)
non avvantaggiavano ABN AMRO N o FBN,
ii)
erano necessarie per separare ABN AMRO N e FBN dalle rispettive ex società madri e derivavano da obblighi contrattuali dello Stato olandese quale successore di Fortis SA/NV nell’AAC,
iii)
erano economicamente giustificate dal punto di vista di un investitore privato.
(182)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione doveva applicare il principio dell’investitore in un’economica di mercato a ogni singola misura adottata dallo Stato olandese. Per quanto riguarda in particolare le misure legate alla fusione (ossia le misure B4 e B5), lo Stato olandese ha sottolineato che la fusione era un investimento con un valore netto attuale positivo e che pertanto era compatibile con il principio dell’investitore in un’economia di mercato.
(183)
In altre parole, lo Stato olandese non ha accettato la posizione preliminare della Commissione, formulata nel considerando 96 della decisione del 5 febbraio 2010, secondo cui il principio dell’investitore in un’economia di mercato non valeva per le misure che hanno fatto seguito alle operazioni integrate del 3 ottobre 2008, in quanto tali misure facevano parte di una più ampia operazione di salvataggio e di ristrutturazione.
(184)
Lo Stato olandese ha riconosciuto che le norme in materia di aiuti di Stato implicano che il principio dell’investitore in un’economia di mercato non si applica quando vengono effettuati vari apporti di capitale interconnessi entro un breve periodo di tempo. Ciononostante, ha sostenuto che questa analisi non valeva per FBN e ABN AMRO N in quanto era del parere che le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non contenevano misure di aiuto di Stato e, inoltre, le misure successive non erano legate all’operazione iniziale.
(185)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione doveva tenere conto della situazione molto specifica in cui lo Stato olandese era stato costretto ad acquistare FBN. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che la vendita di New HBU era stata molto onerosa per lo Stato olandese e per ABN AMRO N con un impatto patrimoniale negativo di 470 milioni di EUR.
(186)
Lo Stato olandese ha sostenuto di aver basato tutte le sue misure sui principi fissati nella comunicazione relativa alle banche (84) e nella comunicazione della Commissione La ricapitalizzazione delle istituzioni finanziarie nel contesto dell’attuale crisi finanziaria: limitazione degli aiuti al minimo necessario e misure di salvaguardia contro indebite distorsioni della concorrenza (85) (la «comunicazione relativa alla ricapitalizzazione»). In generale, lo Stato olandese ha sostenuto che le sue misure erano adeguatamente mirate, proporzionate alle sfide da affrontare e concepite in modo da ridurre al minimo le ricadute sui concorrenti.
(187)
Lo Stato olandese ha sostenuto che la misura A e la misura B1 non potevano essere considerate aiuti di Stato, in quanto lo Stato aveva l’obbligo contrattuale di risolvere i problemi di capitale cui doveva far fronte ABN AMRO Z. Nell’ambito dell’AAC, lo Stato olandese aveva l’obbligo contrattuale di attuare la separazione di ABN AMRO Holding. DNB consentiva l’avvio della separazione di ABN AMRO II soltanto se tutti i membri del consorzio avevano pagato la loro quota della riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Lo Stato olandese ha ammesso di aver fornito capitale a ABN AMRO Z tramite ABN AMRO N, sottolineando tuttavia che ABN AMRO N aveva agito soltanto come intermediario. In definitiva, ABN AMRO N si era limitata a trasmettere capitale a ABN AMRO Z e la misura A non avvantaggiava selettivamente ABN AMRO N.
(188)
Riguardo al fatto che la riduzione di capitale di ABN AMRO Z fosse o meno la conseguenza di vantaggi selettivi concessi a ABN AMRO N, lo Stato olandese ha affermato che i membri del consorzio avevano già garantito all’epoca dell’acquisizione di ABN AMRO Holdings da parte del consorzio (cfr. considerando 33] che le attività delle varie «tracking shares» (cfr. considerando 35] fossero sufficientemente indipendenti le une dalle altre. Tale disposizione implicava anche l’esistenza di una chiara distinzione tra le attività di ABN AMRO N e ABN AMRO Z, ossia, per esempio, che ABN AMRO N aveva la propria struttura di governo societario e la propria rendicontazione. Lo Stato olandese ha anche richiamato l’attenzione della Commissione sul fatto che dal 6 febbraio 2010 ABN AMRO N aveva uno status giuridico separato (86).
(189)
Lo Stato olandese ha anche fornito la prova che la riduzione di capitale di ABN AMRO Z esisteva già al momento dell’acquisizione del 3 ottobre 2008. Il bilancio iniziale di ABN AMRO Z riportava già un risultato negativo di 7,4 miliardi di EUR il 3 ottobre 2008 e la partecipazione di Fortis SA/NV in questo contesto era di circa 2,5 miliardi di EUR. Riguardo alle fonti della riduzione di capitale, lo Stato olandese ha ammesso che era stato effettuato un trasferimento di 1 miliardo di EUR di azioni di Unicredito da ABN AMRO Z alle «tracking shares» operative (fra cui circa 300 milioni di EUR a ABN AMRO N), tuttavia ha fornito informazioni da cui risultava che il trasferimento di azioni di Unicredito aveva avuto luogo nel febbraio 2008, molto prima dell’intervento dello Stato olandese. Il trasferimento di azioni di Unicredito non poteva quindi essere considerato un aiuto di Stato.
(190)
In merito ai costi sostenuti da ABN AMRO Z in relazione alle funzioni di sede principale, lo Stato olandese ha sottolineato che tali costi sono nettamente diminuiti dopo l’acquisizione di ABN AMRO Holding da parte dei membri del consorzio descritta nel considerando 33. Poiché i membri del consorzio non avevano interesse a mantenere una sede principale integrata di grandi dimensioni, era logico mantenere i costi al minimo possibile. I dati forniti dallo Stato olandese dimostrano che i costi per le funzioni del gruppo sostenuti da ABN AMRO Z sono stati pari a [0 - 0,5] miliardi di EUR nel 2008 e a [0 - 0,2] miliardi di EUR nel 2009, che sono importi considerati trascurabili dallo Stato olandese. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che aveva l’obbligo di assorbire tali costi quando ha sostituito Fortis SA/NV nell’ambito dell’AAC, in seguito all’acquisizione di FBN (compresa ABN AMRO N) il 3 ottobre 2008.
(191)
Qualora la Commissione ritenesse la misura A un aiuto di Stato, lo Stato olandese ha sostenuto che non si applicherebbe la comunicazione sulle attività deteriorate (87). Secondo lo Stato olandese, non vi era alcuna incertezza riguardo alla valutazione delle attività protette, che pertanto non potevano essere considerate «deteriorate» nel senso utilizzato nella comunicazione. Qualora la Commissione non condivida il suo punto di vista, il governo olandese ha affermato che i CDS di ABN AMRO N erano comunque conformi ai principi generali di tale comunicazione. Inoltre, ha sostenuto che lo strumento di protezione del credito era necessario e proporzionato, mantenendo al minimo le distorsioni della concorrenza.
(192)
Lo Stato olandese ha affermato che la remunerazione dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali (un ricavo del 10 % del capitale reso disponibile) era sufficientemente elevata. Ha anche fornito la prova che il segmento first loss di 20 punti base era molto più elevato delle perdite previste. Lo Stato olandese ha sostenuto che le perdite storiche (vale a dire [0 - 15] punti base) e le perdite previste nel 2010 (vale a dire [0 - 30] punti base) sul portafoglio dei crediti ipotecari di ABN AMRO N consentivano di prevedere con buona probabilità una serie di perdite che avrebbero potuto verificarsi in futuro. Anche le informazioni di mercato riportate nelle relazioni di rating (88) hanno confermato che il segmento first loss superava le perdite previste. Lo Stato olandese ha anche fatto riferimento a un documento della banca di investimento […], che simulava il modo in cui i flussi di cassa dello Stato olandese variavano in vari scenari di stress.
(193)
Lo Stato olandese ha anche ritenuto che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali contenesse sufficienti incentivi di uscita. Lo Stato olandese ha richiamato l’attenzione della Commissione sulle richieste incluse nello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali e sul fatto che tale strumento sarebbe diventato poco allettante dopo che al gruppo ABN AMRO fosse stato consentito di operare in base ai requisiti di Basilea II. In questo contesto, lo Stato olandese ha ritenuto che ABN AMRO N avrebbe fatto ricorso allo strumento in questione nel gennaio 2011, quando la transizione ai requisiti di Basilea II avrebbe potuto comportare una riduzione del capitale reso disponibile.
(194)
Lo Stato olandese ha spiegato che i costi di separazione (ossia le misure B2 e B3) erano la conseguenza dell’AAC, di cui lo Stato olandese era di fatto una parte aderente dal 3 ottobre 2008. In base ai termini dell’AAC, lo Stato - a differenza di ABN AMRO N - aveva l’obbligo di suddividere ABN AMRO Holding in tre parti. Lo Stato olandese ha negato che tali costi costituissero per ABN AMRO N un vantaggio e ha anche spiegato di aver pagato i costi di separazione in quanto lo Stato aveva l’obbligo contrattuale di attuare la separazione.
(195)
In merito al margine prudenziale di 500 milioni di EUR, anch’esso incluso tra i costi di separazione, lo Stato olandese ha sostenuto che era una prassi bancaria comune. Le banche non possono operare soltanto con il capitale minimo richiesto, ma hanno bisogno di un ulteriore margine di sicurezza. In caso contrario, se le banche dovessero affrontare una battuta d’arresto, anche minima, andrebbero immediatamente incontro a problemi finanziari. Lo Stato olandese ha specificato tuttavia che il suo contributo al margine prudenziale doveva essere temporaneo e che, nel più lungo termine, ABN AMRO N doveva realizzare il margine prudenziale per proprio conto senza alcun aiuto da parte dello Stato olandese.
(196)
Riguardo alla misura B4, lo Stato olandese ha sostenuto che la misura non costituiva un aiuto di Stato. Lo Stato olandese ha asserito che la decisione di procedere alla fusone di entrambe le banche era già stata presa e in parte attuata quando aveva acquistato FBN. Lo Stato olandese ha giustificato la sua affermazione facendo riferimento al fatto che ABN AMRO Asset Management era già stata separata e integrata in Fortis SA/NV al momento delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che la Commissione lo aveva obbligato ad attuare misure correttive in materia di concentrazioni per risolvere i problemi di concentrazione e che aveva ereditato da Fortis SA/NV le misure correttive in materia di concentrazioni per New HBU. Lo Stato olandese ha anche precisato che in definitiva le risorse finanziarie di ABN AMRO N non sarebbero aumentate e pertanto difendeva la posizione secondo cui la misura B4 non costituiva un aiuto di Stato.
(197)
Lo Stato olandese ha indicato che i fondi statali concessi per finanziare i costi di integrazione (misura B5) dovevano essere considerati un investimento razionale, che avrebbe comportato consistenti ricavi sotto forma di sinergie. Il governo olandese ha ritenuto che tali sinergie sarebbero state pari a circa 1,1 miliardi di EUR all’anno (al lordo delle imposte), mentre i costi di integrazione iniziali sono pari a 1,2 miliardi di EUR (al netto delle imposte). Secondo lo Stato olandese, il valore attuale netto della fusione (tenendo conto di sinergie, costi di integrazione e costo delle misure correttive) dovrebbe essere pari a 2,88 miliardi di EUR (89).
(198)
Secondo lo Stato olandese, la conversione del capitale di classe 2 in capitale di classe 1 (misura C) non avvantaggiava selettivamente FBN. Lo Stato olandese ha sostenuto che la conversione non era nell’interesse dello Stato olandese in quanto poteva convertire i prestiti con una cedola media del 2,976 % in capitale proprio che, a suo parere, aveva una remunerazione allettante. A questo proposito, lo Stato olandese ha fatto riferimento alla RoE (redditività del capitale proprio) normalizzata di circa […] % del gruppo ABN AMRO prevista per il 2012 indicata nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009.
(199)
Qualora la Commissione considerasse la misura C un aiuto di Stato, lo Stato olandese ha sostenuto che la Commissione non dovrebbe considerare tutti i prestiti cui ha rinunciato come aiuti di Stato. Ha spiegato che la conversione poteva essere suddivisa in un rimborso di capitale di classe 2 al valore nominale combinato con un apporto di capitale di classe 1 di base (senza implicazioni in termini di liquidità nette). Secondo lo Stato olandese, all’epoca non poteva aspettarsi ragionevolmente il rimborso di capitale di classe 2 al valore nominale, in quanto strumenti comparabili di altre banche venivano venduti a un prezzo notevolmente scontato rispetto al valore nominale tenendo conto della situazione di debolezza del mercato. Lo Stato olandese ha precisato che uno sconto di [135 - 405] milioni di EUR era giustificato, sulla base di dati comparabili.
(200)
Lo Stato olandese ha indicato che il pagamento di 740 milioni di EUR (misura D) era uno degli obblighi derivanti dall’AAC. Inoltre, lo Stato olandese ha sottolineato che vi erano soltanto pagamenti destinati ai membri del consorzio e non ad ABN AMRO N, e che pertanto non erano stati forniti aiuti di Stato ad ABN AMRO N.
(201)
Per la misura E, lo Stato olandese ha sostenuto che ABN AMRO II non aveva tratto vantaggio dalla controgaranzia (descritta nel considerando 126), ma che la misura E poneva semplicemente ABN AMRO II in condizione di fornire una controgaranzia a Deutsche Bank. Ha sostenuto che la controgaranzia non poteva essere utilizzata dalla banca per lo sviluppo di nuove attività e che pertanto non avrebbe determinato distorsioni della concorrenza.
(202)
Lo Stato olandese ha ritenuto che la controgaranzia fosse in linea con la comunicazione della Commissione relativa alla ricapitalizzazione. Lo Stato olandese ha sottolineato che aveva basato i suoi criteri di fissazione dei prezzi sulla raccomandazione della BCE sulla ricapitalizzazione.
(203)
Lo Stato olandese si è anche espresso sul sospetto della Commissione secondo cui gli azionisti privilegiati di FBN (90) non avevano fornito un contributo sufficiente in termini di condivisione degli oneri. Lo Stato olandese ha spiegato che gli investitori in azioni privilegiate non avevano ricevuto dividendi nel 2008 (né contanti né ratei) e che le azioni privilegiate venivano vendute a un prezzo inferiore al valore nominale. Lo Stato olandese ha aggiunto che la capacità di FBN di pagare o di riservare dividendi fissi in futuro dipendeva dal fatto che FBN avesse utili sufficienti secondo gli IFRS. Lo Stato olandese ha sottolineato che la clausola sui dividendi che disciplina le azioni privilegiate di FBN includeva il cosiddetto linguaggio dei dividend stopper/pusher (91) e che le incertezze riguardanti la politica in materia di dividendi del gruppo ABN AMRO riducevano il margine di sicurezza che gli investitori in azioni privilegiate potevano ottenere dal linguaggio dei dividend stopper/pusher.
(204)
Riguardo al fatto che il capitale sarebbe stato rimborsato nel momento in cui fosse cessato il fabbisogno (temporaneo) di capitale, lo Stato olandese ha sostenuto che intendeva utilizzare la politica in materia di dividendi del gruppo ABN AMRO in modo tale che quest’ultimo non avrebbe avuto a disposizione un capitale eccessivo che potesse determinare una distorsione della concorrenza (92).
(205)
Riguardo alle distorsioni della concorrenza, lo Stato olandese ha indicato che non era d’accordo sulla posizione della Commissione secondo cui ABN AMRO N e FBN erano state rafforzate nei Paesi Bassi grazie alla fusione e che tale sviluppo avrebbe rischiato di creare indebite distorsioni della concorrenza. Era di parere contrario e ha sottolineato a questo proposito il fatto che la separazione di FBN e ABN AMRO N dalle rispettive società madri e la conseguente fusione presentavano un’elevata intensità di manodopera e implicavano che l’amministrazione di FBN e ABN AMRO N poteva dedicare meno tempo all’attività commerciale ordinaria e pertanto ha sostenuto che la separazione e la conseguente fusione avevano avuto ripercussioni negative sulla posizione competitiva di FBN e ABN AMRO N (o del gruppo ABN AMRO dopo la fusione).
5.3. Osservazioni dello Stato olandese sulle osservazioni delle parti interessate
5.3.1. Osservazioni dello Stato olandese sulla lettera del reclamante del 6 maggio 2009
(206)
In generale, lo Stato olandese ha sottolineato che a suo parere le misure a favore di FBN e ABN AMRO N non corrispondevano alla definizione di aiuto di Stato data dall’Unione europea e che pertanto non avevano effetti distorsivi. Ha ritenuto che il comportamento di FBN e ABN AMRO N sul mercato dei risparmi e dei depositi fosse in linea con quello di un operatore razionale del mercato che tutela i propri interessi commerciali. Lo Stato olandese riteneva che i tassi di interesse offerti da FBN e ABN AMRO N non fossero distorsivi. Ne consegue che ha sostenuto che non esisteva alcuna violazione della normativa dell’Unione europea in materia di concorrenza.
(207)
Lo Stato olandese ha presentato alcune tabelle comparative con i tassi di interesse offerti su specifici prodotti di deposito e di risparmio. Lo Stato olandese ha negato che FBN e ABN AMRO N offrissero costantemente i tassi di interesse più elevati, soprattutto in confronto a banche olandesi più piccole come SNS, NIBC e DSB. Lo Stato olandese ha anche sottolineato che i tassi di interesse sui risparmi erano già elevati nei Paesi Bassi prima della crisi finanziaria, in parte a causa del comportamento delle banche più piccole con una politica dei prezzi aggressiva. Lo Stato olandese era del parere che durante la crisi finanziaria le banche cercavano di tutelare la propria base di risparmi offrendo tassi di interesse relativamente alti sui prodotti di risparmio per i clienti.
(208)
Lo Stato olandese si è anche espresso sulla strategia in materia di prezzi di MoneYou, il ramo di servizi bancari su Internet di ABN AMRO N, che era stata introdotta nel mercato nel settembre 2008. Lo Stato olandese ha sostenuto che MoneYou è un prodotto Internet dedicato considerevolmente diverso dai prodotti più tradizionali in termini di base di costo e di livello di servizio. Lo Stato olandese ha indicato che MoneYou doveva rafforzare la riconoscibilità del proprio marchio nei primi sei mesi di esistenza e che pertanto doveva offrire tassi di interesse che nella maggior parte dei casi fossero leggermente inferiori o identici a quelli offerti da operatori del mercato dell’internet-banking simili (93). A partire dal secondo trimestre del 2009, i tassi di interesse offerti da MoneYou sono stati ridotti e MoneYou si è posizionata nel segmento medio (94). Riguardo a MoneYou, lo Stato olandese ha aggiunto che raccoglieva soltanto volumi limitati di fondi (vale a dire [0 - 5] miliardi di EUR), che rappresentavano circa [0 - 5] % del volume totale sul mercato dei risparmi olandese. Lo Stato olandese ha aggiunto che gli ex clienti di Van Lanschot rappresentavano soltanto una piccola parte delle attività di MoneYou (ossia [0 - 5 000] conti o [0 - 5] % dei conti di MoneYou).
(209)
Lo Stato olandese ha anche negato che ABN AMRO N e FBN dipendessero esclusivamente dal mercato dei risparmi olandese per finanziarsi. Lo Stato olandese ha fornito nuove informazioni da cui risultava che il 6 luglio 2009 ABN AMRO N aveva emesso un’obbligazione garantita di 2 miliardi di EUR e che FBN aveva emesso strumenti di debito garantiti dallo Stato per un importo di 15,5 miliardi di EUR. Secondo lo Stato olandese, le affermazioni del reclamante erano errate e premature. Ha precisato che FBN aveva bisogno di un po’ di tempo per organizzare operazioni di tesoreria ed emettere strumenti di debito garantiti dallo Stato. Lo Stato olandese ha inoltre sostenuto che i prodotti di deposito e di risparmio sono anche importanti per stabilire un rapporto con i clienti e per avere uno scopo diverso e più ampio rispetto a quello di altri strumenti di finanziamento. A questo proposito, lo Stato olandese ha sottolineato che una perdita della quota di mercato dei depositi e dei risparmi di una banca potrebbe comportare perdite di quote di mercato per altri prodotti bancari.
(210)
Lo Stato olandese ha anche negato che i clienti e i partecipanti al mercato abbiano percepito ABN AMRO N e FBN come banche più sicure rispetto ai concorrenti. Ha fatto riferimento alle valutazioni di FBN e ABN AMRO N da parte delle agenzie di rating, che erano inferiori al rating AAA di Rabobank per esempio. Lo stesso valeva per gli spread legati ai suoi CDS. Lo Stato olandese ha ritenuto inoltre che la proprietà dello Stato non rendeva ABN AMRO N o FBN più sicure agli occhi dei consumatori e dei partecipanti al mercato. A questo proposito, ha sottolineato che i molti interventi ad hoc dello Stato avevano dimostrato che lo Stato olandese, se possibile, sarebbe intervenuto riguardo a qualsiasi altra banca privata. Riteneva pertanto che di fatto non venisse percepita alcuna differenza tra la sicurezza offerta da banche olandesi private rispetto a quella offerta da banche pubbliche olandesi.
(211)
Per calcolare se i tassi di interesse offerti sui prodotti di risparmio facevano registrare perdite, lo Stato olandese ha sostenuto che non dovevano essere confrontati con i tassi EURIBOR, ma con i tassi derivanti dalla cosiddetta «metodologia del portafoglio di replica» (95). Utilizzando tale metodologia lo Stato olandese ha riconosciuto che per alcuni prodotti era stato registrato un margine negativo temporaneo. Ha tuttavia sostenuto che era un comportamento di mercato razionale e in linea con il comportamento di mercato dei concorrenti (privati) in quel preciso momento.
5.3.2. Osservazioni dello Stato olandese sulle argomentazioni del reclamante del 21 e 28 agosto 2009
(212)
Lo Stato olandese ha sostenuto che le sue osservazioni precedenti sintetizzate nei considerando da 206 a 211 riguardo al reclamante erano ancora valide.
(213)
Inoltre, lo Stato olandese ha sottolineato che l’affermazione del reclamante secondo cui la quota di mercato di ABN AMRO N e FBN era aumentata era basata su statistiche errate. Riguardo al presunto aumento di 21 miliardi di EUR dei depositi raccolti da ABN AMRO N, lo Stato olandese ha sostenuto che soltanto 5,1 miliardi di EUR erano dovuti ai risparmi al dettaglio olandesi, mentre il resto proveniva principalmente da risparmi di imprese e depositi stranieri. Lo Stato olandese ha anche fornito dati da cui risultava che gran parte dell’aumento del volume dei depositi e dei risparmi di FBN derivava da servizi bancari per le imprese anziché da servizi bancari privati e al dettaglio.
(214)
Lo Stato olandese ha osservato che i clienti olandesi avevano investito maggiormente nei loro risparmi tenuto conto dell’incertezza della situazione macroeconomica. Ha fatto riferimento ai dati dell’Ufficio centrale di statistica secondo il quale i risparmi sono aumentati del 7,7 % rispetto all’anno precedente nella prima metà del 2009. I risparmi dei clienti di ABN AMRO N sono aumentati del 7,5 % rispetto all’anno precedente, indicando che la quota di mercato di ABN AMRO N era diminuita. FBN ha anche presentato le prove da cui risulta che l’andamento dei risparmi dei suoi clienti era in linea con il mercato.
5.3.3. Osservazioni dello Stato olandese sulle osservazioni di ABN AMRO Bank
(215)
Lo Stato olandese ha confermato che non aveva fornito una linea di credito ad ABN AMRO N, confermando quindi in generale le argomentazioni di ABN AMRO Bank.
6. VALUTAZIONE
6.1. Esistenza di aiuti
(216)
L’articolo 107, paragrafo 1, del trattato prevede che sono incompatibili con il mercato interno, nella misura in cui incidano sugli scambi tra Stati membri, aiuti concessi dagli Stati, ovvero mediante risorse statali, sotto qualsiasi forma che, favorendo talune imprese o talune produzioni, falsino o minaccino di falsare la concorrenza. Ne consegue che una misura di Stato deve essere considerata un aiuto di Stato se soddisfa i quattro criteri (cumulativi) di seguito specificati:
-
risorse statali;
-
vantaggio selettivo;
-
effetto distorsivo sulla concorrenza;
-
incidenza sugli scambi tra gli Stati membri.
(217)
Il primo criterio è soddisfatto per le misure da (Y1) a (E) riportate nella tabella 4 del considerando 128 in quanto tutte le misure in questione sono finanziate direttamente con risorse dello Stato olandese.
(218)
Il fatto che una misura costituisca o meno un vantaggio selettivo per FBN, ABN AMRO N o il gruppo ABN AMRO dopo la fusione (il secondo criterio) viene analizzato nei considerando da 220 a 278, esaminando ogni misura separatamente.
(219)
Se in questo caso esistesse un vantaggio selettivo, sarebbero soddisfatti anche il terzo e quarto criterio. Tutte le misure falsano o minacciano di falsare la concorrenza in quanto collocano FBN, ABN AMRO N o il gruppo ABN AMRO dopo la fusione in una posizione vantaggiosa rispetto ad altre banche concorrenti (terzo criterio). Inoltre, le misure incidono anche sugli scambi tra gli Stati membri. FBN, ABN AMRO N e il gruppo ABN AMRO dopo la fusione sono banche orientate verso la dimensione internazionale con attività al di fuori dei Paesi Bassi e in concorrenza nel mercato nazionale con controllate di banche estere (quarto criterio).
6.1.1. Misure Y1 e Y2 del 3 ottobre 2008
(220)
È opportuno rammentare che la presente decisione valuta soltanto possibili aiuti a FBN, ABN AMRO N o al gruppo ABN AMRO dopo la fusione. I possibili aiuti a Fortis Bank SA/NV derivanti dalle misure Y1 e Y2 sono stati valutati nella decisione del 3 dicembre 2008.
(221)
Come indicato nel considerando 52 della decisione del 3 dicembre 2008 (96) e nella valutazione iniziale degli aiuti legati a tali misure nella decisione dell’8 aprile 2009, le misure adottate il 3 ottobre 2008 (ossia le misure X, Y1 e Y2) sono indissolubilmente legate. Lo Stato olandese ha separato FBN e ABN AMRO N dalla loro società madre in crisi di liquidità mediante l’acquisizione di FBN, tuttavia, per isolare completamente FBN dai problemi di liquidità della società madre, lo Stato olandese aveva anche dovuto assumere il ruolo di finanziatore di FBN. Tale obiettivo si è tradotto nelle misure Y1 e Y2. Inoltre, il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha rilevato gli obblighi di Fortis SA/NV derivanti dall’AAC.
(222)
Come indicato nel considerando 50 della decisione del 3 dicembre 2008, la Commissione non può ammettere che sia soddisfatto il principio dell’investitore in un’economia di mercato per le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 con le quali lo Stato olandese ha acquisito FBN (compresa ABN AMRO N) per 12,8 miliardi di EUR fornendo anche a FBN un finanziamento di notevole entità. Tenuto conto della situazione di mercato esistente, nessun acquirente avrebbe potuto o voluto offrire un importo così elevato per salvare FBN (97). Inoltre, ulteriori informazioni fornite dallo Stato olandese hanno confermato che il 3 ottobre 2008 lo Stato olandese ha anche accordato di indennizzare Fortis SA/NV per gli obblighi derivanti dall’AAC. Tale accordo riguardante l’AAC avrebbe reso le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 ancor meno accettabili per un investitore in un’economia di mercato. Senza un’adeguata «due diligence», nessun investitore avrebbe rilevato gli obblighi di Fortis SA/NV nell’ambito dell’AAC, che in una fase successiva hanno avuto come conseguenza considerevoli passività (di cui lo Stato olandese era già in parte consapevole il 3 ottobre 2008).
(223)
Per lo Stato olandese, le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 erano necessarie per evitare considerevoli ricadute sul sistema bancario e sull’economia dei Paesi Bassi (98). Un investiture in un’economia di mercato solitamente non tiene conto di tali ricadute.
(224)
La volontà di evitare una grave perturbazione del sistema bancario e dell’economia dei Paesi Bassi spiega anche il motivo per cui lo Stato olandese ha adottato la sua decisione in tempi così rapidi. Un investiture in un’economia di mercato avrebbe dedicato molto più tempo alla valutazione della possibile necessità di apporti di capitale supplementari e avrebbe anche esaminato in maniera più approfondita gli aspetti finanziari delle imprese. Ne consegue che, un investitore in un’economia di mercato, con tempo sufficiente per effettuare un’adeguata «due diligence», avrebbe avuto una visione più chiara degli investimenti successivi e avrebbe tenuto conto di tali informazioni nella sua valutazione. Poiché doveva agire in tempi brevi per salvaguardare la stabilità finanziaria nei Paesi Bassi, lo Stato olandese non poteva comportarsi come un investiture in un’economia di mercato e dedicare più tempo a una valutazione approfondita delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008 e degli obblighi legati all’AAC.
(225)
La Commissione conferma pertanto che le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non erano in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato (tale conclusione era già stata tratta nella decisione del 3 dicembre 2008, che considerava tali operazioni aiuti di Stato a favore di Fortis Bank SA/NV).
(226)
Per quanto riguarda l’esistenza di un vantaggio, le misure del 3 ottobre 2008 considerate nel complesso consentivano la separazione di FBN e ABN AMRO N da Fortis SA/NV e pertanto conferivano un considerevole vantaggio selettivo a FBN, che era estremamente integrata in Fortis Bank SA/NV e in particolare dipendeva in larga misura da quest’ultima per i finanziamenti. Nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (cfr. anche considerando 78), lo Stato olandese ha ammesso che, se non fosse intervenuto, FBN sarebbe stata danneggiata da Fortis SA/NV. Senza le misure di aiuto di Stato, FBN sarebbe rimasta esposta alle passività di Fortis SA/NV, che era sull’orlo del fallimento, e tale esposizione avrebbe ostacolato in maniera sostanziale le attività di FBN. Isolando le sue attività da Fortis SA/NV, FBN aveva potuto evitare in larga misura i problemi e i costi tipici di una società (finanziaria) in difficoltà (per esempio, costi di finanziamento più elevati, condizioni di pagamento meno favorevoli da parte di fornitori e controparti, costi più elevati per trattenere il personale, riduzione delle attività e degli attivi ponderati per il rischio per salvaguardare il capitale) (99). Sebbene ABN AMRO N rimanesse a livello operativo una società separata, lo Stato olandese temeva una contaminazione derivante dal fatto che i mercati potevano associare ABN AMRO N a suo futuro proprietario, ossia Fortis SA/NV.
(227)
Anche la misura Y1, che costituisce una componente importante delle operazioni integrate del 3 ottobre 2008, ha fornito un considerevole vantaggio a FBN, soprattutto se si tiene conto delle dimensioni dell’operazione e della situazione di mercato esistente.
(228)
L’elevata linea di credito di 45 miliardi di EUR (100) era stata fornita quando i mercati all’ingrosso erano praticamente chiusi, in particolare per importi consistenti e per imprese con un rapporto tra prestiti e depositi relativamente elevato come FBN. Il fatto che crediti per un importo così elevato non fossero prontamente disponibile sul mercato è confermato dal fatto che erano stati necessari vari trimestri per FBN per sostituire la linea di credito a breve termine con altre fonti di finanziamento. In definitiva, FBN ha rimborsato tutti i finanziamenti a breve termine nel giugno 2009, nove mesi dopo la concessione dell’aiuto di tesoreria. Il rifinanziamento è stato in parte effettuato mediante emissioni di debito garantite dallo Stato (101).
(229)
Pertanto, si deve concludere che la misura Y1 costituisce un aiuto di Stato in quanto ha garantito a FBN un vantaggio sotto forma di finanziamento che non poteva essere reperito sul mercato nella situazione di mercato esistente.
(230)
Riguardo alla misura Y2, ossia la novazione dei prestiti a lungo termine effettuata da Fortis Bank SA/NV, la Commissione ritiene che tale misura fornisca un vantaggio selettivo a FBN. Le informazioni trasmesse dallo Stato olandese dimostrano che Fortis Bank SA/NV aveva diritto al rimborso immediato dei prestiti a tasso fisso a lungo termine (con un valore nominale di 7,9 miliardi di EUR) in seguito al cambiamento di proprietà a livello di FBN. Grazie alla misura Y2, FBN non aveva dovuto reperire nuovi finanziamenti sul mercato per rimborsare tali prestiti a lungo termine e poteva continuare a usufruire dei prestiti esistenti ai tassi in vigore prima della crisi.
(231)
Accettando la novazione, lo Stato olandese ha fornito a FBN un debito a lungo termine ai tassi in vigore prima della crisi. Un investitore in un’economia di mercato non avrebbe concesso tali prestiti ai tassi di interesse in vigore prima della crisi, ma avrebbe negoziato i tassi di interesse tenendo conto nel miglior modo possibile della situazione di mercato esistente, soprattutto se si tiene presente che si trattava di prestiti di importo molto elevato.
(232)
Pertanto, si deve concludere cha la misura Y2 costituisce un aiuto di Stato a favore di FBN in quanto forniva un vantaggio selettivo a FBN sotto forma di un prestito ai tassi in vigore prima della crisi. Lo Stato olandese non ha cercato di allineare i tassi di interesse dei prestiti riscattabili ai tassi di interesse in vigore dopo la crisi, non comportandosi quindi come un investitore in un’economia di mercato.
(233)
La Commissione ha ricevuto informazioni sufficienti per giungere alla conclusione che ABN AMRO N non ha ricevuto finanziamenti tramite le misure Y1 e Y2 e che pertanto non ne ha tratto vantaggio.
(234)
Le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 non sono pertanto in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato e forniscono a FBN un vantaggio selettivo. Tali misure hanno consentito a FBN di restare sul mercato e di svolgere le proprie attività, senza essere ulteriormente contaminata dai problemi della sua società madre. FBN ha anche ricevuto un aiuto al finanziamento di importo molto elevato che non era disponibile sul mercato in un tempo così breve. Le misure Y1 e Y2 costituiscono pertanto un aiuto di Stato mentre, come stabilito nel considerando 32 della decisione dell’8 aprile 2009, la misura X in quanto tale non costituisce un aiuto di Stato a favore di FBN, ma fa parte di un’operazione più ampia, ossia la separazione di FBN da Fortis Bank SA/NV, che comportava un aiuto di Stato a favore di FBN.
6.1.2. Applicabilità del principio dell’investitore in un’economia di mercato per le misure attuate dopo l’aiuto iniziale del 3 ottobre 2008
(235)
Lo Stato olandese ha adottato molte misure a favore di FBN e ABN AMRO N, distribuite nell’arco di un periodo di circa 18 mesi. Lo Stato olandese sostiene che il principio dell’investitore in un’economia di mercato deve essere applicato a tali misure singolarmente (e soprattutto alle misure B4 e B5 legate alla fusione). Tuttavia, sulla base della cronologia delle misure (I), dello scopo comune delle misure (II) e della situazione delle imprese all’epoca delle misure (III), la Commissione conclude che non sono sufficientemente distinte per essere valutate indipendentemente rispetto al principio in questione. La Commissione ritiene che tutte le misure facciano parte di un lungo processo di ristrutturazione (102), (103).
(236)
La cronologia delle misure (I) descritta in precedenza nella sezione 2.1 e nella sezione 2.4 della presente decisione dimostra che tutte le misure sono interconnesse e sono state adottate entro un breve periodo di tempo.
(237)
Inoltre, le misure legate alla fusione sono chiaramente legate agli interventi precedenti. Quando il 21 novembre 2008, ossia poco più di sei settimane dopo l’intervento di salvataggio del 3 ottobre 2008, ha deciso di procedere alla fusione di FBN e ABN AMRO N, lo Stato olandese poteva farlo soltanto per il motivo che aveva appena evitato il fallimento delle due imprese. In altre parole, in uno scenario controfattuale senza l’intervento del 3 ottobre 2008, l’attuazione della fusione non sarebbe stata un’opzione in quanto le due imprese non sarebbero più esistite o sarebbero state presenti soltanto in una forma sostanzialmente ridotta che avrebbe determinato la creazione di un’entità conseguente alla concentrazione molto più piccola e meno allettante, come ammesso anche dallo Stato olandese nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (cfr. considerando 78).
(238)
Tutte le misure avevano l’obiettivo comune (II) di ripristinare la piena redditività di FBN e ABN AMRO N. Subito dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008, era chiaro che lo Stato olandese aveva soltanto stabilizzato la situazione, in cui restavano ancora molti problemi operativi irrisolti, in particolare a causa della separazione di ciascuna entità dall’ex società madre.
(239)
Inoltre, la concentrazione era una misura necessaria per conseguire tale obiettivo comune, ossia ripristinare la piena redditività. La posizione finanziaria di FBN, in quanto entità indipendente, era debole tenuto conto della rete al dettaglio relativamente piccola di cui disponeva e della forte dipendenza da finanziamenti su vasta scala (104). ABN AMRO N aveva perso importanti competenze riguardanti i prodotti e gran parte della sua rete internazionale. Entrambe le società dovevano far fronte a problemi operativi legati, per esempio, ai sistemi informativi, alle imposte e alla gestione del rischio ed erano anche incerte riguardo al fatto di avere dimensioni sufficienti in tutte le attività in cui erano coinvolte. Lo Stato olandese ha preso in considerazione alcune alternative e ha rapidamente deciso che una combinazione di fusione e ulteriori aumenti di capitale era il modo migliore per ripristinare la piena redditività. Nell’ipotesi di una fusione, le attività al dettaglio con un elevato numero di depositi di ABN AMRO N compensavano la debole posizione finanziaria di FBN, mentre FBN poteva offrire ad ABN AMRO N filiali internazionali di maggiori dimensioni. Inoltre, l’entità conseguente alla fusione poteva affrontare in modo migliore i problemi pratici e poteva anche trarre vantaggio da altre economie di scala. La fusione consentiva di evitare di dover riorganizzare ciascuna entità separatamente.
(240)
Riguardo alla situazione delle società all’epoca di ciascuna misura (III), la Commissione sottolinea che la redditività delle società era stata pienamente ripristinata solo dopo l’attuazione di tutte le misure. Le società non avevano ancora recuperato la redditività in una fase intermedia, come ad esempio il 21 novembre 2008 quanto è stata adottata la decisione relativa alla fusione. A questo proposito, la Commissione sottolinea che alla fine del dicembre 2008, e quindi dopo la decisione relativa alla fusione, FBN rischiava di scendere al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi della DNB, in quanto doveva far fronte a una svalutazione di ABN AMRO N. ABN AMRO N era ancora presente nelle scritture contabili di FBN con una valutazione che non era più realistica (105) dopo la valutazione utilizzata nella misura X e pertanto era diventata inevitabile una svalutazione. Per risolvere il problema patrimoniale di FBN, lo Stato olandese ha acquisito ABN AMRO N da FBN per 6,5 miliardi di EUR e ha attuato un’ulteriore azione correttiva alla fine del 2009 con la conversione di capitale di classe 2 in capitale di classe 1 (cfr. considerando 121 e nota 52 della presente decisione). Le dichiarazioni dello Stato olandese, […] e […] confermano che FBN e ABN AMRO N presentavano ancora considerevoli problemi legati alla redditività dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008 (106).
(241)
La Commissione osserva inoltre che lo Stato olandese ha presentato un piano di ristrutturazione completo solo dopo che tutte le misure erano state decise, lasciando intendere che la redditività era stata pienamente ripristinata soltanto in quel momento. Durante il procedimento, la Commissione ha chiesto ripetutamente un piano di ristrutturazione dettagliato (cfr. per esempio il considerando (137)], che era indispensabile per valutare se era stata ripristinata la redditività di una società che aveva usufruito di aiuti.
(242)
Il 4 dicembre 2009 lo Stato olandese ha presentato il piano di ristrutturazione del dicembre 2009, tuttavia tale primo piano era ancora privo degli importanti elementi menzionati nella comunicazione relativa alla ristrutturazione come le previsioni finanziarie per uno scenario più sfavorevole. Le integrazioni necessarie sono arrivate il 23 marzo 2010. Lo Stato olandese ha risposto alle precedenti richieste della Commissione relative alla presentazione di un piano di ristrutturazione sostenendo che la concentrazione tra FBN e ABN AMRO N svolgeva un ruolo determinante per la ristrutturazione delle società in questione. Secondo lo Stato olandese, il gruppo che si occupava della gestione della transazione del gruppo ABN AMRO aveva bisogno di tempo per preparare un piano e non poteva avere una visione completa della forma che il gruppo avrebbe assunto in futuro prima dell’attuazione della fusione.
6.1.3. Esistenza di un vantaggio e conclusione sull’esistenza di un aiuto per le misure attuate dopo le operazioni integrate del 3 ottobre 2008
(243)
La misura Z era necessaria per evitare che i coefficienti di capitale di FBN scendessero al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi previsti dalla normativa.
(244)
Il problema di capitale di FBN era dovuto all’elevata valutazione di ABN AMRO N nei suoi conti. Dalle simulazioni contenute nella relazione di «due diligence» di […] emerge che una riduzione del valore contabile di ABN AMRO N a 6,5 miliardi di EUR avrebbe determinato coefficienti di capitale di classe 1 e di capitale totale del 3,8 % e del 7,6 % rispettivamente per FBN (107). In altre parole, FBN rischiava di scendere al di sotto dei coefficienti minimi previsti dalla normativa secondo i quali il coefficiente di capitale totale minimo deve essere pari all’8 % (di cui metà al massimo deve essere costituita da capitale di classe 2). Secondo la relazione […], la vendita di ABN AMRO N allo Stato olandese per un prezzo di 6,5 miliardi di EUR aveva aumentato i coefficienti del capitale di classe 1 e del capitale totale rispettivamente al 7,8 % e al 15,7 %, risolvendo quindi il problema di capitale di FBN e consentendo alla società di restare sul mercato.
(245)
La misura offriva a FBN un vantaggio sotto forma di capitale che non avrebbe potuto reperire sui mercati. La società non poteva neppure utilizzare l’utile sottostante realizzato internamente per risolvere il problema (in parte), a causa, tra gli altri, delle perdite di 922 milioni di EUR subite nel 2008 in relazione alla frode Madoff. Poiché FBN rischiava di scendere al di sotto dei requisiti patrimoniali minimi, la misura consentiva alla società di rispettare i requisiti normativi e di continuare a svolgere le proprie attività.
(246)
La Commissione è giunta alla conclusione che l’acquisto di ABN AMRO N da parte dello Stato olandese non è stato effettuato alle condizioni di mercato per i motivi di seguito specificati.
(247)
Un investitore in un’economia di mercato (108) interessato ad acquistare ABN AMRO N nel dicembre 2008 avrebbe applicato un prezzo di mercato, tenendo conto delle condizioni di mercato esistenti in quel particolare momento. Nella relazione […], lo Stato olandese aveva due valutazioni: una valutazione «per la durata del ciclo» di [5 - 9] miliardi di EUR che presupponeva una normalizzazione dei mercati e una valutazione alle «condizioni di mercato attuali» di [4 - 6,5] miliardi di EUR che era basata sulle condizioni di mercato esistenti nei primi giorni di ottobre 2008 (109). Un investitore in un’economia di mercato avrebbe utilizzato come punto di partenza la valutazione alle «condizioni di mercato esistenti».
(248)
Una correzione della valutazione alle «condizioni di mercato esistenti» sarebbe stata comunque necessaria per tenere conto del deterioramento delle condizioni di mercato tra il 3 ottobre 2008 (ossia la data della relazione di valutazione di […]) e la data effettiva in cui è stata decisa l’acquisizione di ABN AMRO N da parte dello Stato olandese. In tale periodo, l’indice euro Stoxx 50 è diminuito del 22,2 % mentre l’indice euro Stoxx Banks del 45,3 %.
(249)
L’argomento dello Stato olandese secondo cui non è necessaria alcuna correzione tenuto conto del profilo di rischio conservativo di ABN AMRO N (ossia nessuna attività tossica, buona posizione finanziaria e così via) non è accettabile. Il declino del mercato era diffuso, e questo valeva soprattutto per i titoli bancari, a dimostrazione del fatto che non era legato alle caratteristiche specifiche dei titoli, ma al peggioramento delle condizioni economiche e finanziarie del mercato e al relativo aumento dei premi di rischio richiesti. In tale contesto, è necessario adeguare la valutazione alle «condizioni di mercato esistenti» del 3 ottobre 2008 al ribasso per ottenere una stima ragionevole del valore di ABN AMRO N il 14 dicembre 2008. Applicando le riduzioni percentuali osservate dell’indice euro Stoxx 50 e dell’indice euro Stoxx Banks (22,2 % e 45,3 %) si ottiene una gamma di prezzi di mercato per dicembre 2008 compresa tra [2,2 - 3,6] miliardi di EUR e [3,1 - 5,1] miliardi di EUR (ossia [4 - 6,5] miliardi di EUR diminuiti del 22,2 % e del 45,3 %) (110).
(250)
La Commissione può ammettere che, come sostenuto dallo Stato olandese, debba essere effettuata una correzione per tenere conto del fatto che lo Stato olandese non ha pagato l’operazione in contanti. In seguito alla misura Y2, lo Stato olandese deteneva il debito emesso da FBN e quindi ha pagato FBN per ABN AMRO N rinunciando a parte di tale debito con un valore nominale di 6,5 miliardi di EUR. Poiché il debito emesso da altre banche era stato venduto all’epoca a un prezzo scontato rispetto al valore nominale, la Commissione può ammettere che il valore degli strumenti di debito oggetto di rinuncia fosse inferiore a quello nominale. Sulla base delle informazioni sul mercato disponibili, la Commissione potrebbe ammettere una correzione del [10 - 30] % o di [0,65 - 1,95] miliardi di EUR. Ciò implicherebbe un prezzo effettivo per l’operazione di [4,55 - 5,85] miliardi di EUR (6,5 miliardi di EUR meno [0,65 - 1,95] miliardi di EUR), anziché di 6,5 miliardi di EUR (111).
(251)
L’importo dell’aiuto contenuto nella misura Z sarebbe stato quindi pari alla differenza tra il prezzo pagato e il valore di mercato di ABN AMRO N. Sarebbe stato compreso tra [0 - 2,75] miliardi di EUR ([4,55 - 5,85] miliardi di EUR meno [3,1 - 5,1] miliardi di EUR) e [0,95 - 3,65]-miliardi di EUR ([4,55 - 5,85] miliardi di EUR meno [2,2 - 3,6] miliardi di EUR).
(252)
La Commissione ritiene infondate le affermazioni dello Stato olandese secondo cui la sua valutazione di 6,5 miliardi di EUR era corroborata in maniera convincente dall’approvazione degli altri membri del consorzio e da una relazione di […]. Il pagamento di un prezzo eccessivo per ABN AMRO N non ha influito sugli altri membri del consorzio, per cui la loro approvazione della vendita non era l’approvazione della valutazione. Non esiste inoltre alcuna indicazione da cui risulti che i membri del consorzio abbiano effettuato essi stessi una nuova valutazione. Neppure la lettera di […] può avvalorare quanto affermato dallo Stato olandese. […] ha semplicemente verificato la metodologia e la procedura, e la sua breve relazione non può essere considerata una valutazione credibile. La relazione di […] ha anche utilizzato come base il prezzo pagato dallo Stato olandese per FBN e ABN AMRO N il 3 ottobre 2008. Come indicato in precedenza, l’operazione del 3 ottobre 2008 non è un’operazione basata sul mercato. Un’operazione contenente un aiuto non può essere utilizzata per desumere un prezzo di mercato.
(253)
Neppure la relazione degli esperti che lavorano per gli azionisti di Fortis SA/NV può suffragare l’ipotesi secondo cui lo Stato olandese non ha pagato un prezzo eccessivo. La relazione è solo un’analisi secondaria delle valutazioni e dei metodi di valutazione utilizzati durante la procedura e non una nuova valutazione. Inoltre, la relazione deve essere considerata nel suo contesto. Gli azionisti di Fortis SA/NV erano preoccupati di aver ricevuto un prezzo troppo basso per le attività acquisite dallo Stato olandese e la relazione affronta semplicemente tale asserzione, ossia che lo Stato olandese ha pagato un prezzo troppo basso. Infine, va anche detto che i paragrafi ai quali lo Stato olandese fa riferimento non fanno alcun accenno a ABN AMRO N come entità isolata, ma fanno riferimento soltanto a tutto il pacchetto di attività acquistato dallo Stato olandese.
(254)
Si deve concludere pertanto che la misura Z è una misura di aiuto di Stato a favore di FBN in quanto fornisce a FBN capitale consentendole di restare sul mercato. L’importo individuato dell’aiuto è compreso tra [0 - 2,75] miliardi di EUR e [0,95 - 3,65] miliardi di EUR.
(255)
La Commissione ha concluso che spettava allo Stato olandese, e non ad ABN AMRO N, coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z. Dal 3 ottobre 2008, lo Stato olandese era vincolato dai termini dell’AAC. Ne consegue che aveva l’obbligo di effettuare la separazione di ABN AMRO Holding secondo i termini descritti nell’AAC. Poiché l’autorità di vigilanza finanziaria aveva consentito l’avvio del processo di separazione soltanto dopo che fosse stato risolto il problema di capitale di ABN AMRO Z, lo Stato olandese e gli altri membri del consorzio non avevano altra scelta se non quella di colmare la riduzione di capitale di ABN AMRO Z.
(256)
ABN AMRO N ha agito esclusivamente come intermediario in un’operazione intesa a fornire ad ABN AMRO Z, che non ha attività operative, il capitale necessario.
(257)
La Commissione non ha trovato prove di un aiuto indiretto a favore di ABN AMRO N. I chiarimenti forniti dallo Stato olandese hanno confermato che tutte le operazioni finanziarie significative tra ABN AMRO Z e ABN AMRO N si sono svolte alle condizioni di mercato o prima dell’intervento dello Stato del 3 ottobre 2008.
(258)
Come menzionato nel considerando (110), lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali è stato mantenuto dopo la separazione di ABN AMRO II da ABN AMRO Bank per coprire il margine prudenziale di 500 milioni di EUR e i costi di integrazione di 1,2 miliardi di EUR, mentre ad ABN AMRO Z è stato fornito contante proveniente dai titoli obbligazionari convertibili. Dalla data della separazione di ABN AMRO II da ABN AMRO Bank (ossia il 6 febbraio 2010) (fino alla cessazione dello strumento in questione nell’ottobre 2010), lo strumento ha costituito un aiuto di Stato a favore di ABN AMRO II, mentre l’importo di 1,7 miliardi dei titoli obbligazionari convertibili i cui ricavi sono stati trasferiti ad ABN AMRO Z hanno cessato di essere un aiuto a favore di ABN AMRO N/ABN AMRO II nella stessa data. Tali variazioni non cambiano quindi il livello di aiuto, ma soltanto gli strumenti con i quali l’aiuto è stato fornito e la sua durata. Tale cambiamento di forma non solleva questioni che devono essere considerate nella parte restante della presente decisione.
(259)
Si deve concludere pertanto che la misura A non costituisce un aiuto di Stato. In base all’AAC, lo Stato olandese, quale successore di Fortis SA/NV, aveva l’obbligo contrattuale di risolvere il problema della riduzione di capitale di ABN AMRO Z. La misura non rappresenta quindi un vantaggio selettivo per ABN AMRO N e non esonera lo Stato olandese dai costi che avrebbe dovuto normalmente sostenere.
(260)
Poiché lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non era sufficiente per coprire la riduzione di capitale di ABN AMRO Z, lo Stato olandese doveva fornire altro capitale tramite un titolo obbligazionario convertibile. Il ragionamento su cui la misura A è basata vale anche per la misura B1.
(261)
Si deve concludere pertanto che la misura B1 non costituisce un aiuto di Stato, in quanto il finanziamento della riduzione di capitale di ABN AMRO Z era un obbligo dello Stato olandese in base all’AAC e non avvantaggia selettivamente ABN AMRO N.
(262)
L’importo totale di 1,08 miliardi di EUR (ossia le misure B2 e B3 insieme) comprende i costi di separazione generali di 480 milioni di EUR, 90 milioni di EUR di costi relativi all’istituzione di uno sportello per il mercato monetario e una riserva prudenziale di 500 milioni di EUR. È importante distinguere tra la riserva prudenziale di 500 milioni di EUR e gli altri costi di separazione di 580 milioni di EUR.
(263)
Riguardo agli altri costi di separazione, la Commissione ammette che l’AAC obbligava lo Stato olandese a procedere alla suddivisione di ABN AMRO Holding in tre parti separate, seguendo le indicazioni dell’AAC. In altre parole, i costi di separazione sono la conseguenza degli obblighi contrattuali derivanti dall’AAC per lo Stato olandese nella sua qualità di successore di Fortis SA/NV. Su una base netta, ABN AMRO N non avrà una posizione patrimoniale migliore in seguito a tale misura, in quanto lo Stato olandese fornisce capitale che viene immediatamente assorbito dai costi di separazione.
(264)
Tale ragionamento non vale tuttavia per il margine prudenziale di 500 milioni di EUR in quanto lo Stato non aveva alcun obbligo contrattuale di intervenire a questo proposito. Se lo Stato olandese non avesse fornito assistenza, ABN AMRO N sarebbe stata in una situazione finanziaria peggiore e sarebbe stata costretta, per esempio, a ridurre il suo RWA per rendere disponibile del capitale. In altre parole, il margine prudenziale è un vantaggio selettivo che ha migliorato la posizione competitiva di ABN AMRO N rispetto a uno scenario in cui la misura non fosse stata attuata.
(265)
Si deve concludere pertanto che, sebbene i costi di separazione generali non costituiscano un aiuto di Stato, il margine prudenziale di 500 milioni di EUR (ossia parte della misura B3) costituisce un aiuto di Stato in quanto fornisce ad ABN AMRO N ulteriore capitale e rappresenta un vantaggio selettivo.
(266)
La Commissione osserva che non esisteva alcun obbligo contrattuale o economico di procedere alla fusione tra FBN e ABN AMRO N quando lo Stato olandese ha acquistato tali società. La divisione per la gestione di attivi di ABN AMRO N era stata integrata in Fortis Bank SA/NV, tuttavia tale divisione non è un elemento indispensabile per le banche in quanto molte altre banche ottengono i loro prodotti di gestione di attivi da fornitori esterni specializzati. È stato lo stesso Stato olandese che il 21 novembre 2008 ha deciso di procedere a una fusione di ABN AMRO N e FBN in quanto preferiva tale opzione ad altre alternative di ristrutturazione come la strategia di indipendenza per le due banche, la rapida vendita di una società o di entrambe o la rapida vendita delle principali controllate.
(267)
FBN e ABN AMRO N non potevano pagare i costi di integrazione iniziali della fusione. La Commissione osserva che lo Stato olandese ha difeso la fusione in pubblico dicendo che «le due banche sono più forti insieme che separate» (112). La fusione dovrebbe comportare considerevoli vantaggi sotto forma di sinergie (che si calcola possano essere pari a 1,1 miliardi di EUR al lordo delle imposte all’anno) e una posizione competitiva più forte (per esempio, quote di mercato più elevate, base di finanziamento migliore e così via).
(268)
Per ottenere i vantaggi della fusione, FBN e ABN AMRO N dovevano sostenere una serie di costi (ossia costi relativi alle misure correttive in materia di concentrazioni, costi di integrazione). Lo Stato olandese ha pagato tali costi tramite una ricapitalizzazione (in un momento in cui il capitale era ancora disponibile soltanto con difficoltà), mentre FBN e ABN AMRO N hanno goduto di tutti i benefici. Viene fornito pertanto un chiaro vantaggio a FBN e ABN AMRO N.
(269)
Secondo lo Stato olandese, la fusione ha un valore attuale netto positivo (113). Tuttavia, come già indicato in maniera approfondita nei considerando da 235 a 242, le misure B4 e B5 fanno seguito ad altre misure di aiuto di Stato e fanno parte di un piano di ristrutturazione più ampio, per cui non si applica il principio dell’investitore in un’economia di mercato.
(270)
Si deve pertanto concludere che le misure B4 e B5 costituiscono un aiuto di Stato rispettivamente di 300 milioni di EUR e 1,2 miliardi di EUR. Rappresentano per FBN e ABN AMRO N un vantaggio selettivo fornendo loro capitale.
(271)
La misura C fornisce a FBN capitale, che ha consentito a FBN di rispettare i requisiti minimi normativi stabiliti dall’autorità di vigilanza finanziaria. Se lo Stato olandese non avesse convertito il suo capitale di classe 2 in capitale di classe 1, FBN avrebbe dovuto interrompere le sue operazioni o sarebbe stata costretta a cercare soluzioni alternative, come una riduzione del suo RWA per rendere disponibile capitale di classe 1. Grazie alla misura, alle fine FBN disponeva di più capitali e aveva una posizione competitiva più forte rispetto a uno scenario senza aiuto.
(272)
Lo Stato olandese ha convertito gli strumenti di debito di classe 2 con un valore nominale di 1,35 miliardi di EUR in capitale di classe 1 di importo equivalente. Tale conversione comporta gli stessi flussi di cassa che si avrebbero nell’ipotesi in cui FBN avesse riacquistato gli strumenti di classe 2 detenuti dallo Stato al valore nominale, con un aumento di capitale dello stesso importo. Per analogia con il considerando 250, la Commissione potrebbe ammettere che il valore di mercato degli strumenti di debito cui lo Stato olandese ha rinunciato fosse inferiore a quello nominale. Tenendo conto degli sconti di strumenti simili di banche di pari livello, uno sconto di [135 - 405] milioni di EUR (o [10 - 30] %) è giustificato. In altre parole, FBN ha pagato indirettamente [135 - 405] milioni di EUR in eccesso allo Stato olandese riacquistando implicitamente gli strumenti al valore nominale. L’importo dell’aiuto sarebbe stato quindi pari a [0,945 - 1,215] miliardi di EUR, anziché 1,35 miliardi di EUR.
(273)
L’affermazione dello Stato olandese secondo cui la misura è in linea con il principio dell’investitore in un’economia di mercato è inaccettabile. La misura segue altre misure contaminate da aiuti di Stato come spiegato nei considerando da 235 a 242, per cui tale principio non è applicabile.
(274)
Si deve pertanto concludere che la misura C costituisce un aiuto di Stato per un importo di [0,945 - 1,215] miliardi di EUR in quanto fornisce a FBN un vantaggio sotto forma di ulteriore capitale.
(275)
Riguardo ai pagamenti agli altri membri del consorzio, la Commissione ha concluso che i pagamenti rientrano negli obblighi derivanti dall’AAC. I membri del consorzio avevano ritenuto che si sarebbero presentati alcuni problemi imprevisti durante il processo di separazione e l’AAC descrive le procedure da utilizzare per risolvere tali problemi. La Commissione non ha trovato alcuna prova da cui risulti che i pagamenti dello Stato olandese agli altri membri del consorzio abbiano comportato un ulteriore trasferimento di attivi netti ad ABN AMRO N o qualsiasi altro vantaggio per la società.
(276)
Si deve pertanto concludere che la misura D non costituisce un aiuto di Stato in quanto la misura D era un obbligo derivante dall’AAC per lo Stato e non per ABN AMRO N. La misura non implicava alcun vantaggio selettivo per ABN AMRO N.
(277)
La Commissione è giunta alla conclusione che le obbligazioni incrociate sono legate in larga misura al contesto specifico della separazione di ABN AMRO N dalla sua società madre ABN AMRO Bank (ora RBS NV). In base al diritto societario olandese, Deutsche Bank in qualità di acquirente di New HBU resta responsabile per i debiti di ABN AMRO Bank se quest’ultima non rispetta i suoi obblighi. Deutsche Bank vuole pertanto essere indennizzata per il rischio assunto nei confronti di ABN AMRO Bank. Se ABN AMRO N non si fosse separata da ABN AMRO Bank, le obbligazioni incrociate tra New HBU e ABN AMRO Bank non sarebbero esistite. Lo Stato olandese fornisce pertanto una garanzia su un’obbligazione incrociata che esiste esclusivamente a causa della separazione di ABN AMRO N. Lo Stato olandese non fornisce una garanzia sull’obbligazione incrociata tra New HBU e ABN AMRO N.
(278)
Si deve pertanto concludere che si può ammettere che la misura E non costituisce un aiuto di Stato in quanto la separazione di ABN AMRO N da ABN AMRO Bank è un obbligo derivante per lo Stato olandese dall’AAC.
6.1.4. Quantificazione dell’aiuto di Stato
(279)
Il gruppo ABN AMRO (o FBN e ABN AMRO N prima della fusione) ha usufruito di un aiuto alla ricapitalizzazione compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR. Tale importo corrisponde a un intervallo pari al 2,75 %-3,5 % rispetto agli attivi ponderati per il rischio del gruppo ABN AMRO.
(280)
La Commissione osserva che FBN ha anche usufruito di un importo di tesoreria molto elevato, in termini relativi e assoluti.
Tabella 5
Aiuto di Stato: tabella sintetica dell’aiuto alla ricapitalizzazione e dell’aiuto di tesoreria
Aiuto alla ricapitalizzazione
(tutti i dati sono in miliardi di EUR)
Aiuto di Stato minimo
Aiuto di Stato massimo
RWA dell’entità conseguente alla fusione FBN-ABN AMRO N
% minima dell’RWA
% massima dell’RWA
Misura Z: lo Stato olandese acquisisce AA da FBN
[0 - 2,75]
[0,95 - 3,65]
162,6 (114)
[0 - 1,7] %
[0,6 - 2,25] %
Misura B3: costi di separazione (margine prudenziale)
0,5
0,5
149,5 (115)
0,33 %
0,33 %
Misura B4: riduzione di capitale legata alla vendita di HBU
0,3
0,3
149,5
0,20 %
0,20 %
Misura B5: costi di integrazione
1,2
1,2
149,5
0,80 %
0,80 %
Misura C: conversione classe 2 == classe 1
[0,945 - 1,215]
[0,945 - 1,215]
149,5
[0,63 - 0,82] %
[0,63 - 0,82 %]
Totale aiuto alla ricapitalizzazione
4,2
5,45
2,75 %
3,5 %
Finanziamenti/aiuto di tesoreria
Misura Y1: linea di credito a breve termine
45
Misura Y2: prestiti a lungo termine
7,9
Emissione di un nuovo strumento di debito garantito nell’ambito del programma di garanzia olandese
18,8
Totale finanziamenti/aiuto di tesoreria
71,7 (o 52,9 se corretto per doppio conteggio) (116)
6.2. Compatibilità delle varie misure di aiuto
(281)
L’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato attribuisce alla Commissione il potere di dichiarare un aiuto compatibile con il mercato interno se è inteso a «porre rimedio a un grave turbamento dell’economia di uno Stato membro». Riguardo all’economia olandese, il rischio di grave turbamento è stato confermato nelle varie approvazioni della Commissione delle misure adottate dalle autorità olandesi per lottare contro la crisi finanziaria come il programma di garanzia.
(282)
A questo proposito, è tuttavia importante sottolineare che il Tribunale di primo grado ha posto in evidenza che l’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato deve essere applicato in senso restrittivo (117), in modo che il turbamento dell’economia deve riguardare lo Stato membro nel suo complesso e non deve avere soltanto una dimensione regionale. La Commissione sottolinea che ABN AMRO N e FBN sono tra le principali banche olandesi con una rete di filiali a livello nazionale e posizioni di mercato estremamente elevate in un’ampia serie di segmenti del mercato olandese dei servizi bancari al dettaglio e per le PMI. Nel contesto delle varie incertezze riguardo alla ripresa dalla crisi economica e finanziaria mondiale, la cessazione dell’attività di tali banche creerebbe un grave turbamento per l’economica olandese e pertanto l’aiuto di Stato da parte del governo olandese può essere valutato ai sensi dell’articolo 107, paragrafo 3, lettera b), del trattato.
(283)
La Commissione ha fornito ulteriori precisazioni sulla compatibilità di misure specifiche nella comunicazione relativa alle banche, nella comunicazione sulla ricapitalizzazione e nella comunicazione sulle attività deteriorate, nonché sulla ristrutturazione necessaria nella comunicazione relativa alla ristrutturazione.
(284)
Le singole misure devono essere valutate rispetto alle comunicazioni pertinenti della Commissione. Lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non copre le attività deteriorate e viene di fatto utilizzato al posto di una misura di ricapitalizzazione. I principi generali alla base della comunicazione sulle attività deteriorate dovrebbero tuttavia valere anche per lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali per essere in linea con il mercato interno. Per mantenere condizioni di parità di trattamento, la Commissione ha dovuto verificare se lo strumento in questione non veniva utilizzato per trasferire le perdite previste sul portafoglio allo Stato. La misura A deve anche prevedere sufficienti incentivi all’uscita e in caso di deterioramento della situazione economica ABN AMRO N avrebbe dovuto comunque assumere alcune perdite tramite un «vertical slice». Le misure di tesoreria (misure Y1 e Y2) devono essere valutate rispetto alla comunicazione relativa alle banche e le misure di ricapitalizzazione (e più specificamente le misure Z, B4 e B5 e il margine prudenziale di 500 milioni di EUR che faceva parte delle misure B3 e C) rispetto alla comunicazione relativa alla ristrutturazione.
6.2.1. Compatibilità delle misure Y1 e Y2 con la comunicazione relativa alle banche
(285)
Per essere conformi alla comunicazione relativa alle banche, le misure Y1 e Y2 devono essere adeguatamente mirate, proporzionate e concepite in modo da evitare indebite distorsioni della concorrenza.
(286)
La Commissione ribadisce la conclusione del considerando 51 della decisione dell’8 aprile 2009 secondo cui la misura intesa a interrompere tutti i legami tra FBN e la sua società madre in difficoltà finanziarie Fortis SA/NV era necessaria per tutelare FBN dalle gravi difficoltà della sua società madre. Le misure possono pertanto essere considerate adeguatamente mirate per ottenere il salvataggio di FBN.
(287)
Le misure Y1 e Y2 devono anche essere proporzionate e non devono creare inutili distorsioni della concorrenza. A questo proposito, la Commissione considera in modo favorevole il sistema di fissazione dei prezzi definito dallo Stato olandese, il cui scopo era creare condizioni di parità di trattamento con il programma di garanzia (cfr. considerando 169). Riguardo ai programmi di garanzia, la Commissione ha costantemente richiesto agli Stati membri di applicare un premio minimo di 50 punti base per le garanzie di durata superiore a tre mesi (ma inferiore a 12 mesi). La Commissione ha constatato che lo Stato olandese non ha chiesto costantemente il tasso EURIBOR + 50 punti base per i prestiti superiori a tre mesi. Pertanto, la Commissione può dichiarare compatibile con il mercato interno la misura Y1 soltanto a condizione che sia effettuato un pagamento correttivo di 18,2 milioni di EUR per garantire che i prestiti con scadenza superiore a tre mesi siano effettivamente remunerati al tasso EURIBOR + 50 punti base. La Commissione constata con favore che tutte le linee di credito sono state rimborsate e sono cessate nel giugno 2009.
(288)
Riguardo alla misura Y2, la Commissione osserva che, poiché lo Stato olandese non ha variato il tasso di interesse e la scadenza dei prestiti, FBN ha usufruito di prestiti a un costo relativamente basso, e ciò poteva creare distorsioni della concorrenza. Pertanto, la Commissione può dichiarare la misura compatibile con la comunicazione relativa alle banche soltanto se sono soddisfatte tutte le condizioni fissate successivamente nella presente decisione e più specificamente vengono attuate correttamente le misure intese a limitare le distorsioni della concorrenza.
6.2.2. Compatibilità delle misure Z, B3 (ossia 500 milioni di EUR), B4 e B5 e C in base alla comunicazione relativa alla ristrutturazione
(289)
La Commissione è giunta alla conclusione che le misure in questione sono state istituite per far fronte a un’effettiva necessità e rappresentavano il minimo necessario per ripristinare la piena redditività delle società interessate.
(290)
Riguardo alla remunerazione, la Commissione ha osservato che lo Stato era già proprietario del 100 % delle azioni ordinarie di FBN (e indirettamente del 100 % di ABN AMRO N). Tutte le misure menzionate erano indispensabili per salvaguardare il valore di tale partecipazione azionaria.
(291)
Il gruppo ABN AMRO realizzerà un RoE di circa […] % nel 2013, a dimostrazione del fatto che grazie agli interventi dello Stato è stata creata un’entità vitale e redditizia.
(292)
Tutte le valutazioni disponibili del gruppo ABN AMRO sono molto al di sopra dell’importo dell’aiuto previsto dalle misure Z, B3, B4, B5 e C (ossia un importo compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR). Lo Stato riceverà quindi una remunerazione adeguata sull’aiuto concesso ad ABN AMRO N e FBN (118).
(293)
Tenuto conto di quanto precede, la Commissione è giunta alla conclusione che le misure Z, B3, B4, B5 e C sono compatibili con la comunicazione relativa alla ricapitalizzazione se le condizioni fissate successivamente nella presente decisione sono correttamente rispettate.
6.2.3. Compatibilità dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali con i principi fissati nella comunicazione sulle attività deteriorate
(294)
La Commissione riconosce che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali istituito dallo Stato olandese è diverso dalle misure tradizionali di gestione delle attività deteriorate valutate in altri casi. Mentre altre misure di gestione delle attività deteriorate erano intese a liberare le banche dalle attività deteriorate, il portafoglio protetto mediante lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali è un portafoglio di crediti ipotecari olandese tradizionale riguardo al quale né ABN AMRO N né esperti esterni si aspettavano che il rendimento si deteriorasse in misura così significativa.
(295)
La Commissione osserva che una ricapitalizzazione tradizionale al livello di ABN AMRO N non era opportuna per lo Stato olandese, in quanto non si trattava di un’entità giuridica separata nel momento pertinente e lo Stato olandese non sarebbe stato in grado di isolare il suo contributo di capitale, con conseguenze negative soprattutto in scenari di crisi. Inoltre, gli strumenti privati di alleggerimento dei requisiti patrimoniali non erano applicabili tenuto conto della portata dell’operazione e delle complessità legate alla separazione di ABN AMRO Bank NV, la società madre di ABN AMRO N e ABN AMRO Z.
(296)
Visto il contesto particolare, la Commissione può ammettere che lo strumento in questione sia un’alternativa al tradizionale aumento di capitale anziché una protezione contro le attività tossiche e pertanto è una misura necessaria e adeguatamente mirata per risolvere il problema di capitale specifico di ABN AMRO Z.
(297)
Nonostante il fatto che costituisca principalmente una base per la ricapitalizzazione, la misura deve essere coerente con altri sistemi di alleggerimento dei requisiti patrimoniali, proteggendo il mercato interno come spiegato nel considerando 284.
(298)
La Commissione è giunta alla conclusione che lo Stato olandese ha fornito prove sufficienti a dimostrazione del fatto che ABN AMRO N o il suo successore giuridico sosterranno le perdite previste. Dai dati relativi al mercato (in particolare le valutazioni del rating), dai dati storici e dalle prove recenti fornite da ABN AMRO N emerge che il segmento di first loss annuale di 20 punti base è sufficiente per coprire le perdite previste.
(299)
La remunerazione pagata da ABN AMRO N non è inferiore a quella richiesta nella comunicazione sulle attività deteriorate e nella comunicazione sulla ricapitalizzazione. La remunerazione implica che ABN AMRO N paghi il 10 % sul capitale per il quale è stato applicato lo strumento mediante l’operazione in seguito alla riduzione dell’RWA. Tale tasso regge favorevolmente il confronto con i tassi minimi di cui al punto (27) della comunicazione relativa alla ricapitalizzazione. Tenuto conto della remunerazione relativamente elevata, il vertical slice del 5 % e i meccanismi di recupero possono essere considerati in linea con il punto (24) e la nota 15 della comunicazione sulle attività deteriorate.
(300)
Anche la misura A prevede sufficienti incentivi all’uscita. Le opzioni call descritte nel considerando 107 indicano che è facile per ABN AMRO N (o adesso il gruppo ABN AMRO) porre fine alla misura. Inoltre, i prezzi fissati sono tali che la misura diventa più costosa con il passare del tempo. I termini contrattuali implicano che i prezzi fissati non sarebbero stati adeguati quando il gruppo ABN AMRO ha iniziato a calcolare il fabbisogno di capitale sulla base di Basilea II. La mancanza di adeguamento ridurrà l’effetto di alleggerimento dei requisiti patrimoniali della misura mentre i premi per le garanzie non subiranno alcuna diminuzione. Inoltre, il segmento di first loss viene calcolato in percentuale del valore del portafoglio iniziale, per cui il segmento di first loss in percentuale del portafoglio in essere (ossia il portafoglio iniziale rettificato, tra gli altri, per i rimborsi) aumenterà gradualmente nel corso del tempo.
(301)
Tenuto conto delle caratteristiche dello strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali, del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 descritti al punto 2.3 della presente decisione, la Commissione ritiene che la misura A sia compatibile con i principi generali della misura di gestione delle attività deteriorate e con i principi del mercato interno come spiegato nel considerando 284.
(302)
Il fatto che lo strumento di alleggerimento dei requisiti patrimoniali sia stato invocato dal gruppo ABN AMRO subito dopo aver attuato i requisiti di Basilea II conferma ex post l’analisi effettuata nei considerando da 294 a 301.
6.3. Valutazione dell’aiuto e del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 sulla base della comunicazione relativa alla ristrutturazione
(303)
Tenuto conto dell’importo e dell’ambito dell’aiuto descritto nei paragrafi precedenti e in particolare del fatto che l’aiuto alla ricapitalizzazione supera del 2 % l’RWA, la Commissione ritiene che sia necessaria una profonda ristrutturazione, in linea con il punto (4) della comunicazione relativa alla ristrutturazione.
6.3.1. Redditività
(304)
Un piano di ristrutturazione deve dimostrare che la strategia della banca è basata su un concetto coerente e che la banca ha ripristinato la redditività a lungo termine senza dipendere dal sostegno dello Stato.
(305)
Come già concluso nella decisione del 5 febbraio 2010, i modelli aziendali di FBN e ABN AMRO N non erano basati sull’assunzione di rischi eccessivi e su prassi di erogazione di prestiti insostenibili. Le due entità erano tuttavia vulnerabili e non dotate di risorse adeguate in alcuni settori fondamentali in seguito alla separazione dai rispettivi gruppi madre. Dopo la scissione della sua società madre, ABN AMRO N aveva scarso accesso alle imprese di maggiori dimensioni, non aveva più una rete internazionale ed era priva di alcuni prodotti e funzionalità informatiche. Anche FBN era stata particolarmente colpita dalla separazione dalla sua società madre e i suoi finanziamenti dipendevano in larga misura dai mercati all’ingrosso. Dal piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del gruppo ABN AMRO (e anche dal piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) emerge che l’integrazione di ABN AMRO N e FBN riduce sostanzialmente le carenze di ciascuna entità. La combinazione di FBN e ABN AMRO N ha contributo a fugare alcune di tali preoccupazioni. L’ampia base di depositi di ABN AMRO N nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio ha determinato un profilo di finanziamento migliore per il gruppo integrato, FBN ha risolto parte del problema relativo alla rete internazionale di ABN AMRO N e i due gruppi insieme hanno potuto risolvere in maniera più adeguata, per esempio, i problemi informatici (ossia ognuno di loro non ha dovuto riorganizzare separatamente una piattaforma informatica e altri strumenti di supporto).
(306)
Dalle previsioni finanziarie risulta che alla fine del periodo di ristrutturazione l’entità conseguente alla fusione dovrebbe poter coprire i propri costi e realizzare un rendimento del capitale netto appropriato di circa […] %. Anche in uno scenario di stress, la società continuerà a realizzare utili e i suoi coefficienti di adeguatezza patrimoniale resteranno superiori alle soglie minime previste dalla normativa. La riserva di capitale della società sembra pertanto sufficientemente elevata, dopo i ripetuti interventi dello Stato, per far fronte a future situazioni avverse senza dover ricorrere nuovamente all’aiuto dello Stato.
(307)
Come risulta dai dati della seconda metà del 2008 e della prima metà del 2009, riveste fondamentale importanza realizzare proventi netti da interessi sufficientemente elevati per creare una società pienamente redditizia. Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e il piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 possono quindi essere dichiarati compatibili con i requisiti di redditività della comunicazione relativa alla ristrutturazione soltanto a condizione che il gruppo ABN AMRO compia ogni possibile sforzo per realizzare i proventi netti da interessi fissati nel piano di ristrutturazione del novembre 2010. Il gruppo ABN AMRO deve riferire su base regolare, almeno ogni trimestre, alla Commissione in merito ai progressi compiuti. Se il gruppo ABN AMRO osserva divergenze rispetto alle previsioni, deve adottare immediatamente azioni correttive.
(308)
Un piano di ristrutturazione deve contenere previsioni con la necessaria ripartizione e la ristrutturazione richiede anche un ritiro dalle attività che strutturalmente rimarrebbero in perdita nel medio termine (119). Nel considerando 120 della decisione del 5 febbraio 2010, la Commissione dubitava che i problemi di redditività della divisione Prime Fund Solutions, che nel 2008 ha subito una perdita considerevole in relazione al caso Madoff, fossero stati affrontati in maniera adeguata. Vendendo PFS a Credit Suisse (cfr. anche il considerando 74), tale questione è stata risolta. Le previsioni dettagliate a livello di divisione dimostrano che in un caso di base e in un caso di stress tutte le divisioni contribuiscono positivamente ai risultati. La Commissione può pertanto concludere che non vi sono altre divisioni con problemi strutturali di redditività e, alla luce di tale conclusione, non sono necessarie ulteriori cessioni per migliorare la redditività della società.
6.3.2. Condivisione degli oneri/minimo necessario
(309)
Un piano di ristrutturazione deve indicare chiaramente che l’aiuto è rimasto limitato al minimo necessario. I costi legati alla ristrutturazione non devono essere sostenuti soltanto dallo Stato, ma nella massima misura possibile anche da chi ha investito nella banca. In altre parole, la banca e chi ne detiene il capitale devono contribuire alla ristrutturazione per quanto possibile con le proprie risorse. L’aiuto alla ristrutturazione deve limitarsi a coprire i costi che sono necessari per il ripristino della redditività. Ne consegue che un’impresa non deve ricevere risorse pubbliche che potrebbero essere utilizzate per finanziare attività che distorcono il mercato e non sono connesse al processo di ristrutturazione come, ad esempio, le acquisizioni (120).
(310)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione rammenta che il divieto di acquisizioni è indispensabile per mantenere l’aiuto limitato al minimo necessario. Il punto (23) della comunicazione sulla ristrutturazione precisa esplicitamente che «un’impresa non dovrebbe ricevere risorse pubbliche che potrebbero essere utilizzate per finanziare attività che distorcono il mercato e non sono connesse al processo di ristrutturazione. Ad esempio, le acquisizioni di partecipazioni in altre imprese o i nuovi investimenti non possono essere finanziati attraverso aiuti di Stato a meno che questo non sia essenziale per il ripristino della redditività di un’impresa».
(311)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione lega anche il divieto di acquisizioni alle distorsioni della concorrenza. Ai punti (39) e (40), la comunicazione spiega che «gli aiuti di Stato non devono essere utilizzati a scapito di concorrenti che non godono di un sostegno pubblico simile» e che «le banche non dovrebbero utilizzare gli aiuti di Stato per acquisire imprese concorrenti. Tale condizione dovrebbe applicarsi per almeno tre anni e può valere fino alla fine del periodo di ristrutturazione, a seconda dell’entità e della durata dell’aiuto».
(312)
In linea con il punto (40) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, l’aiuto può essere dichiarato compatibile soltanto a condizione che il gruppo ABN AMRO si attenga rigorosamente al divieto di acquisizioni (121) nei tre anni successivi alla data della presente decisione. Il divieto di acquisizioni deve essere prorogato se lo Stato olandese continua a possedere più del 50 % del gruppo ABN AMRO dopo tre anni. Il divieto di acquisizioni non deve tuttavia essere prorogato per un periodo superiore a cinque anni. Anche se parte dell’aiuto è già stata riscattata, alcune misure (in particolare le misure Z e C) non possono essere riscattate dalla banca a causa della forma in cui sono state concesse (ossia, non nella forma di uno strumento di debito ibrido). La fine della proprietà dello Stato serve a valutare quando cessa il vantaggio derivante dall’aiuto.
(313)
La Commissione osserva che il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 (integrato il 23 marzo 2010 con le previsioni finanziarie per lo scenario più sfavorevole) riportava già che il gruppo ABN AMRO era diventato un’entità redditizia che avrebbe ottenuto un rendimento del capitale netto soddisfacente e che avrebbe dovuto realizzare utili soddisfacenti nelle condizioni economiche peggiori. Il piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010 ha confermato questa analisi. Il ripristino della redditività non dipende dalle acquisizioni. Un divieto di acquisizioni non è pertanto in contrasto con il ripristino della redditività.
(314)
La Commissione ritiene che, ai sensi del punto (26) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, sono inevitabili un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e un divieto di rimborsi anticipati di strumenti ibridi (122). In un contesto di ristrutturazione, le misure che riducono l’importo totale dei fondi propri non sono compatibili con l’obiettivo della condivisione degli oneri e il requisito del minimo necessario.
(315)
Come stabilito al punto (26) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, «le banche non dovrebbero tuttavia utilizzare gli aiuti di Stato per remunerare i fondi propri (capitale proprio e debito subordinato) quando tali settori di operatività non generano utili sufficienti». Una valutazione approfondita del piano di ristrutturazione del dicembre 2009 del gruppo ABN AMRO (e del piano di ristrutturazione aggiornato del novembre 2010) consente alla Commissione di concludere che nell’arco di circa due anni, il gruppo ABN AMRO dovrebbe ripristinare la propria redditività come illustrato da un rendimento del capitale accettabile di circa […] % rispettivamente nel 2012 e nel 2013. In questo contesto, un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e di rimborsi anticipati di strumenti ibridi di 2 anni (123) sembra garantire un’adeguata condivisione degli oneri da parte dei titolari del capitale della società (124). Pertanto, l’aiuto può essere dichiarato compatibile soltanto a condizione che sia imposto un divieto di pagamento di cedole su strumenti di capitale ibridi e di rimborsi anticipati di strumenti ibridi di 2 anni di cui all’articolo 8 del dispositivo della decisione. Tale divieto deve valere anche per i titolari di azioni privilegiate FBNH per eliminare il dubbio espresso dalla Commissione nel considerando 130 della decisione del 5 febbraio 2010.
(316)
In altri casi, le misure di condivisione degli oneri sono anche necessarie per garantire che le banche oggetto di salvataggio siano rese debitamente responsabili delle conseguenze dei loro comportamenti passati in modo da creare incentivi adeguati per i loro comportamenti futuri e quello di altri. Tale fattore è meno pertinente in questo caso in quanto i problemi della società erano in larga misura legati all’ex società madre Fortis SA/NV (cfr. sezione 6.3.3 «Misure per limitare le distorsioni della concorrenza»). Pertanto, si può anche ammettere, da un punto di vista della condivisione degli oneri, che non esistono importanti cessioni a parte la cessione di PFS e Intertrust che insieme rappresentavano il […] % dell’utile di gestione totale e il […] % dell’RWA.
6.3.3. Misure per limitare le distorsioni della concorrenza
(317)
Riguardo alle misure necessarie per limitare la distorsione della concorrenza, il caso in esame presenta alcuni elementi atipici.
(318)
Il punto (28) della comunicazione relativa alla ristrutturazione indica il tipo di distorsione della concorrenza che può verificarsi quando viene fornito un aiuto di Stato per sostenere la stabilità finanziaria in tempi di crisi sistemica: «Qualora le banche competano sulla base del merito dei loro prodotti e servizi, coloro che accumulano rischi eccessivi e/o si basano su modelli aziendali insostenibili finiscono per perdere quote di mercato ed eventualmente uscire dal mercato stesso, mentre i concorrenti più efficienti si espandono o fanno il loro ingresso sui mercati interessati. Gli aiuti di Stato prolungano precedenti distorsioni della concorrenza determinate da un comportamento eccessivamente imprudente e da modelli aziendali insostenibili sostenendo in modo artificiale il potere di mercato del beneficiario. In questo modo si può creare un rischio morale per i beneficiari, riducendo nel contempo gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire ed innovare».
(319)
Come spiegato nella decisione del 3 dicembre 2008, le difficoltà di Fortis SA/NV e Fortis Bank SA/NV erano la conseguenza di rischi eccessivi: (i) Fortis Bank SA/NV aveva investito un importo molto consistente in credito strutturato e (ii) Fortis SA/NV aveva deciso di acquistare ABN AMRO N a un prezzo molto elevato. Per autorizzare un aiuto a favore di tali banche, la Commissione richiede una considerevole riduzione della presenza sul mercato del beneficiario. A questo proposito, la Commissione osserva che Fortis SA/NV è stata scissa in quattro parti: le attività assicurative belghe e internazionali facevano ancora parte di Fortis SA/NV quotata in borsa (che dopo il tracollo di Fortis SA/NV era stata rinominata Ageas); Fortis Bank SA/NV e BGL sono state acquisite da BNP Paribas; lo Stato olandese ha acquisito FBN (compresa ABN AMRO N); lo Stato olandese ha anche acquisito le attività assicurative olandesi (125). In altre parole, Fortis SA/NV è stata suddivisa in quattro entità più piccole e la stessa Fortis Bank SA/NV è stata scissa in due parti (126).
(320)
La Commissione osserva che le misure a favore di FBN e ABN AMRO N esaminate nella presente decisione presentano elementi specifici che le rendono diverse rispetto a quelle di altri casi di ristrutturazione che ha dovuto affrontare durante la crisi attuale, compresi quelli di Fortis Bank SA/NV e Fortis SA/NV. In questo caso, FBN e ABN AMRO N non hanno bisogno principalmente di aiuti di Stato in quanto hanno adottato decisioni di gestione errate. La necessità di aiuti di Stato non deriva, ad esempio, dall’accumulo di rischi eccessivi nei loro investimenti o nella loro politica di concessione di prestiti, o dal fatto che hanno intrapreso una politica di fissazione dei prezzi insostenibile. Allo stesso modo, le difficoltà di Fortis SA/NV e Fortis Bank SA/NV non derivavano da politiche di erogazione di prestiti o di fissazione dei prezzi rischiose nelle attività relative ai servizi bancari al dettaglio, i servizi bancari privati e i servizi bancari commerciali, che invece erano redditizie. Ne consegue che la Commissione ritiene che l’aiuto a favore di FBN a ABN AMRO N è molto meno distorsivo dell’aiuto approvato a favore di istituti finanziari che avevano accumulato rischi eccessivi. Pertanto, la Commissione ritiene che non siano necessarie ulteriori cessioni.
(321)
Tuttavia, deve essere garantito che l’aiuto di Stato non sia utilizzato da FBN e ABN AMRO N per crescere a scapito dei concorrenti, ad esempio attuando una politica di fissazione dei prezzi insostenibile o acquisendo altri istituti finanziari. In tale caso, l’aiuto ridurrebbe «gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire ed innovare» e potrebbe compromettere «gli incentivi per le attività transfrontaliere» scoraggiando l’ingresso nel mercato olandese.
(322)
L’aiuto di Stato può quindi essere dichiarato compatibile soltanto se esistono misure sufficienti per garantire che l’aiuto di Stato non sia utilizzato a scapito dei concorrenti, alcuni dei quali non hanno ricevuto un sostegno pubblico simile. Deve essere garantito il mantenimento di condizioni di parità di trattamento tra le banche che hanno ricevuto sostegno pubblico e quello che non l’hanno ricevuto. Va anche evitato che l’aiuto di Stato riduca gli incentivi per i non beneficiari a competere, investire e innovare creando nel contempo barriere all’ingresso sul mercato che potrebbero compromettere gli incentivi per le attività transfrontaliere.
(323)
La comunicazione relativa alla ristrutturazione prevede che la natura e la forma di tali misure dipenderanno dall’importo degli aiuti e dalle condizioni e circostanze in cui sono stati concessi e, in secondo luogo, dalle caratteristiche del mercato o dei mercati sui quali opererà la banca beneficiaria. L’importo dell’aiuto è stato descritto nella sezione 6.1.3 «Quantificazione dell’aiuto». Le condizioni e circostanze specifiche in cui è stato concesso sono state trattate all’inizio della presente sezione. Come menzionato al punto (32) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, svolgono un ruolo anche le dimensioni e l’importanza relativa della banca sul suo mercato o sui suoi mercati. Se la presenza rimanente sul mercato della banca ristrutturata è limitata, è meno probabile che siano necessarie misure supplementari. Pertanto, le condizioni necessarie per dichiarare l’aiuto compatibile sono legate principalmente ai servizi bancari al dettaglio e privati in quanto la società ha già ridotto in misura considerevole la sua presenza nel settore dei servizi bancari di carattere commerciale con la cessione di New HBU.
(324)
L’aiuto può essere dichiarato compatibile con la comunicazione relativa alla ristrutturazione a condizione che il gruppo ABN AMRO applichi le misure di cui ai punti da (325) a (329).
(325)
Nel settore dei servizi bancari al dettaglio e privati, l’aiuto può essere dichiarato compatibile a condizione che il gruppo ABN AMRO Group non influenzi il prezzo in modo predominante per quanto riguarda i prodotti di risparmio e di credito ipotecario standardizzati. In linea con il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione, il gruppo ABN AMRO non deve offrire condizioni di prezzo con le quali i concorrenti che non beneficiano di aiuti di Stato non possono competere.
(326)
Poiché un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi potrebbe essere meno efficace in segmenti con molti prodotti non standardizzati come i servizi bancari privati nei Paesi Bassi in cui vi era un reclamo specifico, per dichiarare l’aiuto compatibile è necessaria una condizione supplementare in linea con il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. Il gruppo ABN AMRO deve mirare a raggiungere i proventi netti da interessi presentati alla Commissione l’8 novembre 2010. Il gruppo ABN AMRO deve pertanto intraprendere azioni adeguate non appena osserva che i suoi risultati sono inferiori alle previsioni, soprattutto quando ciò dipende da un basso livello dei margini di interesse.
(327)
Poiché un divieto di esercizio di un’influenza predominante sui prezzi è difficile da attuare e da controllare, è necessario far ricorso ad altre misure adeguate per garantire un’effettiva concorrenza, come quelle che favoriscono l’ingresso sul mercato di cui al punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione. A questo proposito, una condizione necessaria per dichiarare l’aiuto compatibile è che il gruppo ABN AMRO attui una misura che favorisca il passaggio a un altro fornitore. In concreto, il gruppo ABN AMRO deve coprire i propri costi amministrativi, di trasferimento e di transazione per i propri clienti di Private Banking NL, che sono la diretta conseguenza della fine del rapporto bancario privato e del trasferimento dei portafogli (127). Tale misura deve essere applicata per un periodo di due mesi consecutivi, iniziando il più presto possibile e al massimo entro un anno dalla data della decisione. All’inizio del periodo di due mesi, la banca informa tutti i suoi clienti privati in modo inequivocabile della possibilità ad essi offerta. Il gruppo ABN AMRO deve anche fornire alla Commissione la prova che i trasferimenti di clienti sono eseguiti secondo le normali procedure e che non vi sono ritardi nel processo di trasferimento dei clienti.
(328)
Se correttamente applicate, le misure intese a limitare indebite distorsioni della concorrenza e in particolare le misure specifiche nel settore dei servizi bancari privati e al dettaglio risponderebbero anche in maniera sufficiente alle questioni sollevate dal reclamante. Quando ha esaminato tali questioni, la Commissione ha constatato che ABN AMRO ha fissato per alcuni prodotti prezzi temporaneamente in perdita, ma che tale politica dei prezzi è stata attuata in un contesto caratterizzato da problemi di liquidità in cui tutte le banche si facevano un’agguerrita concorrenza per aggiudicarsi i risparmi, mentre si doveva anche affrontare il problema specifico dell’avvio di MoneYou, che era stato deciso prima del tracollo di Fortis SA/NV.
(329)
Il punto (44) della comunicazione relativa alla ristrutturazione stabilisce inoltre che le banche non possono addurre il sostegno statale come vantaggio competitivo nella commercializzazione delle proprie offerte finanziarie. Pertanto, una delle condizioni per dichiarare l’aiuto compatibile è che il gruppo ABN AMRO non utilizzi l’aiuto di Stato nelle sue campagne di commercializzazione e di comunicazione agli investitori, per un periodo di tre anni. Tali divieti vanno prorogati per un periodo fino a cinque anni se lo Stato olandese detiene una partecipazione azionaria minima del 50 % nel gruppo ABN AMRO.
(330)
Dalla prospettiva delle indebite distorsioni della concorrenza, la Commissione valuta positivamente le cessioni di PFS e Intertrust. La cessione di PFS riduce l’attrattiva della società verso i clienti istituzionali, mentre Intertrust forniva, tra gli altri, servizi che potevano rafforzare la base di clienti nel settore dei servizi bancari privati. Ne consegue che la sua vendita avrebbe potuto rendere più facile per i concorrenti migliorare la loro posizione competitiva rispetto a quella di ABN AMRO Mees Pierson. La Commissione ritiene inoltre che il fatto che parte dell’aiuto sia stato rimborsato contribuisca a limitare le distorsioni della concorrenza. La Commissione si esprime anche favorevolmente riguardo alla politica dei dividenti descritta nel considerando 75.
6.3.4. Conclusione
(331)
Pertanto, se tutte le condizioni descritte nelle sezioni 6.2 e 6.3 sono correttamente soddisfatte, il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 fornisce prove sufficienti del ripristino della redditività a lungo termine del gruppo ABN AMRO. Il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 garantisce una condivisione degli oneri sufficiente e prevede misure adeguate per limitare indebite distorsioni della concorrenza. Pertanto, la Commissione può dichiarare il piano di ristrutturazione del dicembre 2009 aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010 in linea, a determinate condizioni, con la comunicazione relativa alla ristrutturazione.
7. CONCLUSIONE
La Commissione ritiene che i Paesi Bassi abbiano dato illegalmente esecuzione all’aiuto di Stato di cui alla sezione 6.1.3 «Quantificazione dell’aiuto di Stato» in violazione dell’articolo 108, paragrafo 3, del trattato. Tuttavia, l’aiuto può essere considerato compatibile se sono soddisfatte le condizioni di cui alle sezioni 6.2 e 6.3 e descritte in maniera più dettagliata nel dispositivo della presente decisione.
La Commissione prende atto che lo Stato olandese ha accettato in via eccezionale di ricevere il testo della presente decisione solo in lingua inglese.
HA ADOTTATO LA PRESENTE DECISIONE:
Articolo 1
L’aiuto di Stato fornito dai Paesi Bassi al gruppo ABN AMRO è compatibile con il mercato interno alle condizioni previste agli articoli da 3 a 9.
L’aiuto di Stato è stato fornito nel modo di seguito specificato:
-
aiuto alla ricapitalizzazione per un importo compreso tra 4,2 miliardi di EUR e 5,45 miliardi di EUR rispettivamente a favore di FBN e ABN AMRO N, e
-
71,7 miliardi di EUR di aiuto di tesorerie.
Articolo 2
Ai fini della presente decisione si intende per:
a)
«gruppo ABN AMRO», il gruppo ABN AMRO e le sue controllate al 100 % dirette o indirette, comprese le entità in cui il gruppo ABN AMRO ha il controllo esclusivo ai sensi del regolamento (CE) n. 139/2004 del Consiglio del 20 gennaio 2004 relativo al controllo delle concentrazioni tra imprese («regolamento comunitario sulle concentrazioni») (128);
b)
«occupare il primo posto», offrire il prezzo più allettante;
c)
«clienti al dettaglio», tutti i clienti privati (diversi dai clienti commerciali);
d)
«prodotti di risparmio e di deposito standardizzati», tutti i prodotti di risparmio e di deposito standardizzati che coprono in qualsiasi momento almeno l’85 % in volume dei prodotti del gruppo ABN AMRO nel mercato dei risparmi e dei depositi al dettaglio;
e)
«prodotti di credito ipotecario standardizzati», tutti i prodotti al dettaglio e di deposito standardizzati che coprono in qualsiasi momento almeno l’85 % in volume dei prodotti del gruppo ABN AMRO nel settore dei crediti ipotecari;
f)
Private Banking NL, tutti i clienti della UO Private Banking tranne quelli che fanno parte di Private Banking International (129)
Articolo 3
1. In assenza della previa autorizzazione della Commissione, il gruppo ABN AMRO non potrà occupare il primo posto riguardo ai prodotti di risparmio e di deposito al dettaglio standardizzati tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in volume sul mercato olandese dei risparmi al dettaglio nei segmenti di seguito indicati:
-
conti di risparmio;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 1 anno;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 2 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 3 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 4 anni;
-
depositi a termine fisso con un periodo di 5 anni.
In deroga al primo comma, laddove tre istituti finanziari occupano congiuntamente il primo posto tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in un segmento del mercato olandese dei risparmi e dei depositi al dettaglio, il gruppo ABN AMRO può applicare il tasso di questi tre istituti finanziari riguardo ai prodotti standardizzati nel segmento corrispondente.
2. In assenza della previa autorizzazione della Commissione, il gruppo ABN AMRO non potrà occupare il primo posto riguardo a qualsiasi tipo di credito ipotecario standardizzato tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia nel mercato olandese dei crediti ipotecari al dettaglio.
In deroga al primo comma, laddove tre istituti finanziari occupano congiuntamente il primo posto tra gli […] istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia nel mercato olandese dei crediti ipotecari al dettaglio, il gruppo ABN AMRO può applicare il tasso di questi tre istituti finanziari riguardo al tipo di credito ipotecario standardizzato corrispondente.
3. Per garantire la conformità ai paragrafi 1 e 2, il gruppo ABN AMRO deve controllare su base permanente, e almeno ogni settimana, le condizioni offerte dagli […] altri istituti finanziari che hanno la quota di mercato più ampia in volume sui rispettivi mercati olandesi dei risparmi, a patto che tali condizioni siano di pubblico dominio. Se i dati di tali […] altri istituti finanziari non sono disponibili al pubblico, saranno sostituiti dai dati degli istituti finanziari di maggiori dimensioni che occupano le posizioni successive in base alle quote di mercato detenute.
Nel momento in cui il gruppo ABN AMRO rileva che offre per qualsiasi suo prodotto un prezzo più favorevole rispetto al prezzo che può offrire sulla base del paragrafo 1 e 2 del presente articolo, il gruppo ABN AMRO ne deve dare immediata comunicazione alla Commissione. Adegua immediatamente il prezzo dei prodotti e applica l’adeguamento del prezzo appena possibile.
Riguardo ai prodotti di risparmio e di deposito al dettaglio, il gruppo ABN AMRO applica l’adeguamento entro dieci giorni lavorativi dalla data in cui ha constatato la variazione delle condizioni. Tuttavia, se la variazione riguarda prodotti per i quali il prezzo può essere modificato soltanto alla fine del mese e vi sono meno di dieci giorni lavorativi tra il momento in cui la variazione è stata constatata e la fine del mese, il gruppo ABN AMRO applica l’adeguamento alla prima occasione dalla fine del mese successivo.
Riguardo ai crediti ipotecari, il gruppo ABN AMRO adegua i suoi prezzi entro dieci giorni lavorativi dalla data in cui ha constatato la variazione delle condizioni e applica l’adeguamento entro quindici giorni lavorativi dalla data in cui è stata constatata la variazione delle condizioni.
4. La condizione di cui ai paragrafi 1 e 2 si applica per tre anni dalla data della presente decisione. Il gruppo ABN AMRO presenta alla Commissione una relazione di conformità a questa condizione trimestralmente e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei risultati finanziari trimestrali del gruppo ABN AMRO Group.
Articolo 4
1. Il gruppo ABN AMRO compie ogni possibile sforzo per raggiungere le previsioni (comprese quelle relative ai proventi netti da interessi) presentate alla Commissione nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009, aggiornato dal piano di ristrutturazione del novembre 2010. Le previsioni del novembre 2010 vengono raggiunte a livello consolidato del gruppo ABN AMRO.
Il gruppo ABN AMRO trasmette trimestralmente alla Commissione una relazione che riporta la ripartizione delle previsioni e i dati effettivi (compresi i proventi netti da interessi) al livello dei quattro segmenti definiti nel piano di ristrutturazione del dicembre 2009 e nel piano di ristrutturazione del novembre 2010, ossia Retail Banking, Private Banking NL, Private Banking International, Commercial & Merchant Banking.
Il gruppo ABN AMRO può presentare alla Commissione una richiesta motivata di revisione di tali previsioni (compresi i proventi netti da interessi) per tenere conto di sviluppi esterni.
2. Il gruppo ABN AMRO fornisce una ripartizione delle previsioni dei proventi netti da interessi per volume e margini a livello consolidato e a livello di servizi bancari privati.
Il gruppo ABN AMRO riferisce trimestralmente alla Commissione, e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei suoi risultati finanziari trimestrali, se i proventi netti da interessi conseguiti a livello consolidato sono in linea con le previsioni di cui al paragrafo 1. La relazione riporta anche un confronto dei margini previsti e dei margini effettivi a livello consolidato e a livello di servizi bancari privati.
Se i proventi netti da interessi conseguiti a livello consolidato non sono in linea con quelli previsti, il gruppo ABN AMRO indica nella relazione le misure adottate per conseguire le previsioni.
3. Gli obblighi di cui ai paragrafi 1 e 2 si applicano per tre anni dalla data della presente decisione.
Articolo 5
1. Il gruppo ABN AMRO non acquisisce il controllo di più dello [0 - 7] % di qualsiasi impresa.
2. In deroga al paragrafo 1, il gruppo ABN AMRO può effettuare acquisizioni se il prezzo di acquisto cumulativo lordo totale (esclusi l’assunzione o il trasferimento di debiti in relazione a tali acquisizioni) pagato dal gruppo ABN AMRO per tutte le acquisizioni per un periodo di tre anni dalla data della presente decisione è inferiore a [0-600] milioni di EUR.
Il divieto di cui al paragrafo 1 non si applica alle acquisizioni di private equity da parte del gruppo ABN AMRO se si inseriscono nel suo piano aziendale e nel bilancio previsto della sua divisione «Private Equity» presentati alla Commissione il 5 ottobre 2010.
Il divieto di cui al paragrafo 1 si applica anche alle […] partecipazioni al capitale di rischio assunte dalla divisione «Energy, Commodities and Transportation» del gruppo AMRO a sostegno della sua normale attività di finanziamento se si inseriscono nel piano aziendale del gruppo ABN AMRO e nel bilancio previsto di tale divisione presentati alla Commissione il 10 gennaio 2010.
Il gruppo ABN AMRO presenta una relazione alla Commissione trimestralmente e al massimo entro due settimane dalla data di pubblicazione dei suoi risultati finanziari trimestrali. La relazione riporta le acquisizioni effettive delle divisioni «Private Equity» e «Energy, Commodities and Transportation». La relazione fornisce inoltre informazioni dettagliate sulle altre acquisizioni del gruppo ABN AMRO che è possibile effettuare in virtù del primo comma.
3. Il divieto di cui al paragrafo 1 si applica per almeno tre anni dalla data della presente decisione o, se successiva, fino alla data in cui la partecipazione azionaria dei Paesi Bassi nel gruppo ABN AMRO non si riduce a un livello inferiore al 50 %. Tale divieto cessa di essere applicato al massimo dopo cinque anni dalla data della presente decisione.
Qualora il divieto di cui al paragrafo 1 si applichi per più di tre anni dalla data della presente decisione, il prezzo di acquisto cumulativo lordo totale applicabile ai sensi del primo comma o del paragrafo 2 aumenta di [0 - 200] milioni di EUR all’anno.
Articolo 6
Il gruppo ABN AMRO non pubblicizza il fatto che è di proprietà dello Stato né fa alcun riferimento al sostegno statale ricevuto nelle sue comunicazioni con i clienti attuali o potenziali e/o gli investitori per un periodo minimo di tre anni dalla data della presente decisione o, se successiva, fino alla data in cui la partecipazione dei Paesi Bassi non si riduce a un livello inferiore al 50 % delle azioni del gruppo ABN AMRO. Tale divieto cessa di essere applicato al massimo dopo cinque anni dalla data della presente decisione.
In deroga a tale divieto, il gruppo ABN AMRO può far riferimento al fatto che è di proprietà dello Stato e a qualsiasi altro sostegno statale che ha ricevuto nei casi in cui tale riferimento sia richiesto in base alle disposizioni legislative o regolamentati applicabili.
Articolo 7
1. Il gruppo ABN AMRO offre ai clienti di Private Banking NL la possibilità di porre fine al loro rapporto bancario privato con il gruppo ABN AMRO e di trasferire i loro portafogli di investimenti ad altre banche. Tale offerta è valida per un periodo di due mesi consecutivi («il periodo pertinente»).
Il periodo pertinente inizia appena possibile dopo la data della presente decisione, prevedendo (se necessario) un periodo di preparazione ragionevole, ed entro un anno dalla data della presente decisione. Il gruppo ABN AMRO presenta per l’approvazione alla Commissione una data di inizio per il periodo pertinente almeno quattro settimane prima del presunto inizio del periodo pertinente.
2. Il gruppo ABN AMRO fornisce a tutti i suoi clienti di Private Banking NL i termini dell’offerta, descritti nel paragrafo 1, in maniera inequivocabile al massimo il primo giorno del periodo pertinente. Le informazioni che il gruppo ABN AMRO invia ai suoi clienti devono essere fornite preliminarmente alla Commissione almeno quattro settimane prima dell’invio delle informazioni ai clienti.
3. Il gruppo ABN AMRO facilita la chiusura dei rapporti bancari privati in caso di richiesta dei clienti, applicando le procedure ordinarie al minor costo possibile. Se il cliente decide di trasferire la sua posizione e/o i suoi (relativi) diritti sui titoli, e se tale trasferimento è possibile dal punto di vista della banca conferitaria, il gruppo ABN AMRO facilita tale trasferimento. I clienti devono essere informati della possibilità di trasferire posizioni anziché di liquidarle e dei costi delle due opzioni.
Il gruppo ABN AMRO copre i suoi costi amministrativi, di trasferimento e di esecuzione delle operazioni che sono la diretta conseguenza della fine del rapporto bancario privato e del trasferimento dei portafogli (130).
Il gruppo ABN AMRO non ha l’obbligo di coprire altre conseguenze finanziarie per il cliente.
Articolo 8
Il gruppo ABN AMRO non paga alcuna cedola sugli strumenti di capitale di classe 1 di base, di classe 1 e di classe 2 (compresi gli strumenti di capitale ibridi e le azioni privilegiate) emessi prima della data della presente decisione né esercita alcun diritto di opzione call in relazione a tali strumenti di capitale fino al 10 marzo 2013 compreso, salvo che vi sia l’obbligo giuridico di farlo.
Il gruppo ABN AMRO può emettere nuovi strumenti di capitale dopo la data della presente decisione o pagare cedole su tali nuovi strumenti di capitale, salvo che tali emissioni o pagamenti comportino l’obbligo di pagare cedole sui propri strumenti di capitale esistenti.
In deroga al primo comma, il gruppo ABN AMRO può richiedere il rimborso anticipato dello strumento FCC (ossia, un importo di 87,5 milioni di EUR o il 6,25 % di azioni privilegiate non cumulative, perpetue, senza diritto di voto, di serie I, di classe A emesse da Fortis Capital Company Ltd).
Fino al 10 marzo 2013 incluso, il gruppo ABN AMRO paga un dividendo soltanto sulle sue azioni ordinarie se tale dividendo è superiore a 100 milioni di EUR (131).
Articolo 9
Entro il 30 giugno 2011 al più tardi, il gruppo ABN AMRO paga ai Paesi Bassi un tasso di interesse commisurato sui prestiti individuati nella comunicazione inviata tramite posta elettronica dalla Commissione allo Stato olandese il 24 giugno 2010. Gli importi comprensivi di interessi sono pari a 18 152 722 EUR.
Articolo 10
I Paesi Bassi comunicano alla Commissione, entro il termine di due mesi a decorrere dalla notifica della presente decisione, le misure previste per conformarsi alla medesima.
Articolo 11
Il Regno dei Paesi Bassi è destinatario della presente decisione.
Fatto a Bruxelles, il 5 aprile 2011